Billeder fra i dag den 30 Januar 2011, det dejlige vejr skulle udnyttes!    Palomino Krøsus ( mac )   Pinto Mira sammen med Maja, ved at træne at ligge ned        Shetlandspony Charmeur ( Rynke )   Afkom efter Rynke, Chopina        Pinto/islænder blanding Max & Thea
Gode billeder af nogle skønne ponyer i det lækre søndagsvejr 
Tjek min nye hjemmeside ud. Den er slet ikke færdig - men ris og ros moftages gerne. 
at kommentere på et så ufærdigt produkt.. men vender gerne tilbage når der står noget mere..
Her er så godt nok et 25 + svar  Syntes den nordsvenske hest er en flot hest og minder mig om "Emil fra Lønneberg" Men hvor er de flotte - specielt den helt mørke
Emil havde én, der hed Lukas, og som var såååååååå sød. Det er sådan ca. hvad jeg ved om dem 
Tak fordi i deler med mig hvad i ved Kirstine og Heidi 
nestenetett har jo en racebeskrivelse.  Den nordsvenske hest er en mellemstor koldboldshest. Hovedet er mellemstort med en lige profil og med brede muskuløse kæber hvilket giver et kileformet udseende. Ørene er korte og øjnene venlige. Halsen er mellemlang og muskuløs, manken er velmarkeret. Ryggen er lang muskuløs, ofte lav dog uden at være svajrygget. Krydset og bringen skal være brede og krydset skal være muskuløst, lårmuskulaturen skal være dyb. Benene veldimensionerede med brede ledgange og stærke sener. Gangen skal være energisk og taktfast.  Den nordsvenske er sammen med Gotlandsrussen, Sveriges eneste nationale hesterace. Den kan spores tilbage i historien som en svensk og muligvis skandinavisk landrace. På grund af de varierende forhold og forskellige levevilkår i det store land Sverige er landhesten blevet opdrættet i mange lokale stammer, hvilket udgør grundlaget for dagens nordsvenske hest.  Af forskellige årsager blev landhesten i 1800-tallet udsat for indblanding af andre racer. Krigene i Europa var årsag til at man forædlede mange af de eksisterende racer for at få krigsheste. Denne tendens kom også til Sverige, hvor racen blev påvirket af ædlere hingste fra Strömsholm. Næste fremstød mod landracens eksistens havde en mere jordnær baggrund. Da jordreformen kom og dannede grundlag for rationalisering og udvikling af landbruget krævede dette en hest med mere masse og kraft. Derfor indførte man større og tungere racer fra England og Centraleuropa. Disse hingste væltede nærmest ind over landet i sidste halvdel af 1800-tallet og fortrængte næsten den "lille" nordsvenske hest i det sydlige Sverige.  Fremsynede personer indså dog hurtigt faren for udryddelse og i sidste øjeblik fik reddet de sidste renracede nordsvenske heste og begyndte en egentlig rekonstruktion af racen. I spidsen for dette gik Södredalarens Hästvenner under ledelse af veterinærprofessor Wilhelm Hallander i 1894. I år 1900 blev racen 'Nordsvenska Hästen' officiel. Racen var dog stadig så lille at der måtte skaffes nyt blod for ikke at få indavlede heste. Man valgte at indføre hingste af den eksteriørmæssigt meget beslægtede Norske Guldbrandsdala, senere kaldet Döle hesten, for på den måde at bygge racen op.  I 1903 oprettedes hingstestationen Wähgen i Jämtland og den blev en milepæl i den nordsvenske races historie. Her opkøbte man hvert år de bedste hingste føl i landet, og sammen med Döle-hingste blev de grundstammen til den Nordsvenske hest som vi ser i dag. Trods store protester nedlagde den svenske stat hingstestationen i 1996 og avlsarbejdet er nu lagt ud på private hænder.  Fra starten kunne man skelne mellem to slags nordsvenske, den ene var større og grovere og fandtes i og omkring Norrland, den lette type fandt man som regel i Dalarna, Värmland og Dalsland. Mennesker har til alle tider været interesseret i at konkurrere og efter at travsporten udvikledes og travbanerne skød op, kom den lettere nordsvenske type i anvendelse til travløb. Det samme skete for den norske Dölehest. Man beslutter i 1964 at skille travhesten fra den Nordsvenske og føre hver sin stambog og hvert sit avlsarbejde. Det som i dag kaldes koldblodstraveren er en let hurtigtravende koldblodshest med hovedsaglig svensk og norsk blod i årene og den som vi i dag kalder Nordsvensk Brugshest, er dem vi kan føre tilbage til år 1800. så er der jo også den svenske hjemmeside de linker til hvor der står dette: Den nordsvenska hästen är jämte gotlandsrusset Sveriges enda inhemska hästras.  Den kan härledas tillbaka i historien som en svensk eller möjligen skandinavisk lantras. Beroende på varierande förhållanden och olika förutsättningar i vårt avlånga land har lanthästen uppträtt i ett flertal lokala stammar vilka utgör underlaget till dagens nordsvenska häst. Dessa stammar uppvisade storleksmässigt olikartade individer. Lanthästarna i Jämtland och Hälsingland var lite större och tyngre än övriga landskapshästar.  Av skiftande orsaker kom lanthästen under 1800-talet att utsättas för inblandning av andra raser inom stora delar av sitt utbredningsområde. Under krigen på kontinenten i början av nämnda sekel hade de ädla hästrasema visat sig vara överlägsna som krigshästar. Det blev nu modernt att förädla de inhemska raserna. Denna idé nådde också vårt land och lantrasmaterialet här kom att i betydande grad påverkas av de ädla hingstar som från Strömsholm stationerades ut även långt upp i Norrland. Nästa framstöt mot lantrasens existens hade en mera jordnära bakgrund. Laga skiftesreformen lade grunden för en snabb rationalisering och utveckling av jordbruket. Detta innebar också introduktion av större och tyngre redskap på både åker och i skog. Dessa ansågs kräva hästar med större massa och kraft än vad man trodde den inhemska lanthästen om. Därför riktades blickarna mot Centraleuropa och England där de stora och tunga hästarna fanns och som imponerade mycket även på uppfödarna i Sverige. Importhingstar av olika raser närmast vällde in över landet under senare hälften av 1800-talet och korsades med den svenska lanthästen utan någon egentlig plan. Ganska snart hade dessa tunga kallblod trängt undan lanthästen i de södra delarna av landet och spred sig allt längre norrut.  Detta "korsningsraseri" blev ett stort hot mot den svenska lanthästens hela fortbestånd. Framsynta personer insåg dock faran i sista stund och med ursprung i ännu ej påverkat lanthästblod påbörjades arbetet med en rekonstruktion av rasen. I spetsen för detta arbete med att renavla lanthästen gick den år 1894 bildade avelsföreningen Södra Dalarnes Hästvänner under ledning av veterinärprofessorn Wilhelm Hallander. Redan från starten införde nämnda förening rasnamnet "Nordsvenska Hästen" som blev officiellt år 1900. Eftersom korsningsepoken hade medfört brist på lanthästhingstar i Sverige, inköptes hingstar av den närbesläktade norska lantrasen - den Gudbrandsdalska hästen, sedermera kallad Dölehästen för att bygga upp vår ras. Men det räckte inte med de norska importhingstarna för att rekonstruera den nordsvenska hästen. Som en mycket viktig milstolpe på rasens väg framåt stod inrättandet av Hingstuppfödningsanstalten Wången i Jämtland, som började sin verksamhet 1903. Hit inköptes varje höst upp till tjugo hingstföl av de bästa som gick att finna i landet och som tidigt blev kärnan i det svenska hingstbeståndet. På grund av politiska beslut där ingen hänsyn togs till massiva nordsvenska protester kom uppfödningen på Wången att upphöra år 1996. Genom Wångenhingstarna, men även privatuppfödning samt kunniga och intresserade stoägare och målmedvetet avelsarbete, har dagens nordsvenska häst vuxit fram.  Den nordsvenska brukshästen är en medelstor kallblodshäst. De stamboksförda stonas genomsnittliga mankhöjd är ca 153 cm och hingstarnas ca 157 cm. Variationen i storlek är betydande, främst på stosidan. Huvudet är medelstort med rak profil och med breda, väl musklade ganascher vilket ger det ett kilformat utseende. Halsen är medellång och muskulös. Ryggen är lång men väl musklad. Bogen är välliggande med en för en draghäst ändamålsenlig lutning och bringan är oftast bred. Benen är väl dimensionerade, har breda ledgångar och starka senor. Vävnadskvalitén är mycket god. Rörelserna är energiska och taktmässiga.  Tillåtna färger är brun, svartbrun, svart, fux, gulbrun, gulsvartbrun, gulsvart, isabell samt blacka varianter av dessa färger. Avblekbar skimmel om härstamningen kan bevisas gå tillbaka till de norska så kallade blåhästarna.  Knappast någon hästras i världen torde vara mer ingående och allsidigt prövad och testad än den nordsvenska hästen. Vid sidan om de statliga premieringsveterinärernas hälsokontroller alltsedan rasens tillkomst påbörjades redan på 1950-talet regelbundna röntgenundersökningar av hovbrosken på hingstmaterialet. Dragprov med nordsvenska hingstar infördes nästan 40 år innan dessa blev obligatoriska. Sedan 1950-talet testas bruksegenskaperna hos hingstar och ston vid årliga, länsvisa hästdagar. Hästrasens temperament har undan för undan förbättrats. Allt detta har lett fram till dagens energiska, uthålliga, lättfödda, hållbara, fruktsamma, lugna och pålitliga nordsvenska häst.  Rasstamboken är grunden i allt rationellt avelsarbete. Band nr 1 av den nordsvenska stamboken utkom 1915. Dessförinnan skedde viss stamboksföring genom lokala intressens försorg. Alltsedan 1931 har rasstamboken utgivits årligen. Redaktörsskapet för denna har präglats av kontinuitet. Dåvarande distriktsveterinären i Rättvik sedermera Professorn Karl Eriksson utsågs till stambokssekreterare när Föreningen Nordsvenska Hästen övertog utgivandet av stamboken efter det att Hingstuppfödningsanstalten Wången under några år svarat för utgivningen. Karl Eriksson började sitt uppdrag 1931 med band nr 6. Han redigerade därefter inte mindre än 30 upplagor. Hans sista band blev nr 35 som utkom 1960 då han avled och efterträddes av Professor Sven Dyrendahl som under åren 1961-1999 svarade för nr 36-75 dvs. 40 band i följd. Stamboksredaktör fr.o.m. band 76 är: Annika Ytterberg, Lundvägen 26, 763 43 Hallstavik. Tel. 0175-224 70.  E-post: // //]]>   Föreningen Nordsvenska Hästen, FNH, införde fölregistrering 1992. Alla hästar skall registreras och ha ett godkänt EU-pass. Betäckningsrapporten, ett av godkänd id-kontrollant ifyllt konturdiagram samt uppgifter om ägare skickas till registrator Annika Ytterberg, adress se ovan.  Den nordsvenska hästens ursprungliga användningsområde har i första hand funnits i skogs- och jordbruket samt inom militärväsendet. När motoriseringen på åker och i skog satte in på allvar och armén avhästades minskade behovet av draghästar drastiskt. Efterfrågan sjönk och priserna dalade. Detta medförde att allt färre ston fördes till hingst och antalet födda föl gick ner. Härigenom blev avelsbasen smalare och risken för framtida inavel började göra sig påmind. Enligt ett våren 2002 framlagt magisterarbete vid Centrum för Biologisk Mångfald, Uppsala, (Ulrika Tjälldén), är risken idag inte alarmerande. Dock finns en tendens till ökad inavelsgrad både hos hingstar och ston och skärpt uppmärksamhet krävs för att hindra en sådan utveckling.  Den kulturhistoriskt värdefulla nordsvenska hästen med dess mångsidighet har stora möjligheter att finna nya användningsområden och detta blir uppenbart för allt fler. Nordsvensken är en mycket god allroundhäst som lämpar sig till all slags körning för både vardag och högtidliga tillfällen. Som ridhäst hävdar den sig väl inom alla discipliner, hoppning, dressyr, fälttävlan och westernridning i de lätta klasserna upp till medelsvår. Med sitt omvittnade goda terrängsinne tar nordsvenskarna sig fram överallt och är därmed utmärkta för turridning och uteritter. Dessutom är de starka och kan ta även de tyngre ryttarna. Genom denna stora bredd i kombination med ett gott temperament är de ofta lämpliga ridskolehästar. Det finns därför all anledning att skaffa sig en nordsvensk häst som är mycket användbar inom olika rid-, hopp- och körgrenar.
Ved efterhånden en del om den Nordsvenske hest, en race jeg aldrig havde forestillet mig jeg skulle beskæftige mig med. Men da jeg startede med at hjælpe med at tilride staldejers dejlige Nordsvensker Bequda (Tjalfe), blev jeg pludselig indvolveret i racen, og i 2010 deltog vi i showet på Roskilde Dyrskue og red brugsridning på Store Hestedag. Her er vi under showet på Roskilde. Det er Tjalfe og mig længst til venstre ad de 4 forreste heste:   Og her på Store Hestedag til Brugsridning:   Vi er nok at finde på Roskilde igen i år