Mit billede i dag er et gammelt billede af min tidliger fjordhest. Jeg dødte ham Onkel Hannibal.
Kære hestefans Så er der kommet en ny og hyggeligt side på facebook for dig der elsker heste. Lige nu kan du vinde gavekort til forskellige ridebutikker! Så besøg siden, inviter dine venner og fortæl lidt om hvad du elsker ved heste  Jeg glæder mig til at høre fra dig.  
måske du skulle fortælle hvad siden hedder?
Jeg vil også sige, det lyder vildt godt   - MEN ja, hvad hedder siden? 
Smid gerne et link ind til siden, til os mosefund der IKKE er på fjæsbogen - jo jo sådanne mennesker findes skam 
Ja, Katinka, vores rejse har været et eventyr på godt og ondt. Jeg havde bestemt at dette indlæg, skulle være eventyret fra ende til anden, men jeg kan se at det ville blive alt for langt. Derfor starter vi med slutningen. Senere kommer starten måske. Men for lige at give alle en chance for at forstå, hvad det handler om, kommer der lidt baggrundsviden. For omkring 3 år siden, opdagede jeg en dag, at min kære smukke Katinka, var halt efter at have rullet sig, godt nok kun lige de første 3-4 meter hun gik, men andre ting indikerede også, at noget ikke var helt som det skulle være. Dyrlægen blev tilkaldt. Han så hurtigt at det var det venstre bagknæ den var gal med. Så jeg fik taget røntgen billeder, som viste meget slemme gigtforandringer. For at sige det ligeud, skulle man ikke være ekspert for at se at det var slemt. Nå men da hun ikke var synlig halt, sagde dyrlægen, rid så meget du kan, det værste du kan gøre er at lade hende stå.Så det gjorde vi og det gik godt frem til sidste år. Der begyndte det at gå voldsomt ned ad bakke. Det blev svære og svære at få beskåret bagbene når smeden kom, til det til sidst ikke længere lod sig gøre uden kraftigt smertestillende. Så lagde jeg kortene på bordet og spurgte familien om ikke det var på tide at stoppe nu. Men jeg var desværre den eneste der var klar til at træffe den beslutning. Vi vendte det med 2 dyrlæger, som begge mente det var ok, at hesten skulle have smertestillende til smed og når hun stadig så så fin ud o.s.v. Så sådan blev det. Det er et år siden nu. Hvad har vi fået ud af det sidste år smukke? Jeg kan ikke svare for dig, men skal jeg være ærlig, er svaret for mig at glæderne med dig det sidste år ikke tilnærmelsesvis kan måle sig med følelserne af: svie, smerte, bekymring, dårlig samvittighed og ikke mindst følelsen af at forsømme dig. Siden er det kun gået ned af bakke, til du nu her i efteråret var konstant halt. Så tog jeg snakken igen, denne gang først med min far. Han ved hvad det indebærer og selvfølgelig gav han mig ret. Det var tid. Så skulle tanken lige få lov til at falde på plads hos resten af familien og jeg skulle have taget nogle billeder inden. Så kommer vi til det det hele handler om. Det sidste eventyr: Så går turen hjemad: Nå ja også, bare lige for sjov skyld, viser dette billede, hvilke elegante nye støvler jeg havde investeret i til denne særlige lejlighed. En skam de ikke kan ses  Et billede af de 4: Så blev du lukket på fold, vejret var fint og du skulle kun gå der et par timer til du skulle ind. Så måske af den grund, måske af en anden, faldt det mig aldrig ind at give dig dækken på, som du ellers altid har af hensyn til gigten. Min ene søster kørte hjem for at hente børn og min anden søster og jeg gik straks ind for at oploade billeder. Vi havde dog ikke mere end lige sat os i sofaen, da far stak hovedet ind og sagde at du lå helt flad ned i sneen på marken. Ja, ja tænkte jeg, hun rejser sig når jeg kommer derud. Så jeg tog en jakke på og gik derud. Men du rejste dig ikke. Du kiggede op, men lagde dig ned igen. Min søster kom og vi var ikke i tvivl om at du havde smerter, flere gange var det som om du tog tilløb til at ville op, men endte med at lægge dig igen. Så ringede jeg til dyrlægen, med bævrende stemme og tårene trillende ned af kinderne forklarede jeg ham det hele, og han var enig. Det var tid nu. Så ventede vi og ventede. Det er de længste og koldeste 3 kvarter i mit liv. Min søster og jeg gik på skift ind og tog varmt tøj på og hentede dækkener at lægge over dig. Så sad jeg ved dig, dit hoved halvt hvilende på mit ben, nussede dig, fortalte at jeg elskede dig og takkede dig for alt du har givet mig. Du lå der og rystede af kulde og ind imellem drejede øjnene rundt i hovedet på dig, så jeg tænkte flere gange; dyrlægen når ikke at komme. Hun er død inden han når frem. Det var du ikke. Endelig kom dyrlægen. Min søster gik ned for at tage imod ham og da hun gjorde det, fulgte de to andre heste bagefter hende. Det fik Katinka op. Med en kraftanstrengelse kom du på benene. Jeg strøg der over halsen og sagde: "kom". og så begyndte vi at gå. Ved leddet venter 2 heste, min søster og dyrlægen. Dyrlægen foreslår vi gør det lige uden for leddet, så de 2 andre kan følge med. Du hader dyrlæger og begyndte straks at puste dig op, så for alles bedste lægger vi en bremse på dig. Så kan dyrlægen komme til at give den første beroligende sprøjte. Du falder til ro og jeg tager bremsen af dig. Jeg holder dit hoved tæt ind mod kroppen og kysser dig på panden, mens du får de næste 3 sprøjter. Så falder du og så var det slut. Der lå du, nyvasket og fin i den kridhvide sne og under en mørkblå, stjerneklar decemberhimmel. Intet kunne have været smukkere. Det var den helt perfekte afslutning på en helt perfekt dag. Nu kan jeg slet ikke se, hvordan den dag skulle have kunnet ende anderledes? Det lå i luften, der var kun én rigtig måde at afslutte denne dag på. Det var den eneste rigtige afslutning på vores, dit og mit, helt fantastiske eventyr. Her er det sidste billede af Katinka, taget lige da hun er blevet lukket på fold igen. Drøm sødt min stjerne, min dronning, mit spejlbillede, min engel- mit et og alt. Da jeg gik ind den aften og kiggede på stjernerne, så jeg én som lyste klarer end de andre. Der sidder du nu og holder øje med mig, passer på mig. Jeg kan mærke det- jeg har dig altid med mig  Nu håber jeg I nåede så langt..