Jeg har lige holdt børnefødselsdag for min yngste søn der fyldte 4 år. Han fik besøg af 3 venner der ligeledes har den alder. Det slog mig hvor uopdragne de opførte sig, alle 3. Nu skal jeg ikke lyde overhellig som om mine børn er rene engle - det er de naturligvis ikke (altid   ). Når der var noget de 3 kunne tænke sig, spurgte de ikke 'må jeg gerne bede om....' nej.. Det var: 'Jeg vil ha'.. Efterfulgt af vand/chokolade/popcorn/boller etc. MINE børn er opdraget med 'må jeg gerne bede om'. Når jeg skulle give en besked, enten fælles eller individuelt, var der kun én der kunne blive stående og lytte efter: min knægt. Når beskeden var givet var der kun én der lod mig vide at den var modtaget med et 'ja' eller hvad der nu skulle svares: det var min knægt. De andre smuttede bare, så jeg måtte liiiige snakke med lidt større ord for at få dem til at høre efter og måtte lige spørge 3-4 gange om de nu havde hørt efter hvad jeg havde sagt. Det er for mig basal opdragelse, at man lærer sine unger at tale ordentligt og høre efter samt svare. Selvfølgelig er børn bare børn, men må indrømme at det tydeligt fremgik at disse 3, ellers søde drenge, ikke har en særlig konsekvent opdragelse bag sig. Den ene mor siger selv hun ikke er så konsekvent. Hvor meget vægt lægger I på at jeres børn er almindeligt høflige?
Det lægger jeg RIGTIG meget vægt på!! jeg synes det er vores forbandede pligt at gøre vores børn til elsk-værdige væsener, og det er bare lettere for børn at blive holdt af og respekteret af andre, når de siger tak, be om, goddag og farvel!!! Mine bonusser har svært ved det! Og spørger man fx "vil du gerne have/bede om fx leverpostej eller spegepølse..." svarer de "jeg tager bare spegepølse..." nej du gør ej, du vil gerne BEDE OM spegepølse!! Johanne kan i en alder af to år både sige be om, tak, farvel - og spørger alle hver morgen,om de har sovet godt!!! Får den syvårige en gave, rapser hun den til sig og flintrer af sted og skal nærmest slæbes ind ved nakkehårene for at sige tak. Når de er her, holder den bare ikke. De skal ikke lære de små at sådan noget er ok - for det er det ikke!!!!
det er ret chokerende hvordan folk opdrager (eller mangel på samme) i det danske land. Vi har 2 vilde drenge i familien som hverken jeg eller manden kan holde ud ret lang tid af gangen. De bliver ikke siddende ved bordet, de hopper i sofaen (4 og 6 år) de klatre rundt på folk, de sigter med våben mod folk og jeg kunne blive ved. Den med våben kan jeg simpelthen ikke holde ud, det er så væmmeligt, hvad enten det er leg eller ej. Så må de sku komme og spørge om jeg vil lege røver og soldater, de skal ikke bare gå og sigte og sige: "Bang du er død" Vi har ret store problemer med at vores på 16 mdr bliver krænket voldsomt i de 2 drenges samvær. Ham på 4 tager alt det han står med, hvad enten han lige har fået det af bedstemoderen, så får den store lov at tage det og ingen indvendinger. En dag sagde jeg til min søn at så må du altså gå hen og tage det igen. Den på 4 stoppede op og blev ret paf over jeg kunne finde på at sige sådan. Min på 16 mdr gik han og tog bogen og sagde "Tak!" DP-mor lære hendes drenge (hun har 4 stk) at de skal holde ved deres ting og ellers må de godt tage dem igen. Det er ikke alle "kampe" hun blander sig i og det passer mig egentlig meget godt. Frem over vil jeg også være endnu mere obs på at vise min søn hvordan han så må kæmpe for de ting han har fået til at lege med hos hans farmor. Når de ikke vil opdrage på deres barnebarn så må jeg jo i det mindste sørge for min søn ikke bliver krænket. Som sagt er min dreng kun 16 mdr men ham lære vi at sige tak når han får noget. Han siger tak for mad når han er færdig med at spise. Han går rundt og giver hånd når vi kommer hos nogle og når vi går igen. Han er så småt ved at sige bebebe når der er noget han meget gerne vil have, det har han lært i DP. Ingen børn er engle, men en kollektiv besked og alm. pli det skal de have lært når de når børnehavealderen. Vi har lidt den "filosofi" at børn har brug for grænser og for at vide hvor vi voksne står. Det lyder så nemt, og det er det bare slet ikke. Men vi forsøger at efterleve det med en stor portion opmærksomhed og nærvær.
... jeg faktisk ikke specielt meget fokus på, men Emma er høflig af natur, hvis man kan sige dét. Jeg tænker, at det er fordi, at hendes far og jeg er ret høflige og hun så kopierer os. Jeg har altså aldrig sagt til hende, at hun skulle sige tak, når hun fik skænket mælk op, men hun gør det alligevel. Ligesom hun også siger "be'om", når der er noget, hun gerne vil have. (Nu her hvor hun er blevet børnehavebarn er der dog lidt mere "Mig ha' mælk", )
ikke om tingene - her spørger vi om vi må få - og det er ik emre uopdragent end så meget andet. Det er tilbage fra min morfar som sagde at børn skal IKKE BEDE om at måtte få mad/drikke o.lig. Det har de KRAV på. Derfor må jeg få her i huset. MEN det kan min unge slet ik endnu jo 
Hehe, min Emma er netop begyndt at sige "Ja, selvfølgelig mor/far" når vi spørger om hun vil hjælpe/hente noget for os  Det lyder bare sødt. Og ellers ja, så er hun opdraget med - i mine øjne - almindelig pli; sig tak når du får noget, tal pænt, spørg pænt om tingene f.eks. mælk/mad/legesager. Man skal lige så sige goddag og farvel og så er der det største plus; man skal acceptere et nej f.eks. når man er ude at handle og gerne vil have noget. Det er sgu guld værd at man kan sige nej uden at få en unge der hænger i loftet og vækker Jerusalem med sin sirene!
Vi lægger egentlig ikke sådan specielt meget vægt på, at Karla skal sige be' om, mange tak osv. Hun skal heller ikke holde bordskik. Karla siger "gerne ha'", hun siger tit "tak for mad", og hun er vel sådan almindeligt høflig af en 2-års at være. Men hun skal opføre sig ordentligt! Jeg er helt enig med Skingur i, at man skylder sine børn at opdrage dem, så andre kan holde dem ud. En del af almindelig høflighed er, at man takker og bliver glad for en gave - uanset hvad, man får. Man hører efter, hvad der bliver sagt og retter sig efter, hvad der bliver sagt. Oprør og hysteri skal der også være plads til, men det skal være rettet mod forældrene! Jeg er lærer - og heldigvis synes jeg, de fleste børn er dejlige at omgås! Og jeg er altså lidt sart! Heldigvis så kan de fleste børn godt finde ud af at være ordentlige, når deres forældre ikke er der. Havde jeg oplevet en fødselsdag som trådstarters, så havde jeg næsten ikke orket at holde fødselsdag igen.
Stine - 2 børnefødselsdage årligt, samt sommer- + halloweenfest. Er vant til det efterhånden    Rart at høre lidt forskellige holdninger fra jer!! 
Det med at opføre sig ordenligt er jeg helt enig i og det kræver jeg uanset hvor vi eks. er i byen henne. F.eks. syntes mine svigerforældre at Emma er verdens dejligste barnebarn   og derfor siger de sjældent nej til hende. Hun er sød og dejlig og må selvfølgelig både kravle i sofaerne, smidde med legesagerne og "slå" på farfar. NEJ hun må ej, og der er jeg kold i r**** med hvad de siger når vi er der med "lad hende nu bare..." NEJ ikke om jeg vil have det - hvad hun må ved dem tror hun jo klart nok også at hun må ved andre/hjemme. Så jeg irettesætter hende på trods af deres "udglatten" - men er det ikke fair nok? Ville i have besøg af en overgearet unge som hænger i gardinerne og bokser løs? Nej tak... Heldigvis ved hun også hvad jeg mener og retter sig som regel efter det, men det ER jo sjovt at "gå amok" selvom mor bliver "sur". Der syntes jeg så der mangler lidt "respekt" fra modparten...