Hej HN'er Jeg er simpelthen så gal og er nødt til ud med det. Kort fortalt: Jeg er en singlepige i slut 30'erne. Jeg mødte for ca. 6 uger siden en rigtig sød fyr.Vi faldt i snak og fandt ud af, at der var god kemi. Vi enten så hinanden, ringede eller sms'ede sammen hver dag hele december. Der var intet på noget tidspunkt, der ligesom indikerede, at der ikke var interesse fra modsatte part. Mellem jul og nytår, lægger han sig med influenza ligesom en stor del af den øvrige danske befolkning. Vi blev enige om ikke at ses pga. risikoen for smitte , men holdt kontakten på telefon og sms. Fredad var han igen frisk og jeg glædede mig til at se ham i weekenden. Lørdag formiddag sendte jeg en sms for at høre, om han havde nogen planer senere. Kl. 18 kommer der svar tilbage, at han skulle spise ved sin bror og svigerinde. Selvfølgelig var det ok, at han havde en anden aftale. Vi havde jo ikke aftalt noget fast, men det undrede mig alligevel, at han havde lavet denne aftale, netop fordi vi ikke havde set hinanden i 1½ uge. Søndag kommer bomben så. En sms hvor han skriver, at han ikke har den rette kildren i maven, og at han synes vi skal stoppe.Fair nok at følelserne ikke er der, og hvad årsagen har været er for mig underordnet, men jeg vil jo mene, at han godt kunne have mødt op og sagt det personligt til mig. Er det i dagens Danmark blevet så almindeligt at sende sms'er om hvad som helst og er det mig, der er gammeldags? Synes I det er i orden at man bryder et (godtnok temmelig kort) forhold i en sms? Det skal lige nævnes, at han jo ikke er nogen teenager, men en voksen mand på 37.
Hej Nu er jeg ikke på "dating" markedet, så aner faktisk ikke hvordan og hvorledes man gør idag. Men jeg synes da det mindste man kan gøre er lige at gribe telefonen og ringe og give besked. Alt andet virker sgi lidt fesent og respektløst Hilsen Anne
Jeg siger det bare: i det mindste hørte du da NOGET! Jeg har en stak veninder, som også er singler - og voksne - og de er gang på gang ude i noget med, at fyren mere eller mindre bare holder op med at besvare sms'er og opkald.. Nogle gange fra den ene dag til anden anden, andre gange forsøger de bare at lade det glide ud i sandet. Og vi snakker også fyre på 30-40 år her.. Generelt set tror jeg ikke nødvendigvis kvinder er ret meget bedre. Min pointe er bare, at din fyr i det mindste tog sig tid til at melde fra. Ja, det er fesent på sms - men du fik i det mindste et svar, hvor du ikke skulle gå i måneder uden rigtigt at vide, om du er købt eller solgt..... /SC.
Ja det kan da godt være, at jeg skal være "glad" for overhovedet at få svar. Nu har jeg ikke været så voldsomt aktiv på datingmarkedet, men jeg har da gennem tiden mødt et par fyre, hvor man ser dem én eller 2 gange for så ikke at høre mere. Men her synes jeg ligesom man har kunnet mærke det. Det der gør mig så gal og skuffet her er, at vi netop havde snakket om det der med at melde klart ud, hvis man havde noget på hjerte. Vi havde fast daglig kontakt i 5 uger, og han har ikke på noget tidligere tidspunkt undladt at besvare en sms eller et opkald. Selvfølgelig ingen garanti, og man kan aldrig se folk længere end til tænderne... Jeg lærer aldrig at forstå, hvordan man kan spille skrup forelsket i en periode på måske 3-4 uger eller længere? Hvorfor spille med på legen, hvis man ikke er interesseret? Fint nok at man skal bruge en periode til at afklare med sig selv, hvad man vil, men derfor behøver man ikke sige ting, man i bund og grund ikke mener, før man ved, om man vil mere. Det er da kun at såre den anden, som tror på det, man siger. Kan jeg mærke noget i mig selv efter de første par gange, vi ses, så melder jeg ud og stopper med at se ham, med mindre det ligesom ligger i luften at det kun er "sjov og ballade". Jeg ville aldrig sætte han blår i øjnene for så uden videre at dumpe ham fra den ene dag til den anden efter en måned med begrundelsen, at jeg "ikke har kriller i maven". Men det er åbenbart meget almindeligt, kan jeg forstå 
at klare den slags over sms. Ja ud med ham - han er da ikke noget værd.
Det er temmelig irriterende, at der er en tendens til, at mange(både mænd og kvinder) ikke siger der direkte, men kryber i skjul på forskellige måder. Jeg har dog en ide om hvorfor: Når ham/hende siger, at det dur ikke, og "det skal ikke være os", så er den ret almindelige reaktion fra modparten et væld af spørgsmål om hvorfor og nærmest anklagende udsagn om at være overfladisk osv osv. Jeg var på nettet i sommers på et datingsite og var i begyndelsen meget omhyggelig med at besvare alle. Også med et standard net tak brev - og næsten alle gange fik jeg 10 spørgsmål om hvorfor eller bare en sviner. Jeg holdt op med at svare på de uden interesse  At mødes i virkeligheden er selvfølgelig lidt noget andet, især efter mere end 1-2 dates. Men hvis folks erfaring er, at de skal trækkes igennem noget der ligner skærsilden, når de melder fra - ja så forstår jeg dem godt. I den ideelle verden, bør man altid melde fra personligt. Og især ikke bare begynde at ignorere folk - jeg tror desværre mange (der er selvfølgelig også bare de, som er ligeglade med andre) oplever det som alt for besværligt at komme ud af, hvis man gør det personligt.
Jeg tror du har ret langt hen af vejen. Folk vil gerne undgå et "angreb" fra modparten. Det er nemmest bare at lade som ingenting så. Vi er vel alle mere eller mindre konfliktsky, når det drejer sig om følelser. Hvis jeg havde været på date med en fyr en enkelt gang, kunne jeg skam også finde på kun at sende en sms. Helt at lade være med at give besked er for mig respektløst, og har man set hinanden flere gange er det helt uacceptabelt. Specielt hvis man kan mærke at modparten forventer mere Jeg er af den holdning, at siger man det personligt, så har man mulighed for at få sagen afklaret en gang for alle. Man kan svare på modpartens hvorfor-spørgsmål og lukke forhold med mest mulig respekt for den andens følelser. Ok jeg var også lidt "hård" ved ham her, idet jeg skrev et brev, at jeg skam accepterede hans beslutning, men påpegede at jeg synes det var umodent ikke at ringe mig eller møde op personligt. Jeg er helt afklaret med, at selve forholdet er forbi. Man kan ikke tvinge følelser frem, som ikke er der. Det er en ærlig sag. Jeg har ikke kendt ham længere, end at jeg godt kan leve uden. Der hvor jeg bliver vred er, at han åbenbart fortsatte med at holde kontakten og flirte på sms'en, selv om han vidste, at han ikke ville noget alligevel, for så pludselig at sende denne her feje sms.