sover på billedet, med hovedet nede i dynen. Utroligt som han kan sove i de mest underlige stillinger  Han bliver 9 mdr. d. 3/1 
Ham Mikkel er dælme en charmetrold af de helt store - gud hvor er han bare dejlig! Det der smil skal nok komme til at knuse en hulens masse pige hjerter engang   ... Og så lige ha ha ha til det der billede hvor han sidder op og sover - fnis, kan man virkelig sove sådan?? 
Ja, han er sgu bare for skøn ham Mikkel-drengen og nu var jeg jo så heldig at se video på mobilen, af badeturen, laaang tid før i andre herinde  Han er bare en SUPER lækker lille sveske 
Her er lidt flere billeder på vores HP, til dem som har tid og lyst 
   han er da en bette herlig vand hund. Smukke lille dreng.
ja jeg kunne ikke andet end smile da jeg så videoen af ham i badet...  Mette
tillykke med den gode oplevelse. Har selv fået sådan en scanning denne gang og den var helt klart pengene værd - jeg fik et helt andet forhold til "det" derinde, da jeg så ham lege med sit øre, pille ved "det dernede" og stikke sin fod i munden... fik også set ham slå en kolbøtte! Havde en dårlig start på graviditeten, hvor der var tvivl om der var liv eller ej i 4 uger (!!!) - så det var SÅ skønt at se det live 
Ja det giver et helt andet forhold til den bette derinde. Især for manden  Vores lignede fint da han så endelig kom ud 
i tanke om, at jeg da har billeder fra min scanning på præsentationen - ligger mit ynglings ind her:  
 
Et vennepar har lige foralt at de skal være forældre til Juni, og når vi skal ud og besøge dem i weekenden ville jeg gerne give dem en lille gave for at ønske tillykke med graviditeten.  Men så bliver jeg alligevel i tvivl, er det en uskik at give en gave så tidligt i graviditeten? Og hvad er passende at give?  Jeg havde tænkt på at give dem et gavekort til Babysam, på et ikke alt for stort beløb.. Hvad synes i HNer... ville i blive glade for en gave, eller er det fjollet at give en "graviditets gave"?  måske er det bare alle de julegaver der har givet mig gaveræs på hjernen... 
Jeg ville da blive glad...  Jeg fik en i min første graviditet, et fint sæt tøj, da jeg var i uge 14. I uge 22 mistede vi vores barn (Godt nok af egen vilje, da hun var syg), men sættet blev gemt og nr. 2 fik det på. Dog med et par vemodige tåre, men det var dejligt og rigtigt at få det brugt. 
at købe en gave som ikke var til kommende baby, men istedet var til mor, som bærer rundt på barnet  En dejlig creme eller anden form for "plejeprodukter" - noget graviditetstøj. Da jeg var gravid, der ville jeg altså også blive glad for en lille gave til baby 
Hejsa. Da min svigerinde blev gravid lavede jeg en slags "graviditetsdagbog" til hende, hvor hun kunne sætte mavebilleder ind, skrive om de forsk. scanninger, indsætte scanningsbilleder, skrive om lægebesøg, vægtstigning, om barnet, osv osv, osv... Hilsen stine.
Syntes at det er en varm og kærlig tanke. og sådan ville jeg selv modtage den, så syntes bestemt ikke du skal holde dig tilbage.
Jeg fik såvel graviditetsgaver, som barselsgaver  Dvs. gaver både før og efter Emma var født  Nogen var til mig andre var til hende og lige glade blev jeg/vi for dem alle  F.eks. fik Emma et sæt sølvbestik og babytøj, samt rangler. Jeg fik plejemidler (creme m.v.) og frisk frugt (lækkert!) på barselssengen  Men det var mest til Ema vi fik gaver såsom tøj og legetøj. Desuden fik vi (kæmpe) store gaver af familien: Barnevogn m. tilbehør, Seng m. tilbehør, puslebord m. tilbehør, autostol osv. Vi skulle nærmest ikke selv købe noget til hende... Men kort og godt, jo jeg ville blive MEGET glad for en gave før barnet var født, både en til mig selv som en til barnet. Så det kan du roligt gøre 
Tak for de gode råd. Tror bestem jeg vil købe dem en gave nu! 
Jeg fik graviditets gaver da jeg meddelte min gravidtet i November 2006. Jeg var blot 5 uger henne, og havde allerede en sparkedragt og en rangel... Men i 10. uge måtte fostret fjernes da det ikke voksede som det skulle... Så nu har jeg en sparkedragt og en rangel til at minde mig om det barn der ikke blev til noget. Så jeg synes det er en uskik. Vent dog til barnet er født, eller sørg for at købe noget til moderen hun kan bruge (creme), så der ikke kommer til at ligge et vidnesbyrd på hendes fiasko hvis det går galt. Jeg er stadig her et år efter ikke blevet gravid igen, og selvom jeg har pakket tingene væk så jeg ikke ser dem, så husker jeg stadig at de er der... Men jeg vil heller ikke smide dem ud før end jeg opgiver at få børn.
Fatter simpelthen ikke i kan kalde jeres små inden i mavsen bebser for prutten, det er da for ulækkert .. 
ja når det siges med kærlighed skal der godt nok mere til at hidse mig op en at man kalder sit lille barn for kælenavne... bebsi, rumle, sommerdellen, gorm (som min mand insisterende kalder vores barn ) lillebror, fosteret, barnet , babyen - herregud - det er bare udtryk for glæde og forventning... jeg syntes det er mere utroligt at nogen kan blive stødt over det !!! mvh Bonnie med lillebror gorm aka bebsi aka terrorristen i maven
Her i huset må vores børn lide under kælenanve såsom "Rotteunge, krussedulle, bøvs, skat, smukke, skumfidus, pruttemaskine" og mange andre! Filippa døjer med navne som "Piphans, Pippa, Pippi, Filip, Filipdus" og Mikkeline med navne som "Mikkel, Mikdus, Mick, Linus" osv osv osv osv! I min familie bruger vi den slags kælenavne på kryds og tværs og er såmen bare et tegn på kærlighed - selv er jeg i min fars øjne "tøvs" og min lillebror kalder jeg næsten altid "Bamse, Bamsebjørn og Petermand". Sådan kan jeg blive ved "Momse, Mormoren, Trisse, Langben, Simonsen"... listen er uendelig! Mht. billederne, så er det helt fantastisk at se sit barn på den måde - og jeg glæder mig ustyrligt til at se om han ligner sin far ligeså meget i virkeligheden, for på billeder er han en tro kopi af Farmand Bobo (der var et kælenavn igen)
Jackpot: Det er lige nøjagtig det jeg er bange for. Vil ikke købe noget der senere kan give sorg. Men på den anden side vil jeg gerne give et eller andet, for at sige tillykke. Jeg kender faktisk ikke moderen så godt, da manden er min kærestes kammerat og jeg har set mest til ham, så derfor vil jeg gerne give noget til dem begge to. Så creme og sådan noget synes jeg ikke rigtig passer sig.. Vil nu heller ikke købe noget der er ment direkte til baby, såsom legetøj eller tøj, men snarere noget der der lidt mere til forældrene og "symbolerer" baby.. Kan være jeg ender med bare at købe en blomst og et sødt kort. ( det er bare så kedeligt)
-en lille bitte sparkedragt til min veninde da vi var deroppe første gang efter de havde fortalt de ventede sig. Da var de også så langt henne at det var ret sandsynligt at det ville gå godt... -hvis man kan sige det?!? .-) Hun blev i hvert fald glad for gaven og lidt genert, hun havde ikke helt vænnet sig til tanken om barnet, selvom det er planlagt! Tine
føde i juni, så er hun jo snart halvvejs og chancen for at noget går galt er efterhånden lille. Hvis man ikke må give gaver, fordi de kan give sorg hvis noget går galt - så må man heller ikke give efter fødslen, for der kan man også miste barnet... det kan man jo faktisk gøre i alle årene frem også. Jeg har fået smågaver alle 3 gange under graviditeten og har været glad for dem alle 
Jeg har overvejet at bage en bollekagemand, men jeg er åben for forslag.
sundt eller usundt?
eller pølsehorn plejer også at være et hit. Div grøntsager/frugt i stænger og rosiner. Venlig hilsen - og te´løk med datteren  Anne
er god: Jeg er mest til de lidt sundere fødselsdage.
Så tog vi beslutningen. Silje er nu 7 måneder (fatter bare ikke hvor den tid er blevet af)og er den sidste 1-2 måneder kun blevet ammet om natten, derudover står den på grød mm. Efter en laaang december, først med kæmpe forkølelse, derefter mellemøresbetændelse, og så lige 2 trænder der ville igennem midt i julen, så var det efterhånden blevet hver nat hun endte med at ligge og spise hos mig den halve nat, og ikke ville spise om dagen... og jeg selv lignte en omvandrene død... Så da farmand her skrumlede ned af trappen og forstuvede foden og dermed er sygemeldt blev vi enige om at nu stopper festen! - For nu går det ikke ud over fars arbejde at vi slåsser lidt om natten. Siden torsdag aften er Silje ikke blevet taget op af sin seng om natten, hun har fået sutten, og er blevet tilbudt vand, og så har hun fået lov at rase lidt. Der er nu gået 3 nætter, den første gik bedre end forventet, nr. 2 var endnu bedre, men nr. 3 skældte hun lidt ekstra ud. Så nu må vi se hvordan denne nat går... Alt dette er gjort udfra at vi nu altså vil have vores nattesøvn, amningen stopper jo så sammen med, noget jeg lige skulle gøre helt op med mig selv. Men det går fint, hun fik en tår om morgenen efter 1. nat (mest for min skyld, var lidt øm) og siden har hun ikke fået, og jeg har det helt fint med det. Altså bortset fra at jeg føler hun er blevet stor, og ikke er en helt lille baby mere... Nu er det jo så bare med om hun får mælk nok? Hun får ca 200 ml mme om eftermiddagen og 200 ml vælling om aftenen, derudover sødmælk på og til hendes øllebrød om morgenen, og så er hendes grød lavet med mme... Jeg mener at have læst et sted at hun skal have 3/4 liter mælk om dagen, og det syntes jeg jo ikke hun får... Men jeg kan ikke hælde mere i hende...
Rigtig meget held og lykke med det 
Ja, nu er vi vist ved at være derhenne hvor der skal være forøgelse i vores lille famlilie   Jeg er færdig udd. om et par uger, i min bedste alder - og manden er gammel  Det er jo altsamment skønt, vi har det fantastisk sammen, er enige om at vi lige skal ha fundet et hus snarest muligt, og så er det egentlig bare ungerne der mangler... Men HOLD DA HELT OP hvor jeg syns det er skræmmende!! Bare det at tage BESLUTNINGEN at smide pillerne er stort for mig... For jojo, selv om mange siger at der kan gå lang tid fra man smider pillerne, til der sker noget, så kan det jo også gå rigtig stærkt! Og hvornår er tidspunktet rigtigt?? Der farer bare SÅ mange tanker rundt i hovedet, for selv om man ikke som sådan kan planlægge en graviditet, så kan man jo da i hvert fald planlægge hvornår man KAN blive gravid...  Amen hvor jeg bare syns det er stort... Det er stort at det er I ÅR det skal ske, det er stort at smide pillerne for så KAN det ske... det hele er bare stort - og møg skræmmende  Så kære mødre - kom frem fra jeres skjul og fortæl mig at det er heeelt normalt, og at alting ordner sig uanset hvornår det sker 
Står lidt i samme situation som dig  Smed pillerne for nogle måneder siden, for at have skidtet ude af kroppen når det store forsøgsnummer skal sættes igang  Men du har helt ret: det er sørme svært at vide hvornår tidspunktet er rigtigt - det hele skal jo helst passe sammen, med uddannelse, penge, hjemmet og titusinde andre ting (deriblandt hestenes uddannelse). Tror aldrig man bliver helt klar, før det er i gang. Men jeg er fortrøstningsfuld - mange af mine veninder har fået deres første barn inden for det sidste år, så jeg har fulgt med fra sidelinjen... Og DE har da klaret det udemærket   - så kan vi vel også herhjemme 
- ganske vist mange år siden, men jeg husker nærmere en følelse af ikke at kunne vente ret meget længere. Jeg MÅTTE bare have børn (total skruk!). Men at få børn ER "stort", sikkert en af de største beslutninger (uden fortrydelsesret) man nogensinde kommer til at tage, og jeg er sikker på det er "normalt" at det også føles skræmmende. Husk også at glæde dig  Gurli.
Hvorfor venter du ikke bare til du får lyst? Det lyder meget planlagt og fornuftspræget og det synes jeg ikke er grundlag nok. "Man" "skal" have uddannelse, villa, volvo, vovse, børn i nævnt rækkefølge inden man bliver xx år gammel. Men vi har selvfølgelig alle forskellige normer og det er da helt ok - jeg fungerer bare ikke sådan. Til dit spørgsmål, ja, jeg ville være rædselsslagen for at blive gravid og jeg fylder 42 i år...  :Pia
hej Revel Jeg tror du får endnu mere brugbar respons hvis du poster indlægget på "Ve og Ble". Tror sågar også at der allerede er op til flere indlæg om nogenlund det samme.
... hvorfor ikke bare vente til du har rigtig meget lyst til at få børn ?? Nu fremgår hverken din eller mandens alder af din præsentation, men har du/i slet ikke lyst til lige at nyde friheden lidt, når du er færdig med uddannelse ?? Mvh. Lisbeth
spiral af helbredsmæssige årsager for et par uger siden, og er ret skræmt ved tanken om at jeg nu relativ nemt kan blive gravid. Det ville abselut være et dumt tidspunkt lige nu, men sker det, så sker det. -Især fordi jeg ved, at jeg har svært ved at blive gravid. Men derfor bruger vi alligevel beskyttelse, når det bliver lidt hot. Så jo kender tanken. -Indtil spiralen kom ud, var jeg helt vild med ideen om børn.
Selvom jeg smed p-pillerne før jul, men vi har også bare skiftet dem ud med øøøh regnhat I ved   Piller var ikke godt for min hjerne, derfor. På den anden side er det jo bare sådan at hvis de springer og det sker næsten aldrig, så er jeg jo helt ubeskyttet og den tanke skræmmer mig, og så alligevel. Det ville være pokkers dårligt timet, men sådan lille sød en, det skulle jeg da nok klare, man har jo 9 måneder at forberede sig mentalt. Hormonerne klarer en hel del af de naturlige funktioner og man får både hjælp fra familie og sundhedsystem. Men det er så ikke det der er meningen med mit projekt. Det er bare en overgang. Jeg går da også klart udfra at det lysten der driver værket, selvom folk har valgt selv at digte udfra det uskrevne. Så skal du bare se, når først du får at vide af lægen er der er et lille levende væsen inde i dig, så er du lykkelig. Sikkert stadig nervøs, men mest bare lykkelig og I er jo to til at tage jer af alt det der skal ordnes. Jo jeg kan sagtens forstå at det er en stor følelse for dig.
sådan... endelig kom min lille magnus til verden... men ikke med sin gode vilje... underligt nok fandt de først ud af da de satte mig i gang at han ikke stod fast og derfor heller ikke var sunket rigtigt... fik ballon lagt op torsdag den 4 kl 22. fredag kl 11 tog de vandet.. kl 21.45 var jeg kun åbnet mig 4cm og havde stærke veer og mange smerter trods epidural som blev rettet men uden held.. 22 blev jeg sendt til akut kejsersnit.. 22.25 var min smukke skønne baby ude.. gud hvor er han bare dejlig... og blev spurgt da jeg lå med veer af min mor om jeg ville have flere børn bagefter og trods smerten så sagde jeg ja.. og har det stadig på samme måde... det er så skønt at have sådan en dejlig baby.. ville gøre det igen i dag hvis jeg fik en magen til   ..
da en turbulent fødsel - og hvor har du bare ret - det er glemt så snart man ser babyen...   Vi er bare nogle seje kvinder!
må vi så høre... var han så kæmpe stor som de havde forudsagt ??? glæder os til billeder af det lille vidunder. mvh trilsens mor
glæder mig også til at se vidunderet... Godt at alt gik godt selvom det var turbulent 
Tillykke med ham. Glæder mig til at se billeder af ham 
til de af jer, som spørger hvorfor jeg ik venter til jeg har lyst / skriver at det virker som om at jeg gør det af pligt og ikke lyst må jeg endelig lige indskyde at jeg/vi HAR lyst - min æggestokke har klapret i et godt stykke tid nu  Men bare fordi man har lyst, kan det da stadig godt være skræmmende?? Det er det i hvert fald for mig!  men tak for ideen om at smide den ind under ve og ble - det var nok smartere 
Jeg var også noget skræmt, da vi blev enige om, at jeg skulle smide pillerne, og der gik da også et par måneder før jeg gjorde det. Tror det skræmte mig, at nu var det alvor og ikke bare "for sjov" mere. Tænkte faktisk mest på i forhold til hesten, som altid har været mit ét og alt, om jeg ville få passet ham ordentligt og få redet ham. Der gik ca. 4 mdr. før der var "bonus", og da jeg så de to streger på testen, forsvandt alle mine tvivl som dug for solen. Laura er nu 11 måneder og hesten bliver stadig passet ordentligt, men bliver ikke redet ligeså meget som før, selvom jeg godt kan finde tiden til det. Ofte vælger jeg at være sammen med Laura istedet, og har det fint med det. Har aldrig fortrudt ét sekund, at vi fik hende. Lige så snart man ligger der med guldklumpen på maven ændrer hele verden sig, og man vil gå gennem ild og vand for det lille vidunder. Ting, der før betød alt for én, ryger ligesom i baggrunden - og man har det ofte fint med det. Jeg synes tit, at man har alt for travlt med, at det hele skal "være rigtigt" før man får børn - både mht. det materielle og ens egne følelser. Tror aldrig man vil føle sig helt klar, før man bærer rundt på et spirende liv i maven. Pøj, pøj med projektet herfra...
ja jeg forstår dig til fulde. Den dag det bliver min tur er jeg sikker på jeg vil være jordens skrukkeste høne, men jeg vil også være dødsens angst. Vi venter også til villa/vovse/volvo, sådan ser det i hvert fald ud lige nu, og det er ikke for at planlægge og alt skal se ih og åh så perfekt ud, men simpelthen for at have de bedste forudsætninger til vores børn. Jeg synes kun det er god tænkning at vente til man synes man er på palds og klar. Nogle vil jo gerne lige have et hus med nok værelse o.s.v. inden de føler sig klar. Men jo det er da stadig skræmmende, man binder sig jo for livet på en helt anden måde end når man køber en hund eller bliver gift, dem kan man skille sig af med igen, hvis det bare slet ikke fungere, men det kan man jo ikke med et barn. Jeg vil da ønske dig held og lykke med det hele og så hold endelig os alle skrukke tøser opdateret her inde på ve og ble 
...Det var jeg skam også! Da jeg så får veer og stille og roligt (8 timer efter) vækker min kæreste og spørger om han er klar til at blive far, går JEG i panik! For er JEG klar til at blive MOR??? Har jeg nu husket alle tingene osv osv osv! Men kan (af erfaring) fortælle at uanset om det hele er 100% klar eller ej så bliver det det helt af sig selv lige så stille hen ad vejen  Knus og held og lykke  Bettina
jeg har aldrig været skræmt ved tanken om børn, fik mit første som 19 årig, og var bare klar til det. Jeg har taget tingene som de kom, og ikke gået og tænkt over hvor hårdt det nu blev. Så jeg kan desværre ikke sige dig om det er helt normalt at være så skræmt.. måske er du slet ikke klar. Når man er 100% klar, tror jeg ikke man føler sig skræmt. Men igen - jeg ved det jo ikke, idet jeg aldrig har haft den følelse. Mette
Jeg valgte at smide pillerne for næsten præcis 1 år siden, og har nu ca. 14 dage til termin. Vil sige at vi havde snakket barn længe. Men pga. nyt arbejde og meget lange arbejdstider, kunne jeg ikke nå til lægen og få lavet et tjek (hun ville ikke udskrive flere recepter, da det var lidt for længe siden at hun havde set mig.) Så jeg havde ingen piller og tage. Så var den beslutning taget. Gik hver mdr. og ønskede at nu skete det, men da det så skete tror jeg jeg gik 1 mdr. og var dødsens rad, hvordan skulle jeg kunne klare at blive mor, blev helt i tvivl. Men så begynder glæden at overdøve alle bekymringerne. Så spring ud i det, det er naturligt at være nervøs. Og der kan jo gå alt fra 1 mdr. til flere år.
jeg vil ikke sige at jeg var skræmt, men det var STORT - nu havde man passet på i så mange år, og ment at det var en katastrofe hvis man blev gravid - og så at sige at nu skal det være - jo det var stort... Her havde vi også snakket om det længe, og havde sagt halvt i sjov at blev jeg fastansat på arbejdet, så smed vi pillerne - og smed dem samme dag som jeg blev fastansat.
Nå, men nu skal jeg altså lige ynke-klynke lidt. Jeg har termin i morgen, og venter en stor pige. Var til jordemor igår, og hun skød hende til omkring 4100 gram. Ved godt de kan ramme vældig meget ved siden af, men nu bliver jeg sgu lidt af en kylling. Jeg tør ikke... Jeg har ellers været så cool hele vejen igennem, men jo nærmere det kommer, jo mere tøsepige agtig bliver jeg...  På den anden side glæder jeg mig også til, at jeg ikke længere behøver være så bleg, at jeg ligner et røntgenbillede, evt. få mulighed for at komme af med de "ben", som efterhånden er så fulde af vand, at jeg ser ud som om jeg er lavet af blød trylledej - vandet sidder sågar i ansigtet om aftenen, så jeg får kartoffeltud... Til gengæld kan de da glatte rynkerne lidt ud... Som min søn så smukt udtrykte det: "Jeg synes ikke du ser så træls ud med rynker, men det er nok fordi man ikke så godt kan se dem for alt vandet i hovedet"... Thanks dear  En anden god ting bliver, at kunne vende sig i sengen, uden det er en kamp at få hele bælleret med rundt, og ha' vejrtrækningsproblemer 15 minutter efter man endelig har fundet en passende stilling at sove i. Tænk at kunne gå, og ikke vralte afsted som en pingvin... Ejjj det bliver godt. Måske er det bare det jeg skal fokusere på, og så håbe på, at det hele ender medet godt resultat i form af en fin "lille " pige... Minus og minus giver jo som bekendt plus, så det kan jo kun blive godt  Hilsen Sanne - som både glæder sig og frygter dagen 
Da jeg fortalte min mands nu afdøde mormor om min frygt for fødslen, kiggede hun alvorligt på mig og målte mig oppefra og ned med øjnene, hvorefter hun smilende sagde; Ja, det skulle du nok have tænkt på noget før min pige!   Og det kunne jeg jo kun give den gamle kloge kone ret i. Det skal nu nok gå du - glæd dig til at se, hvad der er inden i din mave 
Ja, jeg sidder jo selv her og venter på en snarlig fødsel - jeg er ikke angst, har bare besluttet at jeg faktisk ikke gider føde  Det er min 3. fødsel og de 2 første har været super nemme, men jeg gider bare ikke - gider ikke bløde bagefter, gider ikke have efterveer osv - kan min lille baby ikke bare finde en anden udgang og så var det det? Nå, vi har jo selv rodet os ud i suppedasen og så må vi også kæmpe os igennem den pokkers fødsel - kryder fingre for os alle sammen.
Jamen, så skal jeg ynke dig lidt. Du har ret i at jordmoderen kan skønne forkert. Både ved scanning og to jordmødre blev det vurderet at min bebs var "stor", ca 4200-4300 gram. Det var jo helt forkert, for han var præcis 5290 gram, men det er vel ikke det du vil høre om. Men det gjorde nu ikke min fødselsoplevelse specielt træls. Men det cirkus bagefter kunne jeg godt have undværet. Der går fileme lang tid før man har styr på vitale kropslige funktioner - det var da ret ufedt. og så selv når man sidder her og "mindes" de ting, så glæder man sig til den næste bebs, jaja. Men pøj pøj til jer.
som man siger med mht hopper når de er ifolet med en hingst der er noget større; naturen laver ikke føllet større end det både kan være i, og komme ud af hoppen 
Jeg sidder her to år efter og døjer stadig med vand i kroppen... men det går vel også ind under noget som du ikke vil høre om  Jeg havde det som dig da jeg var tæt på...ville ikke føde for det var jo ganske hyggeligt med den lille i maven - frem for den forestående fødsel som jeg ikke vidste hvordan ville gå  Knus Bettina
Ja, der er mange ting jeg helst ikke vil høre   ... Men det er jo rigtigt, at jeg skulle have overvejet det en smule før, for det er vist lidt for sent, at bakke ud af det nu   . Jeg må prøve at bevare roen, og være så cool som muligt - folk skulle jo nødig tro, at jeg er en chicken   ... Jeg må håbe jordemor og hvem der ellers har tænkt sig, at være tilstede til fødslen, ikke har sin daglige "gang" på HN, for så har jeg jo afsløret mig selv 
... at indrømme at man er lidt bange for det? Jeg selv er hunderæd, og der er endda LÆNGE til jeg skal føde. Men det er jo en del af det som man desværre ikke kan vælge fra, så jeg går ud fra at jeg klarer det... det gør alle andre jo?! Jeg håber det går godt for dig imorgen - og sig da bare til jordemoderen at du er nervøs, det er da ingen skam?
Ja, hvornår indfører/indførte I bordskik hos jer? Et eller andet sted, så har jeg det jo lidt sådan, at jeg synes, at børnene skal have lov at komme ned og lege, når de har spist - ingen grund til at de skal sidde og glo på, at vi andre er 100 år og en madpakke om at spise. Jeg ved ikke, hvornår jeg havde forestillet mig at indføre bordskik, men det var ikke endnu i hvert fald. Min datter er 2 år og 4 mdr. En stor pige, der virker ældre - og så er hun samtidig langt fremme sprogligt (betyder at folk nogle gange forventer lidt for meget af hende) - og så ved hun virkelig, hvad hun vil, den dame  Hvis hun fx lige er gået i gang med at lege ned nyt legetøj, når vi skal spise, eller hvis vi har været så dumme at sige, at hun må et eller andet,   vi har spist - ja, så kan vi være evigt forvisset om, at hun enten intet spiser, eller at hun kun får en enkelt mundfuld eller to.  Og så har jeg nogle gange tænkt (og sagde det så højt til gemalen i aften), at det måske var en idé at indføre bordskik. Det er helt sikkert, at damen bliver stiktosset (har nogle fuldstændig hysteriske (ud-) anfald i tiden), og vi skal sandsynligvis nærmest sætte os på hende for at hun bliver der - men når så dét er sket, ved hun, at hun skal blive siddende en vis tid, og så kan hun jo lige så godt spise som hun kan lade være... Ja, kom gerne med jeres erfaringer og betragtninger - jeg bryder mig ikke om, at det efterhånden er en undtagelse, hvis hun spiser aftensmad. Også selv om det er mad, hun ellers er glad for.
Ja, sikke en overskrift, det ved jeg godt, men kort sagt - hvad ville I gøre hvis følgende: I har en tid ved kiropraktor idag kl 10.20 med Kaya. Andreas er blevet syg - var virkelig dårlig igår - stadig varm og skidt tilpas idag, men i bedring.. Han ligger lige nu kl 8.15 og sover.. Jeg ved ikke om jeg skal aflyse kiropraktorbesøget eller tage afsted og have Andreas med også... Kaya trænger til at blive kigget på - Andreas er syg.. Og jeg har desperat prøvet at finde en barnepige - pt uden held.. suk..
og spørg. Det er jo surt, hvis nogen bliver smittet, og derfor måske smart nok at lade dem tage valget. Surt med barnepige 
an på hvor svært det er at få en tid ved Kiropraktoren. Hvis du nu kunne få lavet tiden om til en imorgen, kunne det måske være bedst. Men prøv at ring og hør dem ad.
Og en tid ved lægen til stakkels lille Andreas - han er godt nok ilde stedt... Så Kaya kommer først til kiropraktor på torsdag..
Hmmm, hvad skal man vælge til en 9 kilo dreng (på ½ år) der nærmest ikke kan presses ned i sin Rømer baby-safe mere? Vi har en Maxi-cosi priori, men synes den er lidt for stor endnu, men et tillægsspørgsmål er om der er nogen der ved om den kan bagudvendes? Uh I bliver sikkert trætte af disse autostol spørgsmål 
Mathias vejer knap 9 kg og ham har vi købt en Römer super plus i str. 2 (kan ikke huske hvad den hedder helt nøjagtigt). Den sidder han altså godt i, og den kan vippes tilbage, hvis han falder i søvn, mens vi kører. Den vil jeg gerne anbefale. Jeg ville i øvrigt gerne vide, hvilke børn på 1 år, der kan side i den mindste størrelse autostol uden at blive klemt og mast. Mathias er ikke unormalt stor, og han kan ikke sidde i den længere, hvis han har tøj på - og det er jo nok det bedste med det her klima 
Ja jeg vil også gerne vide hvor jeg snart skal gøre af Snorre ben i en bagudvendt... han er 77 cm lang nu 
ved godt, at jeg er en smule nervøs, men derfor behøver hun ikke vide, at jeg er ved at dø af skræk.  Hun har beroliget mig lidt, ved at sige, at hun ikke mener, at hovedet er så stort - ved ikke om det bare lige var noget hun lirede af, fordi hun lige havde sagt, at hun ville skyde hende til 4100 gram. Min jordemor er rigtig sød, og jeg håber det er hende der har vagten, når det bliver min tur. For øvrigt er jeg også ved at blive vanvittig af, at folk HELE TIDEN spørger, om der ikke snart skal ske noget!!! Hvad forventer de man svarer??? "Jo ven. I eftermiddag kvart over tre går vandet, og to timer senere starter veerne"   . Jeg ved godt, at folk selvfølgelig ikke spørger for at være træls, men når man har talt med 18 forskellige mennesker den dag, og de alle lægger ud med det spørgsmål, begynder det at blive lidt trivielt - på den anden side, er det nok meget godt, at man ikke nøjagtigt ved, hvornår der sker noget. Det ville for alvor give mig søvnløse nætter 
er bange for, så kan jeg berolige dig med at det ikke er værre at føde 4700 gr. børn end små børn.. overhovedet ikke, det eneste der kan være et problem er at skuldrene kan sidde fast, og så skal lirkes ud.. men det gør på ingen måde mere ondt. men jeg forstår godt din panik lige for fødslen, det har mange, man er jo bange for alt det som skal og kan ske. Men prøv om du ikke kan være rolig, om ikke andet så skal du sige det til jdm, hun ved at mange gravide er paniske til sidst, og hun kan måske berolige dig lidt. Held og lykke.. Mette
Jeg kan også kun anbefale de store børn...Har selv for 2 år siden født en halv stor pige 4420 g og 55 cm...Jeg synes at det gik ganske godt, revnede en lille bitte smule(meget lidt) og blev syet med et par sting, som jeg forøvrigt intet har mærket til efterfølgende... Herhjemme har vi kun set positivt på at vores datter var så stor, da vi er overbevist om at det har givet hende lidt modstands kraft til starten af livet... Nu venter vi så lillebror,om ca. 13 dage,lige umiddelbart tror jeg at han er ca. samme str. og frygter det på ingen måde...glæder mig bare til at se ham, så må fødslen være den mindste del af det... Okay, sukker da lidt over at skulle have veer igen,men det stopper jo igen og jeg synes bestemt ikke at selve fødslen er slem...det er veerne, men de er vel "ens" om man venter et stort eller lille barn... Håber alt går vel...held og lykke med fødslen.
Da jeg ventede min datter, fik jeg graviditetsbetinget sukkersyge. Så er der risiko for, at barnet bliver stort, hvorfor jeg blev scannet konstant og hele tiden. En lille uge før jeg fødte blev baby "vægt-scannet". Computeren udregnede bebs til godt 4200 g. Dette var tre uger før termin, så spørg lige engang, om jeg gik i panik...? Heldigvis fødte jeg før tid - og gæt hvad? Kathrine vejede 3600... Så selv en computer kan altså tage gevaldigt fejl. Og så vil jeg i øvrigt give Lymme ret: jeg syntes heller ikke selve fødslen (altså at presse vidunderet ud) var særlig slem. Overhovedet ikke. Veerne op til var slemme (kan lige så godt sige det, som det er; jeg troede - nej HÅBEDE - jeg skulle dø...), men veerne er jo ens, ligegyldigt størrelsen på barnet. Og så et lille guldkorn fra mig til dig: 
når jeg får børn så skal de lærer at sige tak for mad som det mest naturlige... et pænt "tak for mad", betyder mere for mig som vært end at gæsternes unger holder bordskik...
Yiip : Nu var problemet jo at datteren var "smart" og lod være med at spise hvis hun vidste at hun måtte noget bagefter...  Det hjælper "tak for mad" jo ikke på. Men derud over kan jeg godt følge dig. gsims : Jeg ved det ikke, men umiddelbart lyder det som en god ide med bordskik, eller også må hun få af vide at hun kan gøre det og det, efter hun har spist op... Ved det ikke, har jo ikke den erfarring...endnu 
det kan jo variere fra familie til familie hvad man betragter som gode maner. Her i min lille flok på tre tøser, 7 og 11 år samt en på knap et år, der bliver alle ved bordet tille alle er færdige ( altså ved aftensmaden). Selvom at man er færdig kan man jo sagtens sidde og hyggesludre om dagens begivenheder. Når alle så er færdige, hjælpes alle mand med at rydde op efter spisningen. Den lille på 1 år er påbegyndt træningen med at sige tak for mad. Det foregår dels ved at hun høre de andre sige det, men også ved at jeg siger det højt for hende når hun er færdig og skal forlade bordet. Er vi i byen til spisning hos folk som vi kender, så får børnene da altid lov til at gå fra før de voksne. Jeg har vist ikke lige haft scener med mine piger omkring spisningen, pga tv, leg eller lignende. Det handler nok mest om at jeg opdrager meget konsekvent. Forstået på den måde at når jeg siger noget, så mener jeg det, hver gang vel og mærke, og makkeretter de ikke, ja så får det konsekvenser, det kan være en tur hjem til en kammerat dagen efter der bliver aflyst, eller en lovet godnathistorie som indstilles osv osv. Jeg kommer aldrig med trusler, som jeg på forhånd ved at jeg ikke kan gennemføre. På den måde har mine piger lært at deres mor ikke er sådan at spøge med   , så man må hellere gøre hvad der bliver sagt. Held og lykke med de gode maner. Ps. mange af de gode maner lære børnene jo ved at iaktage andre 
Jeg synes faktisk overhovedet ikke jeg får svar på det, jeg spørger om (jo, et enkelt - og tak Stine   ) Det her handler ikke om mangel på respekt for os og vores regler, og det handler ikke om at indføre gode manerer - overhovedet ikke. Gode manerer er en positiv bivirkning, men ikke rigtig andet... Det skal hun sq nok lære, det er jeg sådan set ikke så nervøs før. Men jeg hverken   eller   proppe maden ned i halsen af hende, hvis hun siger, at hun ikke er sulten. Desuden har jeg det også lidt sådan, at det er jo egentlig hende selv, der går glip af noget. Hun får ikke mad senere, selv om hun ikke har spist til aften, så hun risikerer altså også at komme sulten i seng. Og det havde jeg jo sådan set en idé om, at det måtte være nok. Men det er det altså ikke. Og når dét nu ikke er nok, og jeg ikke vil proppe maden i halsen på hende, så vil jeg til gengæld   tvinge hende til at blive siddende ved bordet, indtil jeg synes det er ok at hun kravler ned. Også selv om det skulle betyde, at "tak for mad" bortfalder for en kort tid.
Jeg er ikke kommet så langt med Laura endnu, for hun er ikke så stor. Men du er jo den bedste til at vurdere, om hun *burde* være sulten og i så fald, hvor mange mundfulde hun mindst skal spise før hun forlader bordet   Eller om bordskik måske er en bedre løsning. Spiser hun tæt på aftensmaden? Får hun andet om aftenen der kan kompensere for den manglende aftensmad?
samme tur igennem med begge vores piger - altså at de i perioder ikke spiser noget til aften. Vi har helt stoppet at snakke om hvad der skal foregå efter maden - spørger de fx. om de må se børnetime når de har spist, så svarer vi "det snakker vi om når vi er færdige". Vi stiller ingen krav til hvilken mad de skal tage på tallerknen - sørger for det meste for, at maden er delt ud i skåle sådan at de selv kan få lov at tage det de har lyst til i de mængder de vil. Det er som om det, at de selv vælger giver dem mere lyst til maden - end når vi bare "klasker" maden op og forventer at de gider spise det. (Har det jo også selv sådan, at jeg fx. ikke gider gulerødder den ene dag - og jeg ville blive muggen hvis Bo forventede at jeg spiste dem) Vi kommenterer ikke hvad de spiser, hvor meget og næsten heller ikke hvordan (det foregår rimelig pænt) - hvis de spiser ekstra godt en dag, så siger vi "Hvor er det dejligt, at se at du kunne lide maden i dag" og så ikke mere hurlumhej omkring det. De havde en periode, hvor de ene skyndte sig at sige tak for mad og det hev altid den anden med - sådan at ingen fik noget mad ned. Derfor har vi nu indført den regel, at de ikke siger tak for mad før begge er færdige... de venter på hinanden og siger så tak for mad samtidig og spørger om de må rejse se. De får de så lov til og stiller selv tallerken og glas over i køkkenet.
Vores drenge får lov til at gå fra bordet når de er færdige. Dog har den ældste (3 år) lidt samme tendens som din datter, nemlig ikke at spise noget. Ikke fordi han skal lege, men fordi han ikke er sulten. Når det sker (et par gange om ugen), så skal han blive siddende til den lille (17 mdr.) er færdig, da han ellers ikke kan koncentrere sig om maden. Nicolai er ofte ikke sulten, og ligesom dig vil jeg ikke proppe noget i halsen på ham, ej heller stå og lave mad senere. Han har dog aldrig spurgt efter mad senere, men nu spiser vi som regel også først kl. 18.30 - 19.00 så han kan knap nok nå at blive sulten inden han skal i seng  Jeg syntes godt du kan indføre at hun skal blive siddende x-antal minutter efter hun har spist, og hvis hun ikke vil spise noget som helst pga. leg, så skal hun blive siddende til i andre er færdige - og så kan hun jo lige så godt spise ligesom i andre 
Skal nok lade være med at komme med mine erfaringer og betragtninger en anden gang... Med venlig hilsen Gitte som faktisk føler sig jogget over tæerne her.
hårde skole   .. Jonas må pænt blive til vi er færdige.. ikke om jeg gider kaste maden hurtigt ned fordi ungen vil noget andet.. så han har siddet med ved bordet siden han var 4½ måned.. Så han har lært at han kan tigge, hyle og skrige alt det han vil.. men han kommer bare ikke ned før vi er færdige, men nu sidder vi der jo heller ikke i timer. hvor meget han spiser er lidt hans problem og senere vores   han er og har altid været vanskelig hvad mad andgår så det tager vi efterhåneden med ophøjet ro.. Så skal han spise pænt dvs. ikke smide med maden når han ikke længere er sulten.. det kæmper vi så lidt med for tiden.   Han spiser allerede nu (han er 1 år og 3 måneder) med gaffel og drikker selv pæn af kop eller glas. Men det sker da at han kyler med tingene i arrigskab og det er så hans problem.. Når han får et hysteisk andfald uden nogen "gyldig" grund, tja så får han lov at hyle med kommentaren "lev med det" og nu har han efterhånden hørt den en del gange og så falder han til ro, der er jo ingen vej uden om. Nåh ja og så er detr jo hans elskede bamse.. den er forbudt ved bordet.. ingen bamse til far og mor tja så er der ingen mad til Jonas og det tog én uge med jammer og skrig og nu drøner han ud til stolen med bamse og aflevere den inden han spiser  Grunden til vi er så kontante er at jeg f.eks gider simpelthen ikke de umulige unger folk slæber med ud at spise, der skal drøne rundt og være til stor gene for andre gæster i restauranten.. Tina
jeg forstår ikke helt hvorfor du føler dig jogget over tæerne? Folk kommer jo bare med deres erfaringer? Jeg synes da det er nogle gode råd der er kommet. F.eks. Tinas med at dele maden ud i skåle og lade dem selv spise det de gerne vil. At lade dem sidde til søskende eller evt. alle er færdige faktisk har virket i nogle hjem, så det måske var værd at prøve. Jeg kan slet ikke se nogle negative ting nogle steder?
Hvis du kigger højere oppe i tråden, så har jeg kommet med et indlæg som nr 3 i denne tråd. Lige efter mit indlæg kommer der et mindre pænt tak for min tid jeg har brugt på at besvare efter bedste evne, ud fra det Gsims selv har skrevet. Derfor mit hjertesuk. Det var jo lige netop også mine erfarringer jeg kom, noget trådstarteren selv bad om. Men det er nok blondinen Gitte som har misforstået noget. Med venlig hilsen Gitte
Vores datter er 2 år og 5 mdr. Hun skal sidde ved bordet til vi alle (mor, far og hende) er færdige med at spise. Nogla dage nægter hun at spise. - Så får hun at vide, at det er ok, men at hun skal blive siddende til vi alle er færdige. Hun brokker sig nogle gange højlydt, men oftest går det over efter et minut eller to. Er der dage hvor hun er mega træt/pylret (halvsyg eller måske for lidt søvn) så kan vi finde på at spørge om hun vil sidde ved en af os, men hun bliver ved bordet. Som regel begynder hun at spise lidt, når hun nu alligevel skal sidde der. Hvis vi har gæster, så sidder hun ved bordet i den tid, der ca svarer til den tid hun sidder ved bordet til hverdag og så får hun lov at komme ned og lege. Er der andre børn, så venter børnene på hinanden og løber så fra bordet samtidigt. Hvis vi har snakket om noget vi skal efter maden (fx læse i yndlingsbogen, skifte dukkernes ble, eller hvad der nu er et hit lige her og nu) så kan hun godt være noeget insisterende på at komme ned. - Men som regel er hun rigtig god til at acceptere, når vi siger, ja det skal vi, men først når vi er færdige med at spise alle sammen. - Vi har gjort således det sidste års tid og dwer var da mere "brok" i starten, men det var relativt hurtigt at hun fandt ud af, at sådan er det altså.
ups jeg byttet lidt rundt på dig og gsims igennem tråden. Ej hvor pinligt, det må i undskylde.
Gitte : Synes du tager det meget nært   gsims er jo bare ærlig og siger, at det ikke var det hun spurgte om 
får lov til at komme ned når de er færdige og har sagt tak for mad. kender udemærket det med at de ikke spiser hvis der er noget der er mere spændende, her er det oftes oliver der er problemmet... vi har gjort det at da oliver aldrig har spist ret meget (han har for meget energi til at sidde stille så længe), at vi har ladet hans mad stå mellem 18-19, og så flere gange nævnt for ham at han skal tage lidt mad, og så får han lov at lege imellem. nu spiser han godt, og bliver for det meste siddende til han er færdig, men har da også nogle enkelte dage hvor han leger lidt ... men han ved at maden kommer ud kl. 19 for så er den gammel... daniella spiser altid færdig inden hun vil ned igen, men hun har nu også altid været meget madglad i forhold til oliver...
Ja jeg tager mig det nært når folk ikke kan svare høfligt. Hvis spørgsmålet drejer sig om at få mad i barnet så var det jo nok der spørgsmålstegnet skulle have været, og ikke efter sætningen : Ja, hvornår indfører/indførte I bordskik hos jer? Og man skulle nok heller ikke have bedt om andres, og jeg citere: erfaringer og betragtninger. Det er da okay at fortælle mig hvis jeg har misforstået indlægget, men med lidt gode maner kan det jo gøres lidt høfligt.  Med venlig hilsen Gitte
den eneste Gitte, der troede det var om bordskik... det troede jeg også   og ja - jeg kan nu godt forstå dine ømme tæer. mvh trilsens mor
Nicklas er 3 år, og mit første barn, så jeg gør det efter bedste mening og overbevisning. Nicklas får lov til at rejse sig når han er færdig og har sagt 'tak for mad'. Kenneth og jeg kan godt lide at sidde og snakke og hygge ved bordet, og det kan godt tage sin tid ind imellem, det synes jeg ikke at Nicklas skal være 'tvangsindlagt' til at høre på. Det meste interesserer ham jo heller ikke. Mens han stadig er ved bordet, snakker vi så en del om hvordan hans dag har været, hvem han har leget med i børnehaven og den slags. Dog sker det også tit her at han ikke vil spise noget, og så er det jo bare det, men så er der heller ikke andet end vand resten af aftenen, hvor der ellers normalt er en lille snack (lille kage, frugt, grøntsager o. lign. ) Nicklas vælger selv hvor meget af hvad han vil have på sin tallerken, men reglen er, at han skal have lidt af det hele (medmindre at han disideret ikke kan lide det). Vi kan tydeligt se på ham, om han ikke vil spise af protest eller om det er fordi han ikke er sulten. Er han ikke sulten, må han gerne sige tak for mad og rejse sig, men hvis det er protest, skal han blive siddende til vi også er færdige. Det fungerer egentlig meget godt.
Ja, jeg var vist for hurtig i min overskrift - for det var vel den, der vakte harmen? Og det undskylder jeg hermed. Det var måske dumt af mig at bruge ordet "bordskik". Jeg opfatter nemlig kun bordskik som at man bliver siddende til andre er færdige og ikke rigtig mere. Ordet indeholder for mange andre åbenbart langt mere (hvilket i øvrigt sikkert er ganske korrekt). Dum formulering; jeg beklager. Jeg beklager også, at jeg så lader mig frustrere over, at jeg får andres erfaringer om alt der vedrører spisesituationen og altså ikke kun omkring det  . Måske er det derfor, jeg forstod det sådan, at hvis ellers børnene har respekt for voksnes regler og om, at de har gode manerer, så får man ikke et problem som vores... Den slags råd kan jeg nemlig ikke rigtig bruge til noget. Og sådan var det sikkert heller ikke ment. Når det er sagt, er det dejligt at høre, at andre har / har haft samme problem og at I vil dele jeres erfaringer. Tak for det!
Gitte : Det kan du egentlig have ret i, husk at folde tæerne ud igen, eller får man nogle frygtelig kramper  Men råd er der da kommet gsims 
No bad feelings herfra, det er livet skisme for kort til   . Og nej jeg mente ikke at du udelukkende med respekt kan undgå et problem som at barnet ikke vil spise. Det jeg skrev var for at vise hvordan tingene fungere hos os, dermed ikke sagt at det virker lige så godt hos en anden familie, for vi er alle forskellige, og heldigvis for det. mine unger har da også i perioder nægtet at spise til aften, men jeg tager det ikke så tungt. Har endnu ikke hørt om børn som er døde af sult i danmark pga stædighed.   Og når de ikke vil spise, så jo, så skal de såmen pine død sidde og se på at vi andre spiser. Nogen gange er det endt med at de alligevel efter noget tid er sultne, andre gange så er de faldet til ro og har tilbragt en hyggelig stund med familien inden vi andre var færdige.  Tæerne er foldet ud igen, ellers er det alt for svært at holde balancen når man går  Med venlig hilsen Gitte ( som håber at hun kom med noget lidt mere nyttigt denne gang. Suk, for ellers er jeg vist bare lidt fatsvag.   )
Jeg har tænkt som du, Gitte - at hun dør ikke af ikke at få aftensmad; det er hende, der må gå sulten i seng - og sådan har jeg tænkt længe. Og tænkt "vorherrebevares, det går jo nok". Men nu hvor vi har hende hjemme i mange dage, og hun gør det samme både morgen, middag og aften, så begynder jeg altså at blive lidt bekymret. Til morgen får hun da som regel noget at spise, men er tidligt færdig, hvis hun kommer i tanke om, at hun skal noget. Hendes far er på samme måde. Han kan også gå uden mad i laaang tid - han bliver så bare lidt umulig, men føler ikke rigtig sulten. Måske hun har det ligesådan. Så i går gjorde vi det simpelt hen. Jeg sad ved siden af i stedet for faderen, der ellers plejer at være ved hendes side - men hun kan altså nå at gøre mange mærkelige ting, før han opdager det og gør noget, så jeg blev enig med mig selv om, at det nok var bedst, hvis det var mig de første gange i hvert fald. Et par enkelte hysteriske udbrud blev det til, men hun forsøgte nu kun at hoppe ned en enkelt gang, blev derefter siddende og var lidt muggen, men hun blev glad igen og spiste faktisk meget mere end hun har gjort de sidste mange dage. Men dette ser ud til at funke, så det holder vi bare ved. Endnu engang tak 
hvis der menes at de skal blive siddende til alle er færdige, hvilket jeg synes er urimeligt. her kan man gå fra bordet når man er færdig med at spise, ligegyldig alder. Er vi i byen spørger de om de må gå fra bordet, det i sig selv er nok bordskik for mig. Mette
Vi vil have husfred og vi vil have et barn der er glad for at spise. Derfor er det sådan hjemme hos os, at Benjamin gerne må tage en del af det legetøj han er optaget af, med ved bordet. Hvis han leger med sit garageanlæg når vi skal spise, så er det i orden, at han tager en enkelt (sulten) bil med hen til bordet. Så behøver han ikke helt at afbryde legen, og måltidet bliver hyggeligt for ham også. Det er vigtigere for os at vi har et glad og tilpas barn der forbinder måltiderne med noget rart, end et barn der kan sidde stille, pænt og længe. Han husker heller ikke altid at sige tak for mad - men han spiser med god appetit og siger "uhhmmm - smager dejligt mor". ... og det er nok for mig. Eva
...Bordskik... efter min mening. Hun spiser stort set altid pænt med sin gaffel eller ske. Hun drikker pænt af sit glas. Hun smager på det hele, og spiser som regel den potion op hun har fået (Som jeg har vurderet er passende), og hun siger pænt "ja tak" og "nej tak". Når hun er færdig siger hun "tak for mad"..."Malin ned og lege", og det kommer hun. Der forventes bestemt ikke hun skal sidde og vente på vi er færdige. Hun er så nem og dygtig ved bordet som man kan forvente... og mere forlanger vi ikke. -Omvendt kommer hun heller ikke ned før hun har spist op (Selvfølgelig er det tilladt at levne... med måde).
Jeg synes det er lidt skægt, så forskellige vi er. Jeg har jo ellers haft samme holdning som dig, Mette - i hvert fald indtil børnene har en vis alder. Men i går har fuldstændig ændret min holdning til hvornår det skal indføres. Det var bare så hyggeligt; og selv om datteren protesterede højlydt et par gange (og skabte sig en smule), så nød hun det også og accepterede det til sidst - og hun hyggede sig faktisk med det - måske også derfor det endte med at gå så godt. En positiv sideeffekt er, at farmand så også er nødt til at blive siddende lidt ekstra tid. Han har tit travlt med at komme ud og ryge - nu må han jo vente, indtil Cille og jeg er færdige   Samtidig får vi talt mere "koncentreret" sammen. Det er altså godt, især fordi Cille er begyndt at kunne gengive sin dags begivenheder.
jeg har ikke taget p-piller i 1 år, har været i gang med projekt baby siden oktober, og har total dårlig tålmodighed, hvorfor er jeg ikke snart gravid!! vi øver og øver, men ingen ting sker, jeg er ikke for tyk eller i dårlig form, spiser ok sundt, og det samme med min kæreste.. hvor længe var i om det? --- Men selv om man har haft sin periode kan man vel godt være gravid ik  :)?? snøft..
Ved os tog det ca. ½år... pludselig var den der bare   Har termin til maj. Held og lykke
Filippa - første hug, nåede ikke at få mens Mikkeline - første hug, havde en mens da jeg stoppede med pillerne midt i en periode Bertram - 4 mdr, min ægløsning lå underligt efter pille-stoppet
Indtil videre har det taget 1½ år
5-6 år, tog til lægen for lidt over et år siden, hvor vi så har været i behandling for barnløshed nu, og det lykkedes ved første IUI behandling (inseminering)
med mine 3 første børn gik det STÆRKT, men ham her nr 4 som kommer til februar var vi 4 år om det... mvh trilsens mor
jeg er snart 20 og det er 3 gang jeg er gravid.. første gangs om 17 årig, 2 gang som 18 årig.. 1 gang fik jeg foretaget en abort. 2 gang tabte jeg barnet. og her 3 gang bliver det der.. jeg har altdi beskyttet mig med altsens ting og sager. men alligevel er jeg blevet gravid.. og der ikke nogen af gangene hvor det har været planlagt. da jeg blev gravid som 18 årig besluttede vi at beholde det, men tabte det i 4 måned.. idag er jeg 25 uger henne. så jeg har ikke haft de store problemer med at blive gravid.. selvom jeg har været beskyttet..
... gravid i første forsøg 3 gange. Det har resulteret i 2 skønne unger og en abort.
jeg tror der gik ca. 1 års tid før der var "bid" herhjemme..
Her tog det ca. 3 mdr. Har termin her i januar. 
den aftn vi tog beslutningen ... Anden gang var det ikke planlagt men det var også i første forsøg - dog har jeg efter følgende aborteret - trælst men sandt...
13måneder fra jeg smed pillerne til jeg blev gravid... havde termin her den 22/12 og venter spændt
sådan ca 20 min...
Vi har prøvet i 4 mdr nu. Og der sker ingenting... eller dvs. det gør der... Bare ikke det som vi gerne vil have... Vi bliver hver mdr. skuffet når jeg får mens. Men vi håber snart der sker det helt rigtige  Held og lykke med det til alle jer andre der også prøver. Og tillykke til jer hvor det er lykkedes.
det lyder som hjemme hos os. vi øver og øver, måske vi skulle tage en test for at se hvornår man præcis har æg løsning. men så bliver det hele også bare så skema lagt..
Vi skulle giftes, og havde aftalt, at efter bryllupet ville vi gå i gang. Jeg blev gravid på bryllupsrejsen  Så Mads er "lavet" i Kenya, så måske skulle vi i virkeligheden have kaldt ham Mufassa eller lille sorte Sambo 
Hej!! Vi skal på skiferie og selvfølgelig skal Valdemar på 10mdr med  Jeg har en ide om at han skal ha langærmet uldbody og uldstrømprbukser på under flyverdragten og gerne også en uldhue (sådan en med hul til ansigtet så den også dækker halsen) Er i enige i det er en god ide? Hvor finder jeg det? Problemet er bukserne, kan ikke finde med fødder og har heller ikke set huen nogle steder. Han bruger str 86/ 1½år Skal måske tilføje at han selvfølgelig ikke skal være ude længe af gangen, men han skal da ud og køre lidt på kælken og sådan noget.
uld huer i Bilka
Bukserne behøver vel ikke være med fod, du kan jo bare gi ham uld sokker på, og så trække dem op over bukserne... Jeg ved desværre ikke hvor i dk, man kan få det du søger,da jeg selv bor i Norge   Men det er dejligt at høre du vil bruge uld, for det er nu engang det som er bedst og varmest, men ikke køb det med bomuld inderst, det har altså ikke samme effekt, og nu om dage klør uldundertøjet ikke mere  Kan samtidig varmt anbefale at du legger et lille sideunderlag i bunden af slæden, så er den ikke kold at side på for ham.  Mvh. Pia
Føtex har det altid, har købt en del selv. Men kan få det med og uden bomuld, men som Pia skriver så køb unden bomuld. Har selv købt en heldragt, som er helt super duper. Alexander sover i den i sin barnevogn, og jeg har et altid temperaret barn, når han vågner. Husker dog ikke om man kan få den med fødder? men ellers kan du jo bare købe et par uldstømper. Mvh Jane
JOHA laver nogle fantastiske uldprodukter. De er virkelig lækre, holder utrolig godt og flere af dem kan endda vaskes almindeligt (men med uldvaskemiddel) og tørretumbles. Jeg er selv på jagt efter uldstrømpebukser og har lige fundet nogle på ansos.dk. De har også nogle vilde elefanthuer, der kan der vist ikke komme meget kulde ind   . Men jeg kender ikke lige mærket. Go tur til jer
Tak for alle de hurtige svar. Det lyder til jeg bare skal kigge noget bedre efter 
Babysam har nogle lækre uldbodyer og melton laver de skønneste uldstrømper - både som strømpebukser men også både tynde og tykke sokker  Knus og god tur! Bettina
Så fik jeg fødslen overstået. Jeg fik en skøøøøøn søn d. 31.12.07 kl 18.05   Det var en hurtig fødsel. Vandet gik kl 14.45 og der fik jeg veer og kl 18.05 er han så født. Ingen bristninger. Heldigvis. Vidunderet vejer 3330 g og er 50 cm lang. Billeder følger senere.
Hold da op en hurtig fødsel, tillykke med sønnen og husk lige at opdatere på fødselslisten 
Ja, det må næsten være sidste skud på stammen på vores fødselsliste.. Glæder mig til at se billeder af lille manden - har han fået et navn? Mange gange tillykke med ham.. og dejligt at fødselen fik så super nemt..
Tillykke med ham 
glæder mig til at se billeder af den skønne 
Kæmpe hjertelig tillykke med den lille nytårsdreng - godt gået 
nytårsgave er han uden tvivl. Og indtil nu er han super nem, så det er jo let at blive 3. gangs mor  Ja vi har besluttet et navn. Han kommer til at hedde Marcus. Så har vi 3 børn med M. He he. Hvad billeder angår er jeg nød til lige at afvente min gemals ekspertise. Jeg er desværre temlig dårlig til det med computere, men de kommer før eller siden.
Hjertelig tillykke med sønnen   . Hvor er det godt at det ikke kun er os der er vilde med navne der starter med M   .
Hej hej... Tillykke med lille Marcus - må vi så se nogle billeder, så vi kan blive rigtig skrukke  Ih du milde en lynfødsel, det må altså være lidt voldsomt, men det lyder da til, at det gik fint...
med jeres dejlige Marcus  Glæder mig til at se billeder. Det var da noget af en hurtig nytårsraket i fik jer der 
Jeg kender det udemærket godt.. Min kæreste og jeg har prøvet i 3 måneder nu uden held.. Og jeg mener heller ikke jeg tænker på det hele tiden, og dog.. For hver gang jeg ser en barnevogn bliver jeg helt skør..  Jeg tror bare man skal tage en dag ad gangen, så skal det nok blive vores tur en dag.. Hvis ikke jeg bliver gravid inden for 3 måneder, skal jeg til gyn igen og undersøges. Og hvis der ikke er noget at se, skal jeg prøve en kinesiolog.. 
surt, når det ikke går som ønsket. Jeg har ikke en hel masse at bidrage med, da vi er nogen af de super heldige der aldrig har haft problemer med at lave og få børn - så jeg vil bare ønske jer alt held og lykke!
Åh, hvor kan jeg huske det. Fra den dag, man beslutter, at NU skal vi lave en baby, vil man bare have to streger på testen med det samme! For hver cyklus der går uden gevisnt, bliver man mere og mere nedtrykt. Jeg mistede også nogle stykker og blev til sidst temmelig hærdet. I alt gik der to år, fra beslutningen om baby var taget, til der rent faktisk var en levedygtig baby i maven. Det var to meget lange år - specielt fordi min 19-årige lillesøster undervejs blev gravid ved et uheld og fik en dejlig datter... Men ventetiden blev belønnet: jeg har nu en rigtig dejlig datter, som jeg elsker overalt på jorden. Jeg ved, hvordan I har det, men væbn jer med tålmodighed: det skal nok komme. (Bla bla bla, det siger alle, men tro mig. Hvis jeg ku, ka I også!)
Hej Linda Tænker faktisk af og til på dig om hvordan det går.. Men tror på at de nok skal lykkes jer at få en lille baby i armende en dag... Hvad har lægerne sagt er i ikke blevet undersøgt rimlig grundig har de fundet ud af en årsag til hvorfor du taber? I såfald hvad vil de gøre når du bliver gravid igen? Rigtig mange gange held og lykke
Hjælp hjælp hjælp... Beroligende ord søges... Jeg har lige været til jobsamtale og fik mit drømmejob. Er egentlig lykkelig, men det betyder, at jeg skal afbryde min barsel og starte allerede 1. februar!!! Lille Matilde er kun 7 måneder på det tidspunkt, og selvom vi har snakket det igennem til hudløshed herhjemme, så synes jeg lige pludselig, at hun er frygtelig lille og at jeg er den ondeste mor i verden. Kommunen kan kun tilbyde vuggestueplads m så kort varsel, så det prøver vi. Kender bare kun folk, som har haft ungerne i dagpleje, så jeg er meget usikker på det hele. Her kommer så spørgsmålene: Er der andre, der har sendt poderne så tidligt afsted, og hvordan gik det? Hvordan fungerer jeres vuggestue? Og hvordan "kørte I ungerne ind"? Hun skal jo lige vænnes til at være der, men hvor lang tid brugte I på det? Fortæl mig også meget gerne, at jeg ikke mishandler mit barn   Er trods alt lærer, så hun bliver hentet tidligt hver dag og holde fri en dag om ugen...
sendt et barn afsted til pasning endnu, men min mor arbejder i en vuggestue og ejg vil helt klart håbe jeg får en vuggestueplads. For vores vedkommende betyder det meget at barnet ikke skal i gæstepleje, samt at det er flexibelt med aflevering og afhentningstidspunkt. Min mor siger at en uges tid for det meste er nok til indkøring, men det kommer jo lidt an på barnet. Oftest går det i hvert fald fint efter en uge. Hun har lige fortalt om en 7 måneders som skulle indkøres, det gik uden problemer og pigen er virkelig blevet fremme i skoene, nu der er andre børn at se på, så hun gik som 8 måneders   . Det er vist mest slemt for moren at barnet skal passe   , uh jeg glæder mig heller ikke, selvom Snorre bliver et år til den tid. Og til slut: STORT tillykke med drømmejobbet 
da han var 8 måneder.. Jeg er selv uddannet pædagog, og nok derfor jeg helst ville have mit barn i vuggestue.. Nu bor jeg i nordjylland hvor der ikke findes vuggestuer - kun denne her private frivuggestue og børnehave, der hører til friskolen.. Men stadig var min skræk at blive ringet op lidt i 7 og skulle i gæstedagpleje - aflevere mit barn til en jeg ikke kender og en der ikke kender mit barn - NEJ tak - så jeg er glad for jeg havde dette alternativ.. Jeg brugte en lille uge på at køre ham ind - afleverede kl 9 og hentede ved 13/14 tiden.. Det var for mig vigtigt at han fik prøvet at sove derovre og det er gået over alt forventning.. Han er blevet såååå stor, så hurtigt og de store børn KNUS elsker ham - han er virkelig populær.. Han har lært så mange færdigheder og har et super fint sprog allerede - han har fået der knap 1 år.. Desværre har de ikke plads til Kaya før efter sommerferien - øv, så jeg må nok tage til takke med dagpleje i starten, men det er meningen at hun skal i vuggestue sammen med sin bror... Tillykke med jobbet - gid jeg kunne finde mit drømme job - jeg må hellere igang med at søge..
Er der jo ved alt. Min erfaring er, at der ikke er så meget tid til det enkelte barn i vuggestue - men nu har jeg selvfølgelig også kun været i én. Fordelen ved vuggestue er netop, at der ikke skal afleveres til gæstepleje, at der er pædagoger ansat (hvilket ikke altid er et kvalitetsstempel - og jeg er selv lige ved at være færdig som pæd, inden jeg bliver hakket ned). Fordelen ved dagpleje er at det er den samme (som udgangspunkt), der passer barnet. Der er ikke så mange børn og der er mere tid til den enkelte. Bare lige lidt af mine tanker.. Frederik gik i dagpleje, og det var vi glade for. Jeg vil også gerne have den næste i dagpleje.
hvis det nu er helt galt har faren så ikke ret til at tage det sidste barsel? Kan da mindes min ex-svoger tog noget af hans kærestes barsel da hun fik en fødselsdepression, det tog så af hendes i sidste ende, men jeg mener bare at faren godt kan tage det barsel som moren ikke bruger.
Hej! Jeg kan selvfølgelig ikke bidrage med så meget erfaring endnu - men er i disse dage ved at køre min datter på 7 måneder ind i vuggestue  Hun har kun været der 3 dage indtil videre, men hele kroppen går på hende når hun kommer derned. Hun har kun været der 1 time og et kvarter af gangen indtil videre... Imorgen er det meningen at hun skal spise med og kommer så til at være der 2 timer. Jeg kan jo kun sige at jeg bestemt ikke mener du er en ond mor 
Een fra min mødregruppe, fik også sin datter i vuggestue da hun var ca 7 mdr. Det foregik fuldstændig problemfrit, og pigen er meget glad for sin vuggestue (hun fylder 2 år til marts) Så jeg synes altså heller ikke du er spor ond  ...og rigtig meget tillykke med jobbet!
He he... Tak fordi I ikk synes jeg er ond  Har lige snakket med vuggestuen idag og det hele lyder bare rigtig godt, så jeg er ved at slappe lidt af. Matilde er en nem og glad lille pige, så jeg tror hurtigt, at hun vil komme til at elske det...
Hej Jeg ville lige høre hvilket jernpræperet i giver jeres børn på 6 mdr. og derover. Pt. giver jeg ikke Amalie noget -hun er 8 mdr. og smager på virkeligt mange ting nu, og det får hun vildt hård mave af - et halvt glas sveskemos om dagen løser dog det problem, men så snart jég starter op med jern igen, så går det helt galt - nogle råd?
Mikkeline fik også meget hård mave af hendes jern - så i samråd med lægen droppede vi at give hende jern. Vi prøvede forskellige præparater og i forskellige mængder - men det gik ikke. Jeg syntes ikke, at man skal fylde sit barn med diverse afføringsmidler "bare" for at holde gang i maven pga. jern.
have jerntilskud hvis de ikke får nok mælk, mme, mm?
De skal have jern, hvis de ikke drikker mindst 400 ml jernberiget mme dagligt når de er blevet 6 mdr, og Amalie nægter at drikke mme - så hun skal egentligt have, jeg synes jo bare at hun får så meget forskelligt at spise, at der da også må være lidt jern i noget af det. Tak for svar TinaR - jeg prøver lige at vende den med lægen, vil heller ikke gerne putte medicin i hende.
har døjet med hård mave - eller dvs det har min datter. Her fik jeg forståeligt forklarte hvordan laktose virker og at det ikke er vanedannende... Her fik vi helt styr på maven efter ca 10 dage med laktose - der har ikke været bøvl af betydning siden... Dog får hun hård mave af banan, så det får hun kun blandet med blommemos
Så blev det vores tur. Prinsessen kom 5 dage før tid. D 31/12 kl 01 gik vandet og i løbet af 10 min var der 5 min mellem veerne og vi kørte til Roskilde. Kl 11.58 kom hun til verden efter 15 min presseveer. Det var totalt syret at opleve det første presseve, jm sagde til mig at jeg skulle presse alt det jeg kunne og det gjorde jeg så... så kom der et udbrud dernede fra: hold kæft du presser som en hest... så blev jeg sgu først nervøs - men hun hjalp mig godt igennem. Jeg fik ingen smertelindring og blev syet minimalt, havde stor glæde af badekarret og af at stå, gå bevæge mig så tyngdekraften hjalp med. Jeg er allerede hoppet i mit gamle tøj og vildt er det at maven faktisk er væk... Her er et par billeder. Kh Mette Her er hun knap 10 min gammel.     Her er hun 4 dage og hjemme på første dag.
og hvor er hun da bare nuser 
Først et STORT tillykke med den lille nye gulsklump!!! Hvor er hun bare nuttet! Kan godt misunde dig dit fødselsforløb lidt hehe... min fødsel gik nemlig i stå osv osv, så det må være dejligt at det blev overstået så forholdsvis hurtint!  Men atter engang tillykke med din nytårsbaby 
Mange gange tilyyke med guldklumpen. hvor er hun dejlig. Hvad skal hun hedde? Hilsen Janne
Slap af du er sej Mette - du ser da bare VILDT frisk ud på det billede af jer begge - GODT GÅET DU! Og så hjerteligt tillykke med hende, hun ser rigtig fin og dejlig ud 
kæmpe stort tillykke med hende. Hun ser bare så fin ud. Og det lyder jo til at have været en dejlig fødsel.
Tillykke, hvor er hun fin 
pige - stort tillykke 
Tillykke med den smukke pige!! Og hold da op hvor er du en super føder!! Håber det ligger til navnet (Mette), for jeg får sikkert brug for det når jeg engang (forhåbentligt inden for det næste år) skal føde 
Åhhhhh Mette, tillykke, hvor er hun DEJLIG og SMUK!!  Jeg har bare sådan tænkt på dig i de her dage op til termin, så det er jo dejlig at se nu at prinsessen er her. Tillykke igen igen. Knus Mete
Stort tillykke, sød pige. Dejligt at høre om en god fødsel, godt gået. Nanna
tillykke herfra  Så har du for eftertiden   GODE fødselsoplevelse at fortælle andre førstegangsfødende skrækslagne kvinder om  Mvh Line
Stort tillykke med jeres bedårende prinsesse, hun er altså bare for skøn  "Presser som en hest....!"   ha ha ha
Tusind tak. Ja og jeg var bare SÅ nervøs før fødslen. Men da det ligesom gik igang var jeg vist egentligt rimelig cool. Dog skal det lige siges at da jeg var ca 7 cm åben sagde jeg til JM at nu tog jeg altså hjem  Det er jo helt vildt pludselig at være forældre, mærkelige og store følelser man skal igennem. I dag har vi for første gang været i byen med den lille, vi var inde i Køge hos JM for at få lvet hæle testen og fik bagefter købt nogle småting - baby ja hun sov bare  Navn: uha vi aner det ikke vi har været mindst 15 navne igennem men er slet slet ikke sikre. Lige nu er det Eva Marie evt. kun Marie - men det kan ændre sig. Godt man har 6 mdr til at bestemme sig - puha. God dag og held og lykke til de kommende fødsler. MetteH
Jeg har i dag været på gyn.afdeling på sygehuset (jeg har endometriose, og det var bare en skanning), jeg spurgte om jeg kunne blive henvist til at få fjernet min sterrilation. Men lægen sagde at det skulle jeg have min egen læge til, da det ikke bliver gjort på alle sygehuse, da det er sjælent at de laver det indgreb   Jeg har fortrudt det, da jeg ikke bor sammen med mine børns far mere og har fundet den dejligste forlovede for over 1 år siden, og han har ingen børn, så vi er blevet enige om, at hvis det kan lade sig gøre, vil vi prøve, men vi vil bare lade det ske, hvis det sker og vi vil ikke til at igennem en masse behandlinger. Er der nogen der har været igennem noget af det samme??? Og hvilken erfaringer har I????
Celina er lige blevet puttet i seng. Hun ligger og siger grædelyde / klynker i sengen. Når man giver hende sutten og stryger hende over næseryggen kører øjnene rundt i hovedet på hende af bare træthed. Vi har en lille ko der hænger fast i tremmerne på hendes tremmeseng. Når den bliver trukket i halen spiller den lavt, en stille melodi. Når dette sker bliver hun helt stille. Vi har det sidste laaange stykke tid rendt i pendulfart fra stue til hendes seng for at give hende sutten, men hun spytter den bare ud. Vi var egentlig sikre på at hun efterhånden ville "opgive" og finde ud af at nu er hun i seng så nu sover man. Hvad gør vi nu? Hvad ville i gøre?
Til trods for at hun har fået 210 ml MME så prøver vi nu at se om det er mad hun vil have. Hvis ikke det hjælper så aner jeg ikke mine levende råd 
vågner og græder egentlig kun, hvis der er noget i vejen. Han kan vågne, fordi han hoster (det gør han meget), men så tager han sutten igen med det samme og sover videre. Det kan også være fordi han har en bøvs på tværs (det sker meget ofte, fordi han somme tider falder i søvn med sutteflasken eller i hvert fald spiser lige inden han bliver lagt) - jeg har været derinde 2 gange i aften, og så skubber han sutten væk med hænderne eller spytter den ud, hvis jeg forsøger at give ham den - så skal han lige op og bøvses, og derefter sidder jeg lige med ham, til jeg kan se, at han er ved at dejse, og så sover han pænt videre, når han bliver lagt. Måske det skulle prøves?
Tjaeh ved ikke helt... Hvis Emma ikke mener hun er helt klar til at komme i seng ligger hun også og moget rundt i sengen mens hun klynker/øffer. Hvis det fortsætter et godt stykke tid tager jeg hende op og tilbyder hende mme. Ofte vil hun lige have en lille mundfuld og er så klar til at komme ordenligt i seng. Ellers ligger hun og "synger spytter pruster og spytter" så sutten flyver langt væk  I dette tilfælde er hun ikke træt nok og kommer derfor med ind i stuen og sidde/lege lidt indtil hun er "ordentligt træt". Så laver vi sengeritualet igen og hun bliver puttet for natten.  = Vi sidder på sengekanten og hun spiser mme - så kommer hun op at bøvse og bliver herefter lagt i seng, får dynen på, får sutten, bliver strøget over panden og der bliver sagt godnat skat. Herefter slukkes lyset... Ingen snak udover "godnat skat" - stilhed = vi skal sove. Pøj pøj.
Hun er jo så kun 4 måneder? Jeg er sikkert den forkerte at spørge.. For mine er blevet nusset/ lagt ved siden af eller vugget i søvn da de var så små. Nu er de 1 1/2 og 3 år og sover fint selv - Når de bliver lagt.. Syntes det lyder som om, at hun har svært ved at overgive sig til søvnen, og har brug for noget tryghed.
gsims : Hun græder ikke, men ligger laver grædelyde = jeg er utilfreds, men egentlig ikke ked. Jeg tager hende altid op for at se om det skulle være en bøvs der skulle træffe at sidde på tværs, for det er jo ubehageligt for det lille pus. Hun er med sikkerhed træt. Måske er problemet at hun når at blive overtræt...Hun er temmelig utilfreds med alting ca. kl 20. Gnider øjne og er tvær. Der bliver hun så lagt i seng. Vi burde måske som du, Amigo, give hende, hendes natflaske inde i soveværelset for at få mere ro på.. Når du tager hende med ind i stuen igen, vågneer hun så ikke endnu mere eller har det den modsatte effekt? Synes bare tit man hører om at børn bliver overtrætte og bliver helt umulige. Anja1420 : Problemet er at hun ikke falder til ro hos os...vi har prøvet at sidde med hende, men hun maser rundt og vil snakke/ vil ikke snakke/ vil snakke/ vil ikke snakke osv. osv. Når hun skal have mad kl 05. ca. er der ingen problemer når hun bliver lagt igen. Så ligger hun bare og snakker i 5 min. tid og så sover hun som en sten til kl. 08.30 ca. Igår faldte hun i søvn ca. kl 21.30. Det synes jeg er temmelig sent for en lille pige på 4 mdr.
Vi har indført fast senge putning som flg.. bad, mad og i seng.. Det vil sige at det er ikke altid det fungerer. Men hun får tilbud mad efter badet(amning), og vil hun ikke have får hun ikke noget senere før hun har sovet.. lyder hårdt, men som jesper juul siger det ; alting virker, jo mere råt man behandler dem, jo mere virker det.. vi siger godnat og hun blir lagt, vi sidder ved hende til hun slapper af og vender hovedet mod hendes nusse klud som er guld værd!! (har du prøvet sådan en) sidder en 5 min og går så ud.. det er lykkes 4 ud af 5 gange, og vågner hun jamen så går vi ind og giver hende sutten. vi har lyset tændt ude i gangen, det sys jeg giver lidt tryghed, og prøver ellers på at snakke sammen  , så hun kan høre os.. Det er vores metode, og som sagt det er ikke sikkert at det virker på dit barn.. faktisk skal man prøve flere metoder, og finde sin egen som man har det godt med.. Jeg har det ikke godt med at hun skriger alene, så derfor sidder jeg derinde uden at snakke til hende.. pøj pøj og godt nytår
Snorre lå vi ved siden af da han ikke var ældre, mussestille til han sov. Gav af og til sutten hvis han øffede... da han blev 5 måneder indførte vi at gå fra ham... han får lov at ligge og øffe lidt rundt, ved tæt på gråd kommer vi og nusser, putter, giver sutten og når han er faldet til ro igen går vi igen. Man skal bestemmer sig, holde linien og derefter være lidt vedholdende det giver pote  Forøvrigt har han haft fast sengetid siden han var 3 måneder. Kl. 19.00 kan han ikke mere her, også selvom han har en sen lur ved 17 tiden. 
Omkring samme alder havde vi også et være ren med Silje, og jeg fandt ud af at hvis jeg gik ind til hende med det samme hun klynkede så kunne jeg rende hele aftenen, men lod jeg hende lige brokke sig i 5-10 min, så fik hun sutten, og så sov hun. Så måske du render for hurtigt?
Det er prøvet med lys i rummet ved siden af, det er prøvet med mørke, det er prøvet med stilhed, det er prøvet med snak/larm, det er prøvet med at lade hende larme "længe" og det er prøvet med at rende ind til hende hurtigt  Men mon ikke det kommer. Det er nok bare en periode. Heldigvis føler jeg slet ikke at min tålmodighed er ved at slippe op. Kunne jo bare være der var nogle der havde en forslag som ikke var prøvet 
Jeg er ved at blive VANVITTIG!!! De sidste par nætter er hun blevet påbegyndt natputning kl 19. Ren ble, lidt nusse/hygge og derefter natmad i soveværelset. Hun falder så i søvn mens hun får natmad og er næsten ikke til at få til at spise noget. Når så hun skal bøvses så vågner hun op til dåd og vil snakke m.m. Ca. kl 20.00 bliver hun lagt. Kl. 21.30 falder hun i søvn. Vi render i pendulfart med sutten. Ligeså snart hun hører vores fodtrin stopper klynkeriet. Jeg tager hende op for at se om hun skal bøvse. Jeg står og nusser hendes kind og giver hende sutten, jeg synger, i dag har jeg stillet radioen derind og LIGE LIDT HJÆLPER DET!!! Lige nu ligger hun og græder og jeg kan bare ikke mere. Hvad vil hun!!! Når jeg står og synger/nusser ligger hun og MØVER rundt. HJÆÆÆÆÆLP 
Hej Hvad med at droppe det "bøvseri"? Eller at lade "bøvseriet" foregå i mørke? Har hun brug for at bøvse, så kan jeg godt se det ikke duer. Vores unger har kun hængt til "bøvsning" meget meget kort tid om natten, for om natten er det smadder kedeligt, mørkt, stille og vi skal sove!! Måske en idé? Hun er nået en alder hvor hun oplever meget og nok også oplever at "du smutter", måske??? Pøj pøj Jette
Når hun skal op og bøvse om aftenen foregår det med lyset slukket, i soveværelset ; Samme værelse som hvor hendes seng står, så det er heller ikke spændende  Jeg er ikke et øjeblik i tvivl om at hun har forstået når jeg jeg går fra værelset. Derfor ville jeg også gerne kunne give hende tryghed, men hvad hjælper det når ungen mener det er legetid ligeså snart jeg tager hende op, på trods af at hun er hammer træt 
Uha du er ikke alene.. Lukas var ellers rigtig god til at sove imellem 3 og 5 timer til start, hvorefter han skulle ha en tår, og så sov han videre ca 2 timer, så endnu en tår og sådan hele natten. Men nu vågner han hver time og vil ikke ha noget som helst andet end en tår.. Men han er faktisk ikke vågen, og man skal faktisk ruske ham (IKKE AT MISFORSTÅ) inden han vågner.. Men det nytter ikke bare at give ham sutten eller aee ham.. nej han skal ha en babs.. Og det gør så at jeg efterhånden ligner en "levende død".. Hans storebror sov igennem fra han var 4 mdr, så vi havde jo håbet at det gik samme vej med Lukas, men det er faktisk gået lige modsat.. Og det er ikke fordi han er sulten (tror jeg ikke), for han tager meget fint på, ca 300 g om ugen.. Men jeg håber virkelig at det vender nu hvor han må begynde at få en smugle grød.. Forresten prøv at dyppe sutten i lidt  .. Det gør at de begynder at sutte og holder fast i sutten i længere tid.. Og rørsukker er ikke hårdt ved deres mave..
og vi fandt ud af hun simpelhen var for snu.. Hun var jo ikke dybt ulykkelig.. Hun halvgræd bare fordi det her gad hun altså ikke og ville hellere op til os. Vi blev anbefalet af sundhedsplejersken at kun gå ind til hende hvis hun var ulykkelig. Så længe hun kun brokkede sig/halv græd on/off så skulle vi lade hende ligge. også uden sutten. Nå hun så blev rigtig kde af det skulle vi gå derind og give hende sutten, sidde ved hende til hun faldt til ro, men IKKE tage hende op. Det brokkeri kunne i starten godt tage op til en lille time, men ´hun fandt hurtig ud af at det ikke virkede og faldt i søvn når hun fik sutten til sidst. Det med rørsukker på sutten vil jeg nok holde mig fra. Tror ikke det er nogen god ide at putte noget som helst på sutten, men det er jo så bare mig. Lad mig hører hvordan det går. Og god fornøjelse
Hejsa  Vi har hele tiden lagt Lærke efter hun er blevet puslet og fortalt hende at nu er det nat og hun skal sove, puttet hende, givet hende utten og sagt godnat. Slukket lyset, gået ud ad døren og lukket den. Og hun har sovet igennem hver nat siden hun var 2 mdr. Hun falder i søvn efter hun har puttet sine bamser og vi sørger for der er mere end en sut i sengen hvis nu den hun har falder ud - så blier hun ikke ked for der er altid en anden (eller rettere 4-5 mere   ) Hvis hun ligger og klynker og vi ved hun ikke er syg, lader vi hende ligge 10-20 minutter og der stopper det som regel af sig selv. Hvis det er direkte gråd lader vi hende ligge 5-15 minutter alt efter om den er hysterisk eller om der virkelig ER noget i den - som regel stopper dette også efter kort tid. Hun er klar over at vi ikke kommer rendende i tide og utide og ved at det ikke hjælper at græde hysterisk. Vi er som forældre nød til at tage det ansvar der hedder: er mit barn træt, skal det sove. Det er MONSTER svært i starten IKKE at fare ind til den lille og tjekke, men sæt dig nogle små overskuelige mål som fx 5 minutter i starten og øg det efterhånden. Når du så går ind til hende skal du endelig ikke tænde en masse lys eller snakke for muntert/højt. Fortæl hende hvad det er du vil have hende til (i dette tilfælde at sove fordi det er nat og hun er træt). Når Lærke ind i mellem tager nogle ordentlige ture (for selvfølgelig gør hun da også det) så går en af os ind til hende og nusser hende og fortæller at hun skal sove for hun er nød til at være frisk til næste dag hvor vi skal lege/besøge farmor/have besøg af mormor og bedstefar osv. alt efter hvad der skal ske   et par minutter efter kan vi så gå ud og hun falder i søvn efter Bamse og Kylling har fået det samme af vide af hende som hun fik af os  Gem også al din nervøsitet for om hun nu vil sove helt væk! Hun kan mærke hvis der er noget! Knus Bettina
God aften alle sammen. I aften prøvede jeg en ny strategi. Jeg gav hende mad kl 19.30, der var hun begyndt at virke træt.Da hun så havde fået mad, virkede hun mere frisk. Så satte jeg hende i hendes skråstol hvor hun sad og snakkede med en bamse og så på at vi spiste lækker mad. Da hun så begyndte at gnide øjne og "gnærre" lidt, lagde jeg hende i seng. Der sad jeg så lidt og nussede hende på næseryggen og over øjenbrynene. Hun lå og gryntede lidt. Jeg gav hende sutten, sagde godnat og gik ud. Dette gentog sig ca. 3 gange og så sov hun. Kl. var ca. 20.45 da hun blev lagt og kl 21.00 sov hun. Prøver det samme imorgen. Måske virker det, måske ikke. Kom endelig med flere råd, eller kritik hvis i mener jeg gør noget forkert 
Jeg har også en datter fra august 07 som har kæmpet kampen om søvnen med. Tilsidst kom vi til den konklusion at ligegyldigt hvad vi gjorde resulterede det i en pjevsende, småklynkende lille pige som var en evighed om at falde i søvn. Så vi gennemfører et putteritual hver dag, mad, nattøj på, stille leg på gulvet, mad igen og så er det godnat. Hun lægges i sin tremmeseng, med sin sutteklud og sin dyne. Jeg kysser hende på panden og siger "godnat lille skat, vi er lige ved siden af og passer på dig", der spilles så stille musik iform af en CD med babysove musik, imens vi går ud af rummet. Inden den er nået til nr. 2 melodi er der ro. Det har taget 14 dage at nå dertil, hvor vi gennemførte ritualet og så ellers lod hende brokke sig i max. 10 min, før hun blev taget op inde på det mørke værelse og trøstet og så lagt igen. Med tiden tog det kortere og kortere tid og hun er altid blevet taget op hvis det er gået over i total ulykkelig gråd. -Trine
jeg var ved at gå ud af mit skind fordi mathias sov i vores værelse. vi bestemte os for at prøve at lægge ham i eget værelse, da han var 1 mdr. Han vågner med ca. 4 timers interval om natten. Han bliver først skiftet og spist af (kl ca 22), derefter "paralysere" af sin peter plys uro med musik. der gør hans humør super. De dage det ikke virker svøber vi ham i et tæppe, hvorefter hans uro i kroppen liesom forsvinder. Det skal siges at han kan sagtens snakke og pludre i eget værelse, men sålænge han ikke skriger, så sover vi! maja
nu er jeg simpelthen ved at blive idiot. jeg føler simpelthen frederik er syg altid. kan det virkelig passe at børn bare er syge meget af tiden og i så fald hvornår stopper det så??? tror jeg har 10 turs kort hos vagtlægen samt stamgæstekort hos egen læge  så har frederik feber, så er han forkølet, så løber snotten, så græder han konstant, så er hans hals rød, så er ørene røde, hvis de da ikke få 100 tyvende gang er fyldt med væske. jeg er bare så træt af det. dels er det selvfølgelig synd for drengen men damn jeg syntes også det er hård for jeg læser jo ved siden af og kan ikke bare tage sygedage eller få nogen til at passe ham og er man syg ja så er man jo pylret hele tiden. når jeg sætter mig ned ao tænker over alle de gange han har været syg ja så er det jo forkøelses symptomer altid. han har aldrig haft noget med maven (hvad vi ved af ihvertfald) hans dp mener det også kan have noget med en tand der er på vej, at børn kan blive syge hver gang de får tænder. jeg selv forstår ikke hvorfor han bliver så tit syg, for han har altid jakke og hue med hals og vanter på ude. han går altid med sutsko så ikke han bliver fodkold han har strømpebukser på inden under sine bukser for ikke at få bare ben når han kravler osv. han sover ude hver dag i den friske luft og har voksipose så han hverken fryser eller sveder. hans værelse bliver der luftet ud på hverdg og skiftet sengetøj tit ja jeg kunne blive ved. nogen som har nogle gode råd??? alt har interesse  mange hilsner mette og frederik snart 13 mdr
Tja jeg har ingen anelse, men er kosten sund og varieret og opfylder alle hans behov for vitaminer og mineraler? Evt. vitaminpiller? Men når børnene starter i dagpleje/vuggestue skal de jo lige smitte hinanden alle sammen, så der bliver de generelt mere syge... puha, det glæder jeg mig ikke til     .
Er bange for at, sådan er der bare nogen der må døje. Min lille pige på snart et år, har aldrig været syg, og det er ikke fordi jeg overbeskytter hende, tværtom. Vi har endda to storesøstre, som kommer hjem med diverse baktusser, men nej, Louise har et bomstærkt imunforsvar. Mit forslag til jer vil nok være at gøre noget for at styrke den lille fyrs immunforsvar. Smut en tur til Matas og køb noget naturmiddel af en slags, eller besøg en zoneterapeut. Tænk i alternative baner. God bedring og held og lykke Med venlig hilsen Gitte
Er der nogle herinde som selv strikker trøjer til ungerne ? Og ligger inde med en opskrift på jordbærtrøjen/Huen.. Jeg vil bare ha den trøje/hue, har ellers bestilt opskriften, men den er i restordre og jeg vil strikke den NU  Jeg vil meget gerne betale for at få en kopi af opskriften, hvis du ligger inde med den.
skriver strikkeopskrift jordbærhue,i søgefeltet, så kommer der en hjemmeside op der hedder timianes hus op og der ligger op skriften under jordbær/blåbær hue, drops design.
...nu ved jeg hvad Lea ønsker sig til hendes fødselsdag. 
vi skal snart holde børnefødselsdag, og hvor gider jeg altså ikke mere at servere pølsehorn og pizzasnegle.. har i ikke nogle gode forslag og gerne noget sjovt og anderledes. også gerne forslag til kage delen. hun bliver i øvrigt to år så kinesisk mad hvor man skal spise med pinde ect. er måske lidt for ambitiøst 
En af de første år jeg gik i skole, holdt jeg fødselsdag med teamet: Bamser Vi lavede kartoffelmos og formede det som en bamse, på en bageplade og så bagte vi det Som tilbehør fik frikadellespyd, agurke- og gulerodsstave og noget dip Vi fik velkomsdrinks/punch som vi blev rigtig "fulde" af  Det er bare div. sodavand, juice, appelsinskiver og isterninger Vi havde så lavet isterninger med vingummibamser i
Nej, hvor lyder det som en god idé. Den stjæler jeg  Prøv at søge på børnefødselsdag på google, der kommer en masse sider med en masse ideer, ikke kun til maden. God fest, mvh Anne Mette
hejsa. Min datter på snart 10 år, er begyndt at være meget ked af det om aftenen når hun skulle sove. Så savner hun farmor og farfar, så savner hun far, så er det mormor mm. Det har stået på et stykke tid, og da vi har snakket i skolen, har hun sagt at hun godt kunne lige at gå i skolen, og hun legede godt med de fleste fra klassen. Hendes far og mig har boet hver for sig i 1½ år og har været kærester indtil for ca 4-5 mdr siden, hvor det bare er gået mere over i venskab, vi tog snakken 1. juledag og var begge enige om at der ikke vare mere at bygge på og det jo bare havde været et spørgsmål om at få sat ord på det. Vi stod her den anden dag og snakkede, og pjattede og kom ind på emnet om, en kæreste til mig eller hendes far i fremtiden. De krav hun havde til mig, var at han skulle kunne lide dyr og have parabol, hendes fars nye skulle kunne lide at spille kort og ikke sur.(Som børn dog kan tænke) Og et andet krav var at hun ikke ville skifte skole. Men igen idag har hun værek ked af det, så hun kom lige ind og sagde at alle fra klassen syntes at hun var underlig, og ikke ville lege med hende i frikvarterene. Vi snakkede lidt frem og tilbage, og blev enige om at vi lige ville tage en snak med hendes far og skolen, og se hvad der kom ud af det. Og nu er hun villig til at skifte skolen, bare hun kan sige farvel til dem alle. Hvor er jeg ked af det på hendes vegne, da jeg selv var den der blev moppet i skolen, og vil ikke have at hun skal gå igennem det samme... Hvad jeg vil med det her ved jeg egentlig ikke, men bare ud med det, og evt. høre jer andre om hvad i ville gøre i denne situation.
forklar dem problemet. Hvis du har et godt forhold til flere af forældrene i klassen, ja så tag også en snak med dem og hør om de også har haft samme problem med deres unger. der kan jo nemt være sket nogle ting i skolen, som har præget dem alle, men som forældrene ikke har hørt om.
sagtens, og det er også på skift at der er en af bøenene i klassen der er kede af det. Fandt ud af da jeg var til skole/hjem samtale at der generelt er problemer på skolen, eleverne respekterer ikke hinanden /lærene og snakker ikke pænt til hinanden. (De arbejder på det pt.) Dog var min datter en af de eneste der gjorde det til alle, ligemeget om det var gode venner, lærer eller uvenner. Og at der ligefrem er kommet et "Tæskehold" i klassen, at hvis de andre ikke gør som de siger, kan de bare få bank. (Det var helt nyt for mig at høre, da datteren ikke har nævnt noget om det overhovedet) og de går jo kun i 3 klasse. OG de har heller ikke været helt heldige med lærer, da de fik en helt nyuddannet i 1 klasse, hvilket også er okay, men hun stoppede så i sommers, hvor de fik en ny lærer, som så har fundet ud af at hun er gravid og går på barsel til marts igen, så nu skal de have endnu en ny.
Er enig med inger christensen. Din historie ligner min. Jeg har selv en meget følsom datter og hun kan ikke altid forklare grunden til hun er ked af det selvom hun er 9 år. Min datter skiftede fra en stor til en lille privat skole og hun kan stadig blive ked af det  Min erfaring er at det ikke altid er løsningen at flytte skole. Når min datter bliver ked af det om aftenen og jeg spørger ind til det så kan hun sige at det er fordi hun har slået sit knæ eller at hun er blevet drillet for flere dage siden eller noget helt 3. Jeg har talt med skolen og de fortalte mig hun tit bliver ked af det men fungere fint med klassen (drenge/piger)men de er blevet mere obs på hende. Der er også sket meget i vores liv (skilsmisse,brud med venner som også havde børn som vi ikke ser mere)Det har taget hårdt på hende... Hilsen Helle
... I den alder havde jeg meget ondt i hovedet og i maven. Min mor spurgte mig om alt muligt, bla. om skolen. Jeg svarede bare at jeg havde det godt. Min mor holdt et møde med skolen, da hun kunne mærke at det måtte være der problemet lå. Der var noget galt! Hun havde ret. Jeg havde det ikke særlig godt i skolen. Men da jeg kommer fra en lille by, var det ret umuligt at flytte mig. Så jeg gik i den samme klasse i alle årene. Hvis det kunne være gjort om, ville jeg gerne ha været flyttet. Men det kan det jo ikke lave om på nu. Det var lige min historie. Men når jeg hører hvordan du beskriver din datters situation, så tror jeg også at dig og din Ex´s forhold spiller ind. For ligegyldigt hvad, så er der sket en masse ting i hendes liv, som en pige på den alder ikke altid kan sætte ord på. Tjaaa... Hvad du skal gøre? Kan nok ikke sige så meget andet end, at være der for hende og tale med hende når hun har brug for det. Mvh. Tuxi
Jeg stod idag og vaskede op, da datteren kom og spurgte om hun skulle hjælpe med at tørre af. Vi fik os en god snak samtidig, og jeg sagde til hende at hvis der var nogle ting hun var ked af, eller gik og tænkte på skulle hun endelig sige til. For jeg havde jo heller ikke prøvet det her før, hverken at have børn i hendes alder eller været alene med dem. Så det var bedre vi fandt ud af tingene i fællesskab, så hun kunne bli ve en glad pige igen. Det var hun helt med på. Samt at hun fortalte at der er især en fra klassen som snakker meget grimt til hende (Har været problemer med hende siden børnehaveklassen, da hun har et meget beskidt sprog og ikke rigtig respekterer nogen. Men hende pigen har så også problemer hjemme og sådan. ) Og tit siger at det er min datter der starter ting selv om det er hende den anden, og så er det min datter der får skæl ud. Og at hun ofte kommer og siger at hun SKAL være med i deres leg, og ikke spørge pænt om hun må være med. Og hun fortalte også at hun gerne ville have en at snakke med om de ting der bekymrer hende og gør hende ked af det. (Det har hun haft før, igennem skolen, men det er så hende der er blevet deres vikar og klasselære når nu deres rigtige skal på barsel.) Fik så spurgt datteren om det skulle være en fra skolen, eller om det måtte være en helt anden. Dette måtte det gerne, så skal lige se hvad jeg kan finde ud af. Efter at hade lukket op for emnet igår aftes, blev jeg enig med mig selv inden jeg faldt i søvn at jeg ville lade sønnen komme i seng til normal tid og så hun kunne være en time længer oppe, så vi kunne lave noget sammen bare hende og mig. Den ide var hun helt med på. Samt deres far tager den bette (4 år) her i weekenden, så vi får den helt for os selv, og kan lave nogle ting sammen som hun har lyst til.
...det må da være dig.  Min lille pige er stadig under de to år, så jeg har ikke meget moderlig erfaring på det spurte område. Jeg tænker dog, at det vigtigeste er, at tage hende alvorlig. Det må man sige at I gør.  Håber hun får det bedre og at I får en skøn weekend når den kommer.
at børn er syge altid  Min datter har nærmest været syg nonstop siden i sommer. Hun er 2 år og 4 mdr. Da kom lillebror også til verden, og han har også hostet og snottet siden sidst i september. Og det fortsætter bare ud i én køre. Vi har øjenbetændelse, snot, astmatisk bronkitis, hoste hoste og hoste, skoldkopper, nældefeber. Ja, sig en sygdom, og så har vi den vist  Nej, det er selvfølgelig overdrevet, men vi har da også talt om, at vi næsten ringer til vagtlægen hver 14. dag og egen læge også meget ofte.
Og hvis ikke den ene er det, så kan jeg være ret sikker på at den anden er  Hos os kører det lidt i samme rille: Mellemøresbetændelse, snot, astmatisk bronkitis, snot, hævede lymfer i hals, snot, hoste, snot, dårlig mave, snot, kronisk øjenbetændelse, snot, opkast, snot, feber, snot, og hvis jeg ikke allerede har nævnt det, så mellemøresbetændelse  Jeg er for at sige det mildt, ved at blive SINDSSYG! Vores kost er fint varieret, de får også daglig vitaminpille, frugt, grønt, kød, brød und alles - der mangler ikke noget, det er jeg helt sikker på. Det er sgu snart så langt ude at de får panodil som mellemmåltid!?!  (og så får jeg næsten dagligt serveret denne fra enten farmor eller mormor: "Altså, i gamle dage, der var børn sgu ikke så meget syge")  Så - jeg ved hvordan du har det, her er det bare dobbelt op.
Ja, her er Kathrine også konstant syg. Snot snot snot og atter snot. Hun hoster om natten, så hun vågner af det, hun har mellemørebetændelse ofte, hun nyser og sprutter og snotter som sagt konstant. Så det er vist helt normalt... Det skal siges, at vi også herhjemme sørger for varieret kost med masser af frugt, grønt, rugbrød, kød, vitaminpiller og you-name-it.
det gjorde vi med vores datter der også altid var syg. Det er 8 måneder siden de faldt ud, og hun har kun været syg to gange siden (virus)
du mener vel ikke, at man skal få dræn i, selv om børnene intet fejler (med ørerne altså - kun alt andet   )?
Vupti vapti, så er al den sygdom klaret hahaha - ej, den må du altså længere ud på landet med, men det er da dejligt at det har hjulpet for jer. Min søn Viktor har også dræn i ørerne, fik han da han var 11 måneder, og nu er han 15 måneder gammel. Det ene er faldet ud, det andet sidder som det skal. Men han har altså stadig møb jævnligt. Vi skal til tjek her i feb, går ud fra de så lægger nye dræn. MEN, børn får altså ikke BARE lagt dræn. Der skal bestemt være grundlag for det, grundlag som f.eks vedvarende møb, mener de sagde 3 gange på 3 måneder eller noget i det stil. Og så kommer man heller ikke udenom at det er et indgreb, og barnet skal i narkose, så selvfølgelig kræver det at de har øreproblemer. Viktor har altså ikke været mindre snottet, eller haft mindre dårlig mave fordi han fik lagt dræn, men, mellemøresbetændelse har han dog ikke haft nær så meget som før drænene kom i.
...læste jeg en artikkel i samvirke. Der stod at undersøgelser viser, at børn i gennemsnit har 200!!! sygedage eller "off-dage" de første 2 år af deres liv, hvorefter det aftager gennem det tredje leveår, for så at falde til et helt normalt leje i det fjerde leveår. For mine unger kan jeg sige, at statistikken holder stik...de første par år har de været enormt meget syge! Konstant! Toke bliver 3 her i januar og det sidste år har han været meget mindre syg end de foregående. Birka er 5 år nu og hun er meget sjældent syg. Faktisk er hun kun syg, hvis hun fanger en omgangssyge eller noget i børnehaven og det kan man nok aldrig undgå. Silje på 1 år er konstant snottet og har feber. Og især i forbindelse med tænder får hun høj feber, snotnæse og rigtig rød numse. Så uanset hvor godt man gør det og hvor mange vitaminer man propper i dem, så tror jeg ikke man kan undgå, at de bliver meget ramt som små. Men det er jo også dér, de opbygger deres imunforsvar, så der er jo ikke meget at stå imod med endnu og de fanger nemmere alting. Så fat håb! Det aftager...på et tidspunkt!  Camilla
Hej Mette. Det kunne have været mig der skrev dit indlæg!!! Jeg har Anne og Freya på snart 1½ år, og de er godt nok også tit syge. Her var det sådan set lige fra start. De blev født 2 mdr før tid og vi lå på sygehuset i 1½ måned- der var de jo meget beskyttet og alt var fint, bortset fra hvad for tidligt fødte nu døjer med. Vi kom så hjem med strikse formaninger om at passe på dem, ikke tage dem med nogen steder, osv...alt overholdt vi, men alligevel fik de kighoste??? (Der var de lige blevet 3 mdr, og det kostede os 11 dage på sygehuset, de 6 i isolation- Anne var lige ved at dø). NÅ, men siden da har de faktisk hostet HVER gang de bare får det mindste træk, eller kommer i nærheden af andre snotnæser. Dyb, rallende hoste, hvor ingen medicin virker...vi har været vidt omkring. Vi har også haft kold lungebetændelse, mæslinger, skolskopper, 3-dages feber, bræksyge, forkølelse m. hoste 50 mio. gange og røde ører. Av godaw!!! Nå, det var så lige lidt pyller herfra. Håber snart ham Frederik er frisk igen. Mange hilsner, Stine.
..glemte lige at påpege, at de 200 sygedage er pr. år...ikke at det gør det bedre...!  Camilla
Hallo Gry, det var sgu da en dum-smart bemærkning at komme med, har du selv prøvet at arbejde i institution ? Jeg tror ikke at ansatte i institutionerne ligefrem lukrere på at børnene er syge og med hensyn til at forsømme det af "ond" vilje, skyldes det nok snarere det arbejdspres der er i institutionerne i dag: mange børn, få voksne, ofte ingen vikare når de voksne selv bliver syge osv. osv. Sorry men det bragte altså lige mit @!#$ i kog, selvom jeg ikke selv arbejder i institution med mindre børn ! God bedring til alle jer med sygdomsramte børn, har desværre ingen forslag til løsning af problemerne ! Venlig hilsen Lone
I med mange og ofte syge børn skulle tillade jer selv den luksus at læse den bog der heder "En Kernesund Familie". Der er nogle virkeligt interesante betragtninger og erfaringer omkring kost og misstrivsel... Bogen kunne være den første invistering i en anden og måske bedre måde at leve på... men det vil jeg lade jer selv erfare.
 
Jeg har et par små fif. ULDUNDERTØJ. Ja. Jeg har en svigerinde der fik en dreng for 7 år siden. Han døjede meget med ørene. Og da han fik undundertøj på, så hjalp det. Jeg læste også en lille notits i bladet "Vi forældre" her sidste gang. At det var en god ide med uldundertøj når man havde børn, der hele tiden var syge. HYLDEBÆRSAFT. Jeg har læst, at der skulle være et stof i hyldbærsaft som skulle gøre at virus havde svært ved at træge ind i cellerne, og derved være med til forhindre sygedom eller i bedste fald tage toppen af den, så man hurtigere kommer over det. Hvis I skal ud købe det, vær opmærksom på at det er rigtig saft i får og ikke noget der bare smager af det. Jeg plejer at lave en stor portion hver efterår (20 liter), så har jeg til hele vinteren. Og varm hyldebær saft en kold vinterdag, er nu ikke det værreste man kan blive udsat for.
Jeg har været meget heldig med min dreng... 7.9.13.bank under bordet:) Han har heldigvis ikke været syg så tit. Et par gode råd, måske det hjælper... -Uldundertøj, det er rigtig godt til at regulere barnets temperatur, så det ikke hverken bliver for kold/varm/svedig. -En klat honning i grøden istedet for sukker, det smører halsen rigtig godt ved hoste. Gerne som sidste måltid inden sengen (husk at børste tænder:)) -Tjek om barnet evt lider af jernmangel, nogle får nedsat immunforsvar. Lægen kan tage en blodprøve og afgøre om de har brug for jerntilskud i form af dråber. -Har også hørt at hyldebærsaft indeholder nogle rigtig gode antioxidanter, så måske det er en god ide at lave sådan en lille varm portion hver dag. Ja når de er syge, bliver man jo kreativ og prøver alt hvad der bare minder om et godt råd, jeg håber ihvertfald på bedring for jeres børn.
må man altså ikke give før ungerne er fyldt 1 år; det kan de blive dødssyge af! En anden ting omkring håndvask. Jeg er nemlig totalt hysterisk på området, hvilket altså også er en temmelig dårlig glidebane. Man får nemmere eksemer, hud-allergier og revnede hænder - også selv om man bruger fede cremer af alverdens fancy slags - trust me, I know... Nå, tilbage til det, jeg ville sige. Min datter er 2 år og 4 mdr. Hvordan skal man lige forklare en dame på den alder, at man ikke bare giver kys og krammere til alle dem, man godt kan lide? Unger i alderen 0-3 bytter mundvand og savl i en grad, der faktisk er decideret ulækker, når man tænker over det... Jeg kan godt overveje, hvor meget håndvask EGENTLIG betyder i den sammenhæng.   Og min datter behøver ikke lære, at man ikke må vise, at man godt kan lide andre.
Har de haft mæslinger? -Troede ikke det var noget man fik mere? Var de meget syge af det?
nej, det er ikke magi,og man skal selvfølgelig ikke lægge dræn i raske ører. det jeg mener er, at når et barn har ører problemer som dette barn har, så forsvinder det ofte ikke helt, på trods af penicillinkur. Det ligger stadig og "ulmer", og på et tidspunkt så kommer det igen. Når et menneske konstant har denne "infektion" som vores datter havde, så arbejder imunforsvaret på at bekæmpe lige netop denne infektion. Det betyder desværre også at ricikoen for andre viruser og sygdomme er væsentlig højere, da kroppen jo i forvejen er belastet.. Håber det gav lidt mere mening.
Kære hn'er, hjælp mig. Min datter på 16 måneder hader at få børstet tænder. Hun skriger og skriger og skriger, som var vi ved at slå hende ihjel, og vi er simpelthen nødt til fysisk at holde hende fast, for at kunne komme til at børste tænderne. Det føles som et overgreb hver gang. Det er SÅ ubehageligt. Vi har lige købt en elektrisk tandbørste i stedet, i håb om, at det hjalp, men det har nærmest gjort det værre. Det er som om, hun er bange for den. Det skal siges, at hun ikke har noget imod at sidde selv med en tandbørste - heller ikke den elektriske - og børste tænder. Det synes hun er sjovt. Men lige så snart mor eller far overtager for at børste tænderne ordentligt, ja så skriger hun. Det er ikke en vred skrigen, hun er ikke gal - det lyder simpelthen som om hun er bange. Hvad pokker gør vi?
selv gerne vil sidde med tandbørsten, så er hun efter min mening ikke bange for den. Lige nøjagtig tandbørstning er et sted jeg   ville gå på kompromis, da jeg havde små børn - det er tænderne trods alt for vigtige til. Så hvis man er nødt til at holde dem for at de kan få børstet tænder, ja så må det til - de skal nok lære det. Tror faktisk det er en periode rigtig mange børn skal igennem. Må indrømme jeg er hård og kontant på netop det punkt. Mvh Line
det værste. Jeg kæmper også med Ida på 2½ i øjeblikket. Hun er virkellig slem. Jeg var i en lang periode også kold som is, holdt hende bare fast, og så børstede jeg, og så kunne hun selv få lov bagefter. Hun har aldrig været bange for den, og det tror jeg heller ikke Kartine er når hun godt selv vil sidde med den. nå - men vi er nu nået dertil, at jeg faktisk ikke kan få børstet tænder på ida overhovedet, for hun kniber læberne sammen, og selvom jeg lægger alle kræfter i, så forbliver de lukkede. Det er et helvede. Jeg GLÆDER mig til hun skal til tandlægen her d. 18 januar, for jeg har seriøst brug for hjælp - tror ikke hun har fået børstet tænder i snart 3 uger, selvom jeg prøver flere gange dagligt. En enkel gang i mellem når jeg at få børsten ind inden hun klapper gællerne sammen - men det får jeg heller ikke noget ud af - de bliver IKKE børstet ordentligt  Møgunger. Og det skal lige siges at det faktisk først er her de sidste 3 måneder hun har været så strid, ellers vil jeg vove den påstand at vi ikke har haft de store problemer med det. Håber snart lille Katrine overgiver sig, så bisserne kan forblive fine.
Nej, jeg ved godt, hun ikke er bange for selve tandbørsten, men for tandbørstNINGEN. Som du kan læse, går jeg heller ikke på kompromis, men holder hende fast som det er nødvendigt og børster bisserne. Det jeg efterlyser er ideer til, hvordan man kommer lettere gennem denne "fase" - som nu har varet i fire-fem måneder...
Herhjemme kikker vi efter baktusser...de bor i alle tænderne og laver forskellige ting. Nogle ser TV, andre hopper fra tand til tand og andre igen gør rent, eller andet. Men der kommer hver dag en historei ud af det, mens vi børster  det har været en hjælp, fordi historien kun "kører" mens tænderne børstes 
Jeg har absolut ingen erfaringer i dette emne... endnu  Men har en lille ide til hvordan man måske kunne lære de små (og gøre det sjovere for dem)at få børstet tænder. Forældrene skal simpelhen selv være med og selv børste tænder, man er jo som mor og far, rollemodeller for de små poder, så hvis de ser de voksne gøre det, så vil de forhåbelig også. Og så kunne man jo evt. stå og smånynne og danse lidt på stedet mens man børster tænder, også for og få de små med på tandbørstelegen 
den er forsøgt her. Det virker ikke. Vi holder også Naia. Hun vil takke mig for det en dag..
Gør tandbørstingen til en leg der skal leges hver dag på bestemte tidspunkter og på bestemt tid. Sørg for, at ritualet er nøjagtig det samme hver dag. Ritualer skaber tryghed. Og selvom det er det samme hver dag, så sørg for at forbered barnet på, hvad der ske - inden det sker! Gør en historie ud af det, som Pia/Jasper er inde på de gør, eller sæt et minutur på håndvasken/hvor I end børster tænder. Inden tandbøstetidspunktet oprinder, så forbred barnet på at nu skal det have børstet tænder og tingene sker i den og den rækkefølge. Gentag rækkefølgen mens tandbørstningen står på. Start med, at barnet sidder med tandbørsten selv. Sæt minuturet på fx 2 minutter, og forbered barnet på, at når uret ringer, så overtager mor/far. Bliv ved barnet, småsnak om noget sjovt der er sket/skal ske i løbet af dagen. Når uret ringer, så overtager mor/far, og uret sættes igen til x antal minutter, efter barnets alder og antal tænder der skal børstes. Forbered barnet på det næste der skal ske efter tandbørstingen. Det er ikke nemt, og det tager tid at komme ind i en ny rutine, og der vil givetvis være tidspunkter, hvor barnet afprøver sin selvstændighed, og hvor det er nødvendigt at holde barnet fast. Men med "leg" og sang/historiefortælling går det noget nemmere. - Salvia
og det kører ok nu, men sikke en kamp - og ind imellem er der altså tilbagefald. Og om jeg så skal proppe min fede finger ind i den ene side for at børste den anden side, så skal de bare børstes! Vi har prøvet: Der var ikke rigtig noget der virkede Jeg var på et tidspunkt så væmmelig, at jeg brugte den model, der blev omtalt herinde på et tidspunkt, hvor man låser barnet, men det var da heldigvis kun nødvendigt et par gange. Øv, hvor føler man sig ond  Vi har lige haft en rigtig god periode, hvor datteren og min mand eller jeg synger samtidig (ikke altid nemt at styre tandbørsten, men ganske morsomt). Det er også forsøgt før, men nu funker det altså ok. Vi bruger stadig den elektriske tandbørste, fordi det bare er nemmere at komme ordentligt omkring med dén - det synes jeg i hvert fald. Nu er det igen ikke fantastisk, efter at vi har måttet holde hende for at give øjendråber 
Hmmm... ganske udmærkede ideer allesammen, men de virker desværre ikke helt efter hensigten. Det med at fortælle historier om bakterier er hun nok for lille til endnu. Det forstår hun slet ikke. Og det med minuturet er nok også for tidligt. Hun er for lille til, at man kan forklare, hvad der skal ske, når uret ringer. Jeg har prøvet at synge og danse, og hun får også selv lov til at børste, og det vil hun gerne. Men i samme sekund, jeg overtager tandbørsten hyler og skriger hun. Suk... Jeg må nok bare blive ved med at holde hende fast og så være kold. Som en skriver: hun vil takke mig for det en dag.
Din sidste sætning: Lige mine ord  Selvom det er træls og man helst vil have det til at være en god oplevelse.. Mvh Line
er du nød til, at arbejde hen imod, at bliver er hyggelig ting. for ofte er det ikke noget, der bare stopper af sig selv igen. Læs Cruellas indlæg, hendes datter er 2½ og hun gør det også. Ikke at Cruella gør noget forkert, min pointe er bare - det bliver nogle seje 3 år, hvis ikke du får det vendt til noget hun kan lide 
2 tandbørster? En til barn og en til voksen!? Det virker til dels herhjemme...Mike bliver også afsindig arrig og skriger som besat, når jeg skal børste...men der er intet, når jeg slipper tandbørsten og han selv får lov     . Ellers vil jeg altså sige, at de kære små forstår mere end man liige regner med, så jeg tror godt den med minuturet ville virke efter ret kort tid! ...måske skulle jeg selv prøve den herhjemme??   
Maria *1979*: Dette indlæg kunne jeg lige så godt have skrevet... Min datter er også 16 måneder og skriger som en gal når jeg børster tænder på hende... Det ender med, at jeg ligger hende på badeværelsesmåtten og holder hende for, at få bisserne børstet... Er det derimod far der børster hendes tænder så sidder hun arrhhh og far børster lystigt derudaf...   til at blive idiot af!! Ingen gode råd herfra alle der er nævnt er afprøvet uden held...
Fra Laura var helt lille, har hun fået lov at lege og fingerere tandbørsten under opsyn f.eks. på puslebordet. Når vi skal børste tænder, så åbner hun selv munden fordi hun synes tandpastaen smager pragtfuldt - jeg skifter imellem to mærker.. Zendiums og en jeg ikke kan huske hvad hedder med Peter plys uden på. Hun har det ok med at jeg børster for oven, men for neden morer hun sig for tiden med at sætte tungen i vejen, så jeg ikke kan komme til de to underste tænder. Men jeg bliver ved i den tid det tager og tager det meget afslappet, for hvis jeg først bliver nervøs, tror jeg hun mærker det og så tror jeg det får en negativ effekt. Vores tid med tandbørsten har været rutine temmelig længe, det er dog først efter at hun har fået tænder, at jeg direkte bruger tandpasta og selv er meget grundig med alle hjørner osv. Jeg fik engang fortalt af en tandlæge, at hvis barnet lukker munden, når det skal have børstet tnder, så skal man holde dem for næsen i et splitsekund, og det tror jeg egentlig at jeg selv vil forsøge, før jeg tyr til alvorligere tvang, hvis det skulle blive nødvendigt. Selvom det er hårdt, at fastholde sit barn i sådan en situation, så tror jeg, at det med tiden går over hvis man er konsekvent. Men man må ikke give efter overhovedet, for de er snu de små. Held og lykke!
Nu har jeg bragt 4 børn igennem tandbørstningens helvede og jeg fulgte et råd som en sundhedsplejerske kom med. Mange ting står til diskusion herhjemme, men der er en ting jeg fra dag et af har været ubøjelig med, nemlig tandbørstningen. Jeg har aldrig givet mine børn fornemmelsen af at tandbørstningen var noget de kunne bruge imod mig eller modsætte sig. Det kan være farligt at prøve lidt det ene og så lidt det andet. For det viser barnet at her er der et præsionsmiddel overfor far og mor. Der er nogle ting som skal være på plads inden man går i krig hver aften. Barnet skal kunne lide tandpastaen. Der er mange forskellige slags og ligesåvel som jeg hader nogle typer tandpasta kan børn elske den ene og hade den anden. Men ellers gør som her: Sæt dig på fx jeres seng (blødt underlag)med fremadstrakte ben. Læg barnet på ryggen med hovedet ind immellem dine ben. Armene tages ud til siden og holdes i jorden ved hjælp af jeres overlår. Skulle ungen have tendenser til at sparke så fikseres benene med jeres ankler. Sådan har man sit barn i skruestik uden det gør ondt og man har begge hænder fri. Nu kommer det vigtige! Hver glad! Selvom barnet sparker, hyler, skriger og skaber sig. Bare hver glad og vis barnet at du på ingen måde er sur, men dette her skal bare gøres. Jeg havde en tandbørstesang som jeg skrålede imens jeg laved pruttelyde på ungens mave engang imellem og skar sjove ansigter. Det er meget vigtigt at barnet ikke får fornemmelsen af at man er sur. Og den får de nemt hvis mor eller far sidder med sammenknæbne læber og prøver at styre vilddyret. Det værste man kan gøre er at skælde ud. Små børn er enormt opmærksomme på vores kropssprog og hvis de forbinder tandbørstningen med en sur og bister mor og far, så bliver det hurtigt noget de vil undgå med al magt. Det gode ved positionen er også at man har et rigtig godt udsyn til ømme gummer osv. . For selvfølgelig skal der ikke børstes lige der hvor det gør ondt. I løbet af relativ kort tid, blev mine børn meget glade for tandbørstningen og lagde sig faktisk i flere år frivillig i denne stilling. Men husk: blødt underlag tandpasta de kan lide Hver positiv, selvom ungen skriger uhæmmet skæld ikke ud og hver opmærksom på ømme gummer. Held og lykke
blevet leget ind her også! Længe før de fik tænder har de leget med tandbørsten under opsyn og de har været OK med det! Med den ældste havde vi også kampe i en periode og han var helt vild med at bruge tandbørsten til at gnubbe gummer, men vi havde altså stadig trælse perioder. Med den lille (13 mdr.) har det været en kamp fra starten...han synes IKKE den tandbørstning er sjov...han mener vist, det er noget opreklameret fis, med mindre han selv sidder og leger med den   ! Og han ser os børste tænder og sin storebror...men han skal fa*** galeme IKKE have det gjort!! ...jeg vil liiige huske den med at holde for næsen... 
Jeg har en søn på 13 måneder. Ham havde vi også besvær med at børste tænder på, indtil vi en dag snakkede med min kusine om det. Hun viste os den metode som Lene beskriver. Den virker utrolig godt for os og det er nemt. Man har et rigtig godt udsyn til tænderne, degge arme er fri og man kan se dem ansigt til ansigt. For hver dag der går og mere rutine det bliver, jo nemmere bliver det. Jeg kan kun sige prøv det i et godt stykke tid. Hilsen Tina
Har vi haft samme omgang med Bastian. Han er også 16 mdr. Til at starte med var der ingen problemer men pludselig var han helt vild hver gang vi fandt børsten frem. Vi hjalp hinanden. Det virkede som om at hvis far børstede sine tænder samtidig som at eks jeg børstede sønnens så var det mere ok. VI har nu ingen problemer med ham mere. Det varede ca 1 mdr. Vi har fået en fast ritual det er følhende. Sebastian får børstet sine tænder af en af os, derefter får han selv lov og til sidst får han lov at børste vores tænder lidt. Han synea også det er sjovere hvis han selv må skylle børsten ren og sætte den på plads efter brug... Da vi havde problemet glorde jeg som dig. Holdt ham fast og var bestemt og han skreg og kømpede helt vild. Jeg lagde i midlertid mærke til at når det var far der børstede så var det helt helt anderledes stille og rolig. han var nemlig god til at lege og give sig god tid. Sagde sjove lyde osv. så da jeg ændrede tatik og gjorde det samme som far ja så varede det aldrig før det var super nemt igen at børste hans små bisser. Han kan endda næsten finde ud af at lukke tænderne sammen og blotte dem så de kan børstet godt forpå... held og lykke med projektet det er ikke sjovt når de små gør så stor modstand...
Nu er min datter godt nok ved at være 5½ år, så vi er heldigvis langt forbi den tid, men jeg husker det ganske tydeligt. Som også beskrevet i flere indlæg, lod vi hende lege med tandbørsten hver gang hun blev skiftet fra hun var så lille, at hun kunne gribe om tandbørsten. Derudover har vi altid brugt det trick, at hun børstede mine eller min mands tænder samtidig som vi børstede hendes. Det er ikke det nemmeste at gøre, men det er tvangsfrit og vores Sofie syntes i hvertfald, at det var vældig sjovt. Håber du kan bruge rådet til noget.
... ingen erfaring på lige det her område, men jeg tænker lidt om det måske kan hjælpe at ændre rækkefølgen, sådan at I starter med at børste og hun så selv får lov at slutte.
Med Alexander havde jeg ind imellem problemer, men kunne altid aflede ham med sang, snak, tællen el historier. Det virker IKKE på Laura. Det kan gå nogenlunde hvis hun lige bliver fanget af teletubbies el noget   men som regel foregår det også med magt. Suk. MEN en dag fik jeg min mor til at prøve at børste .. og tænk.. ( møgunge ) Der var absolut ingenting. Åbnede pænt munden. Så jeg konkluderer at det (selvfølgelig) bare er protest. Og hun er da også glad minuttet vi stopper. Ergo.. Tandbørstning under skrig og skrål.. .. Men så er det jo også nemmere at komme til.
LeneJ: ja, lige præcis den fremgangsmåde bruger vi også - og har brugt længe. Det hjælper ikke på skrigeriet, men vi kan da se, hvad vi laver.  Jeg synger "du skal børste dine tænder, hver gang du vasker hænder..." imens. Hun er pænt ligeglad. Hun får altid lov selv både før og efter. Hun har i øvrigt også leget med tandbørster (sådan en baby-sikkerheds-én) siden hun var bitte lille. I morges var der et lille bitte fremskridt. Jeg stod og børstede tænder (på mig selv) med den elektriske tandbørste. Kathrine sad hos sin far, som stod lige ved siden af. Hun så meget interesseret på mit forehavende, og lige pludselige åbnede hun munden og stak hovedet frem mod mig. Jeg skyndte mig selvfølgelig at stikke tandbørsten i munden på hende, og så fik jeg faktisk lov til at børste i hele 2 sekunder. Sådan frivilligt. Fantastisk.
Ja jeg vil lige forsøge at lave min egen lille undersøgelse. Min nyfødte datter har rigtigt meget mørkt hår på hovedet. En veninde spurgte så, om jeg havde halsbrand/sure opstød under graviditeten, hvilket jeg kun kunne svare ja til  Hun mente så, at halsbrand var en indikation på, at barnet havde meget hår. Og især mørkt hår skulle være slemt i den sammenhæng. Nu hører man jo så mange vilde historier, så mit spørgsmål til er: havde du halsbrand og var barnet langhåret?
bare det er en gammel skrøne ligesom formen på maven alt efter om det er en pige eller en dreng  Og dog.... Jeg har aldrig haft halsbrand under mine graviditeter - og har haft skaldede unger  Mvh Line
Det passede ikke her... døjede utrolig meget med halsbrand da jeg var gravid. Men da min søn kom ud kunne man slet ikke se nogle hår. Der gik næsten 4 mdr før man kunne se at han havde hår, og det var HELT lyst. og det er det stadig 
Jeg havde halsbrand og sure opstød, og Liva havde lidt hår, sådan mellemblond i farven.
Da jeg ventede Frederik led jeg af utrolig meget halsbrand og fornemmelsen af at have hår i munden konstant. Min "gamle" jordemoder sagde, at fornemmelsen af hår i munden betød, at barnet havde meget hår. Og Frederik havde MEGET hår, da han blev født. Han blev klippet første gang da han var 4 mdr. der KUNNE han ikke se ud af øjnene længere. Denne gang har jeg også voldsom halsbrand, på alle tider af døgnet, uanset hvad jeg spiser og gør - så det er spændende om der kommer endnu en hårfager én.
Snorre havde rimeligt med hår, mørkt. Dog ikke en løvemanke. Havde kun moderat halsbrand sidst i graviditeten 
Valdemar havde meget og meget mørkt hår og jeg har intet halsbrænd i gaviditeten.
og mere halsbrand, alle min 3 unger har haft ustyrligt meget hår.... mørkt vel at mærke   så her holder teroien... min datter havde hårspænder i da hun var knap 1 mdr gammel.skøøønt med hårfagre unger...mit eget er noget tyndt sjap 
Åh, nej, altså...alle mine mellemrum er jo blev spist...   . På forhånd undskyld - jeg håber at teksten stadigvæk er til at læse... Mvh Maj.
Når du ikke magter at sætte dem på plads kunne det være de trænger til at du flytter til den anden ende af landet, så du kun behøver se dem et par gange om året. Få nummerviser på telefonen og øv dig i ikke at tage den når de ringer! Afstand lyder som noget rigtig godt i en længere årrække, tror jeg. :Pia
Du tage tyren ved hornene og lade dem læse dit indlæg   og hvis de ikke fatter budskabet gøre som Pia foreslår   . Hvis du ikke vil flytte kan du jo lægge dem på is ved ikke at tage telefonen og hvis de tropper op så gør som min veninde gjorde (dog med sine bedsteforældre der gentagne gange overskred grænser og ikke fattede en NEJ): Døre åbnes, veninden ser sine bedsteforældre... Hun bliver højrød i hovedet af arrigskab og ophobede graviditetshormoner, skriger at de godt kan forlade matriklen da de ikke er velkomne lige nu... jagter dem derefter råbende ud af matriklen, ud på vejen og ind i deres bil... hvorefter de fordufter og siden har ringet inden de kom     .
Jeg er ikke det store familiemenneske, og ønsker at skabe og leve mit eget liv. Ikke at jeg ikke vil se dem - bare ikke så tit igen - så vi købte hus 30 min. kørsel fra vores familie - skønt.
Jeg skal i næste uge have besøg af sundhedplejersken, og vil så lige høre hvad jeg evt. kan forvente under sådan et besøg? Skal hun også lige som hos jordemoderen og lægen, trykke en lidt på maven og vurdere hvordan barnet ligger etc. Hvad plejer sundhedplejersken ellers og fortælle en under sådan et besøg? 
sundhedsplejersen har ikke noget med din graviditet som sådan at gøre. Det er forholdsvis nyt, at de besøger gravide, altså før barnet er født. Men efter min mening en meget god idé, at man lige har hilst på hinanden "inden det går løs". Jeg vil tro i bare får lov til lige at danne jer et indtryk af hinanden, en snak om dine og måske din mands forventninger til det at blive forældre og måske også til fødslen - og så ellers hvis du selv har spørgsmål.
hun skal nok fortælle dig at hunde og katte KUN er til for at dræbe spædbørn, at heste er sindssygt farlige, at dine kostvaner ikke er gode for barnet, at huset roder og så ellers kritisere ALT, og hvis der indenfor de sidste 6mdr har været en ryger i dit hjem foreslå at male om (nå nej det må man jo ikke)..       (overstående ironisk ment).. ..eller også kommer hun (ligesom min) bare på et hyggeligt lille besøg, og spørger ind til om du er klar til når babyen kommer, og evt. snakker lidt om hvad der sker hhv. når barnet er nyfødt, og lidt ældre, og give dig nogle brochurer og bøger som der står en masse relevant i. og hun vil nok fortælle om de forskellige tilbud i kommunen(mødregrupper, temaaftener, m.v.)     hun nævner nok ikke så meget om graviditet, for hendes "fag" er først når babyen er født.
Jeg havde en forfordelig halsbrand og Laura blev født med en ordentlig manke. Her er hun et par dage gammel 4 el. 5 mener jeg.   Det var dog blondt og ikke mørkt. Og her er hun 15 mdr. gammel - og har endnu ikke været til frisøren. Det går hende til blekanten bagpå.  
Katrine havde hele hovedet fuldt af masser af flot sort hår og jeg har ikke haft så meget som et enkelt surt opstød eller halsbrand på anden vis, så det er vist bare endnu en skrøne... -Randi
Åh nej, sikke et liv du har haft... Godt du har en sød, god og fornuftig mand nu (det virker det til du har). Tillykke med graviditeten..  Jeg giver pjemm ret, det er nok en god idé det hun skriver.. -Maj, hvis det var mig der havde det sådan med mine forældre, så tror jeg   jeg ville fortælle dem noget om graviditet før det kunne ses.
Først et stort tillykke med graviditeten. Sikke nogle forældre...jeg kan godt forstå at du føler dig magtesløs og føler at de bare køre hen over dig...men du er voksen,så de kan ikke tillade sig det,hvis de vil være en del af dit,din mands og jeres barn's liv...sæt dem stolen for døren en gang for alle...det tror jeg vil være bedst for jer alle...så kan de jo tygge lidt på det og så se om de ikke kan finde ud af at opføre sig pænt.
først et stort tillykke med graviditeten! hvis jeg var dig ville jeg ikke sige noget, så må de selv regne den ud når du begynder at få mave. ..jeg har heldigvis ikke forældre som har våget over mig, -tværtimod var jeg ude af døren allerede da jeg var 16, og har faktisk ikke set min far og pap-mor andet end ca. 1 gang i måneden siden. til gengæld er min farmor præcis den type som dine forældre (ihvertfald som du beskriver dem) -og ved du hvad? hun ved stadig ikke at jeg er gravid, selvom der er under 4 uger til jeg har termin. -sidst jeg så hende er for 3mdr siden, og der havde jeg lidt mave på, men skjulte det bag en stor hættetrøje,og hun aner ikke uråd. -til gengæld får hun det at vide inden for de næste par uger, damen er over 70, og det duer jo ikke at gøre hende så chokeret at hun får hjertestop vel   .
Først: Rigtig mange gange tillykke med graviditeten! Og dernæst.. Puhha. Den er svær.. Jeg ville nok ( men det er sgu så nemt at skrive - Noget helt andet er hvad man gør i det virkelige liv ). .. Men: Ringe til mine forældre og sige at vi kom til kaffe. ( Eller the.. Du er jo gravid   ), tage manden min under armen, sætte sig helt voksent og alvorligt. Sige at du er glad for dem som forældre, men at nu er du gravid, har et dejligt liv, er blevet voksen etc. Fortæl at du nu har brug for at skabe din egen familie og selv ønsker at bestemme over denne. De må meget gerne være med i graviditeten, men hvis du ønsker gode råd skal du nok spørge.Fortæl at du ikke ønsker de blander sig i hverken fødsel, opdragelse, tøjvalg etc etc.. De skal nok ha skåret det ud i pap. For helt ærligt..Så kunne man godt forestille sig lidt, at de kunne blive så opslugt og forelsket i deres barnebarn at de ønsker at " tage styringen " eller ved bedst. Måske? Tror bare at det er vigtigt at du får sagt fra nu.. For i guuuder selv " helt alm afslappede " mødre kan blive superirriterende når de opgraderes til mormor titlen. Dengang du var lille.. Da jeg gav sutteflaske.. Du tog akdrig skade af etc etc.. Jeg ser det for mig  Håber alt det bedste for jer. Godt din mand støtter dig. Afsted. Meld ud. De må gerne deltage ( for alles skyld - Også den lille ny ). Men det er dig som bestemmer. Anja.
Det min gjorde, der gjorde mest ondt, var de gange jeg ville fortælle hende, og min super dejlige far, at jeg var gravid. Da jeg ventede mig første gang: "Nå skal du have barn, kan du selv passe det..??" Anden gang: "Ja ja, men sååå skal du forhåbentligt ikke have flere, end det med..!!" Så da jeg ventede mig 3. gang, som 32 årig..    Der fik hun INTET at vide, hun måtte selv gætte sig til det..    Ved et Sankt Hans bål´s arrangement i anlæget. "Else, jeg har ladet mig fortælle, af en af dine veninder, at du venter dig igen, det er vel ikke sandt..?" Jeg kikkede ned af mig selv, og udbrød, meget højt... "GUUUD mor, det er jo sgu da osse...!!" "EJJJ hvordan har jeg dog kunnet overse det, og endda SLET ikke fortalt DIG noget om det.. !!??!!" "Men ja mor det er jeg, og det rager dig en papand, at jeg er det.. !!" "Hvorfor har du ikke fortalt mig det..??" "Halåå mor, hvorfor tror du lige selv hvorfor... !!" Uhh hvor det fryddede mig, at få hende ned med nakken, endda med HELE byen som vidner...      Hendes yngling i dag...     Ja min den yngste...          Men hun er glad for alle tre unger, ingen tvivl om det...    Tillykke med din graviditet... NYD den, for lige pludeslig er du mor på fuld tid...      Sæt din mor og far på plads, det er DIN familie det drejer sig om i fremtiden, ikke dem..     
Tillykke med graviditeten. Stakkels dig, og jeg som husker hvor udmyget jeg følte mig og gal jeg blev på min mor, den ene gang hun smed en nederdel ud som jeg elskede (det var dengang i gymnasie-hippie-tiden). Jeg har ingen gode råd, men det kan blive meget svært at få den til at fatte at de skal bakke lidt, de ser sikkert ikke de fejl de har gjort gennem hele din opvækst. Hvis det falder sig svært at konfrontere dem med det, så skriv et langt brev til dem, så har de tid til at fordøje det inden de skal se dig igen. Nanna
et STORT tillykke med den lille spire. Jeg har ikke nogen super gode råd til dig - men jeg syntes ligesom andre, at du skal vise dem din tråd. Det lyder som om den virkelig er gennem overvejet og kommer lige fra hjertet. Vis dem det sort på hvidt - så får du ikke sagt noget du bagefter fortryder, eller værre glemmer at sige nogen af tingene.
Mange tak til jer alle for at I gad læse og svare. Jeg har overvejet slet ikke at sige noget omkring min graviditet, indtil maven ikke længere kan skjules. Men det stiller mig lidt i et dilemma i forhold til min mormor. Hun er min sidste bedsteforældre og bliver 80 år her til januar...og hun er ærlig talt ikke for rask   . Jeg ville aldrig kunne tilgive mig selv, hvis hun døde før jeg fik fortalt hende den gode nyhed.   . Så er vi tilbage til hvordan jeg får sat mine forældre lidt på plads; nogen af jer siger "vis dem den her tråd" og andre siger "skriv et brev"... Jeg tror at de faktisk ville blive kede af det, hvis de så tråden her. Og jeg vil jo i bund og grund ikke gøre dem kede af det   . Derfor overvejer nu kraftigt et brev. Jeg tror godt jeg kan formulere brevet, så de forstår at lade mig lidt i fred, men samtidig også får lov til at glæde sig. Jeg vil jo ikke tage glæden fra dem. Pjemm: du er den første der nævner noget om afstand og om at flytte. Faktisk har min mand og jeg talt meget om dette. Vi har aktivt søgt job i det jyske(vi bor i kbh) og bolig. Men vi har endnu ikke været heldige. For du har ret - vi trænger til noget afstand og en god nummerviser. Jeg er træt af at bryde grædende sammen hver gang jeg har talt med min mor i telefonen... Til alle jer andre: jeg har forsøgt - mange gange endda - at sætte mine forældre stolen for døren. Jeg har talt pænt, med store ord, grædt, raset og hvæset! Jeg har endda forsøgt at være ligeglad. Men det virker måske kun i knap 1 måneds tid(2 hvis jeg er super heldig og virkelig har været grov), så begynder de forefra! Jeg takker for jeres opbakning og for at I ikke misforstod mit brev som om jeg var utaknemmelig eller et brokhus. Mvh Maj.
Hej alle. I var så søde og forstående og gav mig super god respons på mit indlæg, så derfor kommer der her en lille opdatering. Jeg er omkring 17 uger henne nu og har langt om længe fået det sagt til familien. Det blev en telefonsamtale, meget kort, hvor min mor nåede at fortælle mig mindst 700 gange at sige, at hun var glad   . Men der gik præcis 24 timer så brød helvede løs...min mor ringede og ævlede om, at nu havde hun købt en tremmeseng og var ved at anskaffe en klapvogn. Dette skulle stå fast hjemme hos hende. Så ævlede hun om uldundertrøjer til den lille og at jeg skulle huske at tage vitaminpiller, drikke mælk og spise ost osv osv osv   . Samtidig med hun selvfølgelig er glad, så er hun sur over at jeg har givet hende mundkurv på   . Det er ingen hemmelighed, at min mor er midtsjællands sladderavis   . Vi har en masse familie i jylland, men som jeg har sporadisk eller faktisk slet intet kontakt til. Alligevel er jeg gennem årene blevet informeret om dit og dat og hvad der nu sker her og der i det jyske. Jeg gider ikke være den næste "store nyhed" på plakaten og har derfor sagt til mine forældre, at de skal holde tæt - hvilket jo ikke passer mine forældre - og slet ikke eftersom de får noget besøg fra jylland her i weekenden, men jeg er altså ligeglad   . Og vi har forresten fulgt jeres råd: vi har fået os en nummerviser! Den skulle vi vist have haft for år tilbage...  Mange knus fra Maj - som glæder sig til den næste scanning her sidst i januar   .
som det er, dine forældre har vist dig misforstået godhed, de har ville passe på dig, der måtte ikke ske dig noget, men resultatet blev at de ikke kan lade dig blive voksen og have egne meninger. Du er nødt til at sige fra, meget fra - jeg kan næsten se hvordan de vil tage styringen omkring den lille når den er født, så skal du dit og så skal du dat. Sig næste gang, Kære mor og far, jeg ved i vil mig det bedste - men det er mit liv og jeg vil ikke have at skal styre det hele, de vil nok benægte at det er det de gør, men sig det er sådan du føler og at det er for meget for dig og også din mand, du er nu voksen med egen familie - og det må de respektere. Kan de ikke, så ville jeg gå så vidt og sige at så må de holde en pause fra jer.. eller sig at i overvejer at flytte for at få lidt fred, sig at du på ingen måde vil gøre dem kede af det, men at de gør dig ked af det. du skal ikke rase, græde eller andet, tal stille og roligt, derved forstår de måske også at du nu ikke kun er et trodsigt lille barn, men en voksen fornuftig kvinde. Og tillykke med graviditeten. mette
har du den oplagte mulighed.. De kan give dig et privatliv med havd der hører til, eller de kan undvære deres barnebarn!! Lidt hårdt, ja men du har ret til dit eget liv!
Puha det er en svær balancegang for hvornår det er for lidt og for meget....  Man holder jo aldrig op med at være mor, men ja hun skal trække sig lidt tilbage og lade dig om tingene. Heldigvis respekterer folk i min familie hvordan jeg gør tingene, eller også er jeg ligeglad med hvad de mener... det er nok en blanding   . Jeg tror ikke at nogen af os kan sige os fra for alt for gode råd og formaninger, men nogen gange skal man sige fra med det samme og andre gange skal man bare lade det fise gennem øregangen  Du vil ikke såre dine forældre, men nogen gange er det lidt nødvendigt, hvis folk skal forstå et budskab. Jeg synes dog at det er en lille bitte smule tarveligt at give dine forældre mundkurv på... de er jo super glade og stolte over deres kommende barnebarn   Min mor informerede også nære og fjerne hurtigere end jeg kunne blinke tror jeg   . Jeg tror også du bliver nød til at arbejde lidt med dig selv, så du magter at sige fra på sekundet, men måske løser det sig selv, for når man står med sit barn i armene, ja så vokser løvinden frem i ens indre  Tillykke med den voksende mave, glæder mig til at se hvad den gemmer. 
Dejligt med respons, det savner jeg ofte. Held og lykke. Nanna
Hej Hvem var det nu der solgte uldstrik herinde fra ? HIlsen sara
Der på et tidspunkt strikkede på livet løs og på bestilling.. Hun havde en hjemmeside på et tidspunkt hun kaldte strikkeriet, men nu strikker hun ikke længere for sig selv men sælger sine varer gennem en hjemmeside med hjemmelavede ting.. Sidse er ikke længere at finde her på HN så vidt jeg ved - hun har ihvertfald slettet sin profil..
Man kan finde "hendes" ting på en hjemmeside, men kan ikke huske hvad den hedder 
Jo sørmer så, her er den :
...
Så lidt så lidt. Det kan absolut anbefales 
Jeg kan idag ikke komme ind på denne side...ngoen der ved om firmaet har lukket eller andet?
Dette link virker, jeg kunne heller ikke komme ind på det andet link (hov det er com ikke dk, ser jeg lige). Mener Sidse's designernavn er Babylun. Jeg kan bestemt også anbefale hende. Nanna
Googl på "Babylun" (hendes firmanavn), jeg har set hendes arbejde på en anden webshop. Edit: Fandt den (så håber jeg du når at se linket inden tråden slettes, det bliver disse tråde af en eller anden grund altid) 
Tusind tak 
Hej HN'er. jeg har en del på hjertet her, håber at nogen vil prøve at læse igennem engang, og måske har nogle råd eller erfaringer at sparke ind. Når jeg kigger på mig selv dags dato ser jeg: en kvinde på 30 år, gravid (7+4) samboende med en mand der IKKE vil have barnet, jeg er arbejdsløs (har selv firma, men kun nok inde til ½ tid, så jeg skal have mig et ½tids job mere)en mor der er høj-himmel-henrykt for et kommende barnebarn, men døden nær af skuffelse over faderen til dette. jeg har lige gjort en uddannelse (uddannelse nr 4 for mig) færdig, men jeg har ikke skyggen af lyst til at fortsætte i det fag. jeg fik så at sige NOK under uddannelsen. når jeg kigger på hvad jeg vil nu ser jeg: en 30 årig kvinde der har fundet et dejligt lille hus til leje (SØGES HELT VILDT!!!) hvor jeg nu bor sammen med min baby i maven og min hund. skvattet der åbenbart kun knalder toldfrit er IKKE flyttet med. det ved han godt at han ikke skal. han ved godt at jeg flytter min vej. jeg ser også en pige der er glad for sit nye job, det får jeg forhåbentligt på mandag hvor jeg har en samtale om et job der lyder meget interssant for mig. jeg ser også en pige der nu føler sig fri til at glæde sig til sin baby. for det får jeg på ingen måde lov til hvor jeg er nu. tvært imod. min samlever så helst at vi brugte af samfundets resourser til at få problemet fjernet.jeg synes det er noget svineri at når to voksne velfungerende mennesker der ikke bærer nogle særlige sygdomme eller økonomiske vanskeligheder har skabt liv, der er selvfølgelig tilfælde hvor det er en rigtig løsning men ikke her. der er vi stærkt uenige! dette stavnerede han ved at sove i den forkerte seng nytårs nat. pige-barnet hedder Anne-mette. og det der (med hånden på hjertet) gør mig mest ondt i den sag er at hun ikke er særligt pæn. øv for mig at når han nu skulle være utro, at han så i det mindste ikke kunne gøre det pænt og ordenligt. jeg er så afklaret med at gå min vej fra ham at jeg ikke er særlig ked af at han har gjort det. det bliver godt at komme væk! når jeg ser frygten i øjnene ser jeg: en weekend far der fodrer med 98% yankee-bar. en mor (mig) der ikke kan svare på alle de spørgsmål børn har. mig der er bange for om jeg kan stå distancen, klare opgaven? det er trods alt single-mor fra dag 1. indeholder jeg det der skal til? vil jeg være i stand til at skjule mig dis-respekt for faderen overfor barnet? og hvad skal jeg svare på spørgsmålet: hvorfor ville minfar ikke have mig? sandhden selvfølgelig, jovist, men hvad derefter lige? jeg har så mange spørgsmål? jeg vil så gerne høre fra nogen der har prøvet noget tilsvarende eller ellers har noget at sparke ind med? hav en dejlig dag janne
tid lige nu, så jeg vil ikke komme med et længere svar - kun lige indsparke, at du nok skal klare det hele - du har ben i næsen, det kan jeg læse mellem linierne 
Du lyder nu til at være en temmelig stærk kvinde, som har begge ben solidt plantet. Brug den styrke på dig og lille blob, nøjagtig som du har tænkt dig det. Fremtiden må man tackle efterhånden som den kommer, det kan ikke svare sig at spilde god energi på bekymringer. Siger hende som er ved at dø over at hendes knap 1 år gamle datter for første gang skal tilbringe 2 timer alene med sin far imorgen  Jeg forlod louises far da Louise var ca 5 mdr, og er nu alenemor til tre børn. Jeg har fuld forældremyndighed, dog ikke med fadderens gode vilje, da jeg ikke mener at man kan have delt forældremyndighed, når den ene part ikke ønsker at tage del i ansvaret. Flere har sagt hvorfor jeg dog i al verden har presset så hårdt på for at faderen skal lære sin datter at kende. Hmm, jeg tror at det er fordi jeg gerne vil kunne sige at jeg gjorde hvad jeg kunne i den sag. Jeg vil ikke stå med en datter som føler at begge forældre har svigtet, det er nok at den ene gjorde det. Men jeg tror at man skal være varsom med hvad man siger om den forældre som ikke er der. Børn er meget loyale, også over for en skiderik. Selvfølgelig skal man så vidt muligt være ærlig, men ens egne forsmåede følelser skal ikke gå ud over barnet. Uanset hvad der kom imellem Louis´s far og jeg, så skal hun have lov til at syntes at han er en helt og elske ham for den far han er ( uanset om jeg mener at han er god eller dårlig til sin rolle). Jeg har lavet et fotoalbum til Louise med alle de billeder jeg har af hendes far, hans familie, hans elskede lastbiler, traktortræk osv, alt hvad der kan hjælpe Louise til at danne et indtryk af hvem han er, og dermed hvad hun selv indeholder. Hov, det blev langt, ti hi, og jeg kunne så men godt komme med mere   . Du er et okay menneske, stol på din mavefornemmelse, jeg er sikker på at fremtiden vil styrke dig Med venlig og medfølende hilsen fra Gitte
Jeg vil da også sige at du lyder til at være en kvinde der ved hvad du vil   du skal nok klare den, bare vent til du ligger med din smukke baby i armene så er der ikke det man ikke kan klare for sådan et lille menneske  Jeg vil ønske dig alt muligt held og lykke og få så sparket det fjog ud af døren... undskyld men magen til vat...  MVH Rikke ps du for lige en masse         herfra
og der er jo heller ingen garanti for os andre om, at den vi nu får barn med også er den vi lever sammen med om 20 år (selvom det håber jeg da at jeg gør   ). Men som de andre skriver, så virker du som en pige med ben i næsen. Og derudover glæder din mor sig jo også meget til at skulle være mormor (men ikke over skvattet der skal være far), så mon ikke du kan hente lidt trøst, opmuntring og støtte der. Vores forældre vil jo også vores bedste ligesom vi vil vores børn det bedste. Og endeligt: Jeg er selv skilsmissebarn - mine forældre blev skilt da jeg var ca. 3, så jeg kan ikke huske andet end at de har boet hver for sig. Dog kunne de fint snakke sammen osv. Men jeg har altså haft det fint selvom mine forældre ikke boede sammen   . Jeg tror det vigtigste er ikke at tale "ondt" om den anden forældre, selvom man ikke altid er enig i den måde som vedkommende lever på. Så selvfølgelig skal du nok klare det   . Så glæd du dig over det lille væsen der vokser indeni dig. Stort tillykke med at du virker så afklaret - og med den lille i maven. Mvh. Ditte
for jeres meget søde tilkendegivelser  jeg er lidt delt, for på den ene side er det jo fantastisk hvis der slet ikke er andre der har prøvet det jeg sidder i lige nu. på den anden side er det næsten svært at tro  men nogle få ting er sikre. jeg glæder mig til at flytte! jeg glæder mig til at få job! jeg glæder mig til at komme ind og blive scannet, for DER tror jeg det bliver 100% virkeligt for mig, hvorfor det er jeg indimellem har kvalme og er meget træt  altså, jeg ved det jo godt, og følger ivrigt med på netbaby.dk hver dag for at se hvad der nu er sket med baby. det er helt vildt spændende!  følger i andre med der? janne