Jeg har oplevet noget ligende.. min mormror blev også afvist af læger mv.. og det viste sig at hun havde en kæmpe knude i ryggen.. og at det havde spredet sig ret meget.. Bivirknigerne af behandligen er i dag så store så hun blot ligger i sengen.. og ønsker at hun ikke havde fået behandlig men blot var gået bort.. Lidt ultra kort version af historien.. Men ville bare li fortælle dig at der er andre som har oplevet noget som dig.. eller rettere haft det tæt inde på livet..
trist. Det er for dårligt når man nu stoler på at lægen ved bedst. Det lyder lidt som en læge vi engang havde og tro mig at han kunne lave nogle brølere. Min lillebror var engang faldet ned fra et tag og havde slået hovedet. Han havde haft et blackout og kastede op og var ret dårlig. Min mor ringede til den her læge som sagde at hun bare skulle give ham en kodimagnyl og så lade ham sove. Men heldigvis vidste min mor bedre og kørte til det nærmeste sygehus. Her konstaterede de at min lillebror havde fået en hjernerystelse. Lægen på sygehuset ringede og gav den anden læge en opsang. God bedring til dine mors venner. Jeg krydser fingre for at de klarer sig uden men.
Det er noget svineri at lægerne ikke tjekker.. Jeg gik til lægen med smerter og han gad ikke undersøge mig.. Så fandt jeg så senere ud af hvad det var og kan ikke få børn, fordi jeg ikke fik det fjernet dengang smerten var der... Jeg bad om en undersøgelse men han ville ikke. Et andet eksempel: En veninde havde været i seng med en fyr uden beskyttelse og ville tjekkes for sygdomme. Det ville lægen ikke da der ikke var noget grundlag! Hellere en undersøgelse for meget end en for lidt. Men det er nok vores kære statsminister der skal spare!!
Jeg også være med.. For snart to år siden skulle vi holde fødselsdag for vores datter for hele familien. Min far ringer og melder afbud, fordi han havde det dårligt. Det er min mand som snakker med ham, og han bliver lidt urolig over min far, da det lyder som om han ikke kan få luft. Jeg ringer og snakker med min far og han fortæller at han venter på vagtlægen.. Da vagtlægen havde været der, ringer jeg til min far og han fortæller at vagtlægen sagde at det "bare" var et mavesår... jeg havde lige fjernhealet min far, imens kagemanden var i ovnen og jeg var overbevist om at det var hjertet, idet jeg selv fik smerter i hjertet, da jeg healede ham (jeg var på det tidspunkt helt ny healer).. Jeg siger til min far, at hvis han fik det værre skulle han ringe 112. Dagen efter ringer jeg igen til min far, og får ham overtalt til at gå til lægen.. Da han kommer derop måler lægen hans hjerterytme og den er ikke som den skal være. Han ber min far om at køre hjem og pakke, idet han lige skal ind og tjekkes på sygehuset.. Det viser sig at min far havde en blodprop i han hjertearterie og var tæt på at dø - mavesår min bare R¤& - Min far lever den dag idag, men hold da op, hvor jeg fik et chok..
gik også til lægen fordi hun havde haft ondt i underlivet over et halvt år (hun havde allerede været hos lægen adskillige gange). Hun henvendte sig med meldingen om at hun ville have en henvisning til en gynækolog. Lægen ville lige lave en sidte undersøgelse på hendes, med resultatet 'der er intet galt, det ser alt sammen heeelt fint ud. Men hvis du da gerne VIL have en hevnvisning så KAN du da godt få en', 'ja tak'. Da hun kom til gynækolog fik hun at vide at hun havde en knude på størrelse med en god knyttet hånd (kan ikke lige huske de præcise mål). Det er altså en pæn stor knude når hun er 1 nogle og 60 høj og vejer de ca 50 kg. Den var heldigvis godartet, men tænk jer, hun havde fået den undersøgt hos egen læge   5 gange på et halvt år! Hader læger, håber aldrig jeg skal opereres, er panisk bange for dem! Mvh Anette
Min far døde af kræft i 2003. Han blev i slutningen af 2002, syg. Influenza. Da han havde ligget syg en uges tid, udviklede han lungebetændelse. Han fik hovedpine konstant og trykken for brystet. Han var svimmel og kunne ikke alle de ting han plejede. Han var i god form og veltrænet så det gjorde meget ondt at se ham tabe sig..Han fik noget killer-pincilin og mødte op på sit arbejde som socialrådgiver ved Roskilde Kommune. Han skulle så lige over og have tjekket sine lunger, og så ville de ikke lade ham gå. Han måtte sidde og vente uden at vide hvorfor han var blevet indlagt. Min søster ringede til mig og fortalte han var blevet indlagt. Jeg smed alt hvad jeg havde i hænderne og tog til roskilde. Min søs boede i Jylland og kunne ikke bare komme. Jeg kom ud og fik af vide at han var inde på en bestemt stue men at lægen var der og jeg ikke skulle forstyrre.  jeg satte mig ned på gulvet udenfor og ventede.Døren gik op meget hurtigt og jeg så min far sidde på sengen og bare stirre på mig.. Lægen havde sagt" Goddag. Mit navn er X.X og du har lungekræft.Det dør man af. Du må have en god weekend" og så skred han!!! (det hørte han senere for fra sygehusets ledelse som jeg røg i kødet på efter den oplevelse.)  Da min far efter næsten 2 mdrs sygdom med lungebetændelse var svækket,og havde tabt sig meget, var det ligsom om han gav lidt op."Lavinen" som han kaldte det, rullede, med Kemo og andre behandlinger der gjorde ham endnu mere syg.. Han kæmpede VIRKELIG! Men hans krop begyndte at reagere med blodpropper osv.Hans fik diagnosen i november 2002. Mandag d.5 maj kl 00.05 holdt vi hans hånd da sygdommen tog ham fra os. Det var efter at vi decideret havde boet på Roskilde Amts sygehus i en måned.. Til sidst havde kræften spredt sig til hans hjerne så han var ikke til "stede".. Kræft er en LORTE sygdom.. Havde lægen holdt kigget efter det med det samme og ikke ladet gå 2 mdr inden de fandt en diagnose havde han måske siddet her idag.Og for det ikke er løgn,sagde de at han faktisk havde været syg i flere år,men fordi han var veltrænet og ung (56 år),dyrkede sport og passede på sig selv,havde han kunnet holde den stanget indtil den influenza tog hul på imunmforsvaret..   mit had til den sygdom er enormt!De tog min far, min fortrolige og den af mine forældre jeg talte med hver dag og stolede på. Den dag idag mere end 2 år efter savner/mangler jeg ham HVER DAG..  
Det lyder præcis som mit tilfælde. Jeg forlange at komme til en specialist efter et halvts års renden hos lægen. Indenfor en uge efter besøget hos specialisten var jeg blevet opereret. Derfor fik jeg ny læge. -som i øvrigt er upåklagelig god.
Jeg mistede i 2001 en 10 årig kusine. Hun fik i februar 2000 konstateret Ewings Sarkom (ondartet kræfttype) der sad på indersiden af ribbene. Lægen havde flere gange afvist at min kusine var alvorligt syg selvom hun konstant havde feber og generelt var dårlig. Det blev først opdaget efter at hun blev indlagt med en formodet lungebetændelse og hvad de troede der var vand i lungerne. det viste sig at være en svulst i venstre brysthule der trykkede den ene lunge sammen. Simone døde efter at være forsøgt behandlet et år, og det hun gennemgik ville jeg ikke ønske for min værste fjende. Hvis i vil læse Simones historie har min moster og onkel lavet denne hjemmeside. Men jeg vil lige advare jeg om at det er barsk læsning! Det er skrækkeligt at høre om at der er så mange der ikke bliver taget seriøst omkring deres symptomer. Mvh Mette
*snøft* det er altså en MEGET barsk og sørgelig historie...  kommer til at tænke på en veninde jeg har , der hedder isabella...hun har været indlagt 2 år med lymfekræft, og nu går hun til behandlingstjek eller sådan noget, to gange HVER måned, og har gjort det i to-tre år, siden hun blev udskrevet og kræften ikke var livstruende...kan huske dengang isabella sjældent var i skole, tror det var et år... hun bøvlede også med forskellige læger... gudskelov blev det hendes forældre nok, og de kørte hende på rigshospitalet da de ikke stolede på lægerne...  nu lever hun lykkeligt, men det er ikke sikkert hun når at blive 30...(hun er 18 år nu) det har også været en forfærdelig tid for hendes tvillingebror dennis...de er så tæt knyttede, og al den tid (2 år) isabella var indlagt, var han ved hendes side... men puha...kan bare ikke klare kræft er BANGE for det...*snøft* puha da 
far gik også til lægen, da han havde ondt i maven. Lægen afviste det som mavekatar. Det var det bare ikke. Det var kræft i maven. Han levede 6 måneder efter dommen. Han rådnede op - tabte tænderne, kunne ikke synke, tabte sig til skind og ben og stank af død. En meget barsk oplevelse for min mand, der på det tidspunkt var 17 år og hans søster på dengang 14 år. De er begge stadig meget præget af oplevelsen i dag. Måske havde min svigerfar været til at redde, hvis lægen havde taget ham alvorligt. Min svigermor burde have klaget over lægen, men det har man ikke lige kræfter og overskud til i sådan en situation.
Min far har en speciel blodsygdom hvilket gør, at han skal tage antikoagulant medicin (eller antikoagulerende, nu kan jeg ikke huske hvilken bøjning jeg skal bruge  ) Vi var på vej til ridning og skulle have min veninde med. Hun skulle sidde bag på min fars hest, men da han rækker hånden ned til min veninde, træder hesten et par skridt fremad, og han mister balancen, glider af og lander på hoften. Det gjorde ondt, men han var hurtigt klar igen. Da jeg er færdig med at ride (kun mig der fik undervisning), sad min far og sov. Underligt, for han plejede at følge med i min ridning. Jeg fik ham vækket, men han havde meget ondt og kunne ikke gå. Han var ved at besvime da han prøvede. Vi fik hjælp af et par voksne (jeg var ikke mere end 10år) og han blev kørt hjem i bil. Vi fik ham med stort besvær båret ham ind i stuen, hvor han lå og havde det meget dårligt. -Kunne stadig ikke gå, og kunne SLET ikke gå på trapper (mine forældre sover i kælderen). Min mor kunne selvfølgelig ikke selv få ham derned, så hun ringede til vagtlægen, så de kunne hjælpe hende, men nej, de ville ikke komme. Hun ringede til dem flere gange, men komme ville de ikke. Til sidst blev hun smadderhamrendesur, og sagde at nu SKULLE de komme! Da vagtlægen omsider kom, indrømmede han dog, at han godt kunne se min mors problem. I flere uger kunne han ikke gå andet end krabbegang. Det viste sig også, at han havde et blåt mærke der fyldte hele bagsiden af kroppen, fra midt på ryggen til haserne! Pokkers til vagtlæger!
helt dårligt...hvorfor klikkede jeg dog også på dette indlæg... jeg føler ufatteligt meget med jer alle og får nu en pokkers "hovedpine" jeg har nemlig opdaget en lille knude i mit ene bryst..men er blevet afvist til undersøgelse (marmografi) pga. af min alder...kvinder under 30 udelukkes nemlig... Lægesjusk??? Ja...tak...det kender jeg så udemærket... jeg kom til skade med begge arme da jeg var omkring 14 år gammel...jeg havde ekstremt ondt...kunne ingen ting...min albue var hævet og øm, jeg kunne ikke engang vaske mig´eller rede mit hår med min venstre arm...jeg gik til lægen dagen efter og han sagde bare jeg skulle tage den med ro...der gik en uge og jeg ringede igen...jamen så slap du af i en uge mere det går over af sig selv...en md. efter var det blevet bedre...og jeg trappede ned med de smertestillende piller... men her stopper det jo så ikke...efter godt 2 uger brød smerterne ud igen...og gik over sådan stod det på intil jeg var 21 hvor jeg bare havde fået NOK...jeg hamrede i bordet og sagde nu er det slut...nu sender i mig eder hakme til alverdens undersøgelser og det er lige nu!!! Jeg kom hjem fra et togt nordpå og i toget på vej hjem var jeg nær besvimet af smerter (min læge fra forsvaret havde udskrevet nogle ret stærke piller til mig imod gigt men heller ikke disse kunne tage min smerte) jeg svedte og vente det hvide ud af øjnene og ham der sad ved siden af mig troede jeg var ved at få et hjertestop (jeg tog mig jo til min venstre arm) jeg fortalte ham at jeg var "ok" og ringede til min ven som kørte mig fluks på skadestuen da jeg ankom til min station...da jeg kom derind var jeg helt færdig..sveden haglede ned af mit ansigt og jeg var bleg som et hvidt lagen...Lægen der skulle se på mig fik besked på bare at sende mig til en eller anden skaning han skulle ikke røre (men det gjorde han alligevel og jeg pev) der var intet at se på røgnten så jeg blev skrevet op til MR skaning og der fandt de så en tumor...og eftersom jeg havde så sindsygt ondt blev jeg presset frem i køen og kom hurtigt til operation...Jeg har stadig ondt i min dumme arm og til tider sover 3 af mine fingre...så skal nok på bordet igen...De sagde det godt kunne komme igen og hvis det blev bare halvt så slemt som sidst skulle jeg kontakte dem...det var heldigvis godartet men desværre for mig ligger det andet til familien...
Har lige siddet og læst Simones skrækkelige sygdomshistorie. Dejligt at nogen har overskud til at skrive om så sørgelig et sygdomsforløb. Har selv leukæmi. Tænker tit på hvor langt jeg vil gå i kemo behandling. Hvordan ved man hvornår man skal stoppe? Får ikke kemo behandling endnu, og skal måske ikke have det. Mvh. Linda
I mange tilfælde regner man jo med at lægen ved hvad han snakker om. Og hvis man slet ikke har nogen fornemmelse af hvad det ellers kunne være, stoler de jo blindt på lægen. Og hvis han har virket reel, har der jo ikke været nogen grund til at opsøge en anden.
Hvor er jeg ked af at høre at du har leukæmi   håber at du kommer igennem det. Heldigvis er der jo også gode "historier" hvor mennesker kommer igennem en kræft sygdom. Mine tanker er med dig. Mvh Mette
Ja, nu vd jeg jo ikke lige hvor dyr du havde tænkt dig den skulle være, men du kunne f eks tag en snor og binde 24 gulerødder, hestebolcher æbler osv på. Måske nogle tørrede rugbrødsskiver skåret ud som hjerter eller lignende? Jeg 7 heste i øjeblikket, og laver ikke julekalender til dem, men de får da en gulerod, et æble eller en håndfuld klidmelasse hver ekstra så de osse kan mærke det er snart er jul. :0) Med venlig hilsen Karina.
har fået chokolade kalender hvert år i de 12 år jeg har haft dem. Ved godt der er delte meninger om dette, men de har endnu ikke taget skade af de 40-50gram chokolade om året
Her kan du købe en færdigpakket julekalender, hvis du ikke selv vil ud og samle alle pakkerne ind...
Godaften allesammen. Nu er det tid til at folde ørene ud og komme med et godt bud på hvorfor min hund har det som den har det.. Den blev kørt til dyrlægen onsdag morgen da den havde det rigtigt dårligt, den var i hvert tilfælde ikke frisk. Denn lå bare med matte øjne og havde et blodfyldt øre. (Blodøre) Så det måtte ind og opereres væk. Den har været det igennem en gang før sidste år. For nogle år tilbage fik han konstateret borelia som gør at han ikke går så godt på sit ene forben, dette har nu udviklet sig til evt. gigt. Da han var hos dyrlægen i onsdags kunne han fortælle os mere om den lille stakkel. Han kunne ikke udelukke at Rico har den såkaldte "ræveskab" og samtidigt med det har han fået infektion i sine klør.. Han kører nu på sidste vers.. Men så sent som idag er han begyndt at kaste op, han vil ikke spise.. Han har været på medicin i 4 dage nu.. Håber der sidder nogle der evt. har et bud eller et par opmundrene ord.. Rico bliver 11 til næste år.. Et lille billede af vidunderet.  
   Åhh nej. Hvor er det trist. Har haft rigtig mange forskellige dyr gennem alle årene, da min familie elsker dyr og det er så svært når de skal væk.   Sidst var det min 12 årige haflinger, og græd alle dage optil. Håber alt godt for både dig og Rico.    Mange tanker herfra.. 
for jeg tror desværre du må være realist og se det fra hundens side. Har den et værdigt liv, er det ved at være slut og er det nu du som ejer, skal være den fornuftige. Jeg ved det er svært, og sådan en beslutning skal tænkes godt igennem.
Jeg må indrømme at jeg ikke tror at det er ræveskab! Ud fra min viden så er Ræveskab jo en hudsygdom som de kan få fra ræven, måden man kan "se" den på er hvis hunden begynder at klø sig meget voldsomt og begynder at tabe hår og skal starks behandles når man får mistanke om dette! Dette hårtab er også grunden til at rævene dør af det, da de klør så meget pels af at de simpelthen fryser ihjel eller får store sår som der går betændelse i! Desuden så er smitterisikoen meget meget lille her i vinterperioden frem for sommern da miderne ikke kan overleve i det kolde vejer når de falder af ræven. Jeg håber virkelig at din lille vuffer klare den! Ellers vil jeg sige at 11 år er også en rigtig GO alder for en stor hund!!! Så hvis det må være det sidste værs han synger på så vil jeg personligt gøre hvad der er bedst for hunden!
I sommers på alle vores hunde. Vi bor på en gård hvor der er ræve på marker osv. og har de bare rullet sig eller været i nærheden af noget ræve-bæ, så er det nok. Vi behandlede med "Advocate" pipetter i nakken (ligesom loppe middel) og ved behandling 1 gang om måneden slap vi af med skidtet efter 3 mdr. Ræveskaben er ikke farlig så længe den bliver behandlet. Så sig til din dyrlæge at du skal bruge recept på Advocate, hvis du ikke allerede har fået det. det er det nyeste på markedet og et sandt mirakelprodukt. Held og lykke med din stakkel af en hund.
kan da kurreres, så det burde ikke være det der skal koste ham livet, slet ikke når i ser de så tidligt at din dyrlæge er i tvivl om det. mht. gigten, så er der mange gamle hunde og mennesker der har gigt. Det lever de fint med når bare de får noget smertestillende, og de holder sig lidt i ro. Jeg er ikke helt sikker på hvad blodøre er, men du nævner at han har haft det før og er blevet behandlet for det før. Så det burde ikke koste ham livet. Din hund er ikke 5 år længere, så han har nok ikke 10 år tilbage, men et til to gode år kunne han da godt have tilbage. Han må under ingen omstændigheder lide eller have et meningsløst liv, men ud fra de ting du beskriver, burte det ikke have betydning for din hunds levetid.
Prøv lige at læse det der blev startet med at skrive. Synes du selv at det er en værdig afslutning på en 11 år gammel hund, at han skal leve på smertestillende? Spørgsmålet er vel også om så gammel en hund overlever narkosen når den skal opereres for blodøre? Nu er der sikkert nogen der tænker "sure gimpe" Det er ok. Men han har haft det godt, er blevet passet og plejet, men nu træder der nye ting til, så jeg ved godt at det er hårdt, men trods alt bedre end at trække det ud, så han får mere ondt. Min gamle Rottweiler blev 9 år. Og det sidste år af hans levetid var det kun mig der var skyld i at han levede. Og det har jeg det ikke godt med idag. Han skulle haft fred før. Og han havde også gigt. Har ikke så mange opmuntrene ord, ved det er hårdt. Held og lykke med ham.
tak allesammen. Han bliver behandlet mod ræveskab med de der pipetter i nakken så det problem løser nok sig selv (Vil vi håbe) Hvis ikke Rica får det bedre inden for 3 dages tid har vi bestilt tid til evt. aflivning.. Det lyder hårdt men det er det edste hvis han ikke fr det bedre..
Puha, jeg har lige set filmen "Vi lever". Nu kan jeg så ikke lade være med at tænke på, om jeg selv ville være i stand til at spise et andet dødt menneske, for selv at overleve.    Ville I kunne det? Det er nok svært at svare på om det er frygten for at dø, eller væmmelsen for at spise menneskekød der vil vinde i sådan en ekstrem situation.
Nu har jeg ganske vist ikke set den film, du omtaler. Men jeg kan godt sige, at jeg ikke ville have nogle skrupler ved at spise et andet menneske. Slet ikke hvis det gjaldt mit liv! Man skulle da være godt dum at begå selvmord pga. sådan en peditesse. Det er jo ikke, fordi det ville blive en fast del af menuen derhjemme... Men jeg kan kun sige en ting til kannibalisme som nødværge: Velbekomme! Caroline - som pludselig er blevet lidt småsulten
at folk vil sige at de   kunne spise et andet menneske! Men noget andet er hvis man står i situationen. Jeg siger da også nu, at jeg absolut hellere ville dø af sult end spise et andet menneske. Men det kan jeg jo ikke sige med sikkerhed, for jeg har aldrig stået i den situation. Linda - der så filmen den anden aften.