Ja faktisk siden jeg blev gravid, har det stået skidt til med min hukommelse, og det mærkede jeg så også til i dag. Jeg skulle til efterfødselsgymnastik i dag for første gang, og jeg fik okset barnevognen ind i bilen (der er ikke megen plads). Fik Emma pakket sammen i autostol - fat i tasken med idrætstøj og puslegrej og så kørte vi. Og så, da jeg stod i Bruuns Galleri og pakkede sagerne ud igen manglede jeg jo så én vigtig ting: Liften til barnevognen. Jeg kunne ikke nå at køre hjem og hente den, så jeg tridsede afsted med barnet "løst" i barnevognen og uden dyne over sig. Så er det bare man i bedste Simpson-stil tænker Dough! mens man under gymnastiken prøver at lade som om, at det er helt med vilje, at ens barn kun ligger på den af katte-potter-tilsvinede madras, der lå i barnevognen  Nå, men må jeg så høre. Er der andre end mig, der går og glemmer "vitale" babyting i skyndingen?
Kan godt huske det...Jeg glemte også alt muligt, efter jeg havde født,-det er vist meget normalt, min min mødregruppe havde vi tit sjove historie og kaldte det ammehjerne når vi havde gjort et eller andet pinligt 
Det sker da at der er noget, der glipper - men det er kun hvis jeg er under pres for at skulle skynde mig   Ellers synes jeg det går som det plejer - ikke den bedste hukommelse, men den er ikke blevet værre end før. Det værste var dog en dag, da kæresten havde pakket barnevognen, hvor dynen lå er hjemme - jeg opdagede det først lige før jeg skulle med toget - men ok - Isabella havde sin flyverdragt på og led ingen overlast - min mor skulle "overtage" hende på stationen, da jeg skulle ud til hesten (vi bytter, så jeg får bilen og hun går hjem med barnevognen) og hun havde taget et par tæpper med, og så gik de omkring vuggestuen, hvor hun arbejder, hvor de lånte en dyne med hjem (det var en lørdag, så ingen børn, der skulle bruge den). (har dog stadig problemer efter et styrt med hesten i 2004, hvor jeg fik en grim hjernerystelse - jeg har da i det mindste lægernes ord for at jeg HAR en hjerne at ryste   )
... år siden at jeg havde hjernerystelse, men ellers har jeg også ord for, at der er noget at ryste  Men det var jo også netop dét, at dynen lå i liften så sådan en havde jeg jo heller ikke med. Emma har nu ikke lidt nogen overlast, selvom jeg var slemt bekymret  Heldigvis var det jo ikke så koldt i går.
Hejsa. Jo dårlig hukommelse... Det startede rigtigt da jeg blev gravid og det bliver ikke bedre... Kan min. 4-5 gange dagligt tage mig selv i, ikke at kunne huske hvad jeg skulle til at sige... Bagte hjemmelavet pizza en dag, men glemte at putte krydderier i... Havde aftalt med min veninde, jeg skulle hente hendes unger i institusion, kl. 16. havde glemt alt om det og blev ringet op 16.20 og spurgt om jeg ikke havde glemt noget... Pinligt, at hente unger med stor mave (var i uge 27) og så have glemt det, hvad mon de ikke har tænkt da de så jeg stod der, pænt gravid og med dårlig samvittighed... Tja, nok stakkels barn, nu ved du hvad der venter dig når du kommer ud... Tja, jeg kunne blive ved, er virkelig træt af at min hukommelse stinker så vildt, så her bliver alt skrevet ned nu... Godt han ligger derinde endnu, er i uge 29 så der går da lige et par uger hvor jeg i hvert fald ikke kan glemme at få ham med mig... Det er frygteligt at tænke på. Mange knuz fra Tanja
da min den yngste var en uges tid, skulle vi ud til den ældstes pony og gå en tur. Vi har selvfølgelig mig, den store, min daværende mand og en af vores venner. Amalie den yngste stod uden for i sin barnevogn og sov lige til højre for stalddøren, vi var faktisk nået over på den anden side af gaden dvs ca 300 m, da det går op for   at vi har glemt barn nr 2. Nu løber ungerne jo ikke så langt når de er 1 uge, Amalie led såmænd heller ikke overlast og sov sødeligt, men selv her 9 år senere driller han mig med det endnu. Jeg havde bare så travlt med barn nr 1 og hendes ridetur og havde ikke helt vænnet mig til der var 2 børn, var også ved at køre fra hende der hjemme en enkelt gang, der stod hun klar i lift og det hele. Kald det distræt.
Jeg har også ændret hukommelse midt i graviditeten og kan glemme de mærkeligeste ting. Oftest går jeg efter noget, men har glemt hvad det er - eller skal fortælle noget man kan så ikke huske det. ALT hvad der skal handles ind skal stå på en seddel, hvilket jeg aldrig har gjort før, og der er stadig ingen garanti for at det kommer med hjem hvis sedlen er for lang. Alle aftaler skal skrives ned - og skal jeg huske at pudse et spejl ell. lign. en dag så ligger jeg en seddel til mig selv. Puha - bare det ikke bliver værre efter fødslen, der er ikke lang tid til forhåbentlig.
Han er bare så dejlig.. griner...  
IHHHH hvor er han dog bare sød 
Herlig dreng - og meget smittende latter...
ja han er bare så sød, man får ihvertfald smilet frem..
Hejsa, vores lille pige på 3 mdr har et meget stort sutte behov   og lige nu går det meget ud over hænderne. Syntes selvfølgelig det er okay hun sutter på fingre/hænder, men hun er ved at vælge hænderne frem for sutten - især om aftenen når vi prøver at lægge hende, hvor hun så mere og mere hidsigt sutter på hænderne - og istedet for at berolige hende, virker det som om det ophidser hende mere - og nærmest provokerer en sult frem - andre der kender til dette? Hilsen Lotte.
Ja, har en pige på 2,5 mdr, og hun er også helt vild med at sutte på hænder, men synes nu ik sån det gør hende mere sulten (hun er altid sulten alligevel   ) men vi døjer også med sommetider at få hende til at ta sutten i stedet for hænderne..
Jeg er kun 10+4 uger henne, men er begyndt at føle mig stram i lænden og føle smerter ved bevægelse. Det føles som om muskler sidder fast, og især ved løft gør det meget ondt lidt længere oppe på ryggen. Har i oplevet nogen af det samme? Jeg har været igennem nogle stressede dage, og kan også mærke tydeligere aktivitet i maven, altså den prikken og stikken hvor livmoderen udvider sig. Er det noget jeg skal være bekymret for? Pernille
Hej... Jeg er 17 uger henne og have samme symptomer som dig. Gik til lægen, og det viste sig at være begyndende bækkenløsning. Går nu både til fys og kiropraktor og må ingen tunge løft lave, og er derfor blevet sygemeldt. Jeg ville råde dig til og søge læge! Det andet er helt normalt, så længe det kun føles som den prikken i maven. Men er du selv utryg ved noget, så søg altid læge... Hellere en gang for meget end en gang for lidt 
Jeg er 15+4 og skulle i forgårs gå ret hurtigt, og det gjorde til sidst så ondt nederst i lænden at jeg måtte sætte tempoet ned. Tit mærker jeg sådan en slap fornemmelse lige på knoglen over ballerne, som jeg siger: "som om nogen har udskiftet knoglen med en gummihandske". Jeg har læst om bækkenløsning, og der står at det også skal gøre ondt/ være ubehageligt foran på bækkenet for at det kan kaldes bækkenløsning, så jeg troede mig egentligt ret sikker at det ikke var det? Nogen der kan sige noget klogt? Undskyld jeg lige bryder ind i din tråd! Louise
Hejsa alle i kloge h'ænder endnu en gang søger jeg jeres hjælp og vejledning.  jeg har altid set mig selv som heldig fordi jeg ikke har haft alverdens med bivirkninger i min graviditet, men jeg tror måske jeg har fået lidt nu  jeg er i uge 27, og for første gang i hele min graviditet, fik jeg det rigtig dårligt. i 10 min var jeg bare svimmel og kvalm og havde jeg rejst mig op, var jeg helt sikkert gået i gulvet.  jeg havde total hjertebanken, og selvom jeg sad og broderede på noget stramaj, blev jeg nødt til at ligge mig helt flad ned på gulvet og forsæge at trække vejret godt ned i maven.   jeg havde slet ikke ondt nogen steder, men det var bare som om pusten blev taget helt fra mig i en kort periode, og bagefter forsvandt det bare lige så hurtig som det kom. i timerne efter har jeg bare været overtræt og tog lige en lur på sofaen, men kunne ikke rigtig få sovet, for baby begyndte bare at kaste sig rundt i maven i en halv times tid.   jeg forsøgte berolige den med at nynne lidt for den og stryge maven lidt, som jeg plejer, men der er stadig godt med liv. Nu er jeg bare rigtig kvalm og har kastet op 2-3 gange nu. jeg drikker en masse for ikke at dehydre, men må ærlig indrømme det meste kommer op igen. jeg har ringet til doktormanden og skal derind i morgen eftermiddag. han var så sød at dobbelbooke en tid, så jeg kunne få det tjekket med det samme, men er der nogen af jer der har haft sådanne svimmelture, som bare vare ganske kort tid for derefter at være kvalm nogle timer senere ??? jeg finder det lidt skræmmende og må ærlig indrømme at jeg er lidt nervøs for jeg havde ikke regnet med sådan en omgang midt i det hele  så gode råd modtages med kyshånd de kærligste hilsner en kvalmende træt Mithril
altså her i området hvor jeg bor, er der utroligt meget kvalme/opkast/dårlig mave i omløb. måske er det sådan en omgang du har fået, det behøver jo ikke være knyttet til graviditeten. jeg har selv haft omgangssyge 2 gange og for fanden det gør ondt at kaste op når man er højgravid !!!! god bedring til dig. eneste gode råd jeg kan give hvis det er omgangssyge er chips og coca cola, samt revet æble der har fået lov at blive brunligt..... mvh trilsens mor
lidt som omgangssygen, som rigtig florerer her rundt i det ganske land. Da jeg var gravid, havde jeg også de samme symptomer. Dog var det ikke omgangssyge men jernmangel. Du skriver ikke noget om at du tager jerntilskud. Husker du det ? Knus, Beagle.
hej alle i søde mennesker  tusind tak for alle jeres gode råd. Jeg sov næsten hele dagen væk i går efter at have skrevet herinde. jeg tror måske også det har været noget omgangssyge selvom jeg ikke rigtig har haft noget diarre af nævneværdig art, tilgengæld kom det så den anden vej i stor stil  Her til morgen er jeg bare mat i betrækket men ellers ganske ok. Baby er tilmed faldet til ro   jeg tager dog stadig lige forbi doktormanden her til eftermiddag for en sikkerheds skyld  Beagle: jeg tager fast min vitaminpille (kan endelig tage dem nu uden at skulle   ) og jerntabletten tager jeg når jeg husker den eller maven tillader det, for jeg får noget så hård mave af det (selvom jeg snart har prøvet 4-5 forskellige slags   ) jeg spiser dog mad med højt indhold af jern for at udengå at skulle tage jerntabletterne, men doktormanden må jo kunne tage en blodprøve og tjekke om mængden i blodet er som det skal være ??? dog håber jeg nu at det "bare" var det og at det ikke kommer igen lige med det samme, for jeg bliver bare så ynkelig når jeg har det skidt  endnu en gang tusind tak for jeres gode råd. jeg har forsynet mig med cola og revet æbler her til morgen, skulle jeg gå hen og blive dårlig igen, og isterningerne blev lavet i går aftes, så de er også klar  de kærligste hilsner Mithril
hvis du får hård mave af jernetabletterne så prøv krauterblut ( til at drikke) det fås hos matas og vist også apoteket og er meget effektivt og gør ikke maven hård. mvh trilsens mor
var hos doktormanden i går eftermiddag og blodtryk og det hele var som det skulle være. der var ikke noget at finde i hverken blod eller urinprøve, som jo snart er obligatorisk  det som lægen mente kunne være sket er at baby måske havde lagt sig på enten en nerve ved ryggen eller en blodåre der løber langs ryggen, for det kunne sagtens give de pludselige symptomer jeg havde fået, og at det så også kunne svinde lige så pludseligt igen. Han troede ikke rigtig på at det var omgangssyge for jeg havde jo ikke haft nogen rigtig diarre - kun opkast og det kunne komme fra kvalmen ved at jeg var blevet så svimmel. og jeg var jo forholdsvis frisk dagen efter, hvor omgangssyge kan være en hård affære det sætter spor i længere tid efterfølgende jeg sludrede også lige med min jordmoder for en sikkerheds skyld, og hun var enig med lægen, for det havde hun hørt om og set flere gange før hos en del andre kvinder. Så det var "bare" baby der var ude på narrestreger  Jeg håber dog aldrig den finder den nerve eller blodåre igen  de kærligste hilsner Mithril
Nogen af jer der kender blandingsforholdet til en sukker/saltvandsblanding?? Og how to do?? Har et stk syg pige der på 4. døgn har hyppige opkastninger og skumlorte og nu er hun altså ved at være dehydreret. Var ved lægen med hende i morges som anbefalede æblejuice pga det høje kalium deri, men hun kan altså ikke holde det i sig den lille stakkel  Vil derfor prøve med den blanding istedet for og se om det evt er bedre for maven. Skal lige sige at hun til morgen kastede et glas vand op efter kun 5 min.......og vil intet spise. Har siden første opkastning søndag morgen spist 1 bid af et flutes, 1 æblebåd, suttet på en skive agurk og spiste i aftes 2 spsk kartoffelmos uden noget på. ALT er kommer retur igen, enten den ene eller anden vej  Hun SKAL bare blive rask snart, det bette skind, for der er nærmest hverken mave eller lår på hende mere og hun er blevet "tør". Lægen sagde at der sandsynligvis er bedring på vej, for han kunne høre lidt tarmlyde og det havde han ikke ventet når hun havde skidt og brækket sig i 4 døgn, så vi krydser fingre og håber og skal bare have hende tanket op nu med væske.
Revolyt fåes i håndkøb på apoteket, men ellers mener jeg det hedder 1 spsk sukker ½ spsk salt og ½ liter vand - men er ikke 100 % sikker.. Men som sagt fåes dette på apoteket i håndkøb og er super godt, men smager ikke specielt lækkert.. Det kan evt gives i en lille engangsprøjte så kan du også se hvor mange ml hun indtager.. Super god bedring - må hun snart komme ovenpå igen..
.....opskriften på Netdoktor. Til information hedder det: 1 liter kogt vand 2 spsk sukker ½ tsk salt saften af 1 presset citron eller appelsin Hvis andre skulle få brug for det  Til orientering kan jeg sige at Mille-prutten allerede er på vej tilbage  Efter 1 x skid og 4 x bræk i formiddag fik hun en lur på 2½ time og da hun så kom op var hun bare klar på at drikke. Har drukket godt af sukker/salt-blandingen og indtil videre er det ikke kommet op endnu  Har sågar taget en musebid af et stykke toastbrød med chokolade på, så lidt interesse for mad er i det mindste begyndt at komme tilbage. Det er så også det eneste hun har spist i dag.
Det får børnene nemlig på børneafdelingen for at få dem til at drikke.. Alt muligt salte ting som chips, kiks, saltstænger og knækbrød osv osv.. Dejligt at hun er i bedring - det er ikke så rart når vores børn er syge- puha mindes med gru da Andreas have rota-virus..
Mille er tilbage for fuld skrue igen  Tænk sig at man kan være så glad for at huset igen bliver hærget totalt og alting flået ned og ud osv osv osv  kir-stine: Prøvede med hendes yndlingschips alle dage, men Nej tak, hun ville intet spise, men det er der heldigvis lavet om på nu  Nu skal hun bare spise normalt igen og have normale prutter, så er hun klar til dagplejen igen. Sikkert på mandag  .....og så kan jeg vel få lidt tid til at gøre klar til den næste hønsefarmer   Har termin om 10 dage jo.....
Ja - jeg havde jo de største kvaler omkring Kayas hår - til dem der vil se billeder findes de i denne tråd: Men idag kom dagen hvor jeg måtte sande at der ikke var så meget andet at gøre end at få min søde frisør til at klippe lille pigen... Nu har jeg så fået en "ny" lille pige - og pludselig en baby... Hun var godt nok dejlig med det lange hår, men det blev altså mere og mere vildt, tyndere og tyndere, og ikke nok det med så er hun faktisk helt lyshåret i bunden og så ud som om hun er skaldet.. Så er sprit nye billeder af Kaya - nu med ny frisuere og ja hun var dejlig før - håber hun får en sød page igen med tiden..    
det pyntede.. selvom hun også var dejlig før-- husk at skriv det i barnets bog.. det vil hun helt sikkert grine af når hun blir størrere.. sikken en tidlig alder at have en bad hair day.. tak for dejlige billeder.. og jeg synes at det er et smukt navn
Hvor er hun blevet fin.... 
hvor er hun blevet fin... Men jeg kunen nu bedre lide det andet smiler.. hihi Men jeg elsker også pjusket hår smiler... Men det er dejligt at få dem klippet.. Jeg stussede også Noah den anden dag... han havde mega lange hår i siderne og andre super korte... Så hun hænger håret mere sammen smiler... Så han fik stusset og klippet spidser..
har i erfaringer med dem, efter og have pløjet net doktor tyndt, er jeg nok kommet frem til det måske er sådan noget jeg har.. jeg har en lille knude øverst til venstre, lige efter bukse kanten, men længre nede hele vejn ned med den ene side, af tissekonen er der endnu en kæmpe hævelse, det gør ondt bare jeg sidder og skriver her, og især når jeg cykler osse, og osse når jeg går... er der nogen der har erfaringer med det, ja i har ret jeg burde nok gå til lægen, for har haft det i en uge, men er ik meget for det da det er en mandelige læge jeg har..
...Gynækolog i nærheden af dig? Altså en kvindelig? OG AFSTED MED DIG!!! Men det ved du jo du vil få af vide... Håber bare det er noget forbigående! Knus Bettina
Ja, allerførst: Kom så afsted til lægen!!! Jeg har selv en muskelknude (fibrom) i livmoderen, og det er ikke noget jeg kan mærke "udefra".. Muskelknuder giver ofte kraftige menstruationssmerter, har du det?? Synes ikke umiddelbart det lyder som om det er en muskelknude du har.. Måske er det en hævet lymfeknude i lysken eller en begyndende byld (abces) du har.. - Få en tid hos lægen i morgen!!! /Sine.
ikke, en mskelknude, det var en blodansamling, som der er gået hul på nu... så nu er hævelsen helt væk, og jeg kan bevæge mig igen, skønt..
Se overskrift 
Ja jeg fik af vide til min scanning at det ikke kunne ses på så tidligt et stadie. Er scannet på nykøbing f sygehus, men med alt held, skulle det kunne ses til misdannelses scanningen i uge 20... 
Tror ikke, du skal sætte næsen op efter, at de kan se kønnet til NF-scanningen. - Du må ha´ tålmodighed til misdannelses-scanningen   om 6 - 8 uger ! Rigtig dejligt, at det er lykkedes for jer at blive gravide igen, og krydser fingre for alt er vel til scanningen (det er det da!!)! /Sine.
Vi kunne som i andre sagde ikke se kønnet, men tilgengæld en dejlig frisk livlig lille en.... med hjertslag, arme , ben osv. Skønt... Min termin blev skubbet 4 dage, så nu hedder de d.16 august istedet for 20 august, så er ventetiden, måske lidt mindre . smiler hehe det var bare en dejlig oplevelse....
også scannes nu nu nu!!!! (Skal først den 10. marts!) Tillykke med hjerte og arme og ben 
Ja nu har jeg længe fulgt med inde på dette forum. Kæresten og jeg har planlagt graviditet i halvandet år nu. Vi gik i gang i oktober måned sidste år, og 3 mdr efter var der gevinst  Jeg har lige været til mit første lægetjeck i dag, og alt var som det skulle være, rigtig dejligt. Jeg glæder mig rigtig meget til nf scanningen, det skal jeg til d 3.3. bliver godt at se den lille. Jeg er i dag gået ind i 9.uge.
Stort tillykke. Det er bare livets største gave at få børn. Jeg har selv William fra 30-11-04 og Emma og Caroline fra 20-08-07. Held og lykke. :-) Kitt
Tilykke med din graviditet, hvor er det dejligt for dig. bliver næsten misundelig.. Selv om min søn kun er 9 mnd. Camilla
Stort tillykke her fra mig. Det er en fantastisk tid og der sker utrolig meget med ens krop og en selv. Jeg er selv gravid og er 14+5 henne. Knus Anja
Stort tillykke til jer  Jeg er selv gravid, dog ikke så langt henne endnu..
Stort tilykke med din graviditet  Jeg er os selv gravid og er 21 uger henne 
Det bliver spændende med en lille ny i familien  Jeg er også selv gravid med mit 3. barn og har termin om 10 dage.
Det er dejligt.... Tillykke med det.... er selv gravid i 12 uge....- med første barn
Nogen der ved om man selv skal medbringe mme og sutteflasker når/hvis fruen her bestemmer sig for en lille ferie på patienthotellet i Ålborg efter fødslen (om snaaart)??? Kan ikke finde oplysning om det i deres brochure om det, andet end man får udleveret bleer og bind......  Enlighten me...... 
Hejsa Jeg har født på aalborg sygehus for 4mdr siden... Du skal medbringe ALT.. Vi fik dog en pakke bleer derover. Men tag lige nogle ekstra med for en sikkerheds skyld... Så bind shampoo bind ALT... Derud over vis du får blomster så skal du købe en "papirs" vase mener den koster 20kr.. Så det løber hurtigt op. Plus at din evt kæreste også skal betale for at være der... øv øv. Jeg vil sige at brød mig ikke om at være der. Der er ingen opsyn og dem der er der har ikke styr på en skid.  Man skal spise sammen med de andre i resturanter(staves) og man skal have alm tøj på. Og du må ikke spise på værelset(tage deres mad med op) Grunden til min utilfredshed er nok at jeg havde fået akut kejsersnit for 30timer forinden jeg kom derover så jeg havde MEGA ondt og fra jeg ringede efter en pille (til at age det værste) til den kom gik der 2timer...  Man sover a H til i sengene. Der er ikke pudsleplads på alle værelserne og jeg kan blive ved hi hihi... Men skrive endelig vis du har spørgsmål...
også gerne fra andre. Jeg overvejer selv hvor hurtigt jeg vil hjem, med nr 2 
Jeg var så heldig at føde inden de åbnede patienthotellet   . Så har ikke selv været der, men har 4 nære veninder der alle havde den fornøjelse at havne der kort efter fødslen. Og alle kan kun sige dårligt om den oplevelse. Og flere andre valgte simpelthen at tage hjem lige så snart de kunne gå, for at undgå den elendige oplevelse det er for største parten. Også selvom at de havde fået kejsersnit tog de hjem så snart de kunne udskrives fra fødegangen. Nej Aalborg sygehus har virkelig forringet vilkårene for dem der lige har født og deres familier.  Det er en regulær OMMER.... Med venlig hilsen Gitte ( og held og lykke med familieforøgelsen)
Jeg var på patienthotellet for 8 mdr siden, lige efter det var åbnet, og jeg var nu altså fint tilfreds, men de kan jo sagtens have lavet tingene om siden. Dengang fik vi altså bleer, bind osv. vi skulle bare selv bede om det. Og jeg syntes faktisk det var helt fint at vi var tvunget til at komme i tøj osv. Maden var god, manden fik morgenmaden gratis, og opholdet gratis, men skulle betale for øvrige måltider. Hvilket jeg egentlig syntes er helt ok. Dog var det problematisk at der ikke var pusleplads, at man sover i alm. lave senge, og baby ligger i en høj hospitalsvugge. Ang. mme og sutteflaske, så vil jeg da tro I får det, for der er jo folk der må opgive at amme og de har jo nok ikke taget med for en sikkerhedsskyld.
Jeg var på hotellet i nov og den dag jeg kom fik de puslepladser som var meget fine jeg var meget imod at vi skulle skifte dem i vuggen ikke særligt lækkert jeg sys service en var meget god da min mand ikk kunne være indlagt sammen med mig kunne min mor og søster godt tage hans plads en af gangen det var skønt at der så i weekenden var 1 jordmor til 19 kvinder mener jeg bare er for lidt og under alt kritik og især da jeg var førstergangs og skulle have noget hjælp til ammning. jeg så der var et køleskab hvor der var 1 brikmælk i men ingen flasker så det tror jeg du selv skal medbringe
   det lyder skisme ikke særligt opmuntrende for jer (pånær dig, MariaG) som har været der selv eller kender nogen der har... Har de så "brokket" sig så hospitalet er klar over utilfredsheden eller skal man fx udfylde et spørgeskema inden man tager hjem derfra??? Lyder til jeg har mere lyst til en ambulant fødsel så, hvis det virkelig er tilfældet at det er så ringe tilrettelagt  Synes godt nok det var længe at vente 2 timer på smertestillende efter et kejsersnit  Altså det er helt okay at fædrene skal betale, hvis de vælger at opholde sig på hotellet sammen med kvinden og også større søskende.....men at det er blevet forrringet for den nybagte mor er da slet slet ikke i orden  Deres brochure er egentlig for dårligt lavet så, og man kan jo ligeså godt bare tage hjem i vante omgivelser når man alligevel skal slæbe hele puslepladsen med derud nærmest. Det vil jeg da lige tage op til overvejelse en ekstra gang.... Gerne flere oplevelser derude fra 
Man får et spørgeskema man kan svare på inden man tager hjem og det blev også gjort.... Men maden den er bare alt for lækker nam nam smiler... Så den er bare vær at tage på patient hotel for...
Jeg skal til jordemoder den 14. feb. 2 dage før termin, så må jeg lige fritte hende noget ud omkring det hotel. Ville da være rart om man havde alting med, hvis man skulle beslutte at prøve det  Synes egentlig det virker lidt weird at man skal på hotel 
Er det noget i er tvunget til? er der ikke en almindelig barselsgang? Det lyder fuldstændig vanvittigt at man bare skal passe sig selv både som førstegangs og efter KS.. MVH Rikke
Jeg ved ikke med MME og sutteflasker da jeg ammer, men jeg tror da de har til nødstilfælde. Jeg fødte d. 20 november og tilbragte 4 dage på patienthotel (en nat på Barselsgang   og jeg var SÅ super glad for at være der!! Der var da alt - masser af bleer, stofbleer, bind, mv, der er et rum hvor man kan hente forsyninger. Og de var simpelthen SÅ søde og hjælpsomme jordmødrene der, og jeg er sikker på at de har lidt af hvert, da mælken løb til havde jeg en mindre krise, men så kom der fluks en JM med ammebrik.... Kort sagt, jeg var SÅ glad for at være der, og man kan jo altid ringe efter hjælp. Det absolut eneste negative jeg har at sige om patienthotellet, er maden er altså ikke pengene værd for manden - det er ikke særlig godt. Så jeg kan anbefale at han evt køber en pizza eller noget - det er altså ikke prisen værd (mener et måltid koster ca 120-130 kr.). Så jeg har altså absolut kun godt at sige om det, især som førstegangsmor var det bare guld værd altid at kunne ringe efter JM eller sygeplejerske selv til dumme småting:)
så tror jeg altså at man bliver indlagt på Barselsgangen i hvert fald i en nat hvis man skal have KS. Jeg har også kun godt at sige om barselsgangen, selvfølgelig bortset fra at manden ikke kan overnatte der, hvilket er et kæmpe minus - men alle der var bare så søde og rare, og hjælpsomme. Ja som I kan høre havde jeg altså en god oplevelse med min fødsel på sygehuset. Jeg ønsker dig en rigtig god fødsel og oplevelse:D
Lige netop to af dem jeg kender røg direkte med taxa til patienthotellet lige så snart de kunne stå på deres ben, trods det faktum at de lige havde fået kejsersnit. Jeg tror at der har været rigtig mange dårlige oplevelser med det patienthotel, fordi det hele har været nyt, og meget lidt gennemtænkt. Alt for mange hovsaløsninger, og alt for mange fødende kvinder til at den ene barselgang som er tilbage på sygehuset har kunne klare presset, og derfor er der røget flere af sted i taxa til hotellet, som måske nok burde have haft et par dage på hospitalet istedet. Håber da at det bliver bedre og at de finder en tilfredsstillende løsning for alle de nye verdensborgere og deres familier. Personligt er jeg glad for at jeg har fået de børn jeg skal have. Med venlig hilsen Gitte, som mener at det burde være frivilligt om man ville derover eller blive på sygehuset. Som det er nu har du kun valget imellem at tage hjem eller tage på hotel med dit nyfødte barn. Med mindre at der er noget galt med dit barn selvfølgelig.
... ikke det fjerneste til patienthotellet i Aalborg, men jeg kommer sådan til at tænke på, at da vi var til rundvisning på Skejby var der en gravid fra Aalborg som havde valgt at føde i Skejby fremfor i Aalborg...
Kan se der er flere delte meninger om stedet. Bliver godt nok meget i tvivl om det er noget for mig eller jeg bare skal daffe hjem med ungen  Man kunne selvfølgelig give det en chance og så bare tage hjem i tilfælde af, at man synes det er for træls at være der. Har jo også manden hjemme og 2 andre børn...... Demsie: Barselsgang A er nedlagt siden jeg fødte derinde i september 2006 og alle som har haft ukomplicerede fødsler bliver sparket over på hotellet og dem der har haft problemer kommer stadig på Barselsgang B som er på sygehuset.
Jeg vil da mene at kejsersnit går under kategorien kompliceret fødsel, men alligevel kan du risikere at blive stoppet i en taxa få timer efter   . Det er kun hvis det er barnets behov pga komplikationer, at du kan være på barselgang B. Hensynet til moderen røg ud sammen med barselgang A   . Jeg fødte 23.januar 2007. Dvs før patienthotellet (heldigvis). Pga graviditetssukkersyge skulle min datter indlægges på neonatal (spædbørnsafsnittet, nogle etager under barselgang B ). Jeg blev så inkvarteret på en 6 mandsstue, som var fyldt op. Næsten samtidigt som mig kom en anden nybagt mor ind på stuen, sådan ca sidst på eftermiddagen. Næste dag ved middagstid er hun ved at pakke sammen, og manden kommer for at hente hende. Hun havde fået valget imellem at få en seng på gangen eller at smutte hjem, mindre end et døgn efter at hun havde født. De skulle bruge hendes seng til en anden, der ikke så så frisk ud som hende   . Jeg har flere oplevelser som kun bekræfter mig i at Aalborg sygehus trænger til et charmekursus. Rigtig mange er begyndt at søge mod Hjørring sygehus når de skal føde, da man her har forstået at de første dage har stor betydning for en ny lille familie. Med venlig hilsen Gitte
Hvis du har lyst til at rekreere dig lidt inden du tager afsted så synes jeg da du skal gøre det. Du kan jo altid bare smutte hjem igen:)
jeg har heldivis ikk planlagt og få børn i den nærmeste fremtid men man blir helt bekymret for når man engang skal om det stadig fungere sådan... måske skulle man overvejre århus eller hobro...hmmmm
Jeg fik en pige i okt på ålborg sygehus, jeg havde det ligesom dig, spurgte en masse og der var positiv og negativ kommentarer om stedet. Jeg har ikke noget negativt om stedet, men jeg havde en følelse af at jeg ikke var tryg fordi jeg følte at der var så langt til personalet, selvom de kun er et opkald væk. da jeg for 4 år siden fik min søn, lå jeg på barselsgangen hvor man hele tiden kunne høre nogen detvar trygt for mig. Jeg tror du skal spørge dig selv hvad du har brug for, hvis man kan lide at være sig selv og kan nyde roen, så er det et godt sted. Og skulle der opstå noget er de et opkald væk. Derhjemme vil det tage længere tid at få fat i læge osv. I vores tilfælde var det heldigt vi blev på hotellet, vi ville have været taget hjem, men min mand syntes det var en tryghed med personale tæt på. Vores datter blev meget syg i løbet af natten et opkald og der var en sygeplejerske som straks fik hende på sygehuset hvor hun blev indlagt. det fylder meget om hun havde klaret den hvis vi havde været hjemme og skulle have været igennem systemet, jeg kom på hotellet med en frisk pige, men alt kan vende. Så der er mange fordele ved hotellet og jeg syntes du skal lytte til dig selv.. Held og lykke.. Vh.Susanne.
Jeg har netop til morgen klædt Sofie ud til fastelavn, som de skulle fejre i skolen. Da hun så har fået heksetøjet på, vil hun jo gerne have masser af øjen make up på, så det bliver fuldendt. Det er så her, at problemet opstår, da hun jo har parfumeallergi, og jeg synes jo også, at det er rigtig synd, at hun ikke kan blive malet i hovedet, og se rigtig hekseagtig ud. Hvad gør I andre, som har børn der er allergiske overfor parfume? Kan man købe make up et sted, som ikke indeholder parfume og andre gode ting?
økologisk make-up - du skulle prøve at høre hos matas - selvom det måske er ved at være for sent.. Hvad med et stykke kul - ved ikke om det er allergifremkaldende? Eller en prop fra en vinflaske ind i varmen fra lys og så kan du male hende lidt sort.. Men ved som sagt ikke om det er giftigt - men tror det nu ikke.. Du kan få sort neglelak - det kan måske få en grummere heks frem.. Ellers ved jeg ikke lige - men prøv at søge på nettet om allergi venlig make-up eller evt økologisk..
Det ikke, jo til i dag   men når man snart bliver 8 år, så er man jo også vild efter, at lege fin dame, rockstjerne m.m. hvor det jo absolut er påkrævet, at man ifører sig krigsmaling sammen med veninderne 
I cliniques produkter er der ingen parfume hilsen Pernille
Rimelig dyre, eller??? Er jeg den eneste, som har et barn med parfumeallergi, som har et problem med, at barnet gerne vil klædes ud på alle måder, når der leges.
på hvad folk mener, men tror også det kommer an på hvem man er. Jeg sagde fra starten af at jeg ville ikke på barselsgangen. (Dengang var det ikke officielt med patienthotellet) Jeg VIL simpelthen ikke lække på stue med andre nybagte mødre og deres børn, blive forstyret af deres gæster osv. På patienthotellet passer man stort set sig selv, men man er udstyret med et telefonnr og kan ringe døgnet rundt, og hjælpen kommer så hurtigt som man har brug for den. Desuden kommer jordmoderen på besøg 2 gange om dagen. Du er jo ikke tvunget til at være der, du kan jo se hvor længe du gider, vi tog hjem dagen før vi SKULLE - og stadig udstyret med et telefonnr. så vi havde et godt råd i nærheden.
Gitte Ryan: Ja, det vil jeg jo også mene, men fik det vist ikke lige skrevet ovenfor. Det er da for vildt at de sender en kejsersnitmor hjem få timer efter   Ganske uhørt!! Whopii, Susanne K, Maria G: Ja, det kommer vel lidt af sig selv om man har brug for enten nogle timer eller et par døgn bagefter. Afhænger jo meget af, hvordan fødslen denne gang forløber..... Mullepigen87: Der er ikke fødegang mere i Hobro. Den blev nedlagt i 2006 mener jeg det var. Da jeg fik Victor for 5½ år siden røg jeg på Barselgang B fordi min moderkage sad fast oppe ved mine ribben og den fik jeg fjernet. 1 døgn efter fødslen måtte Victor på Neonatal pga for højt infektionstal og det endte med vi havde 5 døgn på sygehuset. Det var faktisk meget rart som 1. gangs fødende. Eneste minus var at det var en 6 mands stue og der var mange af fædrene der ikke havde en skid forståelse for, at man som 1. gangs fødende ikke lige havde brug for at de hang ud fra kl 7 om morgenen til kl 21 om aftenen, hvor de nærmest blev slæbt ud af personalet. Eller at de føromtalte fædre (mens deres egen kone sad med hele "mejeriet" til frit skue med en unge i den ene pat) nærmest hang ind over én når man skulle have gang i amningen for at konstatere: "Nåååå...det vil "den" ikke rigtig lige hva??" Det var skide hårdt når man hver 3. time døgnet rundt skulle op på neo for at amme knægten. Oven i købet gik døren op en nat kl 02, alt lys blev tændt og ind kom en seng med en indvandrerkvinde i fuld slørmondering med 14 søskende, 23 fætre og kusiner og mand og børn i hælene imens de jallaede løs så alle sprang op af køjen og samtlige unger på stuen stak i et vræl  Med Mille i 2006 havde jeg en ganske ukompliceret 6 timers fødsel og kom på Barselgang A. Jeg fødte kl 05.45 om morgenen og ville egentlig bare lige hvile ud og hjem om eftermiddagen, men pga jeg er brystreduceret har jeg lidt problemer med at få mælken igang og de ville ikke lade mig tage hjem før det kom, hvilket så heldigvis skete i løbet af aftenen og jeg kunne tage hjem næste dag til middag efter udskrivelsessamtalen. Bliver det et let forløb denne gang så kunne jeg godt forestille mig at jeg vælger at føde ambulant alt efter tiden på døgnet off course..... ....men interessant at høre alle jeres historier om stedet og JA, det kommer selvfølgelig nok også an på, hvem man er 
Nicholine skal starte i børnehave 1 marts og derfor er jeg i fuld gang med at få styr på alle de praktiske ting. Hvordan har i nemmest mærket jeres børns tøj-fodtøj mm med navn? Jeg har kigget lidt på navnestemplet men synes måske det er ret så dyrt hvis ikke det er godt. Gode ideer modtages????
Hejsa. Spændende med den store dag. -da William skulle starte i vuggestue havde jeg på nettet købt nogle små mærker med hans navn og vores tlf nr som bare lige skulle stryges i tøjet. Jeg syntes det var super smart og lige til at gå til, men her den anden dag fandt jeg mærkerne i den kuvert de var blevet tilsendt i. (3 år efter...) Jeg har aldrig fået brugt et eneste og nu går William i børnehave og jeg skriver stadig navn i hans tøj med enten en almindelig kuglepen eller en stofpen der er beregnet til opgeven. I august fik jeg tvillinger og hvad gør man her? -jo jeg sætter bare et kryds i tøjet for de har fælles tøj. Ja det var jo nok ikke lige et svar som mit du søgte, så jeg håber der er andre der vil komme med nogle gode ideer... Held og lykke. :-) Kitt
Jeg skrev kun i tøj og sko når mine skulle på koloni eller lignende. Og det foregik med en spritpen eller en speciel pen til at skrive i tøj med. Har aldrig haft problemer med ikke at kunne hitte rede i dit og mit i hverken dagpleje eller børnehave. Men nu har mine børn også kun sjældent haft det sidste nye fra butikkerne, så chancen for at 4 andre børn havde det samme som mine var minimal. Men så tit forældre som stod med to ens sko, men to forskellige str.  Held og lykke med den store dag. med venlige hilsner fra Gitte
Jeg skriver det bare med en speciel tekstilpen eller en tynd sprittush eller kuglepen..... Såre simpelt 
Nu er jeg pædagog - og jeg oplever at det betyder meget, at der står navn i tøjet. I en institution med over 30 børn kan vi ikke nødvendigvis huske, hvad børnene har af tøj. Derfor kan der blive meget tøj væk, specielt når der ikke står navn, og det må I som forældre også opleve af og til? Alt kan bruges, bare man kan læse det. I sko bliver der også skrevet eller indsat plaster med navn eller lignende.
kan købes i bog og idé og andre kontor artikler forretninger. Kan anbefales - skriv dog kun efternavn hvis noget skal genbruges 
jeg er også pædagog i en børnehave og det er så dejligt når der er navn i tøjet. Selvom man mener at ens barns tøj ikke er det nyeste eller man måske mener at det er lidt specielt er det fuldstændigt umuligt for pædagoger at holde styr på 40-50 børns tøj og sko...... det kan sagtens holde i årevis med en alm. sprittush, skriv i nakken på vaskemærket el.lign evt. bare intialerne - det hjælper bare så meget. mvh trilsens mor
Jeg skriver i mærkerne på tøjet, men kuglepen eller sprit tus. Jeg har også dem man kan stryge i tøjet, men ehm ja dem har jeg faktisk ikke gjort brug af endnu. Og nu vi er ved det, så er det eneste vi har mistet i bh er 2 huer, så det er vel meget godt sluppet. 
flere er selvfølgelig stadig velkomne  Nu sad jeg så lige og tænkte på hvad skriver man egentlig på mærket.. selvfølgelig navn men også efternavn??? Tlf nr?? Eller hvad? Nicholine´s navn er jo stavet lidt anderledes men måske det var godt at tilføje mellemnavn og/eller efternavn?
Jeg har tænkt mig når jeg kommer så langt bare at skrive en forkortelse: IsMo - det kan der ikke være mange, der hedder  Problemet er jo så, når der er en, der skal arve tøjet på et tidspunkt... Men den tid den sorg - ellers er det jo bare at gøre opmærksom på at IsMo er dette barns tøj-navn 
Hey.. Jah nu bliver Freya jo 5 mdr i morgen.. Nøøøj det gik godt nok stærkt.. Skal allerede starte arbejde til marts.. Men det går super her.. Freya har været SÅÅÅ nem og dejlig. Hun griner dagen lang og græder næsten ikke.. Hun har da bestemt temperament, specielt når hun skal sove til nat.. det vil man bestemt ikke.. Men hun sover godt og længe.. Her er lidt billeder fra vores dejlige dage. Ihh moar!!!! Det ER altså super sjovt....   Godt pakket ind i varmt tøj og onkel Martins arme   Freya med hendes gode ven Chaos.. Som desværre ikke længere er mere..   Er jeg ikke bare dejlig???   En lille billed serie herfra
hun da bare skøn  - og fedt at hun er så nem
   , jeg var ved mit uge 36 læge tjek i dag, og de fandt pludselig sukker i min urin... Endda det højeste udslag. Lægen bekræftede at der nok ikke er andre forklaringer på det end, at jeg har fået sukkersyge. Jeg fatter det ikke - umiddelbart er jeg slet ikke i målgruppen. Jeg havde BMI på 20 før graviditeten og jeg har taget 8 kg på indtil videre, hvilket jo egentlig er en beskeden vægtøgning. Jeg har desværre en læge som jeg har ret dårlig kemi med, og vi har svært ved at kommunikere. Så jeg fandt slet ikke ud af hvad det kommer til at betyde for resten af min graviditet, mig og mit barn at jeg nu tilsyneladende har sukkersyge. Det eneste jeg kunne få ud af ham var, at jeg skulle følges lidt nøjere. Jeg har prøvet at læse lidt om det, men det der lige sprang mig i øjnene var at der er forøget risiko for at barnet dør i livmoderen eller omkring fødselstidspunktet. Der er forøget risiko for at barnet bliver kæmpe stort. Og børn født af mødre med sukkersyge - gravitetsbetinget eller ej, er generelt i en ringere sundhedstilstand end andre børn. Efter fødslen har de stor risiko for at få for lavt blodsukker og blive slappe, blege og i yderste konsekvens hjerneskadede. Så de skal overvåges i længere tid, og jeg kan glemme alt om en ambulant fødsel. Jeg er fuldstændig i panik, der må ikke ske mit barn noget!!! Skal jeg forlange en scanning hvor de skønner hvor stor hun er  Skal jeg forlange at få kejsersnit 14 dage før tid Åh jeg har så dårlig samvittighed over for mit lille barn, for i sidste ende er det jo min livsstil der har gjort at sukkerreceptorerne på mine celles overflade har givet op og ikke længere kan transportere sukkermolekylerne ind i cellerne i en tilstrækkelig mængde i et tilstrækkeligt tempo. Hvor kunne jeg dog gøre det mod hende   , nu får hun jo ikke de bedste betingelser for en optimal start på livet som den hendes søster fik... Overreagerer jeg helt vildt Jeg skal have taget blodprøver i morgen, så de kan tjekke mit blodsukker på fastende hjerte. Derudover kan de måle om jeg har gået med det længe. Jeg har jo heldigvis ikke så langt igen, og for 14 dage siden var jeg ved jordemor, hvor der ikke var spor af sukker i min urin. Kan jeg så ikke godt udelukke at jeg havde udviklet sukkersygen dengang Jeg går jo ud fra at jo kortere tid mit høje indhold af sukker i blodet har påvirket barnet, jo mindre er rikoen for de ovenstående komplikationer. Og hvis bare jeg lever af grøntsager de sidste 4-5 uger, så vil sukkersygen være uden betydning, eller hva' Hjælp mig! Hvad ved du om emnet  Har du evt. prøvet det selv og fået et sundt og raskt barn ud af det På forhånd tak for hjælpen. Anja
Ingen panik. Jeg ved hvad jeg taler om har nemlig tre skønne tøser som alle har døjet med en sukkersyg mor under hele graviditet  Min førstefødte kom til verden for 11 år siden med en kampvægt på 5120 gr. Man havde ikke opdaget at jeg havde haft sukkersyge under graviditeten. Nr. 2 kom til verden for 7 ½ år siden med en vægt på 4450 gr. Den graviditet forløb helt planmæssigt trods min sukkersyge. Blev selvfølgelig fulgt nøje af en overlæge på sygehuset, og kunne nøjes med at leve på en diabetes diæt. Nr. 3 Kom til verden 2 dag før termin og vejede 4090 gr. Denne gang måtte jeg på insulin lige fra jeg var ca 3 mdr. henne. Alle tre piger er blevet madet med et lille snapseglas med modermælkserstatning i, kort efter fødslen, dvs måske en time eller to efter. Det er for at få deres blodsukker op, da det falder drastisk efter klipning af navlestrengen. Og det kan medføren choktilstand hvis der ikke fodres. Så man kan ikke vente på at mors mælk løber til. Ja det er rigtigt at diabetes børnene kan være lidt mere sløve og ugidelige efter fødslen, men det går altså hurtigt over. Det kan så have den effekt at de er lidt sværer at få til at suge ordentligt nå man skal igang med amningen. min den sidste lå til observation i 24 timer efter fødslen. Hun lå nøgen i en kuvøse, så de hele tiden kunne se hvis der skete forandringer. Og de tog konstant blodprøver på hende. Gu var det møg træls, hendes hæl var som en nålepude, men ingen gjorde det jo af ond vilje, det var alt sammen for Louises bedste. Puha det blev langt, og der er nok noget jeg har glemt, men så må du jo spørge  Med helt rolige hilsner fra Gitte
Hej med dig Jeg havde også graviditets sukkersyge da jeg var gravid med Melanie. Mit blev opdaget ved en glucosebelastning. En glucosebelastning foregår på den måde at man møder fastende, drikker noget sukkervand og skal så sidde HELT stille i 2 timer, der efter bliver ens blodsukker målt. Er det højt (over 8,0) har man diabetes og skal straks i behandling. Jeg kunne nøjes med at leve på diabetes kost. Der er selvfølgelig meget mere jeg kan fortælle om det, samt omkring fødslen og Melanies tilstand der efter, men har desværre ikke mere tid nu (Melanie kræver mors fulde opmærksomhed NU). Men prøv at søge på emnet for jeg lavede også indlæg om det da jeg fik konstateret det og jeg fik en masse hjælp og svar på alle mine spørgsmål fra andre HN mødre. Jeg har også lavet et indlæg omkring min fødsel du kan læse, den hedder: Min fødselsberetning. Har du spørgsmål så skriv endelig og også på PB hvis du hellere vil det.
Hej Jeg har lige kopieret et tidligere svar ind her: Jeg fik det konstateret omkring uge 37-38, så det var altså ret sent, men første gang jeg var til test (var til tre i alt under graviditeten og én efter) pga. sukker i urinen var i 32. uge. Da klarede jeg så frisag. Ved 2. test lå mit blodsukker vist på 9-10 stykker efter testen, dvs. for højt, men ikke vandvittig højt. Jeg blev testet en tredje gang, fordi lægen mente det kunne være pga. for mange julegodter 3. gang sneg jeg mig lige under grænseværdien, men jeg havde også levet ekstremt sundt i perioden op til. Pågældende læge frikendte mig - det var så en fejl for har man været over grænseværdien er den desværre god nok i følge en specialist på Righshospitalet. Det fik jeg så bare ikke at vide... Når man har sukkersyge, må man ikke gå over tid (barnet kan jo blive reet så stort). Fordi jeg og den jordemoder, der vikarierede for min jordemoder på terminsdagen troede, at jeg ikke havde sukkersyge, fik jeg lov til at gå over tid. Da fejlen blev opdaget, blev jeg sat i gang en uge efter termin. Jeg fødte altså i uge 41+6 Fordi det blev opdaget så sent + den dårlige kommunikation mellem læge og jordemoder, blev jeg ikke fulgt specielt, men de vil være ekstra obs. næste gang. Asbjørn vejede 3940 g, så han var stor, men ikke SÅ stor. Sandsynligvis fordi jeg "tog mig sammen" mht. min mad. Fødslen var et akut kejsersnit, da hans hjertelyd var svækket i lidt over et minut. Han lå også lidt forkert med hovedet Indtil videre ingen kendte misdannelser, men han har en knude under det ene øje Det er et dybtliggende jordbærmærke, men det har ikke noget med min sukkersyge at gøre. Umiddelbart efter fødslen faldt hans blodsukker, så han fik lidt sukkervand. Han fik tjekket blodsukker jævnligt de næste to dage, (og det fik jeg også), men hans stabiliserede sig hurtigt. Jeg var konstant sulten efter fødslen, og jeg fik også et par rysteture i ugerne efter. Det var ikke særlig rart. Jeg levede meget sundt og fedtfattigt, med det resultat at 6 uger efter fødslen var jeg nede på normalvægt. 3 mdr. efter under normalvægt. i dag har jeg ikke sukkersyge, men jeg lever stadig relativt sundt: fedtfattigt, undgår smør Spiser fiberrigt og mange grøntsager Spiser ikke for meget frugt Blander aldrig mælk og frugt Drikker aldrig juice og sodavand m. sukker Synder kun en gang imellem m. chokolade ...Og det har jeg det egentlig fint med Jeg håber det var svar på dine spørgsmål
Hejsa  Tag det nu stille og roligt til de har fundet ud af noget mere  Kan du mindes at have drukket eller spist noget sødt umiddelbart før du lavede urinprøven?? Det kan måske være med til at smide sukkerindholdet noget op... Knus Bettina
graviditetssukkersyge- får man irealiteten så også sukkersyge begefter, altså når man har født? skal man så til at have insulin og på diabetes kost?? ja jeg græmmes- for min gulkose belastning i min nuværende graviditet, lå lige på grænsen som jeg fik oplyst at det var 8,7!!! (så håber lidt at 8,0 er en tastefejl) vi har ydernmere sukkersyge , diabetes 2 i familien 2 led ud fra mig- min mor og bedstemor. nu er det ikke fordi jeg er overvægtig(syntes jeg selv) men min bmi ligger også på grænsen mellem 26 og 27, og derfor skulle jeg have lavet disse glykosebalastninger i denne graviditet. (ja jeg har et eller andet med ultratynde piger der syntes de er "IN" sorry for that!)men skind og ben er der ikke nogen der kan få mig til at blive... jeg fik nada information hos min læge- men skal derned på fredag og har så sandelig tænkt mig at få en forklaring på hvorfor jeg intet info fik den dag jeg var der til glukosebelastningen. og hvorfor at alle andre jeg har talt med har fået en vægt scanning efter belastningen, hvis de lå på grænsen?? for at holde øje med babyens vægt og om den vokser meget. jeg håber du får lidt svar fra din læge- ellers ville jeg få mig en anden. knuz anne
Nej sandsynligheden for at du forbliver diabetikker efter fødslen er lille, men du vil være i forhøjet risiko for at udvikle diabetes senere, og især hvis der er diabetikkere i familien i forvejen. De lavede en beregning til mig i min sidste graviditet som sagde at jeg har 80 % risiko for at udvikle insulinkrævende diabetes og at mine børn har 40 %. Jeg er blevet rådet til at blive tjekket hos min læge en gang om året, så jeg ikke lige pludselig render rundt med en uopdaget sukkersyge. Det er en sygdom som kan snige sig ind uden at man bemærker det, hvilket kan resultere i nogle ret trælse følgevirkninger. Og jeg vil lige understrege at man altså godt kan få sukkersyge selvom at man er tynd, men risikoen stiger kraftigt ved overvægt. Med venlig hilsen Gitte
Jeg fik også at vide, da jeg var til glukosebelastningen, at 8,0 var grænsen.. Det lyder underligt, hvis der er forskellige værdier..
Kære lille skat Det var aldrig min mening, at det skulle blive sådan her. Det var bestemt ikke det liv jeg havde ønsket for dig. Du er mit lille ønskebarn, min øjesten, mit et og alt. Men hvor gerne jeg gerne ville, kan det bare ikke fungere. Din mor og far kan ikke finde ud af det sammen mere. Tro ikke, at vi ikke har prøvet -Ingen af os har lyst til at give dig den fremtid, du nu, uden skyld, bliver en del af. En fremtid hvor mor og far ikke længere bor sammen. Åh elskede lille pige, bare det at skrive dette gør ondt langt ind i mit hjerte. Selvfølgelig er der langt værre ting der kunne ske. Men for mig er dette slemt nok. Jeg drømte om, at du skulle vokse op i en lille familie og måske have en søster eller bror. At vi en dag skulle få mulighed for at få lige netop det hus, som skulle være dit hjem til den dag du skulle ud og stå på egne ben. Men nu er der gået hul på posen med drømme. Undskyld. Jeg håber, at du en dag forstår..Men det er ikke let at kæmpe for noget hvor man størstedel af tiden føler man står alene. Det skærer i mit hjerte og jeg har grædt mange tårer. Måske kan du også mærke, at der er store ændringer på vej? Du giver mange knus og kram i løbet af en dag. Når du skal sove, er der dage hvor du græder så hjerteskærende. Mit hjerte bløder for dig min pige. Du er det vigtigste i mit liv. Jeg vil gøre alt for, at du skal få en rolig hverdag igen -Også selv om det bliver en hverdag uden mor og far sammen. Men hvis man skal tænke på hele situationen, uden at blande følelserne ind i det, så er det jo ganske sikkert bedre for dig, at have glade forældre hver for sig, end at det fortsætter som nu... Du er den første i mine tanker når jeg vågner og den sidste inden jeg sover. Ved du godt, at din mor elsker dig højere end noget andet på denne jord?
at læse at I ikke længere kan give Jeres datter det som var Jeres drøm... Du skriver det er bedre med glade forældre og det tror jeg skal være din styrke i dette her... Det er ikke rart når mor og far ikke længere kan finde melodien og at hverdagen bliver et mareridt af forvirrede følelser der ikke kan kombineres.. Jeg håber for Jer at I kommer godt igennem dette brud og kommer godt ud på den anden side, hvor solen igen vil skinne og livet vil føles rigtig dejligt.. Håber I snart kommer videre - og husk det er okay at være ked af det - det er nemlig også en side af livet - ganske vidst ikke en rar side, men den er der. De bedste tanker til Jer:-)
på jeres vegne. I har givet det en chance og kæmpet for det, men det gik ikke og sådan er det. Jeg er af den mening, at man ikke skal holde sammen for enhver pris hvis det bare ikke kan fungere og begge parter er ulykkelige. For så bliver barnet også ulykkeligt og børnene er de vigtigste.
Tak for jeres svar.. Det varmer -Jeg har ikke rigtig haft nogen at tale med det om. Jeg har så dårlig samvittighed, at jeg næsten konstant har ondt i maven. Det er så svært at tænke på fremtiden. Jeg kan kun håbe på, at min lille pige kommer godt igennem forløbet. Situationen er den, at det allerede begyndte at køre skævt mellem os, mens jeg var gravid. Vi har kæmpet for vores forhold i omkring 1½ år, hvis ikke mere. Men vi kan bare ikke få det til at køre. Vi lever udelukkende som venner. Det synes vi ikke nogen af os kunne være tjent med og derfor endte vi med at sige, at den store beslutning ganske sikkert var den rigtige. Vi har været nervøse for at køre det for langt.. I dag fungerer vi jo som en form for venner og vi var begge bange for, at hvis vi kørte det for langt, ville vi måske ikke kunne enes fremover. Det ønsker vi bestemt ikke, da vi begge ønsker det bedste for vores datter. Nu står vi så i den situation, at ingen af os har råd til at betale halvanden husleje. Så pt. bor vi stadig sammen. Det er vi tvunget til indtil boligen er solgt. Der er da heller ingen problemer som sådan, men det er hårdt at skulle gå på denne måde. Vi er jo ikke sammen længere, men alligevel kører det mere eller mindre som det gjorde inden vi tog beslutningen. Heldigvis mærker vores datter ikke så meget til det.. Vi skændes ikke og taler pænt til hinanden som vi altid har gjort. Men alligevel..Når beslutningen er taget, så er det en underlig fornemmelse at vi stadig begge er her. /Anette
jeg ondt af jer. Men I har gjort hvad I kunne og det kunne desværre ikke rede noget. Men er fedt at I stadig er gode venner, det håber jeg holder når I går hver til sit. Jeg synes du skal gemme brevet og give det til din datter når hun bliver ældre. Og jeg mener også helt sikkert at det er bedre at jeres datter har to glade forældre end to der hele tiden skændes.
Hvor er jeg dog ked af at høre det om jeres lille familie, men jeg håber I kommer godt over det. Ved godt at det ikke er en trøst, men jeg har ihvertfald fundet ud af, at det er bedst for børn, at de har nogle glade og lykkelige forældre end forældre som de kan mærke at det er et eller andet galt!! Har selv stået i den situation med mine 3 børn, men nu er vi alle 4 så glade og lykkelige!!  Held og lykke med dit/Jeres nye liv hver for sig, og så håber jeg at I snart får solgt boligen, det må ikke være nemt, at bo sammen når man ved at forholdet er slut! P.S. intet nyt om Flicka???? Kærlige hilsner Flicka`s første ejer.
Det du skriver hiver altså tårer - jeg ved PRÆCIS hvordan du har det. Med den indstilling du har til tingene, skal Frederikke nok komme godt igennem det, det VED jeg. Tanker herfra (en der lige har været det igennem) Kram
Vi har snakket meget om hvor vigtigt det er, at vi fremover har et godt forhold til hinanden. Vi mener, at det er vigtigt, at vi stadig kan være enige om bla. Frederikkes opdragelse osv., for at hun kan få den bedste opvækst. Det vil jo også give hende en tryghed i hverdagen, at der ikke er nogen af os der taler dårligt om den anden part. Der er ingen tvivl om, at vi begge vil hende det bedste og at vi begge er utrolig kede af, at vi ikke kan finde melodien igen. Jeg har skrevet "brevet" ind i Barnets bog, således at hun en dag får muligheden for at læse det. Jeg er helt enig i, at det er vigtigt, at børn kan mærke, at forældrene også er glade. Det er bla. det der har været medvirkende til at vi har taget den tunge beslutning. Jeg har været nødt til at sige, at selv om Frederikke er nr. 1 i mit liv og jeg kun vil hende det bedste, ja så må jeg også tænke på mig selv. At jeg ikke har lyst til at være i et forhold og så måske om 5 år tænke "og hvad fik du så ud af det?". Men derfor er det dælme hårdt alligevel... Jeg ved det ganske sikkert er den rigtige beslutning, men det trækker tænder at gå og vente på at vi kan flytte hver til sit og starte "det nye liv". Man går og tænker så meget -Ja det havde jo været lidt lettere hvis jeg havde haft muligheden for at flytte ud med det samme. Men med hele familien i jylland er den mulighed ikke eksisterende. Der er desværre ikke noget nyt i min søgning efter Flicka. Jeg skal nok give dig besked hvis jeg hører noget. Håbet lever stadig.. på 7. år. Jeg må indrømme, at jeg har fulgt med i dine indlæg, uden rigtig at skrive til dig. Så jeg kender jo godt lidt til din historie og jeg tager hatten af for dig. Du virker til at være en sej kvinde, som trods modgang finder lys på din vej. Jeg ved med mig selv, at jeg nok skal klare alt dette jeg nu skal igennem. Jeg er ikke bange for at skulle bo alene og jeg ved, at det vigtigste for mig bliver, at Frederikke også kommer godt igennem forløbet og falder godt til i sit kommende hjem sammen med mig. Vi er begge enige om, at der skal laves en "glidende" overgang. Således at han kommer forbi næsten hver dag i begyndelsen eller at vi kommer forbi hos ham, så hun ikke tror at han bare svigter. Jeg håber virkelig, at de talte ord bliver virkelige, for det har jo betydning for hvordan hun reagerer. Jeg har det faktisk meget godt med beslutningen, men føler også at den har været under opsejling i et godt stykke tid. Det værste er samvittigheden overfor Frederikke. Jeg er jo selv af den mening, at det er bedre med glade forældre hver for sig.. Men alligevel har jeg så mange tanker, som giver mig ondt i maven. Det hjælper så heller ikke på sagen, at hans forældre bliver ved med at sige, at vi er svage fordi vi bare giver op. At vi skulle tage os sammen og kæmpe -om ikke andet så for Frederikkes skyld. Om vi er klar over hvor mange mennesker dette kommer til at påvirke osv osv. Vi har givet dem klar besked om hvor vi står og at vi har gjort hvad vi kunne for at finde lykken sammen igen. Men det er som om, at de slet ikke hører hvad vi siger. De kan bare se, at deres drømmebobbel er bristet.. Jo tak, det er vores da også! Men vi har gjort hvad vi kunne, det ved vi begge. Vi har trods alt været sammen i 7 år, så vi har begge haft den indstilling, at der var noget at kæmpe for -Det lykkedes bare ikke og så må vi jo få det bedste ud af den situation vi står i nu. /Anette
Vi hat til Mikkel en Ferrari autostol, som vi egentlig er meget glade for. Men det bette skarn vokser jo som ukrudt og nu begynder det at knibe med, at benene kan være der for sædet (stolen er bagudvendt). Men er det ikke også noget med, at stolen skal fremad vendes når de runder 9 kg? Vi har jo selvfølgelig fået forlagt instruks bogen der fulgte med. Er der evt. nogen der ved, hvordan man flytter selen et "hul" op? Derudover, så anbefaler man jo, at børn sidder bagudvendt til de er 3 år. Men hvad så når benene kommer i vejen og de sidder dumt, er det så ikke bedre at vende dem fremad? Hvad gør i? En sidste ting. Mikkel har meget lidt tålmodighed når han sidder i autostolen. Hvad kan man gøre for at gøre det lidt sjovere for ham? Har prøvet at give ham noget legetøj, men for det første kan han næsten ikke få armene sammen pga. tøjet og for det andet så ryger det hurtigt væk.
Hej hej... Vi skiftede til en større autostol for et par måneder siden, for Mathias kunne næsten ikke stoppes ned i babymodellen med jakke og tøj på. Han var også begyndt at blive lidt små sur, hvis han skulle køre mere end en halv time, men det er slut nu. I den nye er der god plads, og han kan kikke rundt i bilen - og sidde med div. legetøj, som kan sættes om selen. Ellers er der risiko for, at man får en bamse i nakken, når man kører  Jeg ved godt, at der er et eller andet med, at de skal veje omkring 9 kg, når man skifter. Mathias vejede vist kun 8 kg, men det har ikke været noget problem. Vi har en Römer, og den er så smart, at der er flere siddepositioner. Når han er frisk, sidder han helt op, men når han begynder at nikke, er der et håndtag, som man kan trække i, og så kommer han til at ligge mere ned - det er smart!
Vi har også en sådan, og jo den kan vendes så den er fremad vendt (medmindre det er den mindste slags) Der er påklistret på vores stol hvordan selen skal sidde ved hhv frem og bagud... Det med at rykke selen op kan jeg desværre ikke hjælpe med for kan heller ikke finde vores 'bog', og det var kæresten der ordnede dette da josefine blev for høj. Josefine har noget legetøj bundet i en snor og fast i håndtaget over vinduet, så kan det ikke smides væk. og så har det hjulpet at hun vender fremad
har i vendt jeres poder fremad? Overvejer meget om Mikkel skal sidde bagudvendt eller fremadvendt... Man vil jo gerne passe på de små unger og det er jo sikrest at de vender bagud. Men han bliver bare så gal...
måske ikke det sikreste hvis man spørger nogen, men det har givet noget mere ro når vi kører - tror josefine havde samme alder som mikkel har nu, da vi vendte hende
Jeg er ved så småt at planlægge fødsel, selvom der er 8 uger endnu,men jeg kan godt lide at være i god tid. Og på et tidspunkt var der en huskeliste her på hn som en mor havde lagt ud, kan ikke huske hvad hun hed. Nogen som kan hjælpe? På forhånd tak. Mvh.Julia
... har fået bogen "barn i vente" af din jordemoder, så er der en liste deri. Men ellers er den her: Behageligt tøj Badekåbe Hjemmesko Toiletsager Tøj til efter fødslen (regn ikke med at du kan passe samme størrelse, som før du blev gravid) Underholdning til ventetiden: diskman, læsestof, strikketøj, kryds og tværs eller lignende. Vandrejournalen Mobiltelefon eller mønter til mønttelefonen Lidt snacks til at holde sukkerniveaut oppe hos både mor og far
Den bog har jeg ikke fået, der er jo meget man kan glemme i farten, så jeg vil gerne være i god tid, så tak for hjælpen endnu engang. Håber da jeg kommer hurtig, hjem hvis alt er vel og det er gået godt.
det manglede jeg hvertfald da jeg fødte.. hvis der ikke er en radio på stuen  og så mine bedste ventebukser  pøjpøj til dig.. vi ses jo først i juni 
min datter er nu 5 mdr og de første 3½ måned skreg hun hver eftermiddag og aften. Da det blev bedre fik hun problemer med at komme af med afføring og da det gik iorden blev hun meget forkølet og derfor utilpas. Og der er sikkert mange stærke kvinder derude men jeg er ikke en af dem... jeg er træt og har ondt overalt. Pga ovenstående ting har vi gået meget med hende og nu vil hun ingenting selv. Jeg er heldig hvis hun gider ligge lidt selv om formiddagen men jeg skal bære hende rundt konstant og hun vil ikke sove selv hverken til middag eller om aftenen... jeg skal vugge hende i søvn på armen... Jeg er bare så træt i min krop at jeg tuder bare jeg skriver det her... Jeg orker bare ikke at vade rundt med hende mere, men jeg kan heller ikke bære at hun skal græde sig i søvn og hun bliver vitterligt hysterisk når jeg forsøger. Jeg giver jo nok hurtigt op fordi jeg er så træt, og jeg har læst en masse indlæg om emnet, men selvom vi tager hende op når hun græder så begynder hun bafre straks vi lægger hende igen.... Hvad skal jeg gøre for jeg orker ikke mere... lea
Jeg ved hvordan du har det - det er så ubehageligt at man tror det er løgn, men du er ikke alene.. Har du læst bogen "60 vidunderlige uger"? Tror hun er igang med et af sine udviklingsspring, hvor ungerne godt kan blive meget omklamrende - den er rigtig god den bog den skulle du prøve at få fat i.. Når det så er sagt - har du ikke en der kan overtage hende lidt mens du går dig en lille tur for dig selv - jeg har haft glæde af at gå i stalden.. Ellers tror jeg simpelthen du må se at lære hende at hun godt kan ligge lidt selv - læg hende på gulvet på et legetæppe med nogle legesager og sæt dig ved siden af - græder hun så tal til hende og give hende måske et lille nus - få hende til at smile og grine uden du tager hende op - så tror jeg hun vil finde ud af at det godt kan være dejligt at ligge for sig selv og mor er i nærheden.. Kaya ligger lige nu på gulvet ved siden af og jeg giver hende lidt opmærksomhed af og til - taler med hende, triller hende lidt frem og tilbage, pludrer tilbage osv osv, men lige nu har mor "frikvarter" og så er det sådan.. Jeg lyder måske hård, men synes nu jeg har nogle dejlige unger.. (har selv haft nogle problemer med søvn, flaske osv osv) Alternativt hvad med en slynge eller en bæresele - selvom hun nok er ved at være lidt tung? - så har du hænderne fri.. Den sidste udvej - og det hjalp mig utroligt - var at købe nogle ørepropper - det gjorde jeg kunne rumme når Kaya skreeeeeeg og var så rasende.. Jeg kunne stadig høre hende, men fik lige taget det væreste væk fra mine trommehinden og det gav mig lidt mere energi og ro - du skulle prøve det.. Håber maven, forkølelse osv er i orden igen - alternativt har du prøvet at kontakte en kiropraktor og en ørelæge - hun kan have ondt i sine ører pga et undertryk som din praktiserende læge ikke kan måle.. Ligesom hun måske kan have brug for at blive sat lidt på plads kropsligt vha en kiropraktor - det har hjulpet her.. Utroligt - både på bækken, skrigeri, afførring osv osv.. Og hun tager ikke skade af at græde lidt - tror faktisk hun tager mere skade af en udbrændt mor - så læg hende sikkert og gå et par minutter når det bliver for slemt - det var jeg nødt til og det hjalp... Ammes hun eller? Jeg har altså fået en meget gladere unge efter hun er begyndt at få flaske - det lægger nu en bedre bund og gør at hun sover lidt mere.. Du skal nok klare det og om lidt er det sommer og husk det ikke varer sådan altid - hun bliver stor - men hårdt er det så længe man står i det og du er ikke alene - jeg ved hvordan du har det..
vores den ældste er handicappet og skreg og skreg i rigtig mange måneder, kunne kun sove 30 min af gangen i vores arme - så jeg ved præcis hvordan du har det. Man klarer skrigeturene fordi man SKAL man kan godt selvom man ikke tror det... får man 15 min fri synes man stadig at man kan høre det skrigene barn selvom der ingen lyd er, man tror man er ved at blive tosset, men bare rolig det er du ikke og pludselig bliver dit barn lidt ældre og kan bedre udsætte behov som sult og søvn. Jeg kunne godt komme med en masse gode råd, men det gør stine så flot. Så jeg vil bare sige at der er lys forenden af tunnelen selvom det kan være svært at se det lige nu 
jegkan nogenlunde klare dagen, men jeg skal gå med hende for at hun vil sove om aften til nat, og den kan sagtens blive 1 -2 før hun sover... og det kan jeg ikke holde til mere... Lea!
Du skal ikke ende som mig, der startede barnevognen og travede vores grusvej tynd kl 04 om natten for fredens skyld.. Jeg gjorde det at jeg sagde nu er det nok - du skal virkelig mene det.. Så putter du hende på et tidspunkt du selv synes er rimeligt - jeg vedtog atkl 19.15 er det god nat tid - og det holder jeg fast ved - ikke ret meget senere... Dag 1 putter du hende i seng, når du har sikret dig at hun er mæt, har fået den opmærkesomhed som hun har brug for, kys og kram og er tør og har det dejligt.. Du putter hende i hendes seng - jeg lavede et lille ritual hvor jeg bare lige sang en sang inden jeg gik ind i soveværelset med hende.. Læg hende i seng, giv hende sutten, bamsen, put dynen omkring hende, sig lidt bestemt men kærligt til hend "Det er nat, du skal putte nu" og gå ud.... Sæt dig ind i stuen - og ja hun begynder at græde og hun vil græde højt - lad evt lidt lys brænde, men ikke så meget.. Ifør dig ørepropper og gå ind til lille pigen igen, put hende på ny, giv hende sutten, ikke mere dikke dikke, det er nat og hun skal sove... Og gå ud igen - sådan bliver du ved - du kan også sætte dig lidt inde hos hende så hun kan fornemme du er der - en ifør dig de ørepropper, det gør altså at du kan være der for din datter.. Det kan godt være nogle mener det er uhyggeligt at man skal iføre sig den slags når man skal putte sit barn, men hellere det end en mor der bliver vanvittig, det hjælper ingen, og selt ikke barnet.. Alternativt - ifør dig gerne ørepropper - og gør som jeg gjorde - put hende og gå og lad hende græde, så længe hun græder er hun i live sådan tænkte jeg, og du kan høre hvornår den hysteriske galskab stilner af og hun græder, så skal du gå ind og give hende sutten... Jeg lod Kaya skrige sig i søvn og efter nogle dage hvor jeg gav hende lov til at blive gal over at skulle i seng, ja så fungerer det.. Jeg er sikker på at du kan holde barnet vågent ved hele tiden at komme rendende, så giv barnet fred, i min verden er det okay at blive vred og babyer græder, det er deres udtryksform.. Jeg er blevet så klog efter jeg har fået kaya - holdt hende konstant vågen ved at komme styrtende bare hun sagde pip... Jeg mener jeg gør mit barn en bjørnetjeneste ved ikke at lære det at falde i søvn - søvn er så vigtig en del af ens liv og det skal læres mens man er lille.. Så mit råd - vær hård men kærlig og bestemt, bestem dig at nu er det slut og gennemfør det - det viser også at du er en kærlig mor der vil dit barn det bedste - nemlig at sove så mor også kan sove og give barnet en masse omsorg uden at være helt til rotterne.. Du skal være sikker på at hun er sund og rask og så skal du mene det, så kan hun også mærke at det er trygt - børn kan godt lide loyale forældre, der viser de kan passe på det.. Skriv endelig hvis du skal have mere opbakning.. Pøj pøj - og gud er det ikke rimeligt at barnet længere holder dig vågen den halve nat - hun er ikke nyfødt længere..
de andre, som kommer med en masse gode råd! Vi kom også ind i en dårlig rutine, med at trave rundt med vores den ældste. Han skreg hele tiden, sådan føltes det og han kunne kun holdes på et minimum ved at gå rundt med ham. Vi blev anbefalet "godnat og sov godt" bogen. Jeg ved ikke om jeg vil direkte anbefale fremgangs måden i bogen (søg her på siden og du vil få en masse link), men der står en masse gode ting deri. ISÆR beskriver den, hvordan et barn (og voksen for den sags skyld) bliver tillært at kun kunne sove, hvis man går med barnet eller holder det i hånden eller stryger det over panden og når man så holder op, så vågner barnet. Eller det bliver meget utryg, når det vågner, for hvor blev moar af...hun var der, da jeg faldt i søvn! Hvordan ville du ikke have det, hvis du vågnede i køkkenet, når du faldt i søvn i din seng!! Og jeg er ked af at sige det, men denne opførsel er noget I selv har lært hende! Men den gode nyhed er. at hun kan sagtens lære selv at falde i søvn! Dig og din mand skal bare være enige om fremgangsmåden og I skal holde Jer til den. Held og lykke med det, vær kærlig men konsekvent, så går det hurtigt over!
det har reddet mig fra at blive ½ sindsyg - og min søn er altså kun 5½ uge...  Føler med dig.. p.s. bære sele eller slynge så hun er tæt men du har hænderne fri? Måske en ide?
min svigerinde er 36.5 år,gravid i 14 uge.min mand ( broren) og jeg, vi har et mongolbarn på 17 år og jeg er sku bekymret for den lille nye kusine/fætter,moren er jo i en stor risikogruppe, alene pga af hendes alder og dobbelt op pga af vores barn med kromosomfejl. det er ikke vores problem siger min mand, hvis de ikke har fået taget nogen prøve, moderkagebiopsi altså, og ikke kun nakkefoldscanning... jo det er sku da hele familien det rammer, så gu rager det mig. det er jo selvfølgelig deres beslutning, men jeg tænker sku meget på det, at de tør, hvorfor ikke undlade de handicap man kan....det er sku ikke lykken med et handicappet barn, vi vil jo alle helst ha et normalt, andet ville da været for dumt at ønske sig....måske er jeg helt forkert på den og tænke sån eller hva ???
Ja, så har Kathrine fået øjenbetændelse. Så dagplejemoderen erklærede, at hun ikke må komme i dagpleje igen, før det enten er væk, eller hun er kommet i behandling. Så jeg sidder hjemme - er sikker på, min chef elsker mig...  Men hvad er behandlingen? Kathrine har før haft øjenbetændelse, og der har vi bare renset pus væk med vatrondeller dyppet i kamillete. Det har virket fint. Men det er nok ikke nok i forhold til dagplejen. Hvis jeg tager hende til lægen, hvad gør de så der? Jeg synes jo ikke øjendråber og hids dig op og kom herned er nødvendige, når nu det andet plejer at fungere fint. Eller hva? Men på den anden side, vil jeg jo også gerne kunne komme på arbejde i morgen. Det skal lige siges, at Kathrine som sådan ikke er generet af det. Hun har det glimrende, har ikke ondt i øjet eller noget. Og tager det i øvrigt i stiv arm at få øjet renset. -Men jeg er nu ret sikker på, at øjendråber ikke vil gå lige så stille af sig...
Tag til lægen med hende. Formentlig er det en behandlingskrævende øjenbetændelse. Og det kræver salve eller dråber for at forsvinde. Men lægen kan ihvertfald vurdere hvis det ikke er behandlingskrævende. Min datter har tit lidt puds i øjnene når hun er forkølet og det tager vi også bare ved at bade med saltvand/kamillete. Men når øjnene er røde og hævede og lukkede til så kræver det behandling. Vi har prøvet at få ordineret nogle dråber der ikke hjalp og måtte derfor have et andet middel efter et par dage. Det forsvandt ikke ellers. God bedring med den lille tøs.
Man må ikke bruge kamillethe. De små partikler der er i kamille kan ødelægge hornhiden i øjet da de ridser. Er øjet rødt og hævet - klør hun i det? Hvis hun gør det så ville jeg tage til lægen og få kigget på det. Småbørn kan ind i mellem få lidt snask ved øjnene uden det betyder noget og mange gange kan det klares med saltvand. Her i kommunen må de komme i dp så snart de er i behandling.
har haft øjenbetændelse (og det smitter som bare faen?) har vi haft ringet til læge sekretæren som straks har udskrevt en recept. når de har været i behandling i 24 timer måde komme i dp/vs igen. ´der findes to slags øjendråber og virker den første ikke skal man et smut til lægen og så får man en recept på den anden. ang kamillie the det er strengt forbudt og ødelægger mere en det gavner. (har en veninde som er optiker, men kan ikke huske den faglige version af hvorfor man gerne må på heste men ikke børn) pøj pøj med det hilsen mette og frederik 13 mdr
lægen. Mads har det også og der får vi bare noget salve som de udskriver til os uden vi skal komme forbi. - At det så er et helvede at få det i øjnene på ham er en anden side af sagen, men i skal det jo...
Er øjnene røde så kræver de altså behandling. Victor har lige haft en tur og fik øjnene dryppet med Kloramfenikol og det hjalp allerede efter 2 x dryp. Det smitter virkelig ad H... til som en anden også skriver, så jeg synes bestemt du skal tage en tur omkring lægen. Hvis du selv bliver smittet kan du jo heller ikke selv komme på job før du er i behandling. Hos vores institution og dagpleje må de komme så snart de er i behandling. Har også hørt man skal holde sig langt væk fra kamillethe i øjnene, men istedet rense dem i saltvandsdråber. Håber der snart er bedring 
Hejsa, Kathrines øjne er hverken røde eller hævede. Hun klør heller ikke i dem. Andet end når hun er træt. Der er heller ikke pus nok til, at hendes øjenlåg læber sammen, når hun har sovet. Så det er vist ikke så slemt. Hun kommer med farmand på arbejde i morgen, og så må vi se om ikke det er overstået fredag.
Jeg har hørt at, kamille the, har nogen stoffer(urter, pollen) osv, der minder meget om græs pollen, så mennesker kan udvikle allergi, hvis man vasker øjnene med det. lidt øv, for det virker godt mod irreterede øjne... 
Jeg føler med dig... Virkeligt. Jeg støtter varmt op om ideen med en slynge. Hvis hun vitterligt er i gang med et tigerspring som de kaldes, kan alle de der "godnat og sov godt" ideer altså bare rende og hoppe. Hun vil ha' sin mor, vil hun. Med en slynge eller en vikle sidder hun tæt ind til din krop og bliver lullet af din krop og din varme og du mærker slet slet ikekvægten på samme måde som i armene. Hvis du er interesseret, så kommer jeg gerne ud til dig og hjælper dig igang - jeg har både vikle og slynge. Jeg er ikke ude på at sælge noget, jeg vil bare så gerne hjælpe, når jeg hører om een der har det som du nu   SKriv en sms eller ring: 61666334. Kig måske ind på slyngebarn.dk og se om det er noget for dig. Det er det hyggeligste forum på www (og nej, jeg er ikek med i en slynge-sekt!) Kærlig hilsen Ditte
Stine forklarer det så bragende godt, og det ville bestemt også være min taktik, hvis jeg stod i din situation. Kærlig og konsekvent, det er vejen frem  You go girl  Med venlige og forstående hilsner fra Gitte, som har tre skønne piger der vokser op med en bestemt, konsekvent og meget kærlig mor.
... problemer med Emma, så jeg har ingen gode råd. Dog vil jeg anbefale bogen "Lad børnene være i fred" af Sigrid Riise. Men jeg kan godt forstå, at du er træt. Kan du ikke få lidt hjælp - evt. en bedstemor som kan tage over et par timer, så du kan få sovet?
Har desværre ingen råd, men masser af medfølelse. Det er virkelig tortur tøsen udsætter dig for. Har du ikke en veninde eller nogen som kan aflaste dig lidt? Bare et par timer, så du kan få lidt fred og hvile måske? Trøstekram katarina
ved i hvad det værste er????? Hvis jeg var alene med hende ville der ingen problemer være, for størstedelen skyldes at jeg mangler overskud fordi vi har så mange problemer... og så sidder jeg her og giver en pige på 5 mdr skylden... flot ikk.. Lea!
... måske ikke fair at give en pige på fem måneder skylden for alt, men uanset om I har andre problemer også, så er det hårdt, hvis tøsen ikke vil sove, og det kan jeg da godt forstå du er frusteret over. (Det er jo også lidt af en storfamilie I har jer, kan jeg se på præsentationen, og så er det jo ekstra hårdt). Men hvilke andre problemer roder I med? (Ikke at det rager os her på HN, men mange plejer at have gode råd og i hvert fald nogle virtuelle trøstekram)
han lyver for at undgå konflikten omkring det der er blevet lovet og ikke gjordt og det kan så være store ting som små ting der bliver løjet om. Jeg ved aldrig om det han siger passer, og jeg ved godt at det er fordi jeg har et hidsigt temperament så det er for at undgå det, men det nytter jo ikke noget og det bliver jo kun værre når jeg opdager det. Jeg har bedt ham om at få styr på det i 3 år nu. Lige ledes kan vi have aftalt noget ang. børnene, men hvis så hans mor eller børnenes mor har en anden holdning så lavber han om på det aftalte for at undgå en konflikt med dem... hvilket jo kun starter mere mellem ham og mig.... Lea!
ikke man altid kan sætte sig ind i, hvilke tanker andre har angående at få børn...nogle ønsker sig bare desperat et barn, for de ved, de kan give det barn et dejligt liv! Og så tror jeg ikke man tænker på de eventuelle ting, der kan gå galt! De er da helt sikkert blevet informeret om diverse risikofaktorer. Er de ikke blevet NF-scannet?
overhovedet ikke hvordan man kan fravælge undersøgelser der kunne vise et evt handicappet barn. Slet ikke når man som i jeres tilfælde har mongolisme så tæt inde på livet. Hans søster må da ha set hvilke sorger, problemer, bekymringer og selvfølgelig også masser af glæder hendes bror og du har haft med jeres barn og netop derfor forstår jeg ikke deres fravalg. Vi higer vel alle efter det perfekte og jeg tror det er de færreste, for ikke at sige ganske få, der er ligeglade med at få et handicappet barn. Jeg forstår godt dine bekymringer, for i er jo familie og hvad der sker i en familie rammer jo også resten af familien. Men hvad siger de selv til deres fravalg?? Kan det være fordi at hun måske har haft svært ved at blive gravid og at denne graviditet måske bare er lykken uanset hvad?
hurtigt, blev enige om at prøve og så var den der..... de har ikke fået taget nogen prøve, kun dem der er tilbud til alle, blodprøver og nakkefoldscanning, og det så fint ud, så de håber de er fint og godt nok.....ja det håber vi alle så, kan kun sige at de tør...
tage chancen. Var det mig der havde risikoen for at få et handicappet barn (hvilket din svigerinde jo bestemt har alder og gener taget i betragtning), skulle der tages moderkagebiopsi og/eller fostervandsprøve..... Det er før set, at negativ nakkefoldscanning og negativ blodprøve, alligevel har resuleret i et barn med kromosonfejl. Jeg siger ikke at det sker tit, men det er sket og bare risikoen om at det kunne være mig og mit barn, den ville jeg ikke løbe....
Jeg er så ikke enig med jer andre. Jeg ville ikke fravælge et barn på grund af et handicap. Jeg syntes at det er blevet så nemt bare at sige ud duer ikke. Og så håbe at den næste er bedre. Nej det er ikke lykken med et handicappet børn. Og alle håber selvfølig at ens eget barn er sund og rask deriblandt mig selv. Men jeg ville ikke fravælge mit barn hvis jeg vidste at jeg ventede et handicappet barn. Hilsen Anja
Tjah, jeg tror at jeg i din svigerindes sko ville lade mig nøje med NF scanning og double-/tripeltesten, og hvis den ikke gav anledning til mistanke, ville jeg ikke risikere en moderkagebiopsi. Moderkagebiopsien giver 1% risiko for abort, som jeg absolut også synes er værd at tage med i betragtningen. I kan på forsigtig vis snakke med dem om det, og spørge ind til hvorvidt de kender til den forøgede risiko når Down's allerede findes i familien, men i sidste ende er det jo helt og holdent deres beslutning. Og, ja, jeg forstår godt at det for dig er et brændende ønske at skåne dem for det samme som i har været igennem. Nanna
Jeg forstår godt din bekymring, man ønsker jo ikke for andre at de skal igennem de samme problemer som én selv. Men jeg har også den holdning at man ikke bare skal vælge et barn fra der ikke er perfekt. Jo, det giver problemer, sorger og søvnløse nætter, men også mange glæder og dejlige stunder. Mon ikke din svigerinde og mand har gjort sig nogle tanker omkring dette? Hvis jeg var dig ville jeg forsigtigt spørge ind til det, med baggrund i din bekymring for dem. Men samtidigt er det vigtigt ikke at presse noget ned over hovedet på dem....en moderkagebiopsi er ikke ufarlig for barnet, og tænk hvis de følte sig presset til at få en og det så gik galt og endte med en abort! Håber at alt kommer til at gå godt. Hilsen Bluebell
Der er jo også risiko for, at det modsatte kan ske  Personligt ville jeg heller aldrig sige nej til undersøgelsen.
34 år da jeg fik det første barn og næsten 38 år da jeg fik nr. 2 og hver gang har jeg takket nej til NF. Jeg er selv handicappet (hvis man anser døvhed for et handicap, det gør jeg ikke men de fleste mennesker gør) og har den holdning at man ikke dræber fordi man ønsker et perfekt barn. Din svigerinde har risikoen for et barn med kromosomfejl men den er lille. Jeg har flere veninder som har et barn med Downs og min mor arbejder med børn med Downs så jeg ved udmærket hvor stort et arbejde der er med et barn med Downs. Bla. har mine veninder fået børn med Downs da de var hhv. 22 og 25 år gamle. De er jo ikke over 35 år ! Mine børn har ingen kromosomfejl, men jeg vil til enhver tid vælge et barn med fejl med mindre livskvaliteten vil være så dårlig at det vil være bedst at afbryde graviditeten. Der kan også ske en masse under fødslen som iltmangel som kan medføre hjerneskader. Beagle.
du har helt ret og det er da klart et svært valg. Jeg ved bare hvad jeg selv ville vælge. Børn er helt klart en gave, men at få et handicappet barn, kan også bare tærre ganske forfærdeligt på en familie. Nu kender jeg tilfældigvis trådstarter ganske ganske godt og dermed også deres søn som har Down syndrom. Lise var 22 år da hun fik ham og burde derfor ikke være i "risikogruppen". Måske var det naturen der spillede dem et puds eller måske ligger det i generne og er det tilfældet, forstår jeg ikke svigerinden. Lise's søn er en dejlig dreng på 17 år, men det er godt nok heller ikke nemt altid. Han kræver specielle hensyn og det kræver utrolig meget af resten af familien og hans søskende for at hverdagen skal fungere. Der findes jo forskellige grader af mongolisme og nogen er mere velfungerende end andre, men tit er det jo ikke kun selve mongolismen der kan være det store problem. Mange af dem er født med hjertefejl, skæve rygsøjler og nogle kan udvikle epilepsi osv. Jeg siger ikke at man bare skal fravælge et handicappet barn, men jeg mener at man virkelig skal overveje det ganske nøje om det er noget som man familien ville kunne klare sammen. Jeg arbejder som sygeplejerske på en intensiv børneafdeling hvor vi bl.a modtager meget for tidligt fødte børn, børn hvor det er gået galt under fødslen og børn med forskellige handicaps. De børn der overlever med deres handicaps, er børn vi får til kontrol i afdelingen i årene efter, og det er virkelig ikke få familier, hvor forholdet ikke har kunne klare det at have et handicappet barn. Det går ud over søskende fordi dette her barn kræver det meste af forældrenes opmærksomhed. Jeg siger ikke at det gælder alle familier for der er selvfølgelig også de lykkelige historier, men dem er der desværre ikke så mange af som de andre....
Vi er slet ikke uenige,og var det heller ikke i det første indlæg 
Nej det regnede jeg heller ikke med. Det meste af mit sidste indlæg var nok også skrevet som et svar til Beagle. 
også hvor stærkt forældrene kan stå om dette. Min ene venindes ægteskab gik i stykker, mest fordi deres dreng med downs havde også alvorlige hjertefejl og manden kunne ikke klare det mere. Jeg har den holdning, at man som forældre vælger at sætte børn i verden må også acceptere at der kan ske det at man føder/får et handicappet barn. Vist går det også udover de andre børn i familien, men det er et valg forældrene træffer. Jeg har kendskab til en kvinde som har 6 børn i forvejen og venter et barn med downs. Superseje forældre der står for det de står for: elsker deres børn uanset hvad og jeg er sikker på deres ægteskab nok skal klare det for deres børn lider af astma etc. Når man er forælder, kan man ikke bare gå fra sit ansvar. Vist kan man gå fra sit job, men børn kan man aldrig gå fra. Det er vist det allerførste man skal tænke på før man indlader sig på at producere børn. Jeg skal også lige sige at jeg er katolik, ikke fra barnsben af. Konverterede da jeg blev gift med min mand. Desuden har jeg selv været i praktik på samme afdeling som Pernille arbejder på og har set de for tidligt fødte børn og ved hvad der kan opstå for dem. Jeg har dog set et ægtepar som fik firlinger for 12 år siden, 3 af dem blev født med handicaps og ja, de er stadigvæk sammen selvom det virkelig kræver af dem. Kærligst, Beagle.
Jeg syntes nok denne sætning, viser forældrenes egoistiske valg: . Vi valgte så, at tage hensyn til det barn der var født og fik taget en prøve. Havde prøven vist at lillesøster havde været syg, ja så var hun blevet valgt fra. For vi som forældre har et ansvar, også for de raske børn. Og det ansvar en nogen gange ikke så rart, men det er det der følger med.
hvis deres nakkefoldsscanning/blodprøve viste en mindre risiko end 1 til 300 får de slet ikke tilbudt en moderkageprøve mere , hverken på aldersindikation el.andet. mvh Bonnie med risikotallet 1 til 4
der er på jorden, ligeså mange menninger. men i bund og grund er der vel ingen der bevist vælger et handicappet barn.....ja så er man sku... ja jeg ved ikke hvad. der er jo tit mange følgesygdomme, ja en del børn når aldrig hjem fra hospi, de dør før de skal hjem af div skavanker.... fedt or not. ja min svigerinde og mand om det, men godt det ikke er mig, jeg har sku taget min tørn.... kan godt huske sorgen og lysten til at han aldrig var født, og håber det aldrig vil overgå mine fjender eller venner,familie. men fred være med jer der er af en anden mening. håber det er fordi i heldigvis ikke ved hvad i snakker om. og aldrig kommer til det... vi kan godt bytte   mongol på prøve   måske det var noget, så kan man forberede sig...ja med sort humor kommer man langt. heldigvis elsker min mand og mig hinanden højt, og vil for alt i verden ha vores familie til at fungere, men ta ikke fejl af det også er hårdt at være søskende til et handicappet barn, vi prøver på bedste vis at dele sol og vind lige, men en mongol kræver altså mere end et normalt barn, der er nogle andre grænser og regler, verden smuldre hurtiger for en mongol end et normalt barn, der er enormt mange hensyn at tage.... ja jeg kunne jo skrive en hel roman. men det var jo slet ikke det der var spørgsmålet 
Hvor er det dog et dejligt ærligt indlæg  Skønt, når folk tør træde frem og være ærlige - for gu elsker vi jo vores børn, men selv os med "raske" børn syntes jo det er hårdt til tider. Så jeg ville ikke bytte. Hatten af for din ærlighed - det rørte mig   
   for dit indlæg. Jeg kan jo kun give dig ret i alt det du skriver, men nu kender jeg jer jo også igennem mange år, og har set hvor opslidende det kan være at have et handicappet barn. For ja lige så højt som vi andre også elsker Emil, lige så meget er vi jo glade for at det ikke er vores barn. Og selvfølgelig prøver man som forældre at være der for alle sine unger, men et handicappet barn trækker bare mere på forældrenes ressourcer som så igen går fra de andre søskende. For det er jo i bund og grund de søskende der er i familien, som mere eller mindre bliver sorte per i denne her situation. Det er da heller ikke sjovt (selvom vi jo med vores sorte humor har grinet af det rigtig mange gange) at lillebror på 13 år skal være barnepige for sin storebror på 15 imens mor og far er til møde eller lign, men det har jeres unger bare klaret til UG. Eller når min den lille på 8 glæder sig til at komme hjem og lege med Emil der nu er 17  Men din og din mands måde at takle det at have et handicappet barn, har bevirket at, vores andres børn er enormt tolerante over for andre der er "anderledes", de har aldrig set ned på Emil, men har godt kunne forstå at han ikke er som dem og så ved jeg at mine børn altid har reageret voldsomt, hvis nogen har brugt ordet mongol som skældsord, da det jo er en sygdom og ikke noget som helst andet... Men for hulan Lise.... i klarer det simpelthen og har altid klaret det super. Er ikke sikker på at andre ville kunne klare det lige så godt som jer 
Umildbart vil jeg ikke tro hun har øjenbetændelse efter det du har beskrevet her sidst. Prøv at bruge saltvand eller bare kogt afkølet postevand, hvis du synes der sidder lidt.
Der er 2 slags øjenbetændelse. Den hvor øjet er rødt indeni, (altså, det der plejer at være hvidt), hævet, irriteret, fyldt med puds og det gør virkelig ondt. Denne type er bakterieforårsaget og kan behandles, og barnet må ikke komme i vs/dp før det er under behandling. Den anden type er den med puds og ikke andet. Vi plejer at kalde det "snotøjne"   . For det er somom øjet er forkølet. Denne type kan ikke behandles med dråber eller salve, da det er virus. Er det denne type, så har barnet altså ret til at komme i vs/dp, da det ikke smitter mere end almindelig forkølelse. Umiddelbart synes jeg det lyder som den "fredelige" type din datter er "ramt" af.
der er da heller ingen normale forældre der sender deres forkølede børn i daginstitution! Så kan de da rigtig smigtte alle de ander.. det kalder men at være omsorgsfuld..
Så er jeg unormal, for mine tøser er i DP selvom de er forkølede. Hvis de skulle blive hjemme når de var forkølede så havde jeg vist ingen arbejde. De må godt komme derud bare de ingen feber har.
kommer altså også afsted selvom han er forkølet. - og det gør de andre børn i hans dagpleje også. Jeg tager da også selv på arbejde selvom næsen løber og jeg hoster. Derfor kan man jo godt være frisk nok. - Men har Mads feber, ja så bliver han hjemme.
Min datter på to har i hele hendes levetid sovet i vores seng og gør det stadig.. Jeg er nu nået dertil, hvor jeg gerne vil have mit soveværelse for mig selv, men.. Vores datter har to halvbrødre, der er hos os ca halvdelen af tiden, med dertil hørende overnatninger. Vi har kun et børneværelse, så alle ungerne skal sove sammen, dog i hver deres seng. Dilemmaet er at min datter vågner meget nemt, og hendes brødre er ofte oppe om natten for at gå på toilettet.. Nu har vi jo snart ferie sammen alle sammen, så tænkte at nu var tiden inde, men... Er det i orden at smide hende ind til dem og sove når jeg ved at hun vil blive vækket om natten? Tror i hun vil vænne sig til det efterhånden? Hun har en juniorseng og kan selv stå op og gå ind til os hvis hun vågner.. Hvad gør i andre med flere børn og mangel på værelser??
Hej Vi har 2 børn og kun 1 børneværelse.. så de deler Det kan være et problem at få dem til at sove, da de en gang imellem holder hinanden vågne. Men om natten er det ikke noget problem, de sover begge rimeligt tungt   så der skal meget til at vække dem. Hilsen Anne
har vi et voksensoveværelse og et kombineret kontor-børneværelse til weekendungerne på 4 og 12. Det er ikke optimalt, så pt bygger vi et væresle på loftet til den store. men der er jo også een i vente, og enden på det bliver nok at stuen må rumme en sovesofa til de voksne, så forældresoveværelset kan blive til børneværelse, så det er legeværelse om dagen og soveværesle for den lille om natten. Den mellemste på 4 beholder så sin seng i kontor/ børneværelset. Bare der i et af rummene er mulighed for at en voksen kan få en middagslur i nogenlunde fred så går det sgu nok 
Mine to piger deler værelse. Det var min store frygt da jeg skulle flytte, for vi kom fra et hus med hvert deres værelse. Men de er simpelthen så glade for det, og hygger sig rigtig meget. Den lille sov også meget let, men det er som om at hun bare ignorerer når den store rumstere rundt om natten. de er 2 og snart 5 år.
Hej Her har vi 3 unger, og 2 værelser, så her deler man også. Der er intet problem når de skal sove, ej heller hvis en står op om natten for at skal på toilettet, MEEEEENNNN kl. 5 eller senest 5.30 så er her liv, og det er jeg godt nok træt af. GAB. Vi kan sove til kl. 6.30-7.00 uden at vi kommer for sent, så kl. 5 er bare for tidligt at stå op, men jeg aner ikke hvad vi skal gøre, så jeg følger lige lidt med her.   Håber på lidt guldkorn.  Hilsen Jette
så latter mild fra morgenen af.. Hun er nu 4 mdr. På vej mod de 5 i denne månede. Nem og dejlig... vi er begyndt på grød, men det falder ikke lige i hendes smag... Smid gerne en kommentar..  
Sikke dejlig hun er og ser også dejlig nem og mild ud.. Hende kan I godt være stolte af:-)
Hun er vel nok sød og dejlig, og sikket et smil hun kan stille frem med 
Hejsa, Min datter på 3 mdr. er mester i at få sparket sin dyne af. Da hun lå i liften var det ikke noget problem. Men nu hvor hun sover i egen seng så bliver den sparket af hele tiden - hvilket resulterer i lidt kold baby  Nogle gode råd? Hilsen Lotte
Jeg har en til Louise, som nu er fyldt 1 år, og den kan vi slet ikke undvære. Louise sover meget bedre og længere, da hun ikke mere vågner fordi hun er dybfrossen. Linket er til hvor min pose er fra. Med venlig hilsen Gitte
Ja selvfølgelig  Vi har en hjemmestrikket "sovepose" i uld til hende, som vi bruger i barnevognen. Men kunne selvfølglig købe en alm. til at sove med indenfor. Bliver børnene ikke for varme når de sådan er lukket helt inde? For Sofie er meget varm normalt, og bliver f.eks helt kokset i en voksi pose hvis ikke hun er udenfor. Kan se de er med eller uden ærmer - hvad er at foretrække? Og lige nu er hun jo 3 mdr - og ca. 65 cm. Så hvad med str. har i dem rigelig store, eller svømmer de så rundt i dem? De krymber vel altid i vask  Hilsen Lotte
Hvad skal de have på indenunder? Og hvilken længde skal man vælge hvis barnet er 75 cm, 90 eller 110 så der er noget at vokse i?
sidder jeg her og tuder over det du skriver   , for gu er det hårdt, men intet ville jo fungerer med sån et barn uden accept og tollerence ( staves) og forståelse fra venner og familie, godt i er der og kan grine og græde med   det har sku da været sjovt 
Hvorfor skal det altid fremstilles som jordens undergang at få et handicappet barn. Min datter har downs. Derudover blev hun svær hjerneskadet under hendes anden hjerteoperation. Så jeg ved hvad jeg snakker om. Men det er altså også et livssyn. Min datter har været meget syg, ja. Men vi er styrket. Der er ingen undersøgelse som viser at forældre til handicappede har en større skilsmisseprocent. Den er akkurat ligeså høj som hos raske familier. Mine andre to børn lider ikke under Katrine. De mangler hverken opmærksomhed, kærlighed eller tid fordi deres søster er handicappet. Tværtimod. Pga Katrine er jeg på nedsat arbejdstid. Min yngste datter kan sove til kl. 08.30 hver dag og min søn skal ikke være stuvet at vejen i SFOén, men kan komme hjem efter skole. Der har været hårde tider, men hånden på hjertet, det kommer der i alle familier. Mine to raske børn bliver af skole og børnehave rost til skyerne for deres helt fantastiske sociale evner. De har fra små af lært at der er svage til som man tager hensyn til. Som jeg plejer at sige til folk, hvis de vil have ondt af nogen. Så hav ondt af min datter (hun har det nu ellers dejligt). Men hav ikke ondt af os. Mine andre børn stortrives og mit ægteskab er bedre end nogensinde og nu har vi da slæbt på hinanden i 17 år. Oveni har vi mistet et handicappet barn, vores søn døde knap 10mdr gammel(graviditetsskade), i næste uge vil han være blevet 12år. Katrine er 10år. Hvis din svigerinde og hendes mand har fravalgt yderlige undersøgelser så er det deres valg som du overhovedet ikke har at blande dig i. Jeg ser også familier i min datters skole som klarer det skidt at have et handicappet barn. Typsik bliver børnene sendt på døgninstituion ret tidlig. Sådan er det bare. Men lad være med at tro at det er verdens undergang, for nogle er det rent faktisk en gave. Mit liv har formet sig ret så meget anderledes pga mine syge børn. Og ikke noget af det har været til det dårlige. Jeg har været tvunget til karriereskift og jeg fik budt nye veje som har været meget spændende at gå. Jeg elsker mit barn. Kunne jeg slå et trylleslag over hende vil jeg gøre hende rask, men ikke for vores skyld. Jeg vil ikke for noget i verdenen have undværet hende. Lagde mærke til noget pudsigt her forleden. Jeg skulle ud og handle i føtex om aftenen og måtte tage min pige med. Katrine er som sagt svært skadet, men med et åbent og glad smil og når hun hygger sig så hygger hun med smil, grin og latter. Vi gik med kørestolen igennem føtex. Folk var trætte og mange kiggede surmulende hen foran sig. Men når de passerede min gyngende højlydt grinende Katrine som rokkede vildt fornøjlig i hendes kørestol begyndte folk at smile. Ikke overbærende eller høfligt. Nej, hendes åbenlyse livsglæde virkede smittende og det var en fornøjelse at se hvordan fremmede blev i godt humør bare ved at kigge på et meget glad (handicappet) barn. Havde det været en af mine raske børn som var i godt humør, ingen havde lagt mærke til det. Men Katrine gjorde en forskel, måske kun i nogle sekunder, men stadigvæk en forskel. Det er en gave i sig selv.
Hvor læser du at Lise blander sig i sin svigerindes graviditet?? Jeg læser det som om at hun lufter sine fustrationer og det er da ikke at blande sig.... Dejligt at læse, at der selvfølgelig også er andre sider i at have et handicappet barn end kun de dårlige sider. Og det ved vi jo alle at der er. Lise og hendes mand elsker da også deres knægt over alt på jorden og ville da ikke undvære ham for noget som helst. Men det som jeg er sikker på at hun mener med hendes fustrationer, er at livet er sgu ikke lutter lagkage med et handicappet barn og alt det de har gennemgået med deres barn er ikke noget de ønsker for andre. Kan du med hånden på hjertet da sige, at du ville ønske for andre at de fik et handicappet barn? For det er jo det som Lise skriver at hun ikke ønsker for nogen. Og dejligt at høre at din datter på trods af hendes svære handicap har et positivt livssyn, men det er jo ikke sådan at alle med downs syndrom bare er glade og positive (som det er manges opfattelse) for jeg har skam oplevet børn og unge med downs være aggresive, voldelige og fustrerede over at andre ikke har forstået hvad de ville. Ikke alle har jo f.eks udviklet et sprog. Men det behøver jeg jo ikke fortælle dig, for det er du jo sikkert ganske udemærket klar over.  Men for pokker hvor tager jeg bare hatten af for alle her der har et handicappet barn. I er en flok stjerneforældre der klarer livet og dets finurligheder til UG kryds og bolle.
Jeg læser altså heller ingen steder, at Lise og hendes mand ikke elsker deres barn. Og jeg kender ikke Lise..............men jeg læser tilgengæld, en meget ærlig og upyntet beretning, om livet med et handicappet barn. Der er stor forskel!! Lise igen     fordi du tør være så ærlig 
ok, og hvor skriver jeg at Lise ikke elsker hendes søn? Jasper, du roser Lise for hendes upyntede ærlighed. Dvs jeg skriver pyntet uærlig, kun fordi jeg angriber det syn fra omverdenen at handicap er jordens undergang? Lise spørger om hun er forkert på den. Jeg drister mig at give hendes mand ret. Parret har fået lavet en nakkefoldsscanning, tilsyneladende også en blodprøve som tilsyneladende var ok. Så de kaster sig jo ikke blind ind i det. Så er den ikke længere. Men lad os se, i aften kan jeg skrive en roman om de lange dage, uger og måneder på sygehuset. Om operationer, angst, sorg og død. .... Så kan jeg nemlig også betegnes som upyntet ærlig. Få masser af skulderklap og trøstende ord. For lad os for guds skyld ikke prikke hul på folks indstilling til denne her elendige verden hvor børn lider, forældre bliver nedslidte og skilt og søskende overset.
At dem der siger deres liv med et handicappe barn, bare er super "lyver" Men jeg siger at det er dejligt, at Lise skriver ærligt om livet med et handicappet barn(hendes) Og du spørger om, hvorfor skal det altid være jordens undergang, at få et handicappet barn. Det er det vel heller ikke, men jeg tror faktisk ikke, at nogen forældre, bliver glade lige i øjeblikket det sker. Ret mig hvis jeg tager fejl. Og stadigvæk - det er ofte tabu, at sige højt, at man syntes det er hårdt, at være forældre til et handicappet barn. Nogen gange føler jeg, at det er mere ok - for forældre til "raske" børn at sige det.
Du skriver lige præcis det jeg havde svært ved at formulere   : Det er så befriende når nogen der har problemerne SÅ tæt inde på livet, tør stå ved det og sige tingene lige ud....      til dig Lise. Og LeneJ der er jo ingen der siger, at du ikke skal have rygklap fordi du anskuer livet fra et andet synspunkt. Det er dejligt at du ser så lyst på det og tro mig, at det er jo heller ikke sådan at Lise og hendes mand sidder og græder over deres skæbne med en mongoldreng. Jeg synes bare det er så stærkt af en mor der kan sige, at hun rent faktisk har haft tankerne om, at hun ønskede at hendes barn aldrig var blevet født. Det er da de færreste der tør sige det åbent....
tilsyneladende har i bestemmt at jeg har noget imod Lise. Kender hende ikke, kender ikke hendes søn eller hendes mand. Hun er helt sikkert en skøn pige som selvfølgelig elsker hendes barn. (har stadigvæk ikke fået at vide hvor jeg beskylder hende for det modsatte?) Jeg kan ikke genkende at det skulle være et tabuemne. Tværtimod! Der bliver sandelig brokket over temmlig meget på møderne på specialskolerne. Har tanken måske strejftet at de fleste handicapforældre bare søger støtte, hjælp og en skulder hos ligesindede? Hvis der er noget som vores samfund har forståelse for, så er det forældre med handicappede børn (synlig handicap). For det er noget af det som forældre frygter mest. Jeg har aldrig, aldrig oplevet at jeg ikke har måtte sukke lidt. Tværtimod, bliver vel nok 10 gange om ugen mødt med sætningen: - er det ikke hårdt? Smutter fra tråden nu, da jeg tilsyneladende død og pine skal misforståes.
Jeg tror simpelthen du misforstår både Jasper og mig selv. Der skrives absolut ingen steder at du skulle have noget imod Lise. Slet slet ikke. Så misforstår du fuldstændig hvad ihvert tilfælde jeg skriver.... Det som jeg kan læse er, at både Jasper og jeg svarer på, at i udlægger det på absolut hver sin måde, det at have et handicappet barn. Lise fortæller hudløst ærligt om den negative side og tør stå ved at hun har haft tankerne om, at hun ønskede hendes barn aldrig var født. Du skriver at det er en gave at ha fået en handicappet barn og at jeres barn bringer jer så meget glæde i hverdagen. Og det er da dejlig læsning. Og det er ting at jeg personlig ved at Lise også sagtens kunne skrive om hendes søn. Hun vælger bare at fortælle om den anden side, og det er det som både Jasper og jeg giver hende   for. Jeg oplever tit at forældre til handicappede børn føler at de nærmest må "forsvare" sig overfor omverdenen og lidt går i forsvarsposition når der bliver spurgt til om det ikke er hårdt at have et handicappet barn for det er jo deres barn, guldet, der bliver spurgt til, og det er da hamrende svært som forældre at skulle erkende, at det er hårdt arbejde og til tider temmelig opslidende at have et barn der er anderledes. At der så kan være familier som slet slet ikke har de negative sider, såsom at det ubevidst går ud over de andre søskende, at man engang imellem ønsker barnet hen hvor pebret gror (hvilket vi andre forældre jo også kan gøre med de raske børn ind imellem   ) som slet ikke bruger oceaner af tid på at bekymre sig om barnets fremtid osv osv, det synes jeg da er fantastisk, men jeg tror bare det hører til sjældenhederne. Lise og hendes familie er ikke de eneste jeg kender der har et handicappet barn. Min kusine har en pige med downs og vi har også nogle andre bekendte hvis søn har downs. Derudover har jeg selv en bror som har været rigtig rigtig syg som så har resulteret i en mindre hjerneskade samt spastisk lammelse. Og lige præcis de fustrationer som Lise lufter lyder slet ikke fremmed i mine ører. Jeg skulle, som barn, med min bror selv tage mange hensyn. Jeg følte ubevidst at jeg konstant skulle forsvare ham for omverdenen og andre folks syn på at han haltede, savlede og sagde øhhh for hvert enkelt ord fordi han tænkte så langsomt, og meget ander som jeg ikke vil sidde og remse op, og selvom det måske lyder som småting, så var det for mig som barn bestemt ikke småting, så derfor er det bare noget som jeg ikke ville udsætte mine egne børn for. Derfor ville jeg under ingen omstændigheder sætte et handicappet barn i verden hvis jeg havde muligheden for at fravælge. Derudover jeg synes ikke at samfundet har nok at tilbyde til dem der er anderledes, når de bliver større og måske gerne vil flytte hjemmefra. Og iøvrigt vil jeg godt lige kommentere noget andet du har skrevet. Vi er jo mange der ikke har handicappede der gerne vil vores børn det bedste. Jeg er selv på nedsat arbejdstid og arbejder kun aften og nat, så jeg dagligt kan køre mine børn i skole og hente dem igen når de vil hjem. Mine børn har aldrig været stuvet væk i institutioner men været tilmeldt og har kunne tge afsted for at lege med jævnaldrene. Og grunden til mi valgt af nedsat arbejdstid, det er af den simple grund, at jeg har ikke fået mine børn for at andre skal passe dem. 
Nu har jeg skrevet jeg melder mig ud af tråden, men dit lange svar fortjener da også et svar. Det er et forum og indlæg giver ikke mulighed for at liste ens livshistorie. For det første er en almindeligt barn med downs i min verden ikke specielt hårdt ramt. Dertil omgiver jeg mig med så meget mere alvorlige handicaps, end at en almindelig mongol skulle være så slemt igen. Jeg ville være dybt taknemlig hvis min datter ikke skulle have haft så meget mere oveni. Jeg svæver ikke rundt på en lille lyserød sky og ignorer alt det dårlige. Om nogen kan jeg tale med, og jeg kender ikke alle herinde, men jeg vil tro at på handicap, syge børn og mistet barn kan jeg være mere end godt med. I skriver begge at jeg skriver at Lise ikke elsker hendes søn. Hvor? Aldrig i livet ville jeg driste mig til at påstå det om en person jeg ikke kender. Du skriver at du opfatter det som et tabu, det mener Jasper også. Jeg oplever det anderledes. Jeg mærker ingen tabuer. Tværtimod har jeg aldrig oplevet problemet med ikke at kunne tale åbent om det. Folk har i allerhøjeste grad ingen skrupler over for mig med spørgsmål som går pænt tæt på. Det er ok, jeg er en voksen pige og kan sige nej. Jeg vil gerne se en ende på den her tråd. Da jeg syntes det ikke er i orden at sætte det op på denne her måde. Der er ikke sort og hvidt, men en verden med en masse gråtoner. Jeg kan skrive om så meget smerte, de færreste af jer ville kunne forstå. Jeg kan skrive hvordan det er at sidde og bede Gud om at lade sit barn dø, da man ikke kan se ham lide mere. Jeg kan fortælle om hvordan det er som mor at se hvordan ilten bliver slukket og ens barn dør i ens arme. Jeg har sider op og sider ned af de beretninger. Men jeg vælger at se fremad. Og det gør jeg for mine børns skyld. For smertelige fortidsminder (om de så er fra i går) bringer ikke noget godt med sig. Jeg har skrevet, hvad der skal skrives. Jeg romantiserer ikke tilværelsen som handicapforældre. Men når man nu af Gud er blevet sat i situationen, så er det ens forbandede pligt at få det bedste ud af den. Du oplever tabuer. Jeg oplever i større og større stil at det er i orden at tale om handicappede (specielt fostrene) som DEM og DET. Sørgelig udvikling. Her har vi hver vores mening, og det er jo Danmark vi lever i og det er skønt at forskellige meninger er tilladte. For et par uger siden var der en udsendelse om en familie med et handicappet barn. Drengen kunne tale, se fjernsyn og var absolut tilstede. Moren udtalte for rullende kameraer at hun nogengange havde ønsket hendes søn død. Autsch! Aldrig ville jeg skrive eller sige sådan noget, specielt ikke hvis mit barn ikke var mere skadet end at han selv ville kunne høre sin egen mor på fjernsynet. (Dette er på ingen måde en hentydning til Lise, men kun et eksempel på at det så sandelig er tilladt idag) Det er skønt at du er gået ned i tid. Men hvis vi skal finplukke alle dine eller mine udtalelser, så kan alle gennemhulles. Jeg oplever handicapforældre som gemmer deres børn afvejen, jeg kender dem som gør alt (for meget) for deres børn, kender dem hvor ægteskabet blev ødelagt, hvor ægteskabet begyndte at blomstre, hvor søskende blev taberne og hvor søskende blev vinderne. Ingen familie kan sammenlignes med en anden. Det er så indivduelt.
runde denne debat af, for jeg føler vi går skævt af hinanden i det skrevne sprog. Er sikker på vi nok er enige et stort stykke hen af vejen, men samtidig er der steder hvor vi er langt fra hinanden og sådan er verden jo nu engang. Men jeg kan nu stadig ikke forstå at du gang på gang skriver, at både Jasper og jeg påstår at du har skrevet, at Lise ikke elsker hendes søn. Det gør vi absolut ikke.. Jeg kan ihvert tilfælde ikke finde det i nogen af indlæggene for ehvert menneske med respekt for andre, hvilket jeg anser dig for at være selvom jeg ikke kender dig, kunne da ikke skrive/sige sådan om andre... Ønsker dig alt mulig held og lykke med din datter fremover.
God indlæg har lige præcis det samme problem, når hun putter i liften sparker hun den ikke af, men når hun sover i sin seng, vupti 15min efter er dynen helt nede i benenden  ja og så er der bare en lille kold baby.. så må da ud og have en sovepose.. 
Den jeg har til Louise ( 1 år gammel) er en str. 110. Den har hun kunne bruge siden hun var ca 6 mdr, og hun kan have glæde af den længe endnu. Min er fra det firma jeg linker til højere oppe i denne tråd, og den har ærmer, men de sidder med velcro, så de er til at tage af   . Louise er ikke en specielt varm pige, så hun har nattøj på i sin pose, dog har hun bare fødder. Og hun er lige til pas når hun står op. Man kan jo vælge at lade dem sove kun i en body, hvis de er meget varme. Og selvfølgelig skal man ikke give dem en dyne ud over posen, for så bliver de kogt. Min pose har jo sådan en god facon, så der er jo plads til at sprælle rundt med benene inde i posen, og tror at det måske også gør at der er luft i posen, så de ikke bare koger uden at kunne komme af med varmen. Hmm, så fik jeg vist det hele med, ellers må i spørge igen  Med venlig hilsen Gitte
over hende. Evt. junior dyne kan bruges hvis baby dynen ikke er stor nok.
Vi prøvede også sådan en sovepose, da vores den ældste var omkring 8-10 mdr., men han blev rasende når han vågnede og ikke kunne komme op at stå. Så vi fandt på en anden løsning. Almindeligt nattøj og så et sæt ulfleecetøj og uldsokker udenpå. Det virkede perfekt for os, vi fik nattesøvnen igen alle 3, ingen kold dreng mere   og noget han kunne bevæge sig i. Nu er lillebror 2 år og har sovet i det samme siden han var lille og begyndte at sparke dynen af. Han har iøvrigt stadig sin babydyne, han sover bare ovenpå den.
Frederik der nu er 6 år gør det stadig   og han er nogen gange iskold når han vågner. Han får så noget mere varmt tøj på Da han var lille blev han også (som gitte skriver) lagt på den ene halvdel af dynen og så den anden halvdel ovenpå ham, det hjalp.
Ja min lille tøsepige ligger oven på sin junior dyne der så er rullet til pølser på hver side af hende.. Over har hun sin babydyne, og skulle den ryge af så varmer junior dynen altså stadig fint.. Har også uldundertøj under sin natdragt med fødder og er det ekstra koldt så har hun et par strømpebukser og en uld t-shirt under natdragten.. Pt fungerer det fint.. Ellers har hun sovet i sin voksidyne indenfor - bare i sommerdynen og med alm nattøj under..
men kunne forestille hvor hidsig Mikkel ville blive, når han ikke kunne komme rundt, når han var i soveposen. Så vi har bare skruet lidt mere op for varmen og det har hjulpet. Han ligger også heller oven på dynen end under den.
Sådan roder vores også rundt. Har haft dem liggende på den ene halvdel af dynen med det resultat at de ikke vil sove. (bliver stik tosset) Nu får de bare nattøj på med fødder i og lidt varmere på værelset. Tror tit når de sparker dynen af at de har det for varmt.
..malene gør det også.. og det er til at blive vanvittig af.. men vi har så gjort det at hun har voksendyne på (hun sover i liften oppe i vores seng p.t.) på den lange led på tværs (altså modsat af normalt) og så sover vi på hendes dyne
Det lyder jo til at være et velkendt fænomen  Vi må prøve os frem, på den ene eller anden vis. Kunne godt forestille mig det med at de bliver hidsige hvis de føler sig lukket inde. Men omvendt har vi overvejet at svøbe hende, fordi hun ligger så uroligt, og det virker når hun bliver rullet ind i dynen. Så måske hu ligefrem vil foretrække en sovepose?  Hilsen Lotte.
og har stadig problemet med vores datter på 2 år. Hun har en sovepose, men har fundet ud af at åbne trykknapperne ved skuldrene. Så om morgenen ligger hun ved siden af sin dyne, iskold. Vi prøvede i en periode at lade hende sove i strømpebukser. Det kom der så kun det ud af at hun fik noget svampelignende stads mellem tæerne. ( jeg tror det var sådan noget). Er der nogle af de soveposer i andre skriver om som er lidt mere børnesikrede...? Jeg er træt af at vågne hver time og være bekymret for hendes kolde fusser... Mvc C
Hejsa. Ja, det blev et kort visit for mig her på Ve&Ble. Jeg har småblødt en uges tid, og i går aftes blev det værre, og jeg fik smerter. Jeg tog ind til lægevagten, jeg blev sendt videre til gynækologisk afdeling og blev scannet. Det viste sig så, at mit foster er gået til. Det har åbenbart været dødt i noget tid, for det var for lille til at være i 12. uge. Min krop var bare lidt langsom om at støde det fra sig. Så jeg skulle ikke lige være mor denne gang  Hvor er det bare hårdt...
Det gør mig ondt at høre og uanset hvad der bliver skrevet lige nu vil der gå nogen tid inden du er ovenpå igen. Det er hårdt at miste, men du må blive i troen på at du nok skal blive mor. Du får lige et stort trøste kram fra mig. vh. susanne.
Jeg ved ikke om den model jeg henviser til er sikret mod små pilfingre, men den har da ingen trykknapper, kun en lynlås, og så velkro til at sætte ærmerne fast med. Med venlig hilsen Gitte
nu hvor jeg kigger rigtigt på billederne kan jeg godt se det er en lynlås. Sådan en tror jeg straks jeg må have fat i. Tak Mvh C
dejligt med sådan en opfindelse af en sovepose.. jeg har en "hjemmefusk" som gemalen har sovet i som barn og den har Lærke så på og dynen over og sidste nat sov hun for første gang fra kl. 20-6 jeg var helt i chok da jeg vågnede  jeg er glad for min og Lærke har nattøj under.. hun får den også tit på om aftenen når hun vil ligge på gulvet i stuen (der er ingen gulvvarme) og så fryser hun ikke der, men hun kan sagtens bevæge sig rundt på maven
Ja som overskriften siger. ØV! Trøstekrammer herfra... (og så behøver du jo ikke smutte herfra...-vi er jo super gode til at heppe på graviditeter herinde) -Tanja
Det er bare så smertefuldt. Har desværre også prøvet det. Sender jer de største knus. Hvis du/I har brug for at snakke om det, er vi en del som har prøvet det. Jeg fandt meget støtte herinde.
det mig ondt.... har selv prøvet det....men har idag 2 dejlige børn.... Jeg synes ikke du skal smutte herfra, lige netop her på ve&ble kan du få støtten, og har du brug for at snakke så sig til... vi er her jo for hinanden *S*
ØV ØV   hvor er det trist for dig, det må gøre ondt, som skrevet skal du have lov til at være ked og syntes du skal fortsætte med at skrive med os herinde,vi er her for dig.. Mange     herfra...
at miste på den måde, for man glæder sig, har drømme, tænkrr fremtid og masser af kærlighed, og så får man sådan en hammer i hovedet.. føler med dig..  Som de andre siger tror jeg netop der er mange der er el har været i samme situation, og det er nok nogen af de bedste man kan tale med om det. De ved hvad du går igennem i store træk. Prøv at søg om emnet i dette fora så er der garanteret en del tråde omkring det. Giv dig tid til at være ked.. Kram Margit
Mange tak for jeres svar. Ja, så kom det store øjeblik i går aftes, hvor det hele faldt ud af mig   Og det gjorde afsindig ondt. Jeg har ikke rigtig fået oplysninger om, hvordan sådan en abort foregår, og jeg blev da noget chokeret, da jeg fik at vide, at jeg var ved at åbne mig   Jeg troede kun det var ved fødsler, at man gjorde det. Det hele tog omkring et par timer, fra smerterne tog til, til den store klump kom ud og smerterne var pist væk igen. Jeg var alene hjemme (kæresten var på arbejde) men jeg havde en kontakt via sms (tusind tak Merete   ) og hun fortalte mig alt, hvad der skete med mig, og det var en kæmpe hjælp. Jeg må nok ærligt indrømme, at det hele kom meget bag på mig. Lægen havde da nævn "klumpen", men jeg troede bare, at jeg fortsat ville bløde, som jeg hele tiden havde gjort, og så en dag ville klumpen komme ud. Havde jeg vidst, hvad der skulle ske, så havde jeg sgu nok valgt den udskrabning, der lød så tilpas grum, at jeg uden tøven takkede nej til det. Det hele var meget voldsomt, og jeg håber så forfærdelig meget, at jeg aldrig nogensinde skal igennem sådan en tur igen. Og I har ret, det er selvfølgelig herinde jeg skal søge støtte. Det havde jeg ikke lige tænkt på. Tak fordi I læste med.
Sikke en grim oplevelse du har været igennem og jeg føler virkelig med dig. Jeg har ikke selv oplevet det, men kan levende forestille mig smerten og sorgen... Men ja, pest eller kolera. Udskrabning eller ikke. hvor må det bare være svært at "vælge" hvordan resten skal overståes... Håber du snart hopper op på hesten igen og ser fremad, for der er selvfølgelig også børn der lige netop venter at blive børn af dig:-) Kram -Tanja
Stakkels dig, ked af det på dine vejne. Havde ellers lige glædet mig til at skulle følge din graviditet - også irl - når jeg skal til at have min færden hos dig/jer. Op på hesten igen, hvem ved, måske vi ender med at få børn samtidig, hvis ellers du ikke bliver gravid igen hurtigt. Kunne være hyggeligt at have en i nærheden som var i samme situation som en selv... *KRAM*
Det gør mig ondt... også oplevelsen med aborten, men måske er det rart at være med hele vejen (Hvis du forstår), så man kan bearbejde følelserne, et lille plus er jo at en udskrabning kan medføre problemer invendigt senere og det undgik du jo. Ja du   tillade dig selv at være ked af det, og også længere tid end omgivelserne (og måske du selv) mener. Håber snart det lykkes igen   .
Det gør mig ondt... også oplevelsen med aborten, men måske er det rart at være med hele vejen (Hvis du forstår), så man kan bearbejde følelserne, et lille plus er jo at en udskrabning kan medføre problemer invendigt senere og det undgik du jo. Ja du   tillade dig selv at være ked af det, og også længere tid end omgivelserne (og måske du selv) mener. Håber snart det lykkes igen   .
Ja, jeg ville have skrevet en pb til dig, men jeg har simpelthen ikke fået det gjort. Tak for svar allesammen. Lige nu er jeg lidt i tvivl om, hvornår jeg skal tage på arbejde igen. For hvordan ved man, om man er klar til at snakke med folk om "det". For de vil selvfølgelig spørge til det og hvordan jeg har det osv. Men jeg kan jo ikke blive væk alt for længe. Det er bare så svært. Ser jeg en barnevogn, en baby eller en gravid kvinde, er det lige før jeg stiller mig op og tuder midt i det hele. Og det går mig sådan på, at jeg havde glædet mig til et August-barn. Ja, det lyder måske underligt, for i virkeligheden er det vel lige meget, hvornår barnet bliver født. Det er bare alt det med, at man på en eller anden måde havde planlagt det hele i hovedet, og BANG!!! så faldt det til jorden igen. Og jeg skulle jo føde til August, men det skal jeg pludselig ikke alligevel  I dag skulle jeg have været til NF scanning, men i stedet for var jeg oppe og få taget en blodprøve, for at finde ud af om min livmoder er tømt. Det første min kæreste så til mig i dag, var en tudende mig. Det er svært at sætte ord på, hvordan jeg har det lige nu. Men jeg har det i hvert fald ikke ret godt.
Åh, min søster har lige sendt en masse vitser for at muntre mig op. Hvor er det altså rart med støtte 
det er dejligt at høre du har nogle omkring dig der er med til at løfte dig lidt op i humøret..  Sikke en skrækkelig oplevelse du har været igennem..føler med dig.. Du tager på arbejde når du føler dig klar og ikke et sekund før..men måske du får detbedre af at komme lidt ud? Rigtig god bedring!  Varme tanker Margit
Jeg sidder her og er så glad  Min veninde har lige ringet til mig og fortalt at hendes søn kom til verden kl 12:48 idag og det startede kl 9 imorges. Han vejer 3270 G og er 52cm lang.. han er kommet 14 dage før tid. men er sund og rask bortset fra en hjertefejl som de har vidst længe, men det skulle en operation kunne klare, eller hvad man siger. Hun fortalte at han holder i hånd og kigger med store øjne op op hende og kæresten og klukker lidt.. Det er jo bare helt vildt.. Nu glæder jeg mig bare endnu mere til Lille blyb mener at det er tid til at komme til verden.. altså altså jeg er bare så glad inden i. 
Ja hvad gør I  Jeg har en datter på 2 år som har døjet med det siden baby. Det er dog blevet meget bedre, men hun er stadig MEGET tyndhåret i toppen og har en del brune pletter..... Kom gerne med et godt råd. Jeg har prøvet olie og mit sidste hit var noget olie fra frisøren mod skel m.m. Det er faktisk det eneste som pt har virket godt på hende 
noget shampoo mod arp og skæl på apoteket der hedder Sasha. (kan ikk huske hvordan det staves).
Der findes faktisk flere forskellige slags shampoo imod det, så alle fås på apoteket - og det virker. Det er synd i ikke har fået bugt med det da hun var mindre, flere kommer til at lide af det resten af livet. Men mon ikke i kan få styr på det med en shampoo imod det - det har i hvert fald virket for vores datter som led af det indtil hun var ca. 1 år - nu er der heldigvis ikke noget. Min venindes pige som snart bliver 9, lider stadig af det 
Har tit tænkt på shampoo mod det, men hun er virkelig dårlig til, at få vasket hår. Hun læner hoved frem, får vand/sæbe i øjnene og tuder så helt vild. Ville vente til hun er blevet bedre til, at holde hoved tilbage... (er blevet meget bedre)
en god omgang i svømmehallen det er bare et hit herhjemme....noah har intet mere men det kommer nok... Men første gang vi var til babysvømning så var han helt "opløst" og så kunne vi fint "skrælle" det af.. Der var intet synligt at se da vi tog derind og blev helt flov da jeg så hvor hvid han var i hoved bunden....
Celina blev lagt på maven på puslepuden. Så gjorde jeg en engangsvaskeklud våd og kørte den i cirkler (forsigtigt) ovenpå arpen. Dette styrker blodcirkulationen i hovedbunden, som skulle være med til at komme af med arp. Efter dette smurte jeg et tykt lag fed olie på arpen og lod det sidde. Nogle gange kunne jeg pille tykke skårper af efter 10 min. Men du må ikke pille med mindre de sidder løst, da det godt kan gøre ondt. Men altså en god omgang hovedbundsmassage skulle være rigtig godt. De må gerne blive lidt røde der hvor du massere med kluden
Victor har også en del skæl og arp. Har smurt hans hovedbund i olivenolie og så har han sovet me det natten over, så om morgenen har jeg puttet shampoo i først, og så skyllet det hele ud bagefter.evt. brug en tættekam. DET virker hos os ihvertfald 
Vi bruger babyolie (fra Coop) og en neglebørste til at få bugt med Isabellas arp, som er blevet rigtig meget bedre! Men hun har jo så heller ikke så meget hår endnu. Selv har jeg haft hovedbundsproblemer siden puberteten, og eneste shampoo, jeg kan bruge er sanex skælshampoo - ellers klør det forfærdeligt. Tidligere købte jeg skælshampoo fra Bodyshoppen, men det kunne min økonomi ikke klare, da jeg kom på su - og sanex'en har holdt ved siden. Mht. problemer med sæbe i øjnene, så prøv med et par svømmebriller - dog sidder elastikken og holder håret inde bag på hovedet, men der hvor den ikke er bliver jo skyllet og så kan I skylle de sidste rester ud bagefter, hvor sæben fra det øverste af håret er skyllet ud. Det kan endda være, at det så bliver endnu sjovere at være i bad 
Mellissa har lavet en speciel creme mod ARP og skællet hovedbund. du kan finde den i deres baby serie og den er økologisk og skulle være lavet på naturprodukter. har ikke selv nogen erfaring med cremen, men har bare set den, da jeg bruger mellissa serien til mig selv. måske det kunne være en hjælp.
smører i det angrebne område godt ind i smør. Et ordentlig lag. Næste morgen kan du tage en kam og forsigtigt rede det hele ud. så har det løsnet sig fra hovedbunden. DET VIRKER!
jeg er i den situation, at jeg nu har vand stort set overalt i kroppen.... mine fingre er store og sover, mine tæer ligner små tykke tommelfingre, benene noget der skulle ha siddet på en mummitrold og mine ankler og håndled har jeg forlængst sagt farvel til. Det eneste råd jeg har fået er, at hvile og få benene op. - Det hjælper ligesom bare ikke så meget  Er der nogen der har gode råd, øvelser eller andet der kan gøre de sidste uger lidt sjovere ? M.v.h Katrine
vand, drik masser vand, lyder måske lidt dumt, men det hjælper faktisk tit 
i gang med nogle venepumpeøvelser, så du kan få vandet skubbet tilbage, hvor det hører til. Meld dig evt. til et afspændingshold for gravide  Ellers se tegninger her, nederst på siden: 
En skam det ikke er sæson for vandmelon, for det skulle virke rigtig godt... Ellers er venepumpeøvelser altid gode  Hvad med støttestrømper?! 
Hej alle på HN. Vil faktisk ikke andet end lige at opdatere jer lidt. Jeg skrev et indlæg for en del tid tiden. Siden er jeg kommet til uge 14+1  Alt går godt. Nakkefoldscanningen sagde 1:21000 så det er meget fint. Jordmorden måtte ikke rigitg scanne den lille i nakken.. -hold da op den er godt nok livlig.. Sjovt at se den ligger og sparker inde i maven, uden jeg kan mærke det. Det kan jeg forhåbentlig snart.. Jeg er sat til den 6/8-08 glæder jeg mig til, det bliver forhåbentlig en god fødsel. Til det mindre gode, ja så har jeg kvalme, med dertilhørende   ... ikke fedt. jeg er meget træt. Dette er dog blevet bedre, men måtte lige overgive mig til sofaen 1 time her til aften.. kl 18..  Stik, jag i underlivet, det kan tilgengæld tage livet af mig, det gør sindsygt ondt. Lægen/jordmoderen, siger at det er en form for plukveer, som er startet tidligt, min krop øver sig tidligt.. meget tidligt. + at livmoder og andet udvider sig, som de siger. jeg ville gerne have sat et lille billed ind, med mit kamera har mistet livet pga, fugt.  Alt fra nu mvh Birgitte
det er jo bare super herligt  og det skulle da ikke vare længe før du kan mærke den lille sparke fra sig.. jeg mærkede liv i uge 19 og siden da har der været liv og glade dage i maven  er selv i uge 30 og glæder mig enormt meget.. Det er en stor oplevelse første gang man mærker liv. det var det i hvert fald for mig  held og lykke
Her må jeg lige tilslutte mig har termin den 8/9-08 og glæder mig til at skulle scannes sidst i feb. Har også forbandet meget kvalme og sk...de ondt i underlivet. Det er bare rigtig øv når nu man hører om så mange der bare har det så nemt. Vi må håbe det bliver bedre med tiden  Hilsen Mette
Jeg er så en af dem der ikke har haft den mindste smule kvalme. Da jeg var til første lægebesøg var jeg total ovenpå.Og jeg jokkede lidt med at det jo ingen sag var at være gravid. Lige indtil uge 10. Så skal jeg da love for at jeg har fået lov til at føle hvordan det kan være. Min ryg er gået fuldstændig besærk. Jeg kan ikke gå, sidde, stå eller sove. Jeg har nu været sygemeldt i 4 uger. Og jeg syntes godt nok der er lang tid til men termin. Jeg har været optimist og hele tiden været sikker på at i næste uge kom jeg på arbejde. Men nej jeg er nu sygemeldt indtil 1 marts og er der ikke nogen bedring til den tid så bliver jeg sygemeldt indtil jeg går på barsel.. Tiden er lang herhjemme, når man ikke må lave noget. Jeg kan ikke finde flere babysider at kigge på på nettet. Så nu må det godt se at blive sommer. Knus Anja
Jeg glæder mig også helt vildt til jeg kan mærke liv. Det bliver helt fantastisk. Jeg er også sygemeldt. Skal til lægen og have læge attest næste uge. Jeg ville bare så gerne kunne arbejde ½ tid, men jeg er dårlig om dagen og træt om aftenen. Nogle gange dårlig om aftenen. Så det er meget irriterende. Tænker bare på, at jeg får noget dejligt ud af det. Jeg får også snart af vide om det er dreng eller pige. Jeg skal til misdannelsesscanning i uge 19, så der håber jeg at den ligger rigtigt. mvh Birgitte
og mest vidunderlige - ville jeg gerne samle i denne tråd! Der er alt for meget ulykke i denne verden og lige nu synes jeg at jeg bliver bombarderet med spontane aborter og neuralrørsdefekter! Så - please - ALLE guldkorn, solstrålehistorier, oplevelser om ALT (bare det rummer graviditet, fødsler og babyer, griner) ønskes her! Fra det første smil, den bedste ve, den sødeste bedste, den dejligste far, den ældste mor osv osv osv! Jeg trænger til en masse glæde, så Klatten kan føle sig glad og tryg i sin nervøse, oldgamle mors underliv!!!!
af det bedste:  Uh det første smil... det første grin... det smelter hjerter 
Det der kan få mit hjerte til at banke hurtigt er disse to små rødder...  Når Andreas kalder "Kaaaayyyaaaa" så snart hun giver lyd fra sig inde i sengen om morgenen..  Når Kaya sender Andreas et af sine sødeste, varmeste og kærligste smil efterfulgt af et lille grin eller et lille hvin...  Når Andreas putter sig ind til en og siger Mooooar..  Når Kaya klukgriner fordi man laver et eller andet tosset..  Når Andreas drøner rundt på sin bil og laver ræs - læner sig frem for at få ekstra fart på og griner højlydt..  Når Andreas laver spas, kommer gående ind i stuen i sin fars sikkerhedsstøvler str. 44...  Når begge mine poder sover trygt i deres senge og man bare står i en stille stund og ser på et sovende lille væsen - der tænker jeg: "Hvor er jeg dog bare heldig - tænk at disse små valgte MIG til deres mor"  Jeg elsker mine poder - mine rødder, mine møgunger, mors små nussemus, og alt det andet de nu engang er..  Men også fordi de elsker hinanden - ja de er bare dejlige mine unger..  Sidste nye billede af mine unger taget her i eftermiddag - se venligst bort fra vasketøjet i baggrunden    Og Kaya skulle da lige have et lille møs   
ja.. Min veninde har lige født idag kl 12 48  og barnet er sundt og rask.. jeg er så glad og varm inden i og glæder mig selv sådan til det bliver min tur til at blyb synes at han/hende vil ud  og ja så har jeg en knag af en kæreste som gør sit bedste for at holde huset rent fordi jeg ikke selv kan åga bækkenløsning.. så det er en rar ting så er det hele lidt nemmere at overskue 
Er at høre når ungerne griner sammen bare de to eller med deres fra............det trækker altid tårer i mine øjne. Det sødeste er når vores den store, siger til mig at jeg er pæn  Det dejligste er når mine unger fortæller mig, at de elsker mig og at jeg er deres bedste ved. det bedste er, at liste ind til dem når de sover - og hviske dem i øret at de er det dyrebareste jeg har  Det sjoveste er, når den lille siger til hendes far, at mor bare ser sådan her ud, men du er tyk    Og mange mange andre små ting. Glæd dig over, at du har haft tid til, at være ung og vild  Glæd dig til, at din bebs vokser inden i maven. Og forbered dig på , at elske som du ikke havde troet var muligt 
jeg får næsten helt tåre i øjnene at læse hvordan i andre bare knus elsker jeres børn, som man ikke troede det var muligt. Bare det var mig *suk*
Puhaa selve titlen gir mig gåsehud. Jeg har lånt denne bog på biblioteket og det er med skælvende stemme jeg fortæller om den. Det er nok det mest hårdeste jeg har læst længe. Det er jo frygeligt hvad der skete i den familie. Selve bogen er bygget op om Moren- og faderen der fortæller deres livshistorie og hvor de kommer fra osv. Jeg er kun halvvejs i bogen, og måtte idag ligge den tilside, jeg ku simpelhen ikke læse det afsnit hvor det hele begynder med pigerne.. Jeg ved heller ikke hvad jeg ville med dette indlæg, andet at fortælle at mit hjerte bløder for disse piger. Tænk sig at skulle overkomme sådan en livslang behandling. Det sætter virkelig spørgsmålene og tankerne igang. Måske vi som mennesker skal til at rode og reagerer i andres folks liv, når mistanken er der istedet for at lukke bogen som mange borger gjorde i denne sag.. ååhh det er virkeligt uretfærdigt at nogle skal så grueligt meget igennem.. Andre der har læst bogen og grædt? (ved sgu ikke om jeg tør at læse den færdig)
Pu ha en skrækkelig historie som aldrig burde være fundet sted. Vidste slet ikke der var skrevet en bog om det. Jeg tror også vi mange gange er bange for at blande os....hvis vi nu skulle tage fejl. Men egentlig burde man jo reagere på en mistanke. Hellere en gang for meget end for lidt.
... at man nok vægrer sig ved at blande sig, er jo at det har så ufattelige konsekvenser, selv hvis det viser sig at være grundløst. Mistanken vil altid være der... Jeg har ikke læst bogen, kommer næppe heller til det, men Sole, du kan da trøste dig med, at du ved hvordan det ender.
... her er det brede smil Emma kan præstere når bleen kommer af. Med bar r*v er verden ligesom bare lidt rarere og så kan man strække benene, uhh det er rart.
vidunderlige: Min ældste datter Amanda:   Min yngste datter Amalie:   Mine drenge har jeg ingen billeder af på denne pc, men de er skam også det mest vidunderlige  Bliver så rørt når min store dreng på 18 år efter en heftig disskution som man nu har med teenagere engang imellem, sender mig en sms med ordene: Elsker dig mor. Når man går tur og den lille bløde barnehånd tager fat i din. Det er skønt når man ligger i sofaen med et barn på hver side der putter ind til een. Når man kysser en varm og rød kind godnat. Lyden af et barn der sover. Eller når man vågner op om morgenen helt ude på kanten af sengen fordi den lille har haft mareridt og altså vil sove i midten.... på tværs  Ja jeg kunne blive ved. Livet er fyldt med skønne øjeblikke med børnene.... Men det som jeg husker på med den dejligeste fornemmelse i kroppen og som næsten kan trække vand i øjnene bare ved tanken, er det intense øjeblik der opstår lige når man har født. Når der ikke eksisterer andet i hele verdenen end dig, din mand og det lille vidunder der bare ligger der på maven af dig og siger de skønneste knirke lyde.. *suk*
Selvom det ind i mellem er en pestilens at være hhv. 15 og 16 år ældre end sine to søskende, så kan de nu være skide søde! F.eks. når de skal ha' øjendråber og insistere på at man holder dem i hånden, for man skal jo se hvor dygtige de er! Eller når min lillebror kan komme flyvende ind og give en, en lang varm krammer fordi han synes "man er sød"... Eller når min lillebror tegner en bil og campingvogn, fordi han bare glæder sig SÅ meget til efteråret når vi skal i Jesperhus, men så bliver bekymret, - for der er jo ikke plads til min kæreste og? - Hm hvad gør man så? Jo, så tegner man sgida bare en til campingvogn, så der plads til Kim også!!  Eller til min fødselsdag, da min lillesøster, hendes veninde og min lillebror til sidst gik rundt og lavede modellervoks-kager som de solgte, lol... De tjente 60kr!!! Som blev brugt på hyggeslik  Så selvom de kan være noget så trælse, så er de altså noget så dejlige!!! Ja den store på 17 år er sguda også meget sød når det nu SKAL være... Men dét har jeg aldrig sagt hvis hun spørger 
Når man efter en dag med skrig og skrål kigger på sit sovende barn og har vildt lyst til at vække ham for at kramme og kysse ham..... 
... bliv endelig ved 
Min lillebror skal til tandlæge her kl. 11 og jeg har skemafri om fredagen, så vi går lige rundt og hygger og nulrer lidt nu her mens jeg pakker. Så før stod jeg ude på badeværelset og var ved at ordne hår, så kommer han ud, rigtig frisk og frejdig og siger "Jeg snupper lige skamlen!" og jeg spørger hvad han skal bruge den til, - "Det må du ikke vide! ...Og du må altså heller ikke kigge det!" Så tænker man bare, "Åhåh!"   Der er jo en grund til at knægten hedder Emil!  Men så kom han pilende 2 sekunder efter, med en lille hundegufpind, og spørger om hunden må få den! - Så spørge før han kravler op på køkkenbordet, nej nej, men bagefter - så skal han nok spørge!  Og lige før skulle jeg lige ud og lukke lågen, så hunden ikke render væk, - tænkte at jeg kunne godt liiige løbe ud i t-shirt og lukke den låge! Hva' gør den lille Djævel? - LÅSER DØREN!!! Og så stod han ellers der og grinte mens jeg hev t-shirten så langt ned som muligt og satsede på at posten ikke kom eller sådan noget! - Møgunge  Eller den anden dag, da jeg stod med ryggen til og var ved at ta' BH på, - så siger ungen pludselig, "JULIE JULIE! Du har bryster på ryggen!!!" og jeg tænkte bare, "Hva' sagde han?" - ja det var da mine skulderblade, når man står i en eller anden sjov vinkel stikker de ud, og det var så bryster 
uha der er mange først var det da jeg var gravidog første gang lagde mærke til at han sparkede/lavede kolbøter eller hvad det nu var (at jeg så senere var ved dø når han legede med mine ribben det er så en anden sag   ) jeg glemmer aldrig det øjeblik hvor jeg første gang får ham op på maven/brystet( lige efter han er født) og straks griber han fat i min lillefinger mens han bare ligger og kigger/beundre på sin far som fælder en tåre. hans latter (alle børns latter) når vi leger titte bøh eller løve (mor eller far på alle fire leger stor missekat som skal fange ham rundt i stuen   ) hans glade ansigts udtryk når jeg kommer og henter ham i dp hvor efter jeg får den største krammer inden han prøver at kommunikere at jeg skal lege med ham på gulvet bagefter. når han giver vores hund (sin "storebror") en kæmpekrammer og prøver at sige aee aee. hvis der er noget han ikke må siger vi nej eller av av og gør sådan som man nu gør med løftet pegefinger samtidigt. jeg kan ikke lade være med at trække på smilebåndet når han smilier over hele femøren mens han efterligner mig/os med pegefingeren  er der noget at sige til børn er det bedste i verden også selvom det ikke altid er en dans på roser. mange hilsner mette og frederik 13 mdr
et par glade ferie billeder fra grækkenland i sidste sommer    
God sen formiddag/tidlig eftermiddag.. Ja i nat har jeg ingen søvn fået.. jo 2 timer. men jeg overlever  Hele natten har det nevet i maven og også kildet inde i maven en hel del.. sådan i hele maven og i underlivet. den lille har bokset rundt som den plejer.. men det plejer ikke at kilde og nive på den måde.. er det normalt? håber ikke at i er trætte af mine dumme spørgsmål,   men det undre mig bare lidt selvom det sikkert er helt normalt.. jeg er i uge 30 idag.. Skal til læge tjek senere.. men ville da lige hører omd et var noget jeg burde snakke med ham om??
har og har stadig de samme symtomer som du beskriver. Er selv i uge 35, har haft meget glæde af strækøvelser og afslapningsøvelser.
og synes faktisk, at nogen gange når jeg vender mig i sengen er det som om det gør lidt ondt i maven (elelr niver lidt elelr hvordan man skal beskrive det), så mon ikke det er "normalt". Jeg har i hvert fald troet at det havde noget med nerver/muskler osv. at gøre. For så snart jeg ligger så maven igen har støtte eller hvordan man skal beskrive det, så gør det ikke længere ondt. Men jeg har også nogen gange en lidt kildende fornemmelse i maven... Men igen, så tilskriver jeg også det nerver osv. i forbindelse med graviditeten (og den deraf voksende mave   ). Men er du i tvivl, så spørg da lægen hvis du alligevel skal derop en tur. Mvh. Ditte
Som jeg oplever det så er det dels den voksende livmoder der strækker sig, og den kildende fornemmelse tror jeg er spunken der kilder mig indefra 
Har heller ikke betegnet det som noget unormalt disideret. det var bare i nat det simpel hen kildede så meget synes jeg. men i har nok ret at det er nerver osv..
... det som ligamentsmerter og det er helt normalt.
Puha ja.. her er sket meget.. og det fylder meget i mit lille hoved. Lad os starte med alle de gode ting... Rasmus fik i julen dræn i ørerne og det er bare gået super godt derefter.. Han er begyndt at gå, han sover hele natten i sin egen seng nu, og falder selv i søvn, efter et par sange, når mor er gået.. Han er begyndt at snakke helt vildt, han er glad for sin nye dagpleje og alt er bare super med ham.. Jeg var til eksamen sidst i januar og jeg fik et 10 tl på den nye skala.. som er det samme som på den gamle, var jeg bare super glad for, så det er fanme fedt.. undskyld jeg bander.. Jeg har fået mig en ny bil, en stationcar, meget mere plads og 4 døre i stedet for 2, kanon dejligt.. Rasmus og jeg var i tv og det gik også okay.. Jamen alt kan ikke være godt.. som nogen af jer ved, så er Michael (min mand og Rasmus´far) soldat i afghanistan, han kommer hjem om snart 15 dage.. skønt..Så har han været væk i 3 mdr, med et lilel hjemmebesøg i julen.. dejligt. Det er gået helt fint med at han har været afsted.. og alt er bare kanon med det.. Men i tirsdags døde hans mormor, hun har været meget syg og det var godt hun fik fred, men det er sku svært at fortælle Michael at hans mormor er død og da han for 2 år siden var i Kosovo døde hans farmor, så han syntes jo det er hans skyld. Han kan så ikke nå hjem til begravelsen.. det er nemlig på torsdag i næste uge.. Ja på min fødselsdag.. dejligt...:( Nå men det overlever jeg, men grunden til at det ikke kan trækkes til michael kommer hjem, er at hans kusine skal på skiferie, for det første er Michael det barnebarn der har haft mest at gøre med sin mormor, kusinen har besøgt hende 2 gange hele sit liv. for det andet har hunet valg, hun kan lade vær med at tage afsted, det kunne michael også til at starte med, men han kan ikke selv vælge hvilken dag han kan komme hjem.. Nå men sådan er det så. Men hans mor er sur på Michael over han ikke kan komme hjem, det er jo ikke hans skyld og så er michael sur over de ikke tager hensyn til jeg havde fødselsdag, der er jo 4 andre dage at tage af.. så havde michaels mor sagt at de ikke lige havde tænkt over det og så blev michael endnu mere sur.. Så var michaels sidste ønske når han nu ikke kunne komme hjem, at mormor kunne få en tegning med fra Rasmus på hendes rejse op i himlen, men nej.. det er for barnligt sagde moderen der er meget mere i det, men jeg vil slet ikke skrive alt her, det er for synd for jer at læse, men jeg er bare så trist.. Jeg hader alt lige nu og jeg er så trær af at folk ikke kan enes, jeg ville ønske at mormor var her, hende plejer jeg at snakke med problemerne om, mormor har boet 1 km væk fra os, og vi var tit hos hende, vi er den eneste af familien der har besøgt hende det sidste halve år, men når hun ligger for døden og begravelse skal planlægges, så kommer folk og så skal vi ingen indflydelse have.. vi ved da i det mindste hvad hun ønsker.. Nå men jeg tor at når michael kommer hjem, så går vi under jorden og så kan verden bare lade os være.. sådan føler jeg lidt lige nu, hvis i forstår.. nå men det blev langt, vil egentlig ikke hvad jeg vil med det her indlæg, men jeg er bare trist og ville lige af med det.. undskylder hvis det er for langt og kedeligt.. håber snart verden bliver bedre.. Den eneste jeg har lige nu er Rasmus og Michaels stemme i telefonen, og så alle dem der forsøger at være der uden at være det.. undskylder hvis det er rodet..
mormor i sit hjerte og ikke bekymre sig om hvilke jordiske gøremål der afslutter hendes liv.. Håber alt løser sig, der er trods alt mere positivt end negativt i dit indlæg. Forstår ikke hvordan han kan føle det er hans skyld at hun døde - ligesom farmoderen??
... lidt om det ikke er muligt at få leave til at rejse hjem til en begravelse? Hæren plejer generelt at være ret forstående i den slags situationer.
Han mener bare at det er lidt træls at hver gang han rejser afsted så er der en der dør, i Kosovo var det hans farmor og denne gang her er det hans mormor. louise christensen. Jo hæren plejer at være meget forstående, det var de også da han var i Kosovo, men da hans hjemrejse helst fra afghanistan jo er om 15 dage, så kan han ikke komme hjem på orlov som det hedder i sådan et tilfælde, leave er ferie. Normalt kunne man holde begravlsen hen i op til 3 uger, men det vil familen ikke, da kusinen så ikke kan komme... hun er mere vigtig. Hundegittemor: du har ret.. vi må huske hende i vores hjerteer og være ligeglade med alt det andet.. det er jo det vigtigste at hun fik fred, alt det her bagefter er jo bare for vores egeen skyld. takker jer alle... det har hjulpet meget bare at komme ud med det.
nu ved jeg ikke hvordan begravelsen skal foregå, men sidst jeg var til begravelse var vi alle henne og smide en blomst ned til kisten efter at den var kommet i jorden. Hvis 'mormor' skal begraves med samme ritual, så er der da her en mulighed for at give hende en blomst og en tegning...
... orlov. Men det kan simpelthen ikke passe, at han ikke kan få lov at tage hjem før tid. De skifter jo i en rotationsordning, så der kommer nogle fra næste hold en 14-dages tid før eller så. Jeg kan næppe tro at de mangler ham. Har I evt. kontaktet HOK og hørt om mulighederne?
Jeg ved ikke helt hvor jeg skal starte eller slutte, så undskyld hvis det kommer til at rode lidt...: Jeg er Borderline (sindslidelse) og flyttede for 8 mdr siden i bosted. Der blev jeg hurtigt mere velfungerende og fik medicin der (åbenbart) hjalp ret godt. Jeg troede hele tiden at det var bostedets hjælp og min egen træning der gjorde at jeg fik det bedre, men nu er jeg holdt op med medicinen og det går SLET ikke. Jeg blev gravid, og fordi det gik så godt, så valgte vi at jeg sku stoppe med min medicin (igen, jeg troede mest det var træningen der gjorde at jeg havde det godt) og få barnet. Nu er jeg i 10. uge og de sidste 2-3 uger har jeg bare ligget i sengen og grædt - det går bare slet ikke fremad... Jeg står ikke op, glæder mig ikke over noget, kan slet ikke se noget positivt i noget, og slet ikke i min kæreste, mit liv, eller den kommende baby. Så nu overvejer jeg abort, jeg kan stadig nå det i ca en uge endnu... Jeg undrer mig sådan over at jeg slet ikke kan huske hvad det er jeg holder af ved min kæreste, hvorfor jeg var glad og det gik godt, hvorfor vi valgte at få barnet - og hvorfor jeg glædede mig til det. Jeg kan bare slet ikke komme i tanke om noget positivt. Og det skal et barn vel ikke fødes til??
Hej Sødeste ven, øv altså!! Jeg ved ikke en skid om medicin, men kan du ikke tage din medicin mens du går gravid? Hilsen Jette
Hvad er det man skal når man er til lægebesøg i uge 24? Er der ikke "bare" at man skal vejes, høre hjertelyd, tjekkes for blærebetændelse?
nu har jeg ikke selv været til det besøg, da jeg var indlagt samtidig med, og derfor blev undersøgt i hoved og numse... Men ja, så vidt jeg har forstået tjekker de din urin, blodtryk, mærker dig på maven og bliver vejet....
jeg ved slet ikke havd jeg skal skrive til dig... det er svært. men jeg vil sige at du nok skal regne graviditeten som det mindste, jeg arbejder i en kommune som special pædagog og min erfaring er at kvinder med din diagnose har det meget svært som mødre... det er ikke en trøst, det ved jeg !!! samtidigt kan jeg naturligvis også forstå ønsket om et barn er ligeså stort som hos andre  kan du genneføre en graviditet på din medicin ??? kan du leve med en livslang medicinereing ?? kan du leve uden børn ??? spørgsmål som du skal afklare med dig selv , spørgsmålet om abort er nok relevant, men igen "desværre" kun dig selv der kan afgøre. her skal du måske også tænke på hjælp fra dit bosted/familie bagefter for den beslutning er jo også tung. ja det var ikke meget hjælp - men måske mere til refleksion... mange tanker Bonnie - trilsens mor
Jette: nej, den medicin jeg fik ville sandsynligvis give store skader på barnet... der findes andet medicin der ikke skader, men jeg er særligt følsom overfor medicin, og da det er noget krads noget, så tør jeg slet ikke prøve. Bivirkninger kan være MEGET ubehagelige! Bonnie: ja, borderline er ikke det bedste i verden... Jeg var nu spået en god fremtid fordi det gik så godt, men nu ved jeg slet ikke mere... Hvis jeg beslutter mig for abort, så vil jeg ikke begynde på medicin igen, da jeg simpelthen fik for store bivirkninger af det. Så for mit vedkommende bliver det ikke livslang medicinering... Jeg har i øvrigt ønsket børn i LANG tid, så jeg fatter slet ikke hvorfor det her sker, nu hvor jeg endelig er gravid. Men leve uden børn rykker nærmere og nærmere... 
Hej igen Ej hvor er det bare synd for dig/Jer. Håber du får truffet den rette beslutning, og husk at få nogle "eksperter" med, for en abort er rigtig psykisk hårdt. Håber I får Jeres lille barn og du finder en medicinering som kan hjælpe dig. Hilsen Jette
-det er altid rart med lidt medfølelse! Jeg synes selv det er en rigtigt hård situation den her, og den kommer totalt uventet - når alt nu burde være så godt. Og jeg er alt for ked af det til at komme ud af den, normalt kan man jo godt gøre noget selv, men jeg har faktisk slet ikke lyst til at gøre noget, orker det simpelthen ikke.
jeg kender intet overhovedet til din sygdom, men har prøvet at være gravid, og havde altså nogle meget sorte uger i starten af min graviditet, som jeg fik at vide skyldtes homonernes rasen i min krop, måske det er endnu værre på dig pga din sygdom?
Ja, det har jeg også selv tænkt. Jeg synes bare jeg er presset til at få det bedre SNART, da jeg kun har omkring en uge tilbage at beslutte mig i - derefter er der ingen vej tilbage... Så jeg føler lidt at der skal komme en opklaring inden nytår, ellers kan jeg ikke være bekendt at sætte et barn i verden...
Jeg kender en del til borderline da min svigermonster lider af det i meget svær grad + med psykopatiske tendenser oveni :/ Tror dog ikke at det er så slemt i dit tilfælde  Jeg kan ikke rådgive dig om du skal beholde barnet eller ej, det kan kun dig og din kæreste gøre. Dog vil jeg foreslå kognetiv terapi, det er vel et forsøg værd  Kommer så også til og tænke på om det kan være graviditeten, der spiller lidt ind i hvordan du har det lige p.t Uanset hvad du vælger, så vil jeg ønske dig alt mulig lykke og håber det bedste for jer alle tre 
Tusind tak... Kognitiv terapi har jeg været i længe, men tak ellers. Jeg ved det simpelthen ikke det her... 
Nu ved jeg ikke rigtig hvilken type medicin du tager, men mit kendskab til sindslidende mennesker, der tager medicin er at når der skal ændres i medicinen så skal det ske gradvist - er det også sket i dit tilfælde? Ellers kan jeg dælme godt forstå at din krop reagerer voldsomt, samtdig med at din krop producerer en hulens masse hormoner, der godt kan få alt til at virke håbløst.. Jeg kan ikke tage beslutningen for dig, men hvad enten du vælger det ene eller det andet, så håber jeg du har et super dejligt netværk i ryggen, der kan være der for dig? Hvad siger personalet på dit bosted til at du har det så skidt? og hvad siger din kæreste? Jeg vil som en anden også sige at ud fra det jeg kender til boarderline fra mit arbejde som socialpædagog så ved jeg mødre med den diagnose har det hårdt, men jeg kender også mødre der har klaret det super flot, de har bare haft brug for en ekstra hjælpende hånd.. Sender dig mine varmeste tanker - håber du finder en god løsning for Jer...
jeg følger godt med i HN her for tiden - så vil lige indskyde at jeg håber at det går med Kaya, det må ikke være rart at hun bliver så vred, føler med dig. Mht medicinen så kan du faktisk godt vre inde på noget, for rent faktisk måtte jeg jo stoppe ret hurtigt da jeg fandt ud af at jeg var gravid. Så jeg har sikkert ikke haft den normale længde udtrapningsperiode. Men de første 14 dage, hvor det burde have givet sig udslag, der var jeg bare så glad og velfungerende.. Mht netværk: jeg har 1 god veninde, som er fra bostedet og jeg tror ikke hun har overskud, og så nogle enkelte som jeg faktisk kun lige opdaterer ting med sådan på månedsbasis. Derudover har jeg en fantastisk far og storebror - som bor hhv på Lolland og i Kbh, jeg selv bor i Viborg. Det lyder faktisk lidt sparsomt nu jeg selv ser det på skrift. Men der er jo så også en grund til at jeg bruger HN fremfor en god veninde eller familien.. Personalet på bostedet har faktisk ikke set mig have det skidt, for jeg tog ud til min kæreste og fik det faktisk først skidt her, og har været her siden (pga jul mv) - det er svært for mig at ringe til bostedet, for jeg ved faktisk ikke hvad jeg skal sige.. Derfor har jeg ikke gjort det. Min kæreste trøster og holder om mig, og er den bedste. Men han er ved at være træt af at jeg er så ked af det... Jeg håber jeg kan styre fri af hjælp fra kommunen, da jeg som sagt var spået en udmærket fremtid og ingen på bostedet frarådede mig at få et barn - men støttede mig, og sagde at jeg havde mange kræfter osv osv, for det er de jo vant til at se. Så jeg håber ikke jeg bliver en af dem der ikke kan klare det - men kan da godt komme mere i tvivl nu  Tak for dit svar, hvor er det rart at dele det med nogen, der er ved at gå lidt hul på bylden.
Jeg ville ønske jeg kunne fortælle dig hvad der var bedst at gøre,men det er desværre kun dig selv der virkelig kan mærke hvordan du har det. Jeg håber virkelig du træffer den rette beslutning, og gør hvad du føler er mest rigtigt for dig! Jeg ville ønske jeg stadig var gravid- vi havde jo termin næsten samme tid (en uges forskel mener jeg), men jeg aborterede d. 23 (du har nok læst om det på joras). Rigtig meget held og lykke! Knus fra Tenna (Hnísa på Joras).
Har for et halvt år siden selv gennemgået et borderline projekt, har mest tildens til depression, og er selv på piller, kender godt det med at stoppe på dem fordi man syntes det hele går godt, hvorefter bøtten vender 180 grader- ikke rart  Men... har slev snakket med min læge ang. medicin og der findes som sagt MEGET medicin man godt på tage mens man er gravid, er selv en af dem som ikke kan tåle det meste af det, men er det ikke værd at prøve sig frem, ved godt man end ikke har energien til at hjælpe sig selv når man har det så skidt som du har nu (ligger i sengen og græder, har selv været der   ) Selv ville jeg gerne have børn (i perioder) for det kan ligeså hurtigt vende, og så ved jeg at det er jeg IKKE klar til, for sådan hedder det jo ikke når barnet er her. så derfor følger jeg lidt med i andre herinde. Jeg syntes måske det var værd at prøve noegt andet medicin, men kun du ved hvad der er det bedste.
Nej, det havde jeg faktisk ikke læst på Joras, Gud hvor frygteligt for dig   Tak alligevel for dine ord til mig her, det må være svært at læse, når man lige selv har mistet noget ønsket. Mette - tak for dine trøstende ord. Dét jeg har snakket med min læge om er Fontex, og det tør jeg simpelthen ikke da det er meget kraftigt, og selv de mildeste præparater får jeg stærke bivirkninger af. Det er faktisk det eneste han har nævnt, udover Cipramil som jeg med garanti ikke kan tåle da jeg fik det meget skidt af søster-præparatet Cipralex. Har ikke lige umiddelbart hørt om andet medicin man kan tage... Men tør næsten ikke forsøge mig frem, det er altid sådan noget med at jeg bliver så svimmel at jeg ikke kan gå - og det orker jeg simpelthen ikke i de 4-6 uger der går før man kan se om det er midlertidige bivirkninger eller ej. Og det er det som regel ikke med mig... Jeg tror jeg lidt er ved at finde melodien, min kæreste er meget vedholdende og siger at vi skal elske hinanden og nyde at få et barn, og jeg tror virkeligt han har ret. Jeg lovede ham at prøve at rejse mig lidt idag, og har faktisk gjort det. Har gjort rent på badeværelset, vasket op, været i bad og spist sådan nogenlunde. Og så har jeg besøg af bedste bedsteste veninden, så idag har faktisk været god. Jeg håber det pejer fremad...
Du gør mig helt glad ved at skrive at du har haft en god dag! Joo, det er lidt hårdt at vide du stadig er gravid, men det er også hårdt at gå en tur i Bilka og se piger med stor mave, barnevogne og små børn. Men det skal jeg nok komme mig over... Jeg tror bestemt nok du skal klare det! Jeg kender ikke spor til din sygdom (aner faktisk ikke engang hvad det er), men du skal vide at man sagtens kan have nedture, tudeture, være drøntræt og ikke føle at man kan slå til selvom man er 100 % sund og rask. Specielt 1. gang man er gravid. Jeg havde det på samme måde da jeg ventede Gustav. Men man "vokser" med barnet og når først den er der er der jo ingen vej tilbage- så må man bare tage sig sammen. Igen, jeg kender ikke noget til din sygdom, så du må ikke tage det ilde op det jeg har skrevet- det var bare en forklaring på hvordan jeg selv havde det!
Jeg føler med dig  Tak for din glæde på mine vegne - glæden her varede dog kort, og min kæreste og jeg har skændtes VOLDSOMT flere dage i træk nu. Jeg er stadig lige så ked af det, og sidder bare og ser tv eller sidder/ligger i sengen... Græder ikke så meget mere, men er heller ikke glad. Imorgen kl 9 skal vi til læge (alm undersøgelse, 10 uger) og jeg har tænkt mig at vi skal snakke med ham om abort/ ikke abort. Min kæreste er stadig ret sikker på at han vil have barnet, men er begyndt at reagere voldsomt på min tilstand, og tvivler ind imellem på at han elsker mig. Han kan simpelthen ikke klare mere nu - og der er stadig 6 mdr og 3 uger tilbage... Aner ikke om jeg får sovet i nat, nu er det nu jeg skal beslutte mig. Og jeg aner det virkeligt ikke, er bare ked af det. Beklager den triste update...
som en rigtig god idé at få en snak med lægen. Derudover synes jeg også du skal bruge personalet ude på bostedet. Og du skal da ikke tænke på hvad du skal sige til dem. Bare fortæl dem hvordan du har det. - og bryder du sammen jamen så pyt med det, for så kommer det da ud. Men husk at personalet netop er der for dig 
Du har helt ret. Jeg vil snakke med dem idag. Vi har netop været til lægen, og han er bare så super - vi havde en rigtig god snak. Han sagde bla. at jeg var deprimeret nu, og sagde at jeg var sund rask og glad da jeg kom første gang (da jeg lige havde fundet ud af at jeg var gravid) - og dengang glædede jeg mig til graviditeten og barnet, og havde det godt med min kæreste. Han spurgte også hvordan jeg ville rådgive en veninde, hvis det var hende der stod i situationen - om jeg ville råde hende til at handle på depressive tanker, eller minde hende om at hun havde det fint med graviditeten da hun havde det godt. Det satte jo lidt tanker igang. Alt i alt en rigtig positiv tur til lægen. Idag vil jeg snakke med bostedet, men jeg tror min beslutning er taget. Jeg vil gerne have et barn med den kæreste som jeg elsker så højt.
For et år siden blev jeg gravid og fik en graviditet udenfor livmoren, som var så slem at de blev nød til at tage den ene æggestok, men fik dog at vide at jeg godt kunne blive gravid igen, og blev det cirka 5 mdr senere men fik desværre en spontan abort. er der chanche for at jeg kan blive gravid igen efter jeg kun har en æggestok og ville der gå lang tid, har prøvet en del mdr uden held, er der andre som har prøvet at få den ene æggestok fjernet og blive gravid hurtigt igen bagefter.
... jo sådan set kun én æggestok. Det der er det kritiske punkt er jo om du har ægløsning og hvor tit det sker.
Jeg er produktet af en æggestok 
Har også haft en graviditet udenfor livmoderen og fik fjernet en æggestok samt 1 æggeleder. Blev gravid 1 år efter og har nu en datter på 4 år. Venter desuden en pige med termin 23. marts (ikke planlagt graviditet - ups..) - så det kan sagtens lykkes. Held og lykke. Dorte
Min brors kæreste blev gravid på 1½ måned med kun en æggestok 
Jeg har af helbredsmæssige årsager fået fjerne en æggestok. Lægerne fortalte at de havde taget den "bedste". Jeg har dog uden problemer fået to børn. Så held og lykke