Hej kære Ænder  Jeg står og har lidt behov for en godt råd, eller gerne flere om muligt. Sagen er den at jeg har startet en indsamling til fordel for nogle skoler i Tanzania. Jeg har lavet en blog samt en facebookside, men jeg syntes ikke rigtigt at der sker et store. Heller ikke selvom jeg jævnligt skirver på bloggen og minder folk om det på facebook (opslag). Hvad kan jeg ellers gøre?? Jeg har planer om at kontakte den lokale avis, men hvad kan jeg ellers gøre??? Desuden har jeg søgt hos lokale rotary klubber om støtte. Kender i andre steder jeg kan søge?? Kom glad med jeres erfaringer! I kan se bloggen her: Jeg håber på nogle gode råd for jeg brænder virkeligt for dette projekt!!
Hejsa. Vil høre om der er nogle bioanalytikere derude, eller bare nogen der har forstand på fagforeninger  Jeg er uddannet lige om snart som bioanalytiker, og må ærligtalt indrømme at jeg troede indtil forleden, at jeg skulle være medlem at Danske Bioanalytikere, indtil jeg kom til at se på prisen. Prisen kun for fagforening er 6000 kr i året. Så er det jeg overvejer, om det betyder noget, at jeg vælger en anden fagforening, fremfor Danske Bioanalytikere? Håber der er nogen der kan hjælpe 
Slet ingen der kan hjælpe?? 
Jeg er så godt nok laborant, men jeg er medlem af Kristelig Fagforening. Og er ganske godt tilfreds med det.
Det er også dem jeg overvejer. Synes godt nok der er vildt mange penge at spare, når jeg skal give 6000 kr/år ved Danske Bioanalytikere, men jeg ved Kristelig fagforening kan få det til 1860 kr/år. Så kan ikke lade vær med at tænke, hvad det er, Danske Bioanalytikere kan tilbyde fremfor Kristelig fagforening, som gør at de skal koste så meget mere.
Jeg er virkelig ked af det på dine vejne Sandra. Men set udefra, så har du givet Cashew alt det han havde brug for, forståelse for hans specielle sind, kærlighed, du har lyttet til ham og har aldrig krævet mere af ham end han kunne give. Jeg føler med dig, det er så ufattelig hårdt det du går igennem nu...
Kæmpe trøstekrammer til dig Sandra! Stor respekt for din beslutning. Det er vores vigtigste pligt som dyreejere, at kunne sige stop og tage beslutningen, når tiden er inden til at vores elskede dyr skal herfra 
Det er super hårdt... Men det er en god beslutning for cashew... Selvom du vil savne ham kan jeg trøste dig med du kommer over det... Heste/dyr lever bare ikke vores tid ud.. Desværre.. Han har fået en god tid og det er værdigt at slutte på det..
Hold da op en masse beskeder og opbakning fra jer alle sammen. Hvor er det dejligt at høre at i synes det er den rigtige beslutning udfra mine beskrivelser (og selvom i ikke kender ham og mig IRL)  Tak for det - det trøster og varmer mig rigtig meget at i ville have gjort det samme. Stadig godt at høre ligende historier. Jeg er stadig ked af det - føler lyst til at græde hele tiden selvom han stadig er her jo? Jeg kommer gående ind i stalden og siger "Caaaashew" som jeg plejer når jeg kommer - og "bruuum, bruuum" siger det så nede fra boksen i enden af stalden. Cashew hilser med med et ordenligt vrinsk og står og venter på at jeg kommer hen til boksen, åbner den og han får en gulerod. Hvordan kan jeg nogensinde ikke kunne høre det igen bagefter? Hvordan skal jeg leve uden det ? Dét der betyder så meget når han hilser på mig og er glad for at se mig. Hvordan kommer man videre herefter når han ikke er her mere og jeg aldrig nogensinde skal høre ham vrinske til mig igen? At han aldrig nogensinde skal komme gående helt roligt og troligt hen til mig på folden når jeg kalder på ham. Også selvom han står helt nede i den anden ende af folden. Så kommer han altid skridtende i laangsomt tempo (god tid) - hen til mig, skubber til min hånd og forventer en gulerod for hans KÆMPE arbejde - dét at skridte hele vejen hen til mig ved lågen   Hvordan skal jeg kunne undvære det? Åh hvor er det altså bare hårdt - og han er her endda stadig, kan stadig nå at opleve flere dejlige øjeblikke af lige præcist dét, men hold da kæft hvor det gør ondt at tænke på når jeg ikke længere KAN opleve det. Jeg bliver jo hesteløs - jeg er ikke hesteejer mere herefter? Det er mærkeligt ikke at have den tittel på mig? Jeg har jo været hesteejer i 6 år nu, hvordan er man ikke-hesteejer mere? Kan jeg finde ud af det? Det er så uvirkeligt...
Jeg mangler ord... Ved selv hvor hårdt det er. Men hvor er det en stærk og modig beslutning du har taget. Stort kram sendes herfra.
Åh altså Sandra, det er jeg ked af på dine vegne, at du skal tage afsked med din elskede Cashew. 
Åh Sandra.. Det er hårde ord at læse. Men jeg tager hatten af for din beslutning. Jeg ryger lige fluks to år tilbage i tiden, da jeg tog den beslutning. Jeg har savnet min hest lige siden, men jeg har aldrig et sekund fortrudt beslutningen. Den dag man opdager at man bekymrer sig mere for sit elskede dyr end man glæder sig over det, den dag er det tid. Det ved jeg nu. Dengang gik der nok for længe. Kæmpe, kæmpe knus til dig..
Pyha - tak for jeres mange svar. Jeg kan stadig ikke helt forstå det. Jeg kan slet ikke overskue processen. Slet ikke overskue processen med at skulle sælge mit udstyr, opsige min boks? Tømme mit skab, sælge mine sadler.. Det er hårdt og uvirkeligt. Kan slet ikke..
Stor trøstekrammer og respekt for dig som hesteejer  Du som kender din lille, meget specielle hest som din egen bukselomme, ved når nøddens liv er nået til vejs ende. Det bliver en rigtig hård tid, men det er nu tid til at sige farvel og sende en meget kær ven afsted til et sted hvor der ingen smerter er. Jeg har selv været igennem en meget hård sørgeperiode, hvor jeg har følt at verden ligesom "står stille" eller ihvertfald foregår i slowmotion.  Jeg måtte sige farvel til min drømme cob Medina for snart 3 mdr siden, fordi jeg måtte tage et meget svært valg og vælge mellem at beholde Medina som klappedyr eller finde hende et nyt, godt hjem til fordel for et ridedyr med meget bløde rygsving (tølt er foretrukne gangart pga min lændeskade der umuliggør ridning på stortgående ridedyr). Jeg kunne dårligt være i stalden og undgik i det hele taget lidt "hesteriet".   Vores cobdreng blev selvfølgelig passet som sædvanlig, men lysten var der slet ikke til at være i stalden og hygge som jeg plejer. Hendes boks blev først tømt for 14 dage siden, da jeg simpelthen ikke kunne håndtere at rydde hendes tre sidste klatter op, eller se hendes sidste hovaftryk i spånerne... Igår pakkede jeg Medinas gamasher og underlag væk i poser og som skal til vask inden de bliver gemt væk. Men at røre ved underlagene, gamasherne og trensen med hendes duft og hår på, var godtnok hårdt selvom det snart er 3 mdr siden hun flyttede ind hos sin nye ejer.  Min nye pru ankom i sidste uge og det er først for en uge/14 dage siden at jeg blev "rystet" ud af min "trance-tilstand" af sorg over at Medina ikke er min mere. Min nye pru "tvang" mig ud af sorgen og hjælper mig nu med at knytte et nyt venskab, så mit råd vil være at "grovpakke" nøddens ting væk inden han skal afsted og så tillade dig selv at tage dig tid til at bearbejde dit tab og din sorg når han er væk. Når sorgen er kommet lidt på afstand, kan du ligesom mig måske bedre håndtere at tage stilling til om hestetingene skal helt væk, eller delvis sælges/gemmes til når du får din egen mule igen, som du kan kaste al din kærlighed på.  Udnyt den dejlige mulighed du har for at være sammen med, træne og hygge om din venindes hest (den skønne cobhoppe ikk´?), når Cashew er kommet i hestehimlen så du stadig får "en god portion hest" om ugen-så tror jeg nok du stille og roligt kommer dig over tabet af din dejlige og specielle ven som du har delt mange gode oplevelser og øjeblikke med. 
   til dig og cashew.
øv jeg er helt i tårer nu, hvor er det dog forfærdelig trist.. Husker da jeg, for nu en del år siden, havde en hest som var mit et og alt. Han blev pludselig meget syg og måtte aflives. Jeg græd som en pisket og måtte melde mig syg fra arbejde i 2 dage, før jeg kunne samle mig til noget som helst. Hver gang jeg gik i stalden brød jeg i tårer og den dag i dag hænger hans grime i et skab og er "hellig" i den forstand at den ikke kommer på andre heste og nu bor sikkert i skabet. Jeg vidste ikke at min mand havde gemt den og da jeg faldt over den 1 måned efter, brød jeg i gråd igen igen. Billederne på væggen måtte ned i et par måneder indtil jeg var kommet ordentlig ovenpå. Jeg havde haft den skønne hest i 15 år og vi var næsten som et gammelt ægtepar. Et forhold som kun hestemennesker kan forstå. Måtte jo så have en ny ridehest og hold da fast jeg skulle til at sluge et par kameler.. For den kunne sgu ikke læse mine tanker og hun var så anderledes. Men i dag er hun selvfølgelig guld værd for mig og jeg er ved at skide grønne grise af skræk når hun fejler noget.
Det er så hårdt - altså, bare at tænke på at jeg imorgen skal opsige min boks? Kan jeg overhovedet det, den boks Cashew har stået i, i 6 år nu.. :( Og at jeg skal sælge hans hovedtøjer? Kan man overhovedet det   ? Jeg har også besluttet at tage en sidste ridetur på ham inden han skal i himlen, når jeg ved hvornår...
Sandra jeg synes du skal beholde hans trense, hvis du har flere, så den der er "mest Cashew". Hvis ikke du kan holde ud, at se på hans ting, når tiden kommer til farvel, så få en veninde til at tage det med hjem, som du har sværest ved at skille dig af med. Når du engang er kommet lidt ovenpå igen, så er det nemmere at vælge, hvilke ting der skal væk eller beholdes. Jeg tror bare du kommer til, at fortryde hvis du slet ikke har noget håndgribeligt som har været hans. Jeg har altid beholdt en grime fra mine partheste når de skulle her fra og jeg ved, at min veninde beholdte trensen fra sin egen hest. Min shetters trense har jeg ikke noget, at bruge til mere, da han er pensioneret, men jeg vil ikke af med den for det er hans. Og en dag når han er væk, så ved jeg at jeg vil kunne se på hans trense og tænke tilbage på alle vores dejlige køreture. Åååh det er bare så svært at sidde her bag skærmen og give gode råd, men brug dem hvis du kan. Vi er jo alle forskellige og det en synes er en god ide, tænker en anden måske lyder skørt... Men i hvert fald et kram her fra.
Det er den helt rigtige beslutning - ellers havde du ikke taget den   Nu er det bare hans tid og det ved i jo begge. Tænk på at du gav ham den bedste smag af livet hans sidste år, og hvor meget han gav dig igen. Det var jeres skæbne  Ja kan slet ikke forestille mig hvor hårdt det må være.. Men så må man prøve at vende den, og tænk på det sted han kommer hen - uden smerter. Smil ved de minder i har sammen og glæd dig over den tid i havde sammen  Der er nok en anden hest der venter på dig derude på et tidspunkt! R.I.P Smukke Cashew
Dengang Savoux blev aflivet, solgte jeg hans ting meget kort tid efter, og jeg har fortrudt det SÅ meget. Det eneste jeg har tilbage er den grime han havde på da han blev syg, og den vil jeg beholde for altid. Men synes ikke du skal gøre noget overilet mht hans ting, fordi du gerne vil ha det på afstand med det samme. På et tidspunkt vil du få brug for at se hans ting igen, og så skal du ikke sidde i samme situation som mig... Det gør det meget værre... Men selvføgelig er vi mennesker forskellige, så føler du, at det rigtige er at sælge, så skal du naturligvis gøre det. Sender dig en masse varme tanker herfra.
Hehe, det er det man kalder en cliff hanger  Altså, vi smsede frem og tilbage og ringede sammen i en god uges tid, det var ret hyggeligt. En fredag ringer han, og vi snakker længe. Så spørger jeg hvad han skal om aftenen, og han siger han har taget 2 store bøffer op af fryseren. Hehe, så er den hjemme, tænker jeg   "hvem skal spise dem", spørger jeg. ..... .... "Det skal min forlovede og jeg" svarer han  Haha, totalt nedtur. Det havde han så ikke lige kunne fortælle mig, fordi han synes jeg var sød... Ja, det er flot, kammerat. Efterfølgende har han så skrevet 6 mdr. efter at det ikke holdt med ham og damen, men der var jeg pænt meget ovre ham 
Ja, så kan jeg desværre ikke hjælpe. Det kunne ellers lige have passet, hvis det var én jeg kendte  Min fars virksomhed har engang modtaget et brev fra en kvinde, der havde set en af deres ansatte spille på deres fodboldhold til firmafodbold. Hun ville gerne i kontakt med ham  I dag er de stadig sammen og har 2 søde børn   (Jeg kender hende ad andre veje gennem hesteverdenen, men dengang vidste jeg ikke hvem hun var).
vandrør for et års tid siden og ringer til det første og bedste VVS-firma og klager min nød.... Under en time efter kommer indehaveren af firmaet - og var lige til at spise.... Jeg takker for hans lynhurtige udrykning og siger at han er min helt  Han svarer: Normalt ta'r vi slet ikke privatkunder, men du lød så sød i telefonen at jeg simpelthen var nødt til at se dig....og det var et klogt valg - nu har jeg energi til resten af dagen og fremover hvis du har problemer med dit vand ringer du bare og spørger efter mig:) :)      Jeg kan simpelthen ikke huske hvad jeg svarede - udover et - øhhh TAK:) Var det ikke fordi jeg er godt gift havde jeg utvivlsomt haft problemer med vandet dagen efter igen  (Jeg nåede at tale så meget med ham under "processen" at jeg kunne konstatere at han altså også var gift - så "de der" håndværkere ligger altså heller ikke på den lade side når de kommer ud i byen) ----- Herudover enig med de andre - du må købe en eller anden håbløs lampe og ringe og be' ham om at komme igen.... KH:)Annette
Lige hvorfor men jeg har altid bare gerne ville ha en eletrikker   mennnn sikke nogle sjove histiorer der er kommet, men nu er det såen så jeg vist har hans arbejds nummer hmm tænkte lige lidt men ved ik om jeg er modig nok og hvad man skal skrive 
Skriv nu bare til ham...som der bliver skrevet i den anden tråd, du har alt og vinde og intet at tabe. Skriv at han har været forbi i dag, at du bemærkede at han så ret sød ud og at du da lige ville hører om han er optaget og hvis ikke, om han så er frisk på en kop kaffe og/eller et stykke kage.
jeg kan se at der firma hedder Domiciel. Anja. Ja det var en go mulighed   i er sku søde her inde i dejlige mennesker. Har helt ondt i maven, hvad nu hvis han ik syntes om en at det kun er mig der syntes om ham 
jeg elsker simpelthen når HN tøserne giver den gas og går til stålet på den her måde *big smile* jeg tænkte også straks på leasy-fyr tråden og på skingurs den lange lange på seniornettet glæder mig til at følge denne føljeton, og respekt til TS. fedt du skrev til ham. håber med dig!
hold os endelig opdateret 
...gjort. Jamen hvis ikke du hører fra ham...så er det jo bare sådan. Hvor stor er chancen/risikoen for at støde på ham igen *S* Glæder mig til at hører om han vender tilbage.
Næ kan ik gøre mere og vil ik sende flere, ved at den er kommet frem for har report på min telefon. Ja se om jeg møder ham igen er avært og sige da de er ved og pille nogle el ledninger her i bygen så måske ingen ved det om jeg se ham her i byen  Irreter mig bare at man ik bare får et lille svar hmm