Ja det var ret vildt, jeg vidste heller ikke hvor gammel han var da jeg mødte ham til fest, hvor alkohol var indblandet. Kom sammen med ham i en uge, indtil jeg faldt for en af hans meget yngre venner, Jeg kan kun være glad for at jeg ikke lavede noget med ham 
til at lyde som om der flere årtier mellem jer... 7 år der da ikke meget... Måske er det, når man er 17, men det er det altså ikke, når man er 30... Jeg aner ikke hvordan jeg ville reagere som mor, hvis vores datter kommer hjem, når hun er 17, og fortæller, at hun har en kæreste på 24... Ville sikkert mener at han er AAAlt for gammel for min lille pige... Og det ville jeg sikkert også mene, hvis hun var 40 og han 47... Forældre fatter aldrig, at deres børn ikke er små mere...
er så en at dem der aldrig ville slippe godt fra at komme med indvendinger af den slags til min datter  Jeg flyttede sammen med min mand da jeg var 16 og han var 25, der var da mange der mente at de havde noget klogt at sige, om aldersforskellen mellem os, men heldigvis lyttede vi ikke til alle de kloge, det er nu 28½ år siden. Jeg ser ingen problemer i aldersforskel, såfremt at den yngste er over den 6uelle lavalder, hvis ikke forholdet fungere så må man jo bare bryde op og så er man den erfaring rigere. Hvad dine forældre siger ved jeg selvfølgelig ikke, men for mit eget vedkommende er det vigtigste, at mine børn lever deres liv som de vil og sammen med den de selv har valgt. Min datter er fornyligt flyttet sammen med sin store kærlighed i Skotland, det stod ikke øverst på min ønskeseddel at hun flyttede så langt hjemmefra, selv om han er en fantastisk fyr, men igen, det er hendes liv og hendes drømme hun skal realisere, er hun lykkelig, så er jeg lykkelig. Held og lykke. Hilsen Helen.
Tjah... Jeg fandt sammen med min kæreste dagen efter min 17-års fødselsdag. Og alle fordømmende var der jo   : Han var 26 år, han var min dressurunderviser, han var ejeren af den stald min hest stod i, han havde et (meget ufortjent) "træk-et-nummer"-ry. Veninderne + deres forældre var meget forbeholdne, og jeg blev til dagligt samtaleemne hjemme hos et par af dem (den ene veninde fik streng besked på at holde godt øje med om han nu måske var styg ved mig   ). Og så hørte jeg selvfølgelig hele tiden den her: "fyre i den alder tænker kun på én ting!!!" Jeg var selv virkelig meget i tvivl, og var selvfølgelig påvirket af alle advarslerne om at han nok ikke ville noget alligevel. Den eneste der aldrig var i tvivl - det var min mor!! Hun var helt sikker på det var det rigtige, og blev ved med at gå og sige jeg skulle gøre noget ved det   Men på den anden side har hun også indrømmet at hun var meget glad for hun kendte ham på forhånd, ellers havde hun måske været lidt mere bekymret... Nåhja, og vi har forresten lige haft 2,5-årsdag 
Da jeg var 14 begyndte jeg at komme sammen med en på 21, knap 22. Vi blev både forlovet og det hele!   Det holdt dog i 2 år. Jeg nåede ikke at være single ret længe før jeg fandt sammen med min nuværende kæreste: Jeg var 16, (næsten 17) da jeg fandt sammen med ham. Da var han 22. Så det er 5 års forskel. Vi er stadig sammen. Vi flyttede sammen et par måneder efter jeg var fyldt 17, - det fik jeg lov til af min mor, -han var jo så sød!  Men det forhold jeg havde til min 7 år ældre kæreste, var ikke så nemt at acceptere for min mor. Men han var også sød, og behandlede mig rigtig godt. Og med lidt hjælp fra min elskelige mormor, så fik jeg automatisk også mere og mere frie tøjler, meget hurtigt. Mit råd er at du bare skal klø på. Han lyder til at være sød! -Og din mor skal nok acceptere det.
jo selv opdraget mine børn   så de træffre selvfølgelig kun super beslutninger  De ved at de kun har én forpligtigelse og det er at være lykkelige ... Hvis lykken så indeholder en 10 år ældre fyr - tja... det kan jeg altså ikke gå i selvsving over 
Dejligt at høre så mange "solskins historier" om aldersforskel, det gør mig en del mere tryk. Line Fabæch: Nej han var på ferie ligesom mig  Jeg er ikke barnlig af min alder i så fald, jeg håber det kommer til at gå vel.
Jeg synes at dit egentlige problem er, at du har løjet for ham. Det skal du jo fortælle ham. Og forvent ikke at han reagerer positivt. Jeg er 18 og min kæreste er 30. Vi har været sammen i 1½ år nu.. Men det er svært, og man siger nej til mange ting. Men hvis det er det rigtige for dig, så go for it.
Julia: Hvis du har sagt til barnet at hunden ikke vil snakkes med, og barnet gør det alligevel, og hunden bider, ja så er det din hund der er en dum møgkøter! Barnet kunne jo ikke vide det   (Ironisk hvis nogen skulle være i tvivl). AnneM:      
Jeg er helt enig med trådstarter - folk har simpelthen ingen disciplin på det område! Selvom man har en sød lille hund, der i de fleste tilfælde gerne må snakke med andre, så er det da alm. høflighed lige at spørge - synes jeg. Men har mødt RIGTIG MANGE der bare vader hen til hunden.. Og det kunne jo være man lige var i gang med noget (tisse, træne eller andet der krævede hundens fulde opmærksomhed), og så er det jo rart at blive spurgt først!
Jeg mener ikke, det er super godt at tage hunde med i diverse former for forlystelses-parker... Men man kan jo blive nødt til det, hvis ens vaps ikke kan lide og være alene hjemme..  Og så længe man bare har den i snor, kan jeg helt ærligt ikke se det store problem.. Bare så længe den ikke lige kommer med op i vandrutsjebanerne  Og så kan jeg kun tilslutte mig alle de andre hundeejere, der er ved at få spat af folk!!! Jeg har en lille chihuahua-blanding. Og jo, hun er meget sød, men hun er altså også MIN hund!!! Og I kan tro, folk får en kommentar med på vejen, hvis de ikke spørger først, hvis de vil klappe hende. Jeg er pisse ligeglad med, om jeg sårer Lille-Lise's følelser, eller hendes forældre synes, jeg er mærkelig. Min lille vaps er nemlig blevet sky overfor fremmede, fordi folk ikke har respekteret min grænse. Og så HADER jeg folk, der ikke kan forstå en hentydning, hvis man trækker sin hund helt tæt på sig, eller går over på den anden side af gaden, hvis de selv har en hund med. Jeg er sådan set også pisse ligeglad med, om deres vovse ikke bider. Men min kan altså godt finde på at snabbe!! Det er jo ikke fordi, hun er ondskabsfuld eller noget. Men når man kun er 20 cm høj, kan andre hunde jo godt virke temmelig skræmmende!!!  Kan ikke forstå, hvor svært det kan være og spørge om lov, inden man rører en anden persons vaps.. 
jeg kender det alt for godt.. når jeg går tur med min hund vil jeg bare gerne være i FRED.. ihh hader når folk tror at min hund er off. ejendom og derfor et "klappe-træ"...
Det med at snakke med fremmede hunde og dårlig opførsel, minder mig om en underlig oplevelse, min kæreste og jeg havde for nogle måneder siden. Vi kom gående med vores dværg gravhund, på en landevej. Vi bliver passeret af en ældre bil, som pludselig og uden varsel parkerer foran os. Så tak, tænkte vi, nu bliver vi sgu nok snuppet og solgt for et par kameler.  Ud ,nærmest springer en lang tynd fyr, ikke specielt godt soigneret. Så kommer han hen til os, som efterhånden står godt måbende. Og så spørger han os , gud hjælpe mig, ... om vi ikke vil bytte hund!!! Han manglede en tæve til avl. Han havde godt nok lige fået hvalpe på en anden tæve, med det var hanner alle sammen. Så snakker vi sgu dårlig opførsel. Nu er vores hund en kastreret han, men alligevel, tror det er de færreste der ligefrem bytter deres hunde væk til, tilfældige mennesker på gaden. Det var lidt udenfor emnet, men hvis det er sådan voksne mennesker ser på hunde, så undrer det mig ikke, at børn ikke udviser større respekt.
Jamen du tog jo dine hunde med, altså må de også kunne holde tænderne for dem selv, hvis et barn skulle stikke hånden hen til den. Altså jeg har også haft hund med i legoland, og der var IKKE en der uden at spørger stak fingrene hen til ham, og jeg har heller aldrig set nogen gøre det, hvorfor er det kun en mindre andel fra HN der oplever alle de uopdragne børn og forældre ?? Jeg fatter det simpelthen ikke... Hvis en hund ikke er socialt anlagt, så skal den da så absolut ikke tages med ind hvor der er mange børn. Jeg går da pr instinkt ud fra at de hunde der er med sådanne steder er sociale og kan opfører sig ordentligt, bortset fra det er det da også noget svineri de pisser op af alle ting... Og nej mine børn går IKKE over til fremmede hunde, for det har de lært fra start at man røre IKKE fremmede hunde for de kan bide.
Ja, en hund i et sommerland skal være socialiseret og bidsikker. Men hvornår er det ensbetydende med, at børn, bedsteforældre, bonderøve og andet godtfolk frit må have lov til at klappe og pille ved den?! Det handler om respekt for andre folks ejendom!
AnneM: troede bare du gerne vil have svar... LisaB: hvor er du heldig at du aldrig møder dem! Jeg møder de konstant! hehe men mine hunde er jo heller ikke til at stå for   
Om Hunden bider eller ej så holder man sig sq væk med mindre man har fået lov til at klappe. Lonni skriver i det føste indlæg at forældre bare stod og så til... Dette syntes jeg simpelthen ikke er at respektere andre og deres ting. Dette handler ikke kun om at have hunde med i sommerland, men det sker faktisk alle stedder. Hvorfor kan folk bare ikke opdrage deres børn om, og selv lige tænke en ekstra gang. Selv om hunden er en kælen hund der gerne vil snakke og ikke gør noget, så kan det være meget irreterende for dens ejer. . Nu kender jeg Lonni og ved at hun sætter hundene foran sig selv, det var ikke for hendes skyld at de var med og hun gik da selv glip af mange forlystelser pga dem. Men hun syntes det var bedre for dem at være med frem for at de skulle passes et sted. Jeg syntes at uanset hvor man er med sin hund så skal andre bare respektere dette. Det er IKKE DERES hund altså IKKE RØRER.