Hejsa  Jeg har en skøn DV vallak med utrolig meget potientiale, som jeg gerne vil have i ridning et sted, og derefter sælge ham. Jeg vil derfor spørge, om der er nogle af jer der kan anbefale et godt sted eller en god berider? Helst omkring Århus, Randers eller Hobro. Min vallak er rigtig godt sat sammen og har god gang og virkelig anlæg for at gå korrekt samlet, med nakken som højeste punkt. Derudover er han utrolig følsom, og reagerer godt. Dette vil jeg gerne bevare, og vil især gerne have ham hen til en rytter som lægger stor vægt på at hesten skal rides op ad bakke, gå korrekt til biddet, samt rides fremad, så han bevarer sin gode gang og lærer at strække benene endnu mere, og få redet endnu mere gang ind i ham. Og selvfølgelig vide hvad han/hun har med at gøre. Er der nogle som kan anbefale en berider eller et sted? Er der iøvrigt nogen som ved om man skal betale skat/moms eller noget når man sælger en hest, hvis man bare er en privat som sælger til en privat? Håber der er nogen som kan hjælpe, da jeg gerne vil finde et godt sted til min dejlige hest 
Det skal man ikke. Det er ligesom at sælge alt andet som privat.
Ak ja så er den gal igen ØV.. Det var et noget trist syn der mødte os idag da hestene skulle sadles op - en tom sadel knægt  Sadlen er forsvundet fra Næstved Ridecenter (fra fredag til lørdag). Det drejer sig om en  , 17", 28,5 cm, sort m/dybt sæde. Sadlen er fuldt monteret med Passier stigremme, Sprenger Bow Balance bøjler, Christ lammeskinds pad samt mørke blåt Pfiff underlag. Får DU tilbudt, at købe sådan en sadel så tjek lige sadel nummeret så DU ikke får investeret i en hælervarer..
Min 6 mdr gamle labrador æder de andre hundes afføring, det simpelthen så ulækkert. Efter hvad jeg har kunne læse mig til er det fordi han mangler et eller andet tilskud, men hvad?? Jeg har prøvet forskellige slags foder men uden held, nogle der ved hvad dte præcist er han mangler?
hej tije jeg har selv en blandinig af en gravhund og en pappilon den gjorde det også. men så er det bare lige at jeg kan ikke huske hvad grunden var til det. men du kan jo prøve og kontake en dyrlæge af hvad det er den mangler.
æder hestepærer hvis jeg har dem med ude på gården. De er bare helt vilde med det, de syntes da bare det er så lækkert. Men andre hundes afføring har de ik været intreseret i. HILSEN KARINA.
Her er et link, til det første der poppede op på google: -Hjaltine.
Et gammelt husråd, er at give hvalpen en rå æggeblomme med salt. Mvh Helle
Hej Tina Jeg har tre hunde fra sammen kuld. Det er korrekt, at det normalt kun er hvalpe der spiser afføring fra deres egen artfæller. Desværre bliver den ene af mine hunde ved med at have denne dårlige vane (de er nu 3 år gamle og burde jo ikke længere gøre dette.) Jeg kan også anbefale Kabrotabs. Hestepærer spiser de alle tre stadig med stor appetit   og det tror jeg desværre mange hunde gør.
Hej Tina Jeg var lige inde på   og så dette indlæg: Når en hund spiser sin egen eller andres dyrs afføring, kaldes dette koprofagi. Koprofagi skyldes kun meget sjældent næringsmangel eller en nedsat mængde fordøjelses bugspytkirtel-enzymer. Koprofagi ses hos både sunde og syge hunde, ligesom det ses hos hunde der æder næringsrigt og hunde der æder næringsfattigt foder. Koprofagi er ofte et adfærdsrelateret problem, idet det ofte ikke er andet end en enormt dårlig vane. For at udelukke næringsmangel eller sygdom, bør du tage en god snak med din dyrlæge.  Adfærdsforskere har i mange år beskæftiget sig med koprofagi. Der kan da være mange grunde til at din hund æder afføring. Koprofagi kan være en naturlig adfærd. Vilde hunde og ulve kan være ådselædende og fordærvet eller kraftigt lugtende foderemner kan da virke tiltrækkende. Katteafføring kan også virke tiltrækkende i smag og lugt. For en tæve vil det være naturligt at æde hvalpenes afføring. Forskere har foreslået at hunde evt. optager vitamin B ved at æde afføring, denne teori er dog ikke bevist. Forskere har også foreslået at hvalpe æder afføring, fordi afføring indeholder et stof der fremmer udviklingen af hvalpenes nervesystem.  Hvis din hund er sund og rask, men æder sin egen afføring, lider din hund af et adfærdsproblem. Der findes et kosttilskud der i visse tilfælde kan mildne denne problemadfærd. Dette produkt indeholder et stof der hedder natrium-glutaminat. Når hunden indtager dette stof, vil dens afføring smage meget dårligt og adfærden vil da aftage i den periode hvor hunden får det omtalte kosttilskud. Det omtalte kosttilskud kan fås i håndkøb hos din dyrlæge. Da koprofagi ofte er psykologisk betinget, er det vigtigt at du kort og hårdt siger "nej", når hunden skal til at æde sin egen eller anden afføring. Herefter skal hunden nægtes adgang til den afføring som den finder interessant. Hvis din hund lider af koprofagi, bør du holde din have ren og holde hunden fra områder med megen afføring.  Hos visse hunde ses koprofagi sammen med andre adfærdsproblemer. Her bør du kontakte en dygtig adfærdskonsulent der kan hjælpe dig og din hund.
Jeg vil ikke bestemme at andres heste end min egen skal ha grime på både i stalden og på folden, men da jeg kommer ned til min hest i dag fortæller staldejeren mig en historie som hun oplevede tirsdag til onsdag nat som jeg nu vil dele med jer andre . Hun vågner om natten ca. kl 1.30 og høre heste gå ude på vejen. Først reagerede hun ikke rigtigt men da hun vågnede rigtigt op ville hun vide hvad der skete . Tankerne kørte rundt i hovedet på hende, tænk hvis vores heste hvor løbet ud? Nej den nat stod de inde pga. den lille er blevet forfangen så de to andre sku stå ind så han ikke var alene. Så kom tankten "er der nogle der stjæler vores heste???". Hun skyndte sig at tag tøj på, løbe nede under og vække hendes mand der var faldet i søvn foran fjernsynet. De skyndte sig begge over i stalden. Vores heste var der endnu. Ren refleks tog hun noget rugbrød og et træktov med. De gik ud på vejen (det er en lille mark-vej) og dér løb nogle heste forbi dem. De dage var der Cirkus i byen. Kunne det mon være deres heste der var sluppet fri? De møder en mand (og hvem går rundt kl 2 om natten hvis han IKK leder efter sine heste?) og finder ud af det er hans heste. Staldejerens mand tager hjem og starter bilen for at køre lidt længere væk for at lede og staldejeren og ejeren af hestene bliver i området og leder . Hestene er ude af syne. De hopper alle ind i bilen og ejeren af hestene's kone er der også. De kører ud af en større landevej og ud til en ny rundkørsel. Der finder de hestene. (Der er 4 heste i alt der er stukket af og kun de 3 af dem er der, skal jeg lige huske at fortælle). Der hvor de finder hestene er på en trafikmotorvej. Tilfældigvis var der en fold hvor hestene er gået ind uden besvær, ret utroligt. Staldejeren ser at ingen af hestene har grimer på, og hun har jo kun taget et træktov med . De to af hestene er rimelig nemme at få fat i. De får lidt af rugbrødet men den 3. er ret sky. (det skal siges at på det her tidspunkt er politiet informeret!) De troede ikke at der var strøm i hegnet da folden stod tom. Ejerne og nogle andre der er kommet for at hjælpe har et langt tov og prøver at få den sky hest op i hjørnet af folden (selvfølgelig lige ud mod trafikmotorvejen). Hesten bliver bange og tonser af sted - lige ind i hegnet som vikler sig rundt om benene på den og den går endnu mere i panik. Der er meget knald på det hegn for der står normalt køer på den fold. Ejerne af hesten er selvfølgelig i chok og konen græder (det tror jeg vi alle ville gøre hvis vores hest led!) og prøver at få staldejerens mand til befri hendes hest. I denne situation vælger han sit eget helbred fordi der er så meget knald på det hegn og han ikke har noget forstand på heste. Kl. er ved at blive 3.30 og der skal lastbilerne ud på den vej fordi de skal transportere div. ting, så her står der omkring 6-8 mennesker og kæmper med 3 heste, den ene sidder fast i et stødhegn og det ser ud til den er kommet alvorligt til skade og selvom de prøver at stoppe trafikken er der ingen der har respekt for det der sker. Staldejerens mand tager det okay og ringer til politiet for at få falck ud til at hjælpe den stakkels hest. Politiets svar lyder "falck stræker og kører kun ud i nødstilfælde!". Manden svare "jamen det her ER nødstilfælde. Kan jeg ikke selv ringe til dem?". Politiet svare "de tager kun ud i nødstilfælde af MENNESKER! Men du kan da godt prøve". Manden bliver selvfølgelig sur og siger "jamen kan I så ikke komme ud og spære vejen af så der ikke er trafik" og politiet svare "det gider vi ikke". Staldejeren bliver så vred at hun råber "hvad fanden skal vi ha politi for hvis I ikke gider hjælpe" og så smækker de på. Alligevel 10-15 min. senere dukker politiet op og hjælper til. Hesten er i mellemtiden selv kommet fri af tråden og er såret, det ligner at den i koden er blevet skåret op af hegnet. Heldigvis kender ejeren af hesten en dyrlæge som hun ringer til og hun kommer og hjælper med det samme. Nu er der gået 3 timer på hestejagt og staldejeren og hendes mand kører hjem, efter det meste er gået i orden. De har udvekslet numre men manden er kommet til at smide det væk - de håber at høre fra dem... For det første for at et tak for hjælpen men også for at høre hvordan hestene har det... Den 4. hest er stadig ikke fundet - hvad de ved af... Staldejeren blander sig normalt aldrig i andres valg og deres måder at passe deres hest(e) på men noget af det sidste hun sagde var "det er lige netop derfor mine heste ALDRIG går uden grimer" og manden der ejede hestene svarede "jeg ved egentlig heller ikke hvorfor vores går uden"... Historien er sand, jeg har selvfølgelig ikke alle detaljer med da jeg fik den fortalt i dag (torsdag den 31. maj)
Kan det mon have noget at gøre med at der er RIGTIGT mange der har schæfere - og at de helt små (pekingesere, gravhunde osv. ofte ender hos nogen der synes de er for yndige til at opdrage på)? Det er klart at der er flere der bliver angrebet af de hunde der er mange af. Gad vide hvordan det ville fremstå hvis man lavede en RIGTIG statestik - antal bid sat i forhold til hunderacen set over en bestemt periode, set i forhold til hvor mange af en bestemt race der var i landet i den givne perioden
Jeg blev bidt i kinden af en Golden Retriver da jeg var ca 9, rørte den ikke engang, men sad ved siden af hende som ejede hunden, da den pludselig kigger op på mig og bider, jeg måtte en tur på skadestuen, heldigvis var jeg ikke så gammel så man kan ikke se det i dag, men jeg kan mærke bidmærkerne/ar inde i munden/kinden. Jeg syntes det er lidt sjovt, folk går op i om det er en muskelhund som har været på spil, jeg er sku ikke bange for en muskelhund overfalder mig, men jeg er bange for den overfalder mine hunde... 
Jeg blev som 11´årig overfaldet af en Schæfer. Jeg blev bidt i hovedet og i maven. Hunden blev aflivet nogle dage efter. Jeg har et virkelig anstrengt forhold til den race, og det vil nok aldrig ændre sig, -selv om jeg har mødt mange gode eksemplare siden.
Blev for nogle år siden bidt af en grandanuar (staves? Den var i hvert fald MEGET STOR!) Den havde lige født og da jeg liiige ville klappe den sad den altså i min hånd  Og så var min mor jo så sød at kræve at jeg blev vacineret for stivkrampe (jeg er MEGA bange for nåle), så da jeg om aftenen sad inde på skadenstuen med hånden i decifenserende vand fik jeg hele stuen til at hyle af grin da jeg sagde at jeg hellere ville bides igen end at stikkes 
Jeg er kun blevet bidt én gang. Det var en rottweiler, og jeg har nok været omkring 13 år. Der hvor jeg havde min pony opstaldet, havde de også den her rottweiler, som vist ikke var blevet så godt behandlet tidligere. Den ville normalt ikke have, at der var nogen, som løb, eller som sloges for sjov eller råbte eller sådan noget, så angreb den. Det var nok temmelig uansvarligt at den var der, for det var trods alt en rideskole med mange børn. Jeg holdt dog altid afstand til den. En dag, da hestene var på sommergræs, skulle jeg ind i stalden og hente noget, og så kom den lige pludselig frem fra et af spiltovene og gik efter min arm. Jeg tror, at jeg nåede at flytte mig, for jeg fik kun nogle små skrammer - det værste var egentlig forskrækkelsen over den her hund, som pludselig kom frem inde fra mørket i stalden. Det kan jeg stadig tydeligt huske. Den har jo nok følt, at jeg trængte ind på dens område eller sådan noget, men den kendte mig godt, jeg havde trods alt været derude et par år inden da. Men ingen alvorlige ting, heldigvis. Mvh Anna
...men aldrig af slædehundene. Jeg tror jeg var omkring otte år. Min nabo havde en gravhund-Rasmus som godt kunne lide at lege med småsten. Jeg stod med knyttet hånd, han hoppede op og bed/krdsede mig i håndleddet fordi han ville lege med sten. Anden gang lå jeg som figurant i DcH´s A-klasse. Jeg lå gemt under et tykt dækken, og pakket ind i vinterjakke og trøje. Der kom en schæfer tordnende (det skal de gøre i en eftersøgning) men dens stopklods var altså hele kæften om min ene overarm. Det er ikke tilladt i konkurrencer at de bider, men det er goså farligt at bonge en hund for at have bidt, når jeg ikke var sikker- de må ikke deltage i konkurrencer mere før hunden er holdt op med at bide. Jeg vidste faktisk ikke da det skete, om det var tænderne, eller den bare havde smadret ind i min arm med forpoterne, for det kan skisme gøre lige så ondt med 50 kg. hund i højt tempo. Men sener på dagen da jeg tog min trøje af, var det tydeligt, at det var et bid, jeg havde otte blå mærker... Desuden har jeg arbejdet med 60 hunde på en slædehundkennel i Norge. Jeg blev snittet en gang af en hvalpetand, da jeg skulle stoppe en lidt for voldsom leg, men ellers blev jeg ikke bidt, selvom jeg tit stod med klør 10 i munden af kæmpende hunde, eller skulle håndtere dem ved skader...er det bidehæmning, eller er det ???så til alle med fordomme om slædehund som dræbermaskiner- drop det tak!
At blive bidt af en Komondor i den situation jeg beskriver øverst oppe, er naturlig for hunden. Det er forsvarshunde, og opdrætter var den første herhjemme med den race. Hunden kunne ikke ha reageret bedre. Det lå til den - det er det den er lavet til. At vi så via selektiv avl laver om på det faktum at hunden er en enespænder som passer flokken, det skal vi så administrere, ikke at nogen vil ha en Komondor (de lugter) men der er mange som dem - K
Jeg er blevet bidt to gange, da jeg var postbud. Første gang en lørdag, hvor jeg blev sendt langt pokker i vold som afløser og slet ikke kendte området og derfor kom noget senere rundt end kunderne var vant til. De troede så nok, at posten havde været rundt og lukkede kræet ud. Den kom luntende hen til mig ganske fredeligt (troede jeg da). Men bider mig så pludselig i armen. Der skete så ikke andet end en skramme/ridse der hævede lidt ligesom, hvis man er blevet kradset af en kat. Og så et blåt mærke. Det var en korthåret hønsehund/jagthund af en art. Ejeren kom ud, og jeg sagde jo så, at den havde bidt mig. Ja det tænkte jeg nok var kommentaren bare. Det blev jo så meldt, da jeg kom tilbage på posthuset, men om der så skete mere, ved jeg ikke. Anden gang var en schäfer. Manden ville ikke have postkassen ude ved vejen, da han mente, der ville blive begået hærværk mod den af ungerne fra McDonalds overfor. Postkassen var ved hoveddøren, men vi skulle så bare lade være med at aflevere posten, hvis døren stod åben (hvilket den ofte gjorde). En dag stod der en mand på gårdspladsen, så jeg gik ind, selvom døren var åben. Spurgte så, om han boede der. Nej. Nå så må jeg hellere smutte inden hunden kommer. Men det nåede jeg så ikke, før den kom farende og bed mig i albuen. Der skete så ikke noget, da jeg havde vinterjakke på. Det endte så med at manden selv måtte hente sin post på posthuset. Det var også skideirriterende at skulle køre rundt med hans post i flere dage, indtil man var så heldig at ramme en dag, hvor døren var lukket.
Gange som barn, ovenikøbet af den samme gravhund, indenfor et år. Det var umotiveret, og den bed mig i ansigtet. To gange ved kinden, og en gang i næsen.
Første gang da jeg har været ca. 5-6 år, af mine bedsteforældres puddel. Den kunne godt være aggresiv overfor voksne, men havde aldrig været det overfor børn, indtil den dag altså.. Anden gang var af en ruhåret hønsehund. Jeg skulle sætte en kollega af hos hendes forældre, da deres hund stille og roligt kom hen og bed mig i benet, fuldstændig umotiveret.
af en jack russel terrier, i hagen. og det var min egen skyld fordi jeg stirrede den i øjenene og sys det var sjovt at blive ved. og haps sagde det. min mor er blevet bidt af en shæfer. og puddel hund . min kammerat af sin lille chiavava ( staves? ) min kæreste pitt bull. så alle kan finde på at bide.
Jeg er blevet bidt af en pappilon, da jeg var 12 tror jeg... Vi var ellers gode venner, men en dag i sofaen hapsede den mig lige i hånden   Møgkræ. Heldigvis var det kun en lille skramme. Mht. at "muskelhunde" ikke går så meget igen her er vel også nærmest antallet af dem, især for år tilbage. Det er jo nu de vinder indpas.
Jeg er blevet bidt af mine forældres hund. Det var en Belgisk schæfer. Jeg var omkring 7 år. Min mor arbejde som dagplejemor og sad inde i stuen da jeg ville ud at kæle med Paw. Jeg sidder og nusser ham og pludeselig farer han i flæsket på mig. Han fik fat rundt om halsen på mig og op omkring mit øre. Jeg skreg i vilden sky og mor kom ud og sparkede til hunden i ren frustration. Der var blod ud over det hele og jeg spurgte hele tiden om jeg skulle dø. Vi fik kørt afsted til skadestuen, hvor jeg blev pakket ind i vat og gage og fik en kyse på til at holde det hele på plads, samt en stivkrampe. Mor og far kørte Paw til dyrlægen som undersøgte ham og det viste sig at han havde kræftknuder overalt i nakken, så det har gjort ondt da jeg ville ae ham deromme, derfor bed han mig. Jeg var enormt bange for ham og inden han blev aflivet (dyrlægen forsøgte at behandle ham) Blev jeg taget med ud til ham på en stor eng, hvor jeg skulle gå i snor med ham. Snoren var 10 m lang så jeg kunne løbe hvis jeg ikke følte mig tryg. Jeg fik nogle godbidder som jeg skulle give ham og han var bare den samme gode og venlige hund han altid har været. Han blev aflivet et par dage efter da han ikke stod til at redde desværre. Når vi snakker om episoden får min mor det altid så dårligt over at hun sparkede ham, det var ikke hårdt, men hun kunne jo ikke vide at han havde kræft. Jeg er ikke bange for hunde den dag i dag, men jeg kan se i øjnenen på dem, hvis de har tænkt sig at gå til angreb og det er simpelthen fordi Paw havde et bestemt udtryk i øjnene dengang han bed mig. På denne måde har jeg "reddet" mig selv fra at blive bidt for alvor en gang til. Jeg sad ved min onkels hund (den var kugleskør) og pludselig fik han samme udtryk som Paw. I det jeg rejser mig op, sanapper han efter mig, når lige at ramme min næse så jeg fik et lille hak. Men jeg elsker hunde, især schæfere og skal helt bestemt have hund en gang selv!!