Hej. Jeg er ret frustreret. Jeg har en dejlig stereliseret hunkat på 4 år. Hun har altid været renlig og ALDRIG tisset eller skidt indenfor... men.. suk. nu er hun pludselig begyndt at tisse indenfor og har i dag også skidt indenfor. Det er virkelig frustrerende. Hun er ude/ inde kat og får det samme foder som altid.. Hvad kan dette skyldes? Har I nogle forslag til en løsning? Mvh Nana
Det kan være blærebetændelse, noget med nyererne. Pludselig opstået urenlighed, hvor der ikke er ydre årsager (nye dyr, mand/kvinde/baby eller omrokering i hjemmet), skal få alarmklokken til at bimle= få tid ved dr. dyr! Hvis det gør ondt, når den tisser/besørger, så tror den muligvis kattebakken får det til at gøre ondt. Så gør de udenfor bakken. Hvad fodrer du med? Er det et foder med lavt magnesiumindhold?
også på en tur til dyrlægen. Vi havde også en kat der begyndte at besørge udenfor bakken. Hun havde blærebetændelse og hun holdt op da det blev behandlet. Dog kunne hun derefter have tendens til urenlighed i løbetiderne, hvis ikke vi var lidt over hende.
jeg mener også du skal tage hende til dyrlægen. man skal altid når der opstår noget ud af det blå med ingen åbenlyst årsag tage det lille pus til dyrlægen for at finde ud af om der ikke er en eller anden forklaring på at hun gør som hun gør.
Hej alle sammen   Vil starte med at skrive, at jeg skriver det her for at høre om gode råd og jeres erfaringer. Ikke noget med jeg har handlet dumt eller noget, for er jeg udemærket klar over. Jeg er ejer af en dejlig hund på 9 måneder, som er en blanding mellem Labrador og Dobermann. Han er en helt igennem fantastisk dejlig hund, som jeg elsker rigtig højt. Jeg fik ham da han var 5 måneder med en fyr som jeg bor sammen med. Lad mig lige sige at jeg aldrig ville havde valgt, at få en hund alene da jeg kun er 19 år og ved hvilket kæmpe ansvar det er at have en hund. Den her fyr har så valgt at sige, at det fra nu af kun er min hund. Det er mig der går med ham hver dag, og passer ham hver dag. Jeg har ikke rigtig mulighed for at tage ham med, da vi har solgt vores bil. Min mor har været syg igennem længere tid, men er heldigvis rask nu. Men hende vil jeg self gerne se, og også mine veninder. Men det har jeg ikke mulighed for nu. Går i skole, handler, laver mad og vasker op hver dag, så er svært at nå det hele. Elsker min hund overalt på jorden og bliver ked af det bare ved tanken om at skulle af med ham. Spørgsmålet er hvad havde i gjort? Har i selv stået i noget lignede, og hvad gjorde i?
til hunden. Det virker som om du mangler overskudet/lysten til at tage dig af den... Hunden er endnu så ung at den sagtens ville kunne omplaceres... Hellere indse at man ikke kan magte opgaven, end at gå og bilde sig selv ind at man sagtens kan(uden at kunne det)... Den eneste der lider under det valg vil være hunden...
Helt enig med Sofie, find en rigtig sød familie. Det tror jeg er det bedste, frem for at have ham når du ikke har tid. Det bliver du træt af og ikke rimeligt for din søde hund. Og ud med kæresten, han lyder da som et stort fjols 
"Den her fyr har så valgt at sige, at det fra nu af kun er min hund." - hvordan slap han lige afsted med det? Hvis det er JERES hund, så må I da hjælpes ad med at få det hele til at fungere. Hank op i kæresten, hvis du vil ham og hunden. Ellers vil jeg sige: find et nyt hjem...til dem begge!!
Jeg undrer mig ligesom Vibe, over at man anskaffer sig fælles hund, og den ene part så pludselig kan sige "nu er den dit ansvar alene"... Nå, men hvis du ikke magter opgaven, er det bedre at hunden får et hjem hvor man gør, fremfor at blive et sted hvor den dybest set er lidt i vejen. Men skal den skifte hjem, så sørg lige for at den ikke ender som kastebold. Få skrevet en fornuftig kontrakt, og sørg for at vælge de rigtige mennesker, osse selvom det måske tage lidt længere tid at få den afsat. Jeg bor alene og har 2 hunde. De er begge anskaffet mens jeg har været alene, og selvom der en dag skulle flytte en fyr ind her, så er hundene MINE. Det kræver self nogen kompromisser -f.eks. at jeg ikke bare kan tage afsted med veninder en hel weekend, uden enten at kunne have hundene med eller kunne få dem passet. Men da mange af mine venindeaktiviteter er enten heste- eller hunderelateret er det i reglen ikke et problem at have dem med. Og så er der jo nogen ting jeg selv har fravalgt da jeg valgte at få hund(e). Hunde kan de fleste steder osse være med i tog og bus, eller kan løbe med ved siden af cyklen hvis det ikke er for langt. Så har man kun 1 hund, er de nu ofte osse til at have med, self forudsat de aktiviteter der er planlagt er hundevenlige. Men i sidste ende handler det jo om om du vil have hund eller ej, og om du er villige til at ofre de ting der er nødvendige for at kunne beholde den. Hvis ikke det er tilfældet, er både du og hunden bedst tjent med at den får et nyt hjem De fleste hunde klarer en flytning uden problemer, og falder hurtigt til et nyt sted, så længe de self ikke kastes rundt fra hjem til hjem. Så hvis man sørger for at finde det rette hjem til hunden, så mener jeg ikke man skal rende rundt med dårlig samvittighed over at omplacere en hund.
Grunden til at han kan sige sådan er, at jeg ikke bare kan sige fint så sælger vi ham. For det er det han siger til mig så sælg den, jeg gider den ikke. Men jeg føler et ansvar og kærlighed til hunden. Den er jo ikke bare noget nyt tøj, eller et møbel man kan bytte.
Jeg havde nok lavet en "bortgives" annonce på manden... Hunden står i en situation hvor den ene part i hjemmet ikke gider den mere og du føler dig "fanget" fordi du ikke føler du kan det du gerne vil grundet hunden og de behov den har. Hunden bliver årsag til konflikter og vil i den grad føle sig i vejen fremfor elsket. Jeg vil desværre som de andre, anbefale et nyt hjem og krydse fingre for, at han får et godt og blivende hjem. Men nu spørger du hvad JEG ville have gjort.... Jeg havde skippet manden og beholdt hunden og fået strikket en hverdag sammen som tilgodeså hundens behov for kontakt, stimulation mm. Men det er mig - ikke dig. Du er som du siger kun 19 år... Jeg havde så hund, heste, egen gård, bil og en fast kæreste da jeg var 20...men det er jo efterhånden en del år siden - og det hjælper ikke hvad jeg ville/havde. Du skal lytte til dig selv og træffe dine beslutninger ud fra det DU gerne vil og kan. Jeg er hjemmemenneske i stor stil - føler absolut ikke for, at skulle være hjemmefra i weekenderne....er faktisk rigtig glad for, at jeg kan bruge dyrene som undskyldning for, at jeg skal hjem   . Og da jeg studerede og kom hjem om eftermiddagen følte jeg heller ikke behov for, at drøne ud til veninder eller lign, men skulle jeg noget...ja så tog jeg ofte hunden med mig, men havde jo så bil i og med jeg boede/bor ude på landet. Pøj pøj med din beslutning/situation.
...jeg overvinder trangen til at skælde ud. Både dobermann og labrador er aktive og krævende racer - dobermannen i særdeleshed, så jeg er ikke i tvivl om, at din hund er krævende. Vi har hund, min kæreste og jeg. Hun er 2½ år gammel - og ikke helt uproblematisk, men temmelig krævende fsa. motion/aktivering og træning. Vi deles om arbejdet og fornøjelsen. Rent juridisk er hunden min - dvs. at min kæreste sagtens kunne henvise til, at hun var mit problem, men det gør han selvfølgelig ikke... ...jeg brænder dog så meget for hunden, at jeg ville få det til at fungere, hvis han ikke kunne tage del i pasningen af hende. Du skal nok i virkeligheden spørge dig selv, hvor meget du brænder for at have hund? ...og så skal du måske også se kritisk på dit valg af livsledsager (hvis han da er det...)
...lige dit indlæg med min kæreste: "De må have meget opvask".  Vi har opvaskemaskine.