Hej. Så blev det fastlået: Gulle skal aflives. Min smukke helpart, som jeg endda lige havde fået tilbuddet om at overtage d. 6. maj - d. 11. fik hun konstateret forfangenhed. Jeg passede og plejede hende med smertestillende og vandbad i en uge. D. 19. blev beslutningen taget af hendes ejer - Gulle skal have fred. Hun bliver aflivet på mandag, d. 23. maj. I går sagde jeg farvel til hende. Hvor var det dog trist. Striglede hende rigtig grundigt, hale og det hele, vaskede og smurte hove. Kunne slet ikke få mig til at slippe hende - for når jeg gik, var det forbi og skal aldrig se hende igen  Det var ikke lang tid, jeg nåede at få med hende. Jeg fik part på hende midt i februar og har passet hende siden. Det onde var, at jeg fik hende tilbudt et par dage forinden og havde forberedt mig på at sige ja og at hun skulle være min første hest  Farvel Gulle    Ja, jeg ville ønske, at det så stoppede her - men skæbnen er ond. I februar mistede jeg Pingu, den dejligste lille shetlænder, som jeg havde passet siden sommer '07. Det var ganske forfærdeligt - han var min lille hest og jeg holdt så meget af ham. Efter han døde kastede jeg min kærlighed på hans bror, Felix, som jeg også har passet i flere år. Nu var det bare kun ham, jeg tog mig af - jeg brugte mange kræfter på, at han ikke skulle blive forfangen... Men mod forfangenhed kæmper vist selv guderne forgæves. Han har knap rørt græs - og er nu forfangen. Så jeg kan forberede mig på, også at sige farvel til min lille plet - hvor er skæbnen dog grum  Så røg lige alle hestene på 4 måneder  Farvel til Felix    Heidi
.. jeg ved lige præcis hvordan du har det. Sidste sommer mistede jeg min elskede hest gennem 17 år.. også til forfangenhed.
det er en trist omgang. jeg håber du klarer dig gennem denne hårde tid, og trods alt ikke mister lysten til heste...
...bare uheldig  Jeg føler virkelig med dig, jeg har selv mistet 3 heste til forfangenhed   og det er virkelig en lumsk og nederdrægtig sygdom. De bedste hilsner Britt
Øv, hvor jeg føler med dig... Hvor er det trist  Gulle er en enormt smuk hest og Felix ser så sød og charmerende ud... Det eneste du kan trøste dig med er at de begge er så heldige at de har haft dig i deres liv - det lyder som om du har passet rigtig godt på dem begge  Sender dig min største medfølelse!
Hej. Tak for jeres svar  Vi ventede heldigvis lidt med at gøre noget ved Felix, fordi hvis vi aflivede ham på stedet, ville Faxi stå helt uden selskab. Vi holdt ham fra græs og foderet stod på lucerne, wrap og roepiller - og sørme om den lille fyr ikke har kureret sig selv   Så vi er glade  Gulle blev desværre aflivet i forgårs - men det foregik rigtig pænt... Heidi
Jeg forstår dig helt! Jerg måtte aflive min drømmehest igår, også pga forfangenhed...  Trøst herfra
Hey folkens. HN er jo et sted hvor folk til sammen ved alt! Derfor vil jeg lige spørge hvordan det forholder sig med jobansøgninger sendt pr. mail. Forudsat, naturligvis, at ansøgningen opfordres til at blive sendt pr. email, hvordan skal man så gøre? Skal man skrive ansøgningen i word eller open office og vedhæfte? Er det for fancy at bruge google docs? Eller er det for uprof. at skrive ansøgningen (eler kopiere den til) selve mailen og så vedhæfte cv og anbefalinger? Gennetænker I rækkefølgen af vedhæftede filer? Lad mig høre hvad I gør. Mine ansøgninger går primært ud til kommuner inden for ungdomsvejledning og pædagogiske områder, samt skoler.
Jeg skrev ansøgningen, max en side, i word.. CV var også skrevet i word.. Vedhæftede begge ting til mailen, først ansøgning også cv, og skrev blot mit navn og nummer i mailen.. Anbefalinger giver ansættere ikke meget for, man må nemlig ikke skrive noget negativt.. Skriv heller ikke ansøgningen ind i mailen, opstillingen bliver helt af pommer til..
Når jeg søger, sender jeg altid på mail, hvis det står i stillingsopslaget, at det er en mulighed. Jeg gør det, at jeg skriver ansøgningen i Word, så jeg kan sætte det pænt op osv. Ansøgningen vedhæfter jeg så mailen til det sted jeg søger. Øvrige filer, som CV, anbefalinger mm. vedhæfter jeg også. Som regel er ansøgningen øverst i den liste af filer jeg vedhæfter. Resten har jeg ikke nogen rækkefølge på. Normalt gør jeg dog det, at jeg i mailen skriver hvilke filer jeg har vedhæftet, og så vedhæfter jeg dem i den nævnte rækkefølge. Så kan modtageren let overskue det, og se, hvis jeg har glemt en fil. Jeg vil synes det virker uprofessionelt, at kopiere ansøgningen ind i mailen. Håber du kan bruge det til noget.
... din ansøgning og dit CV i word og print dem som PDF. Så sikrer du at opstillingen ikke rykker rundt ved f.eks. forskellige versioner og det er professionelt. Afhængig af hvad du søger kan en anbefaling nu være god nok at sende med. De kan bare lade være med at læse den. Nej, de må ikke skrive noget negativt, men det er ikke svært at se hvilke anbefalinger der er lavet på en dygtig vellidt medarbejder og hvilke der ikke er. Held og lykke
ansøgning, CV, eksamenspapirer HVIS der bliver bedt om det, og evt. 1 udtalelse eller 2. Skriv i mailen: Hermed min ansøgning til stillingen som bla bla bla bla. Jeg vedhæfter bla bla bla bla. KH:)Annette
lave word dok om til pdf så nægter min pc ofte at gøre det. Såvidt jeg har fattet det er det ikke muligt at ændre i teksten når først det er en pdf. Hvis jeg så laver ændringer i word og vil gemme så vil den ikke. Fil navnet er blevet ændret. Hvad er der galt?? Den siger at den ikke kan gemme fordi den er åbnet??   Og det er den ikke. Ellers så vedhæfter jeg en word fil som er gemt som kompatibel med word 97-2003
når jeg modtager ansøgninger foretrækker jeg at de er vedlagt på en word fil, og ikke skrevet ind i selve mailen. ofte er man nødt til at printe ud, videresende eller gemme filen,- og det er altså mere uproblematisk når det ligger på en fil. jeg er interesseret i selve ansøgningen og et cv i første omgang. ikke eksamensbeviser og anbefalinger. jeg gider ikke dem som kun laver et cv, som er kombineret med noget ansøgningsagtigt. jeg vil have en rigtig ansøgning og et seperat cv. det gør bl.a. at det er meget lettere at sammeligne cv-er. derefter deler jeg ansøgerne op i 3 bunker: 1: meget interessant 2: interessant (bruges kun hvis der ikke er nok mennesker i 1.gruppe) 3: ikke interessant jeg foretrækker desuden et foto af folk i deres cv,- det hjælper mig til at bide mærke i de interessante personer. det kan desuden anbefales at tage et kort kursus,- eller kigge internettet igennem for forslag til cv-er og ansøgninger,- man bliver nødt til at skille sig ud for at få opmærksomhed og ryge i den rigtige bunke. jeg synes desuden også at det gør sig bedst, hvis man i mailen skiver en kort besked. ofte skriver folk: " hermed ansøgning til job i xxxxxx" prøv i stedet med: hej! jeg vedlægger min ansøgning til jeres spændende job i xxx,- og glæder mig til at høre fra jer! og husk for guds skyld at sørge for at firmanavn osv. er korrekt i ansøgningen,- jeg kasserer folk omgående hvis de ikke har styr på sådanne vigtige detaljer, da det er en del af mit/deres daglige job , hvis ellers de bliver ansat...
Jeg vedhæfter som pdf, for så ændres opstillingen ikke, som nogle andre også skriver. Adian og missssophie - tak for fifs til, hvad man kan skrive i mailen 
Har solgt en sadel. Men aner ikke hvordan man sender sådan en med posten så den er mest mulig sikker 
Jeg har lige modtaget en sadel med posten. Den var pakket i boble-plast, ikke bare løst rundt i pakken, men bundet med tape til sadlen, og i mange lag! Der kunne absolut ikke ske noget med den. 
Jeg har gjort det et par gange. Jeg tager gerne 2 flyttekasser, og sætter dem sammen, så den ene nærmest er et låg på den anden. Hvis du skærer ned i siderne, kan de godt gå ned over hinanden, og så bare masser af tape, der går hele vejen rundt, på alle sider. Sadlen kan evt pakkes i store affaldssække inden den lægges i kassen, for at undgå fugt. Så går man ellers ned på posthuset, får den vejet, betaler og sætter deres label på, hvor du skriver adressen. Sådan har det fint fungeret for mig 
Hejsa Jeg sendte min sadel afsted i en flyttekasse. Sadlen blev pakket ind i bobleplast og kassen fyldt om med aviser. Jeg antager at den er nået sikkert frem, jeg har ihvertilfælde ikke hørt noget fra køberen.
En stor kasse med aviser /evt et gammelt håndklæde). Jeg vil anbefale dig STÆRKT at sende den med post DK som forsikret post. Det koster ekstra, men så passer det ekstra godt på den og få et labal om at forsigtighed når de håndterer pakken. Det gjorde jeg daj eg skulle sende sadler.
Men hvor finder jeg bobleplast?? Hvad mon det løber op i af pris at sende i en flytte kasse??
Jeg har sendt en sadel pakket ind i to frugtpapkasser fra et supermarkede - jeg hørte heller ikke noget fra køberen, så jeg formoder at den er nået sikkert frem. Og så selvfølgelig masser af tape!
Bobleplast kan du købe på posthuset og prisen for pakken afhænger af vægten på sadlen - du kan se priserne på Postdanmarks hjemmeside.
Jeg købte engang en sadel som jeg modtog med posten - den var pakket i en gigantisk papkasse, og kassen var fyldt med sådan nogle af de der små flamingo "bananer/chips" eller hvad sådan nogle fiduser nu hedder - sadlen kom ihvertfald frem til mig i god behold 
Det er maj, det er forår, det er efter et efterårsuvejr med regn og rusk og torden og kølige temperatur og tidlig lystænding i de små hjem, en søndag i maj. Lad os hygge og underholde hinanden med de sjove, sære, mærkelige, skæve, hyggelige og uhyggelige oplevelser, der er derude bag skærmen. Det er præcis sådan en aften som denne, efter et uvejr, der er næring til Fantasien. Tanker om overnaturlige væsener og overnaturlige kræfter, er ikke kun noget, der hører vores forfædre til. Mærk naturens duft efter regn, lyt til den svage hvislen mellem træerne, bemærk den lille kniken fra gulvet, hunden der løfter st hoved og lader sit blik følge noget, hvor der ikke er noget at se. Føl naturens spændinger efter et voldsomt tordenvejr - som dønningerne fra et skænderi. Denne tråd er til alt det, der er næring til Gyset, til Fantasien og til Den Forløsende Latter, når sommeruvejret raser - og når det samler kræfter til et nyt opgør. Hvad har fået din fantasi til at løbe af med dig, og fik du opklaret, hvad det var?
Mit eget bidrag, oplevet for ganske nylig. Herhjemme er der mærkelige gæster i huset midt om natten. Der kommer en smule lys ind i min lejlighed fra gadebelysningen, så man kan sagtens se skikkelser og former i min lejlighed midt om natten. En nat skulle jeg på toilettet. Stadig halvsovende sætter jeg mig op i sengen, og stivner totalt. Der står en mand ved døren ud til entréen!   Kattene var ude af syne. Min mobil lå for langt væk til, at jeg kunne nå den, uden at gøre opmærksom på mig selv. Pokkers! Hvad gør en klog? Hvornår opdager han mig? Hvad er han ude på? Er det ude med mig nu? Jeg tager chancen, rækker ud efter mobilen, er også ved at tisse i bukserne, men hov, hvad var det? Katten, der er yderst forbeholden over for fremmede, stod med forpoterne op ad manden?  Drister mig til at tænde sengelampen, og ser........           .... Og ser, at på døren ud til entréen hænger min nyerhvervede lange, sorte uldfrakke, der var blevet lidt fugtig på vej hjem om aftenen, og derfor var hængt til tørre på den smalle side af døren.  Det tog en god time, før min puls var normal igen. 
Kunne jeg mærke en voldsom indvendig uro hele dagen.... Der havde gentagne gange været en meget uhyggelig brummende lyd i huset. Da jeg kom i seng om aften kunne jeg slet ikke falde i søvn... Kunne jeg høre lyden? Der var helt stille i huset.... Pludselig gav det et klonk der blev efterfulgt af den uhyggelige brummende lyd. Min mave snørede sig sammen. Hundene reagerede ikke.... Jeg turde ikke rejse mig for at tjekke.... Og lå længe inden jeg langt om længe faldt i en urolig søvn. Næste morgen stod det klart for mig, hvad der var årsag til mit ubehag.... ELREGNINGEN!!!! Derfor var lyden af varmeanlægget særdeles urovækkende og uhyggelig.
Mit stereoanlæg er ret gammelt og har haft problemer med at hoppe over på grønlandske nyheder mit i både cd-afspilning og andre radiokanaler. Jeg har taget dette med ophøjet ro, men så kom dagen hvor jeg alligevel var på p1 (der hvor de sender grønlandske nyheder hver aften). Jeg satte mig på en stol for an anlægget for at indstille radiokanalerne, som jo tydeligvis var i udu. I det jeg rakte ud efter anlægget sskruede det vildt højt op. Af sig selv! Da jeg tog fat i volumeknappen, var der f**** modstand i den! Som om noget andet havde fat i knappen  Det "andet" viste sig at være undertegnedes bagdel der havde placeret sig oven på fjernbetjeningen. Da jeg rejste mig og opdagede at jeg sad på den, var der pludselig intet problem. En anden gang var på vej over en jernbanebro, hvor jeg altså overhovedet ikke bryder mig om at færdes omkring midnat. Jeg har haft oplevelser af at noget var efter mig. Første gang jeg havde denne oplevelse var det skam også efterfulgt af nogle af de grummeste mareridt jeg har haft. Min gode ven som kendte byen bedre end jeg, fortalte at det også var et yndet sted at begå selvmord. Det gjorde jo ikke uhyggen mindre. Denne aften var det midsommerskumring. Jeg kig op mod broen, som drejer fra opgangen og hen over selve broen. Oppe ved svinget hang en blå tåge. Det var så mærkeligt. Min hjerne prøvede at finde på en fornuftigt forklaring. Men en blå tåge, der hænger middt i luften, er altså svær at forklare. Lige indtil smarte her kommer lidt tættere på, og opdager at den blå tåge, ikke er sportoget, men tilgengæld står på en grå jernstolpe og er påmalet en cyklist og fodgængere.   Nogen havde glemt at tage briller på, og havde derfor svært ved at skælne de mange grå nuancer i skumringen  Det var så lidt historier fra klogeåge   (som trods disse oplevelser af naturlige forklaringer, stadig tror på spøgelser)
Tilbage i teenage årene, skulle undertegnede og to skole veninder sove i telt sammen i vores baghave. Som sagt så gjort... teltet bliver rejst, og puder, madrasser samt masser af guf bliver lagt på plads også. Ind kryber tre teenage piger, fnisende og pludrende om alt hvad der nu rører sig i de sind dengang  Pludselig hører vi en kradsende lyd op ad teltet nærmest - Min ene veninde og jeg havde en yderst veludviklet fantasi hvad mystiske lyde og ting angik, så behøver vel dårligt sige at der var vild panik i teltet  Vi får næsten hidset den tredje veninde op også, men hendes fornuft vandt dog... det var et harmløst lille pindsvin der var på natterov, hvor piggene rørte teltdugen og gav den ildevarslende skrabende lyd på teltet  Trods mysteriet blev opklaret, så lå vi resten af natten og lyttede efter mystiske lyde  Mvh Janni
... som jeg aldrig har fundet en naturlig forklaring på, stammer helt tilbage fra jeg havde min pony. Jeg havde fuldtidsarbejde og læste HD om aftenen - og havde et fritidsarbejde de andre aftener - så ofte kom jeg først ud og ride ved 23 tiden. Det passede mig fint, for så har man skoven for sig selv, og jeg har ikke noget imod at ride i mørke. Dibber og jeg havde nogle faste ture vi red på natturene, så vi kendte dem godt og var helt trygge og veltilpas ved at være ude i mørket. Vi var vant til skovens lyde og ikke bange for en ugles skrig eller puslen fra ræven Men en mørk og skummel aprilnat, havde vi alligevel en underlig oplevelse. Vi kom skridtene på en skovvej som vi kendte ret godt, Dibber var rolig og jeg nød at slappe af efter flere timers undervisning i nationaløkonomi! Men så hørte vi en lyd - der var noget der larmede i skovbunden - og på en måde vi ikke havde hørt før. Nogen der bevægede sig hurtigt og jeg pludselig grebet af en rigtigt ubehagelig fornemmelse i hele kroppen. Dibber blev også pludselig MEGET bange for et eller andet, og - meget atypisk for hende - havde hun kun EN reaktion. FLUGT. Hun fik lov at vende om og vi kom væk fra området i en frisk galop (normalt galopperede vi ikke på nat-turene). Der var simpelthen så meget en stemning af ren ANGST i luften. Lige så snart vi var væk fra den vej, slappede Dibber hurtigt af, og jeg fik det også bedre - jeg var ikke glad for oplevelsen, men fornemmelsen af angst var væk. I weekenden efter, red jeg turen igen i dagslys - og red ind ad alle småstierne for at se om jeg kunne finde et eller andet der måske kunne antyde hvad der havde skræmt os. Og inde ad en lille sti fandt jeg en mindesten over to unge modstandsfolk der var blevet myrdet af tysk politi i 1945 - på den dato jeg havde redet der om aftenen! (jeg har siden læst at de var dræbt om formiddagen den dag - men det var altså om aftenen på årsdagen at Dibber og jeg blev "angrebet" af kollektiv angst.) Jeg red i øvrigt turen masser af gange om aftenen, både før og efter oplevelsen. Men aldrig lige omkring årsdagen. Og vi oplevede aldrig noget lignende igen - heldigvis!
Jeg red engang ponyer for et stutteri hvor der over den gamle stald lå en lejlighed som stutteriet's ejer havde boet i før hun flyttede over i hovedhuset. Lejligheden var altid låst af, men vi havde en nøgle hængende i stalden. Om dagen var der intet underligt, men hvis man gik rundt i stalden om aftenen kunne man høre fodtrin og knagende gulv oppe fra lejligheden  Første gang jeg hørte det gik jeg udenfor og tog i døren, men den var låst og nøglen hang på sin plads i stalden. Det var godt nok skræmmende når man ikke er andet end 12 år gammel. Jeg fortalte ejeren om det og hun sagde at hun også havde hørt det og af og til kunne hun lugte cigarrøg i huset selvom hverken hun eller manden røg noget som helst. Kattene forlod simpelthen huset når den lugt var der. Ejeren mente at det var en gammel mand som boede i huset før hende der var på besøg en gang imellem. Efter noget tid faldt man faktisk underligt til ro med tanken om at den gamle mand af og til vandrede rundt på ejendommen, men om han stadig er der ved jeg ikke... På en anden gård kunne man sent om aftenen høre hovslag på staldgangen selvom lyset var slukket og alle heste var i boksene... Måske er det mig der har spøgelses-tækkke  //Desirée
Hej alle.  Jeg er en ung kvinde på snart 25 år, som har et stort problem. Jeg har redet dressur i mange år, men for to år siden kom jeg ud for et trafikuheld.  Dette trafikuheld har voldt mig en masse problemer efterfølgende feks. besvær med at gå på trapper, besvær med at side, ligge, stå og gå i længere tid af gangen, hævede og ømme ben som jeg ikke kan støtte på, låsning af knæ osv. Da jeg jo tidligere har redet i mange år, vil jeg jo rigtig gerne tilbage til dressursporten, så jeg forsøgte mig for et år siden at komme tilbage på hesteryg ved at tage en undervisningstime på en lokal rideskole på en normal stor hest (166 i stg.). Dette var mildt sagt en kæmpe fiasko! Jeg kunne slet ikke styre bevægelserne med den ene side af min krop. Benet fløj frem og tilbage i stigbøljen, og jeg havde svært ved at holde balance, især da vi skulle galoppere. Underligt nok var der intet galt med min anden side af kroppen som opførte sig "som det plejede" når jeg red. Jeg var også en tur ude og ride på islænder en enkelt gang, men der var slet ingen problemer. Alt fungerede som det skulle, både ben og balancen, også når vi red i galop. Jeg har siden ulykken været til et hav af undersøgelser, men lægerne kan ikke finde noget galt med mine ben. De siger at det "bare" er overbelastningsskader jeg har i begge knæ, men den tror jeg ikke på. Mine ben 'klikker' når jeg står, går og drejer mig, og ifølge det som jeg har kunne læse mig frem til er det tydelige tegn på menisklæsioner. Det som jeg godt kunne tænke mig at vide, er om der er andre som har eller har haft lignende symptoner, og som det er lykkedes at komme 100% tilbage på hesteryg? Her mener jeg, at kunne ride dressur igen på M niveau uden smerter eller andre former for gener? Det er ved at drive mig til vanvid, at jeg ikke kan ride dressur, så håber at der er nogen herinde som har nogle gode råd. Catharina
På islændere..? Det er en mulighed, i dag går isheste også dressur. Gêner og smerter efter alvorlige skader slipper man ikke for, desværre. Måske kan det hjælpe at tage fiskeolie imod de "klikkende led", mine led knækker (siger høj knæklyd), og det hjælper afgjort med rigtig kost. Ting tager tid- også (især) led.
menisken den er galt med. Har også i sin tid døjet med mine knæ, så guderne måtte forbarme sig. Det startede med jeg falder forover da vi skal springe buk i skolen og lander på mine knæ. Min brusk i begge knæ blev efter en del år efter fundet ujævn, men man var holdt op med og slipe dem jævne igen, da der var for mange historier om patienterne rent faktisk fik det dårligere bagefter. Der ud over var mine slimhinder i knæene mast til uigenkendelighed og som lægen sagde, det kunne jeg så have glæde af de næste 10 år - han fik ret, det tog 10 år. Jeg har ellers haft så dårlige knæ, at jeg har oplevet mine ben forsvandt under mig på vej ned af trapper, de gav simpelhen efter. Jeg kunne heller ikke rejse mig op fra en stol uden og bruge armlæn til og hejse mig op, og i flere perioder gik jeg med krykker og havde konstante smerter. Ridningen var heller ikke rigtig god, for det gjorde også ondt, cykling var bedre, men kun hvis der ikke var for stor belastning på Det tog 10 år, så var mine knæ faktisk fine igen, nå ja indtil jeg lige smadrede dem i et trafikuheld, så tog vi lige 10 år mere, men ikke lige så slemt i lige så lang tid, nu er de fine igen. Så håb op, kroppen kan reparerer sig selv for en hel del, men det tager sin tid.
Jeg har ikke haft helt præcis samme skade som dig, men de samme symptomer. jeg kom til skade med min hest, og kort fortalt var jeg sengelagt i omkring 3 mdr og da jeg efter 6 mdr kom op på hesten virkede hele min venstre side heller ikke. jeg "glemte" den hele tiden, og intet ridning fungerede automatisk som det ellers gjorde før jeg kom til skade. Jeg besluttede mig bare for at det skulle den fandme, og så red jeg ikke uden at min underviser var der til hele tiden at korrigere mig og huske mig på, at jeg skulle huske min venstre side på at være til stede. og langsomt kom det hele tilbage og jeg har nu ingen problemer med at ride min 174 cm store hest med kæmpe rygsving. balance og styrke kom stille og roligt tilbage. men jeg tog babyskridt og fik rigtig meget undervisning. Kroppen skal bare have en mulighed for at komme med. held og lykke med din ridning!
jeg vil som andre her i tråden foreslå at du ændrer ridedyr til nogen der er mindre og med mindre rygsving end det du er vandt til i en periode..det kan hjælpe på balancen..en stille og rolig opstart er en god ting..
Jeg faldt af for et par år siden og brækkede ryggen. Det var svært at komme i gang igen. Men den bedst hjælp fik jeg af fysioteapeuten. Han lavede et træningsprogram for at genoptræne de muskler jeg bruger når jeg rider + balancen. Hvis ikke jeg træner har jeg svært ved at holde til at ride, men hvis jeg træner lidt ved siden af, så går det fint. Jeg har bare en hest og rider ca 5 dage i ugen og det går helt fint med lidt træning.