Kan kun skrive under på, at den med at finde et sted der banet kan plasseres og falde til ro og tænke over tingene, er supert... Jeg har brugt det på min den yngste datter og iiihh hvor det virker, jeg synes dog at skammepladsen er lidt for dramatisk, så vi kalder det tænke stolen, eller hvad det nu er hun bliver pladseret på. Hun får så lov at side der i så mange minutter som hun er år, så i dig tilfælle 3 min. Og ja der vil være hyyyyyyl og skrig og jammer, men ignorer det, for de lærer det lyn hurtigt, at det bare er sådan verden er... Sørg for, at der ikke kan kigges fjernsyn eller leges på nogen måde, der barnet skal side. Jeg gjore det at jeg fortalte min datter om "tænkestolen" en dag hun var i godt humør, og fortalte hvad den skulle bruges til og hvornår den feks. kune blive brugt, og da kom hun selv med forslag til ting der kune betyde at man kom der hen   Og så synes hun at det var skiiide sjovt at tænke på at jeg skulle side der i over 30 min om jeg ikke opførte mig ordentlig  Hun har altid fået en forvarsel om, at hvis hun ikke hører efter NU og gør som der bliver sagt, så er det tænkestolen næste, så giver man dem lige en mulighed til at frbedre sig uden de 3 min. på stolen... Den første gang jeg blev nødt til at tage den ibrug, hoppede hun frivillig ned af sin spisetol, tog mig i hånden og gik uden ballad med hen og satte sig på stolen, og blev sidende der hele tiden ud... Jeg var lige ved at begynde at små grine, for det var tydeligt at se på hende at hun egentlig syntes det var hammer spændende at skulle prøve det... Meeen i eftertid, så har det sørme ikke altid været lige sjovt, at skulle side der... Ja som du ser så går jeg varmt ind for det, men ville dog aldrig kalde det skammeplads, for barnet skal ikke skamme sig, men tænke over hvad det har gjort fejl, skamme sig, er noget man kan gøre om en virkelig har gjort noget meget meget dumt... Lykke til med at prøve det, jeg lover dig, det virker  Mvh. Pia
Du er IKKE en dårlig mor, sådan skal du slet ikke tænke. Her har vi en pige på knap 4 år og vi har også været igennem den tur, du beskriver. Og ja, jeg har også stået i afmagt og råbt af tøsen, når hun krøllede sig sammen på gulvet og hverken ville det ene eller det andet. Næ nej, det er nok ikke pædagogisk, men man er kun et menneske og man kan blive drevet derud, hvor man bare ikke kan holde stemmen nede til "lille søde skat, jeg har brug for at du er sød og samarbejder". Det er jo klart, at man straks får dårlig samvittighed.. Kender det kun alt for godt. Jeg har altid holdt på, at der er grænser for hvad Frederikke får lov til. Og det gælder også mht. det omtalte emne. Vi kan sagtens, pjatte og lave sjov når tøjet skal på, men ballade, det gider jeg ikke. Det holdt hårdt dengang og en dag var den hel slem. Så står man der, alene med et hysterisk barn, uret tikker afsted og man ved at dagen starter total dårlig med stress og jag. Tja igen...Jeg er ikke uddannet pædagog og lige den dag sagde min hjerne stop for alt den ballade. Hun fik simpelthen at vide, at hvis hun ikke opførte sig ordenligt, så kom hun i børnehaven i nattøj. Hun kiggede blot på mig og så fortsatte hun. Så lad mig sige... Hun blev sat ud i bilen og så skal jeg lige love for, at hun blev til englebarn. Måske var jeg bare heldig, men efter den dag var der sjældent problemer om morgenen. Jeg er godt klar over, at det nok ikke lige er den bedste metode. Men når man til sidst er kørt helt derud hvor man selv er på grådens rand, ja så er det altså ikke let at være "pædagogisk korrekt". Måske skal jeg lige sige, at hun altså ikke kom afsted i nattøjet den dag  /Anette
Det I beskriver med tænkestol eller skammestol, er jo lidt det vi gør med hendes værelse/seng. Grunden hertil er indretningen af vores hus. Her er legesager mv. i stuen og faktisk kun seng, tøj mv. på værelset. Men hun er jo bare hysterisk og uden for "rækkevide" så jeg kan ikke forklare hende noget som helst før hun er faldet ned. Mens hun hysser råber og skriger hun ofte NEJ NEJ eller JEG VIL IKKE, mens hun slår, sparker, kaster med ting osv. På et tidspunkt går hendes skrig over i gråd, og så kan jeg trøste hende, og vi når derefter til enighed. Jeg bryder mig virkelig ikke om disse magt kampe, men ser efterhånden også at vi er på vej ind i et mønster hvor hun styre hverdagen. Hvor vi forsøger at undgå at konflikterne opstår. Jeg overvejer lidt at forsøge at lave et mønster, hvor det f.eks. hedder at vi altså starter dagen med solcreme og tøj på ovenpå INDEN hun får lov at komme ned, få morgenmad og evt. se fjernsyn. Jeg kan også se et mønster i at "anfaldene" er være hvis hun er træt - ofte opstår de om eftermiddagen og aftenen. Vi slækkede lidt på den faste sengetid da jeg gik på barsel, fordi hun jo ikke behøvede at komme tidligt op om morgenen, men det gik helt i kaos, og vi indførte fast sengetid igen, og det har hjulpet. Så måske svaret bare er mere faste rammer... Men er det virkelig "normalt" at børn i den alder bliver så arrige?
er for mig at se no go til den slags - det er jo hendes "fristed" normalt. Ja det er resten af huset osse, men det er bar ikk det samme. Og ja svaret er faste rammer det har børn virkelit brug for, for ikke at blive nogle små bæster med horn i panden  Og jeg kan virkelig kun anbefale dig som tidligere nævnt at se super nanny. Hun er bare dygtig - og når du er derude hvor du er så sys jegfaktisk det er værd at anbefale dig at se må jeg indrømme.
Nu har jeg kun drenge, de er nok lidt mildere, og vi har 7-9-13 aldrig haft sådanne perioder. Jeg tænker i skal sørge for faste, forudsigelige rutiner, det kan sikkert reducere anfaldene lidt. Vi har altid advarret Jeppe at om lidt skal vi dit eller dat, altså forberedt ham på hvad der skulle ske, inddraget ham, og i virkeligheden handler selvstændighedsalderen vel om "at de ikke længere finder sig i at få trukket tingene ned over hovedet". I skal selvfølgelig stadig fastholde konsekvensen, men kommuniker med hende, og husk at inddrage hende. Kan se du er højgravid, du er sikkert mere træt, husker du i samme grad som tidligere at sætte dig ned og være positivt sammen med hende? Barnet kan hurtig komme ud i at "negativ opmærksomhed er bedre end ingen opmærksomhed".
Hej igen, Personligt ville jeg aldrig bruge sengen i disse tilfælde - så bliver sengen brugt som "straf", og det syntes jeg er helt forkert. Sengen skal netop være et skønt sted at slappe af. Selvom der er legetøj i stuen, så kan du sagtens lave en skammel / et tæppe hvor hun kan sidde og sunde sig lidt. Hun må naturligvis ikke lege, men jeg ville klart foretrække det, fremfor at lave hendes værelse til "ked af det zone".... Men det er jo bare en fase, og det går over. Jeg tror altså en 3 årig er mere påvirket af din graviditet, end du drømmer om. Det var vores datter!!! Kram Lene
.. problemet omend vi også har en temperamentsfuld ung dame her i huset. Jeg tænker dog at noget af det måske kan afhjælpes ved at lade hende selv tage tøj på? og lade hende selv smøre solcreme på. Javel, det tager lidt længere tid, og bliver måske kun gjort pletvis med solcremen, men det må I så arbejde jer udenom på en eller anden facon. I har bare en datter som skriger på at få lov at prøve selv - tror jeg. 
Hej Maria G, Din beskrivelse af din datter kunne såmænd være lavet her i huset af min datter. For hold nu fast, nogle kampe vi også har her. Kathrine kan blive så arrig, at hun bare skriger og skriger og skriger, og kaster med ting osv, som du også beskriver. Hun slår dog ikke - mere. Sandsynligvis fordi, at de få gange hun har gjort det, er jeg blevet MEGET vred, for dét vil jeg ganske enkelt ikke finde mig i. Til gengæld siger hun grimme ting. Et eksempel: Vi har en terrasse, der er hævet ca. halvanden meter over jorden (og så selvfølgelig med en trappe op). Forleden dag spurgte hun, om hun måtte tage sin cykel med op på terrassen og cykle rundt. Det sagde jeg nej til, for det er for risikabelt. Så skal jeg ellers love for, at den unge dame gik i baglås... Hun skreg og råbte, rev totter af græs op af græsplænen, kiggede trodsigt på mig og gik så hen og daskede til en af mine tulipaner (for så kunne jeg nemlig lære det!). Samtidig råbte hun ting som "Så må du ikke komme hjem til mig! Og du må ikke komme med til min fødselsdag!" (Den slags trusler er altså meget alvorlige, når man går i børnehave). Og hun gik videre: "Så må du ikke være min mor mere, og så har du bare ikke nogen skatter! Ha ha!" Umiddelbart kan det lyde "sjovt", men når det foregår 38 gange om dagen, er det altså bare på ingen måde morsomt! Og jeg kommer også til at ryge op i det røde felt i ny og næ... Så Maria: din datter er helt normal. Eller også er min også bindegal.   Jeg satser også på, at det er en fase, der går over. Snart, tak! Som andre også skriver, kan du desværre nok godt forberede dig på, at det bliver værre, når den lille kommer. Kathrine blev storesøster for 14 måneder siden, og det var rigtig svært for hende pludselig at skulle dele mor og far. Det var dog "kun" rigtig slemt de første 2 måneder, så fadede det ligesom ud. Hun har desværre også været lidt styg ved sin lillebror, men også det er helt slut nu, hvor han er så stor, at man faktisk kan lege med ham. 
Nej du er ikke en dårlig mor... Din hverdag minder meget om min engang... og det havde intet med alderen at gøre.. men ændrede sig først, da jeg ændrede mig. Synes det er lidt synd at man siger "hun er meget  * Ikke lige nu.. * Mor er træt.. * Kommer lige om lidt.. * Det kan vi gøre en anden dag.. * Vi gør det i morgen (imorgen kom aldrig) * osv Og det var sk* chokeret hvor meget jeg skubbede hende fra mig! Så ja.. negativ opmærksomhed fra mor... var bedre end ingenting. Det måtte ændres og jeg tog fat.. Lettede røven når hun spurgte pænt... vi lavede minimum en ting sammen om dagen.. hvor hele opmærksomheden var hendes. Kommer hun og viser mig ting, så DREJER jeg hovedet og kigger på det hun viser, så jeg faktisk også kan huske det bagefter. osv osv... Alt dette gjorde at min datter også begyndte at respektere mig og mine grænser (som jeg jo forsøgte at sætte for hende også) Og en simpel løsning på ordet nej er..: Hjælp dit barn med at finde et alternativ.. F.eks. i overstående tilfælde... "nej du må ikke cykle her oppe, for jeg er bange for at du falder ned... men du kan cykle..." Med tøjet, morgen rutine osv... der kopieret jeg min venindes måde.. jeg tegnede simpelhen rutinen på en tavle, papir, køleskabet, whitboard osv. (smøres ind, tøj på, rede hår osv) Det gjorde at hun hver morgen sørgede for at strege ud, når vi havde løst en opgave... Og ja.. jeg lod hende gøre mange ting selv.. lige i den alder, vil de meget gerne selv.. selv om de ikke altid kan gøre det selv. Håber alt lykkedes for dig, så i kan få ro på, inden den lille.
Jeg har virkelig tænkt og tænkt igår, for det gør jo ikke nogle af os godt at hun bliver så sur. Jo mere jeg tænker over det, så er der meget der tyder på at det er reaktion på forandringer - hele huset er jo gjort klar til baby, der snakkes om baby osv. Og i det store hele så ved hun at noget skal ske, men aner ikke hvad det betyder! - og så den lille ting at mor bare ikke er oplagt til det vilde. Igår hyggede vi med puslespil da hun kom hjem, og hun hjalp med at lave mad. Hun blev sur en enkelt gang, hvor jeg virkelig kontrolerede mig selv - hun fik bestemt at vide at jeg ikke vil have hun smækker med døren, men jeg holdt fast i mig selv og sørgede for ikke at råbe - noget min mand og jeg også fik en god snak om igår, at vi er nød til at holde hovedet kold, for hvis vi skal jo vise hende hvordan man løser den slags konflikter uden at råbe. Jeg har så valgt at lave aftaler med hende - såsom solcreme og tøj på inden mad osv, så hun nettop ved hvad der skal ske. Konflikter kan vi ikke undgå, men vi kan finde en god måde at løse dem på - og sørge for at der er mange gode stunder hver dag også. Som I sikkert kan hører er jeg meget mere positiv idag - igår var jeg virkelig i kulkældren, og det er bare ikke rart når en 3-årig kan køre en helt derud. Tak for alle rådene.
Nordheden   Fantastisk indlæg. Maria, dejligt at læse, det er utroligt hvad det kan gøre at få en ny vinkel på tingene, man skal altid passe på at undskylde tingene med "hun er bare i selvstændighedsalderen". 2½-3 års alderen er en svær alder, det er der man for alvor skal til at finde ud af hvordan man ønsker at opdrage. Jeg kan kun anbefale at læse bogen "Skæld mindre ud" af Erik Sigsgaard.
Synes du håndtere det fint  Flot at du forholder dig rolig, hvis hun lige kommer på kant  Det kræver meget, og er svært... Mht det ny i vente.. så er meget, som du siger, forandret.. og måske kan jeres datter ikke helt følge med  Giv hende en rundtur i huset og vis hende alle de ny ting.. fortæl hende om hendes nye rolle... og bekræft hende endelig at mor og fars hjerte er stort nok til dem begge   og selv om man synes det har man lige gjort.. så tag turen igen.. Noget i også kunne gøre.. var feks at hjælpe hendes nye rolle som storesøster, lidt frem  Ændre lidt på hendes værelse, flytte om... anden seng... nye gardiner, andre billeder... måske en anden form for legetøj. Så hun er lidt med i forandringerne, på hendes måde. Men det er jeg sikker på i har bedst føling med  Held og lykke
Nye billeder af mors store pilfinger  Han vejer nu knap og nap 8,5 kg og måler ca 65 cm og bliver 6 mdr d. 24      Han er simpelthen bare så fremme i skoene (Synes jeg  ) han møver rundt, triller fra sted til sted, ræser rundt i gåstolen og piller ved ALT, sidder helt uden støtte på gulvet, ja jeg synes simpelthen der går så stærkt  Her kommer lidt spam med billeder af mors frække dreng               
fantastisk
hold da op hvor er han kær 
sikke en charme trold 
En rigtig lækker-mås, er lige hvad han er...    Anja
Hihi  Mange tak for de søde kommentarer til min efterhånden store charmebøf haha
Ja lige et lille mad spørgsmål. Liam er jo 6 mdr og spiser masser af forskellig grød, han spiser fingermadder, og tygger det vældigt. MEN han vil ingen grød spise med klumper i, hvornår kan jeg forvente han måske gider det?  Han vil gerne spise rugbrødshapsere, og der må man da sige, er klumper i... Det der lidt er humlen er at lige meget hvilken grød jeg kreerer så spiser han den kun hvis den har fået en tur med stavblenderen. Hvornår ville jeres gerne have grød med klumper i? (Skulle måske præcisere at med klumper mener jeg, som når man f.eks. moser en kartoffel med en gaffel)
det var da finurligt så. Trolden spiser det selvom der er klumper i. Nu er der nok ikk klumper som hvis jeg moste en kartoffel som sådan - men det hænder da der er nogle ret store i. Det er han ligeglad med når det abr er blød grød. Han er 14 dage yngre end Liam ca som du jo ved. Han har været ligeglad siden han rigtigt begyndte at kunne lide grøden. Uha stavblender er en dum ting siger min SP - hun nævnte at nogle unger lige meget hva- når de har fået blended mad IKKE kommer til at spise ublendet mad ever... Altså før de er større og kun spiser fast føde mv. Her er det dog ikk gået så galt, men det skulle det efter sigende med nogle unger.
Ja jeg synes jo også det er lidt surt/træls at det er sådan, jeg er dog ikke sådan helt forfærdet, da han spiser rugbrød fint og tygger, og tun spiser han også gerne i store stykker, skorper og ostehaps og riskiks... Så det spiser han og tygger selvom det jo er relativt store klumper .... Mærkeligt altså!
spaghetti og kødsovs/lasange? Har han fået det blendet og bagefter ikke blendet og hvis ja hva siger han så?
Alt "RIGTIG" mad han får er most med gaffel, og han spiser det da, men spytter alle "klumper" ud igen.. I hvertfald når det er pasta eller kartoffel, en kogt grøntsag der "moser sig selv i munden" spiser han fint. Det er kun grøden der er blendet, men jeg tror jeg har dummet mig, for startgrøden er jo sådan en lind og tynd grød, og det er bare fortsat selvom jeg bruger andre kornsorter... havdregrød spiser han kun hvis grynene får en tur i blenderen inden jeg koger det... Tænker han måske bare skal have lov til at spise hvad han vil og så kommer det med klumper af sig selv...
Jeg tror, det kommer. Min Karla ville overhovedet heller ikke spise klumper. Vi begyndte først med grød ved knap 6 måneder, så hun var jo nok lidt ældre. Men jeg blendede altså al hendes mad. Hun brød sig bestemt ikke om havregrød, men øllebrød gled fint ned. Efterhånden blev hun så vild med øllebrød, at jeg lavede det mere og mere klumpet - og så vænnede hun sig til det.
Sallie lærte aldrig at spise grøntsagsmos - jeg prøvede stort set alle grøntsager, men hun VILLE IKKE spise det. Havregrød og lign. gled fint ned, ligeså rugbrødshapsere, youghurt med "klumper" osv., men grøntsagsmos - NEJ TAK! Jeg prøvede i små 3 uger, hvor hun konsekvent spyttede det ud. En dag blev jeg så frusteret, at jeg så bare gav hende en stykke kogt kartoffel, og så kunne hun selv ordne det!! Og den spiste hun med velbehag - ligeså gulerod og div. andre kogte grøntsager. Jeg ved ikke hvorfor hun ikke kunne lide grøntsagsmosen, men sagen var, at hun gik direkte til hele stykker grøntsager istedet for. Måske Liam har det ligesådan??!
og min søster er begge "store drenge og piger" men de har altså stadig vældig svært med at spise klumper. Så vidt jeg kan forstå på dem, så er det følelsen som klumpen giver dem... Ved ikke om det giver nogen mening?