Min gode veninde skal giftes om en måned og er blevet i tvivl om hvad der er tilladt for mig at have på. Dress coden er fest tøj. Jeg vil gerne have kjole på. Og den må selvfølgelig ikke være hvid. Men må den være creme, banana farvet eller andre lyse farver? Er der andet jeg skal tænke over ved min påklædning?
Efter 2 ugers fuldtisarbejde (+ diverse ekstravagter), kom jeg til at tænke på, hvor mange andre studerende herinde også bruger hele/eller det meste, af deres ferie på at tjene penge? Og hvor i arbejder? Selv arbejder jeg for et medicinalfirma, Orifarm, som har været mit faste studiejob det sidste 1 1/2 år. En super hyggelig arbejdsplads!  "Desværre" har vi pt. en masse overarbejde (idag, 6-14   ) - i starten super dejligt, når man har besluttet sig for, at der bare skal tjenes penge her i ferien - men efter 2 lørdagsvagter, to 13-23 vagter + det løse(   ), så ser jeg godt nok frem til imorgen, hvor jeg har en heeeel uges ferie (cykelferie på fyn)  Så; andre på HN der har det lige så "hårdt" som mig? 
Så er vi jo i samme branche næsten  Jeg arbejder hos Nomeco (medicial grossist), og jeg skal arbejde fuldtid de næste to uger (fra kl 11-luk). Så du er ikke den eneste, der har det hårdt
Synes at alle omkring mig får ferie. Undtagen mig. Men har nu også selv valgt det. Har fået et sommerferieafløserjob hvor jeg i 6uger skal gøre rent 30timer om ugen fra 7-13 og så tager jeg, mange af dagene, ned på mit normale studiejob og arbejder 16-22.30. Selvfølgelig kan det være hårdt, men når jeg kan se en ende på det og ved at jeg får en dejlig masse penge ud af det, så hjælper det på det. Og så gør det selvfølgelig heller ikke noget at vejret er småtrist.
Ja Anne, jeg arbejder også som en gal i min ferie. Penge skal der jo til når man er studerende, og har en temmelig "dyr-i-drift" hest! Her i Juli arbejde jeg i hvert fald fuldtid, hvis ikk mere, men i august er der ikke så mange vagter til det, men arbedjer det jeg kan komme til der, også 
Og så sidder man her, og misunder andre der har et arbejde - og endda kan arbejde fuldtids her i sommerferien. Synes jeg har søgt alverdens underlige jobs, - de få som endelig mangler en vil ha' dem under 18 år... Æv.
Er godt nok ikke studerende, men nyudklækket student   droppede Roskilde og tager først på ferie her i efteråret engang. Jeg arbejder ca. 30 timer om ugen som afløser på et plejehjem. Super dejligt arbejde, er så glad for det! 
Jeg har en datter på 2½md. Jeg red første gang efter fødsel efter ca. en måned, men det er ikke blevet til så meget. De gange jeg har redet er foregået eksemplarisk fra min hests side, selvom hun har stået stille en del. Efter at vi har fået barn, og mine heste er kommet hjem, har min kæreste fået øjnene op for at det er en farlig sport. Især da min veninde styrtede med min hest (de kom ikke noget til, heldigvis) den snublede i fuld galop for et par måneder siden. Ren og skær uheld. Han mener pludselig at det er en farlig sport som jeg bør holde mig fra, og VIL jeg ride kan jeg købe mig en lille 3´er som jeg kan nå jorden fra, så er det iorden   . Dvs. det er ikke min hest som sådan han har noget imod, men hele ideen i at jeg rider. Jeg kunne falde af og brække ryggen og det der er værre.. han har faktisk 117måder man kan komme til skade med heste på. Har forsøgt at påpege at man jo også kan komme til skade i trafikken, eller ja - livet er bare farligt. Man kan jo aldrig gardere sig 100%. Og JA min hest er stor, og heste er utilregnelige, man kan komme til skade. Jeg kan jo ikke love ham at jeg aldrig vil falde af eller komme alvorligt til skade. Og det vil han ikke have. Han kan selvfølgelig ikke forbyde mig at ride, men vi snakker en del om det, fordi han bekymrer sig så meget. Jeg red også før vi fik barnet, men da bekymrede det ham ikke så meget, tror ikke han havde tænkt så nøje over det. Han har ikke hesteerfaring, og netop derfor virker hestene sikkert endnu mere voldsomme og utilregnelige overfor ham. Jeg fortæller også at jeg har 17års rideerfaring, men det mener han er ligemeget, hvis hesten vil smide mig af. Jeg har snakket med min mor, hun mener at han bare skal lære at stole på at jeg kan passe på mig selv, og ved hvad jeg laver. Hun mener heller ikke at jeg får roligere hest end den jeg har. Og der har aldrig været noget når jeg red den - jo hun kan være lidt ´varm´ men har aldrig følt mig utryg. Og det er jo heller ikke bare DEN hest, men heste i det hele taget, min kæreste synes er for farlige til at jeg burde sætte mig op på ryggen af dem.. Måske er det bare en del af det at han bliver far og pludselig får ekstra beskytter-ansvar. Han bekymrer sig rigtig meget om hvis der skulle ske noget med mig eller barnet, og så er dette jo meget aktuelt. Hvad tænker du om det, ud fra hvad jeg har skrevet? Og hvad gør jeg, for ville jo gerne at han bare kunne acceptere heste-siden af mig som førhen, jeg er blevet mor, men jeg er jo også stadig hestepige...!
han kunde pakke deg ind i vat, og også barnet. For ikke å snakke om seg selv. Unge mænd står højt på listene over trafikoffer i bil. Det er ikke nemt at blive forældre for første gang, og det er nu engang sådan at vi kvinder har en tendens til at tænke ting gennom FØR de sker, mens hankønnet som regel venter til efter... Han må ret og slet forstå at du også skal leve og være fornøjet i hverdagen for at det hele skal fungere. Måske skal du bare ha ham med ud til hesten og blive lidt mer kendt med både den og ridning? Du er i alle fald ikke tjent med at fortælle ham sandheden: nemlig at en lille treer kan handicappe deg akkurat lige meget som den du nu har hvis uhældet først var ude. Held og lykke med at få ham at indse at man ikke kan slutte at leve fordi man får børn. Det meste går da også alligevel godt.
siger de ikke Hans OG Grethe? Vi talte nemlig om det i går, dog i en anden sammenhæng.
Han siger "i". Der er slet ikke noget at være i tvivl om. Kan man mundaflæse, ser man også tydeligt at han siger "i".
Det udtryk er i hvert fald 10 år gammelt og ikke for nyligt opfundet af nogle smarte, meget unge reklamefolk... Om man så kan lide udtrykket eller ej er en anden sag.
Det gamle udtryk siger da Hans OG Grethe gør det ikke???
Jeg kan nu ikke se noget galt i det. Jeg kan huske der var mange der blev helt vilde da en af dem fra De nattergale have udtalt til et bil blad "det passer som pi. i Grete". Det er vel godt det samme, mig kan det ikke forarge.
Og jaja jeg holder fast i at det hedder "som hånd i handske eller fod i hose"
... og lidt klamt. Det er den slags reklamer der får mig til at huske produktet og købe noget andet hvis jeg en dag er i markedet efter et køkken.
Som Dronningen siger. Jo det er bestemt ikke gennem tænkt og i eventyret er Hans og Grete jo søskene. Så jo! egentligt klamt..
£isbeth (Baloo) --> sådan har jeg det også.. Når reklamer irriterere mig som denne fx gør så holder jeg mig langt væk fra disse produkter.
hver gang jeg ser den reklame, men skød det fra mig igen med tanken om at jeg vist er ved at være en gammel snerpe der burde se sandheden i øjnene og få bestilt den blå støttepermanent der. men det er mig en glæde at konstatere at det kan vente lidt endnu. "som hans i grethe" er et klamt og uintilligent udtryk.
synes ordet klamt er forkert at bruge i denne sammenhæng. tænker mere, at idemanden/mændene bag denne reklame ikke er for kvikke på øverste etage
... bare en blå støttepermanent til mig også! Jeg finder det også plat, - og stødende. (En smule, ihvertfald) 
En klam joke kan ikke få mig til at vælge et andet køkken hvis nu lige nøjagtig denne butik har mit drømmekøkken  Jeg forstår ikke hvor i historien hans og grethe / hans i grethe kommer ind i billedet...?? Er der noget i den gamle historie der kan.. Misforstås??..
"Hans i Grete" er vist bare en slags omskrivning af p** i fi**en, som igen er et temmelig gammelt udtryk, og nok nærmest en udløber af "som smurt i olie" og andre lignende udtryk.. Plat? Tjaa, det virker en smule plat og lidt "barnligt". Klamt? Næ. Klamt er når noget er fugtigt, så måske er der alligevel en lille-bitte sammenhæng  Fornærmet eller stødt?? På ingen måde.. Bliver man det, så SØGER man vist efter ligegyldige ting at blive "fornærmet" over, hvis der ikke skal mere til..  Mvh.
virker , deres nye reklameslogan haha Hans i Grethe, yummie
Det er bare et dårligt udtryk fra kække reklamefolk ! Og forargelsen er stadig den billigste form for vellyst 
Beklager dybt og inderligt, at jeg bliver stødt over, at der bliver gjort grin med incestofre i en reklame for køkkener. Nøj, hvor er jeg dum, at jeg ikke kan se det sjove i det. Så udbredt kan vendingen "passer som Hans i Grete" heller ikke være. Google giver kun ganske få hit på hele sætningen. Skriv mig på listen til blå støttepermanent, støttestrømper og på adgangslisten til åreknudebal på Damhuskroen, tak.
Jeg kan godt forstå at man bliver stødt, hvis incest er noget man har inde på livet, eller kender nogen der har. Jeg ser da heller ikke noget sjovt i det udtryk, jeg finder det plat og ligegyldigt, ligesom alle andre reklamer.
Super forklaring, jeg har da aldrig tænkt over foreskellen på de to anbringelses muligheder. Tak for info 
Når man adopterer et barn fra andet land, ved man altså heller ikke, hvad man får! Det er jo ikke søde tuttenuttebørn, der kommer direkte fra en kernefamilie - de har også en historie, nogle har fået masser af kærlighed på børnehjemmene, andre har ikke. Mange børn har tilknytningsproblemer, og det er noget, som adoptanterne bliver forberedt på. Der er noget hjælp at hente hos foreninger og myndigheder. Derfor bliver adoptanter tjekket i hoved og r*v - der skal være ressourcer til at tage sig af de problemer, som barnet kommer med. For mange af dem KOMMER med problemer. Hvis man som adoptant kan findes egnet til at tage et barn, som måske har været omsorgssvigtet i hjemlandet, som ikke kan sproget og som tilmed typisk ser anderleds ud - så er man vel også egnet til at tage sig af de problemer, som danske børn har. Nogle af problemerne er anderledes, når det drejer sig om børn med narkoman-forældre, men fælles for de to grupper børn er vel omsorgssvigtet, som altid kan have konsekvenser. Jeg aner ikke, hvordan tilstanden er generelt inden for plejefamilier. Men om alle plejefamilier så er superfantastiske, vil jeg alligevel mene, at der MÅ kunne opstå tvivl hos plejebarnet om, om det handler om pengene eller kærlighed. Eller hvor meget der er det ene eller det andet. Adoptivforældre vil altid have et argument på det plan, som er bedre end plejeforældrenes. Plejeforældre kan også sige op - det kan adoptivforældre ikke. Jeg synes også, at man hører om flere, der har haft forskellige plejefamilier - adoptivbørn har kun en. At adoptere er en tjans, som varer hele livet - det gør en STOR forskel for børnene, vil jeg mene. mvh. tina
Nu arbejder jeg dagligt med børn og jeg oplever i min dagligdag de problemer der er med børn anbragt i en ikke velfungerende plejefamilie. Det lyder så lyserødt det Pernille skriver. At der er fagpersoner af alle slags til at støtte plejefamilierne i deres arbejde. Det er måske også rigtig - på papiret, men virkeligheden er en helt anden. Kommunerne har INGEN ressourcer, hvilket betyder at MANGE plejefamilier bliver ladt i stikken og hvem går det i sidste udover? Det er jo ligesom barnet. Pt. er der store problemer - netop med et misbrugsbarn. Han er født af en alkoholiseret mor, men har dog ikke de store følgevirkninger i dag. Dog bliver han nemt forvirret og frustreret - hvilket betyder at han har brug for ro og faste rammer. Han er blevet kastet mellem plejefamilier og er nu anbragt hos nogle uværdige mennesker. Drengen trives ikke. Familieafdelingen er oplyst, men har ikke gjort noget. Flere og flere plejefamilier stopper faktisk, fordi at DE blive svigtet af kommunens fagfolk. Alt handler om PENGE. Penge som der ikke er nogen af. Ved I godt at der er et fast budget til omsorgssvigtede børn? Når budgettet er brugt op, så er der INGEN hjælp til de resterende. Og det er ligegyldigt om det er plejefamilier eller børn. De bliver ladt i stikken. Det er fakta. Og så kan folk eller tro hvad de vil eller tro på hvad de hører af "andre" folk. Men måske skulle man prøve at arbejde med den slags før man udtaler sig.
desværre der tegner sig et billede herinde af, at plejefamilier bare bliver betragtet som en slags arbejdsgiver der kun har plejebørn for pengenes skyld. Og det er jeg da frygtelig ked af, at mange åbenbart har den opfattelse og/eller oplevelse med plejefamilier, for det er så absolut ikke det jeg har oplevet. Men jeg har også kun kontakt til plejefamilier via mit job, så jeg tolker det lidt som, at de plejefamilier der tager narkobørn i pleje, må være af en helt speciel støbning, for som sagt har jeg kun meget positive oplevelser. Og så er jeg da ikke i tvivl om, at adoptionsforældre er kompetente forældre, men samtidig er jeg nødt til at understrege, at narkobørn er svære at ha med at gøre og de har mange specielle behov som andre børn ikke har. Jeg siger ikke at børn adopteret fra andre lande ikke har specielle behov, men set med professionelle øjne, kan de børns behov og narkobørns behov ikke altid sammenlignes, og det synes jeg at i er nødt til at tage med når i snakker om tidlig bortadoption. Nu handler denne tråd jo om et narkobarn så derfor bruger jeg min professionelle viden til at fortælle om disse børn.
Jeg synes absolut ikke jeg fremstiller noget som helst lyserødt. Jeg opstiller facts som jeg oplever dem via mit arbejde. At vi så ikke oplever det samme, det kan jeg jo ikke stilles til regnskab for. Så jeg udtaler mig absolut ikke om noget jeg bare har hørt om. Som skrevet tidligere, har den afdeling jeg arbejder på, selv et tæt samarbejde med misbrugsteamet på Hvidovre sygehus. Men jeg er så heller ikke i tvivl om, at der er stor forskel fra kommune til kommune om hvordan sager behandles. Desværre, for der skulle jo gerne være den samme gode sagsbehandling for alle. Og du kommer med et rigtig trist eksempel, men der findes jo også mange gode eksempler og dem kunne jeg komme med en del af. Jeg synes bare det er rigtig trist, at nærmest alle plejefamilier skæres over een kam og i denne tråd bliver betegnet som pengegriske mennesker uden empati og omsorg for børnene.
Er det mig, du mener, som ser plejefamilier udelukkende som arbejdsgivere, der fokuserer på pengene? Så har jeg formuleret mig dårligt! Det, som jeg mener, er, at uanset hvor god en plejefamilie er, uanset hvor fantastiske og kærlige de er, så ligger der i konceptet (ikke plejefamilien!) ikke samme indbyggede varighed, som i en adoptivfamilie. Med hensyn til pengene er mit udgangspunkt heller ikke, at det er plejefamilien, der har øjnene stift rettet imod dem. Men jeg tænker på, om børnene mon nogensinde har den der lille tanke om, at de måske ikke bliver elsket på den helt ganske og aldeles ubetingede og uendelige måde - fordi der er penge i spillet. Og jeg tænker på, hvad den tanke gør ved børnenes tryghed? Netop trygheden må jo være rigtig vigtig, når børnene har den usikre fortid, som de har... Hvad er det for nogle problematikker, som børn født i en rus, har? mvh. tina
Jeg synes det er lidt trist, at denne diskussion bliver til en diskussion om plejefamilier vs. adoption. De dårlige eksempler vil kunne findes allesteder... og den slags bør resultere i hurtigere og mere konsekvent opfølgning fra de ansvarliges side. BÅDE adoption og plejefamilie da til enhver tid må være at foretrække, fremfor at barnet bliver hos de biologiske forældre i sager som denne. Naturligvis er en vellykket adoption at foretrække, da barnet så har en chance for at få en velfungerende familie og kun een familie (sålænge adoptanterne ikke bliver skilt). Men dermed bør 2. prioritet - en plejefamilie - ikke pr. automatik afvises, såfremt adoption ikke kan lade sig gøre. At der er penge involveret... tja... umiddelbart synes jeg også, det føles "forkert". Børn bør aldrig føle, at deres primære omsorgspersoner gør det for pengene... men, verden er så langt fra perfekt, og hvis plejefamilien er god, så er det jo en bagatel, sammenlignet med, at andre børn må opholde sig på døgninstitutioner suppleret med weekender hjemme hos de mennesker, der har drukket tæt og slået mm. siden børnene var 3 cm små... Jeg fatter ikke, hvor meget jeg end forsøger, hvorfor så mange børn skal tvinges til fortsat kontakt med forældre, som dermed kan blive ved med at skuffe og traumatisere i det uendelige?
Nu har jeg ikke lige fået læst hele tråden igennem, så beklager hvis du har fået svaret en gang. Mht. "Mors lille dreng" - så var ihvertfald faren afhængig af hash så vidt jeg husker. - Kan ikke huske om moren også var.
Det er altid godt med succeshistorier   , og dem er der da heldigvis også flest af. Jeg synes ikke at plejefamilier bliver skåret over én kam i denne tråd. Der bliver givet nogle kedelige eksempler, og det er det. Mht. den lille bortførte dreng, så tror jeg desværre ikke, at han bliver fundet igen. Forældrene er sikkert flygtet til et andet land, hvor ingen kan genkende dem. Det er rigtig trist.
jeg har flere gange været inde i denne tråd og har ikke helt kunne finde ud af om jeg skulle give mit besyv med eller ej. Nogen kender sikkert min historie fra tidligere tråde så de må lige bærer over med mig  Hmmmm Hvor skal jeg starte henne?? Vi kan jo starte med en solstråle historie om gode plejefamiler. Da jeg blev gravid i sin tid var jeg stofmisbruger af methadon samt meget dårlig psykisk. Jeg var indlagt på det tidspunkt og blev KRAFTIGT opfodret til at få en abort ellers ville barnet blive fjernet efter fødslen da jeg ikke kunne tage varer på det. Jeg fulgte ikke den opfodring ( halshug mig bare ) og kom på et hjem hvor de havde specielliseret sig i gravide med misbrugsproblemer samt jeg var tilknyttet familie ambulatoriet på hvidovre hospital som Pernille med Copy og.....den anden jeg ikke lige husker navnet på, også nævner  Jo længere min graviditet skred frem kunne jeg godt se der var noget om snakken og at jeg ville få mere ud af at samarbejde istedet for at modarbejde. Jeg ville godt have været på et hjem eller hos en plejefamilie med mit barn efter fødslen men hvis jeg skal være helt ærlig tror jeg bare jeg havde måtte erkende nederlaget senere hen og det ville da være synd for mit barn ( ikke at jeg siger at nogle folk ikke skal have den chance ). Istedet kom min søn i en plejefamiliesom jeg havde været med ude og godkende lige efter endt hospitals ophold. Plejemor var indlagt med ham på børneafd de sidste dage. Jeg kan slet ikke beskrive hvor hårdt det var at blive udskrevet uden mit barn. Han var jo MIN lille dreng og han skulle da være hos mig.....Samtidig vidste jeg jo også godt hvad der var bedst for ham. Han har det super godt i sin plejefamilie. Han har fået de bedste forældre han kunne tænke sig, for ja i min verden er de mor og far for ham. Jeg har et godt samarb med kommunen og ser ham 1 gang om måneden som jeg selv har valgt ikke skulle være mere samt jeg har den fylde forældre myndighed, men aldrig noget jeg ville benytte mig af. Jeg kan godt forstå disse forældre......nej ikke forstå men sætte mig lidt ind i hvad der gør at de flygter med barnet. Jeg synes absolut ikke det er iorden eller kan forsvares. Det er dybt dybt egoistisk at handle på den måde....Men jeg kan stadig godt sætte mig ind i situationen.... Ang disse dårlige plejefamilier har jeg selv været hos 1 hvor jeg var i 9 år. Absolut ikke et sted jeg havde det godt. De var ikke kompetente nok til at kunne håndterer de skader jeg havde af at være født af en narkomor samt været omsorgssvigtet på det groveste de første 3 år af mit liv samt de oplevelser jeg havde i baggagen fra tidligere børnehjem, med vold psykisk terror og 6uel misbrug fra de større børns side ( det var det sidste hjem jeg var på inden plejefamilien ) Samt hvad er ellers var jeg havde med i baggagen. De var også meget pengefikseret og skrabede godt ind med penge for at have mig. De har stadig plejebørn Og så må jeg hellere lige skynde mig at sige at jeg er sterreliseret så jeg ikke belaster samfundet mere end højst nødvendigt samt jeg er clean og har været det i lidt over 2 år samt har et nogenlunde normalt liv, hvad det så end er 
Hvor har du dog handlet flot, værdigt og beundrings værdigt i forhold til din søn  Tænk om der var flere af din kaliber, som havde så meget indsigt... ikke at jeg tror, at det har været let, men sørme godt gået, med de odds du har haft med i livet  Jeg tager lige min hat af for dig, det syntes jeg din måde at være mor viser mig, at du fortjener......
Jeg gider ikke halshugge dig, fordi du gennemførte graviditeten.   Vi kan alle begå brølere af dimensioner - det, der er afgørende er, om vi sidenhen erkender fejltrin/risici og tilpasser vores adfærd, så vi så vidt muligt får rettet kursen og undgår at føje unødig skade til. Jeg synes det er møghamrende flot   , at du har formået at være mere ansvarlig forælder for dit barn efter fødslen, end mange uden misbrugsproblemer er i stand til efter fx en skilsmisse, hvor barnet/børnene helst skal flåes itu i forældrenes kamp imod hinanden! Hatten af for det. Dit eksempel er saftsuseme da et eksempel til efterfølgelse! Det er sgu da rygrad! At holde fokus på barnets bedste, selvom de emotionelle omkostninger for dit eget vedkommende sikkert har føltes uoverstigelige midt i dine øvrige problemer. Og hvor er det flot, at du formår at bevare distance, så du ikke laver rav i din søns relationer til plejefamilien.          
Og hver gang jeg støder på den fyldes jeg af respekt for dig og dine valg, som har kostet dig meget, men også har skabt tryghed for din søn 
har et misbrug, der i den grad påvirker barnet, som i dette tilfælde, KAN ikke passe et barn optimalt, hvis ikke de kommer ud over deres egne behov.... Jeg VED det er en totalt kynisk holdning, men forældre der er påvirkede har måske nok samme forældrefølelser for deres børn, og de vil bestemt også deres børn det bedste, som forældre der ikke er påvirkede. Men... flertallet af os har prøvet at have fået mere inden for vesten, end vi måske har haft godt af, og i sådan en situation er man altså "svækket" i forhold til at aflæse andres behov og følelser.... Sker det med jævne mellemrum at man er "svækket" (Og det gør det jo, når der er tale om direkte misbrugere), når man har små børn, så påvirker det altså børnene, når man ikke er i stand til at aflæse dem, og give dem god nærværende kontakt. Børn skal jo, trods alt, have mere end bare mad og drikke og en tør ble....  Min dybeste respekt for dig, at du har kunnet træffe en beslutning der i den grad har tilgodeset dit barn, på trods af dine egne, knap så gode, erfaringer med plejefamilier.
Jeg mindes godt din historie og nu når jeg læser den igen, fyldes jeg endnu engang med så stor varme og respekt for dig og dit valg. Er bestemt ikke i tvivl om, at det har været et enormt svært valg, men du har gjort det bedste som du overhovedet kunne gøre for din søn og det skal du simpelthen have så meget ros for. Stort knus til dig og tillykke med, at du nu er kommet så langt i dit liv.... Knus
Jeg er ked af at måtte sige at jeg kender hende Helene. Vi havde begge vores heste på samme rideskole. Derudover var hun et år mine forældres nabo. Jeg har ikke så meget til overs for hende. Før hun havde et misbrug, behandlede hun ikke sin søn godt. Hun var ikke et godt selvskab, alene mor med rod i faktisk alting. Synd ja det er det da. men jeg anede altså ikke at hun var sunket SÅ dybt. Det stakkels barn siges ikke at have naturlig appetit, derfor er det meget farligt det de gør, det kan dø af sult. Desuden får det sandsynligvis abstinenser. Stakkels barn. ( hun var dog en rigtig dygtig rytter)