Hej alle I vise kvinder  Det er snart meget lang tid siden, at jeg har givet lyd fra mig herinde. Men jeg har fulgt så godt med, som det var muligt. Først og fremmest vil jeg sige tak for alle de gode råd og hjælp, jeg fik herinde, da jeg var skeløjet af træthed og totalt nedkørt pga Johannes kolik. Tusind tak, de hjalp i den hårde tid. Så nu er det tid en glad opdatering: Kolikken varede nøjagtig 3 mdr og 3 dage, så var det somom hun vågnede op en dag og var en "anden" pige. Glad, uden smerter og i stand til at sove...hvilken fryd. Nu bliver hun 6 mdr i næste uge og der sker jo bare så mange fantastiske ting i øjeblikket. Ja bare en lille opdatering, en stor tak til jer alle og et lille pip om, at jeg stadig er her. Også et billede af prinsessen fra idag med hendes "storebror" Rumle...smil Hav en dejlig dag alle sammen. Kh Anja  
det må da være en stor lettelse for dig, at din datter er ovre sin kolik!! Jeg kan slet ikke forestille mig, hvor forfærdeligt det må have været, og så må lettelsen og glæden jo være ekstra stor over at det er forbi  Lidt skægt/pudsigt at kolik standser så pludseligt (at du ligefrem kan sige dén dag holdt det op), har man ikke, i starten, svært ved at tro på, at det virkelig er holdt op?? Dejligt for jer, at solen skinner til jer, og stort tillykke med 6 mdrs fødselsdagen til Johanne 
for magisk når man runder de famøse 3 måneder  Jeg husker det ligeså tydeligt. Vi døjede jo ikke direkte med "kolikbarn" (som jo i virkeligheden nok bare er et udtryk for et barn hvis tarm system lige skal igang), men, Ida havde i høj grad også problemer med maven. Det var som at få et nyt barn den dag det holdt op  Så har du rigtig kunne nyde at være mor - endelig. Hun ser rigtig sød og glad ud, og sikken en dejlig hund også.
oh ha da.. min datters elskede kanin er sten død.. nu ligger den, offer for en forbrydelse, begravet i savsmuld inde i dens bur   den skyldige er vores hankat Mia   den har skræmt kaninen ihjel.. jeg havde netop sat kaninen ind i buret efter dens daglige tur med børsten (ja jeg har redt dens hår, ikke slået den *G*) og vendt buret så lågen igen står ind mod væggen, da den er noget af en udbryderkonge.. så går jeg i bad, og da jeg kommer ind igen står buret skubbet skråt ca 20 cm ud fra væggen af og lågen er åben og Mia sidder inde i buret og miaver som en gal ford iden ikke lige har fattet hvordan den kommer ud.. der er så savsmuld ud over hele gulvet rundtom buret, og halvvejs begravet i savsmuld inde i buret ligger kaninen så.. sten død.. min datter er helt fuld kommen forelsket i den kanin og passer den til ug, selvom hun kun er to år, og nu når hun kommer hjem er den der ikke mere.. hvordan faen takler jeg lige den?!! har tænkt mig at tømme bur inkl. kanin i en sort sæk og kyle den ud og sætte buret i kælderen, vi har ikke have, så vi kan ikke begrave den.. øv øv.. ondsvage kat..
..og se lige hvor uskyldig den ser ud.. katten altså  
Kæresten og jeg er så småt begyndt at vende spørgsmålet om børn. Vi er begge enige i at vi skal have børn, og det skal vi have sammen, men vi var egentlig enige i, at vi skulle vente til vi begge havde en uddannelse. Kæresten er færdig til jul og jeg er slet ikke startet endnu. PT går jeg hjemme pga sygdom, og på mandag skal jeg så have fjernet en cyste fra min æggestok (den anden er fjernet). Risikoen er meget stor for at de fjerner min sidste æggestok, men lægerne har lovet mig, at de vil gøre alt for at den skal blive siddende. -Men er der tegn på kræft (som jeg har haft før) så ryger den. Det er også fair nok. Men så er det at jeg tænker: nu er det anden gang at jeg har denne oplevelse, og tænk, hvis æggestokken bliver, så kan det jo nemt ske igen, at jeg står og kan risikere at blive total steril (jeg har allerede fået afvide, at jeg nok har relativt svært ved at få børn). Så vi vil nok forsøge så snart operationen er overstået. V flytter til en 2½ værelses lejlighed i september, så det med pladsen er egentlig også på plads. Men jeg er da lidt bange ved tanken om et barn. Jeg føler mig på en måde ikke parat til den slags ansvar. Men omvendt, så tænker jeg, at jeg må gribe chancen når den er der (hvis den er der) også tage resten som det kommer. Jeg har snakket med et par veninder der har børn, samt min søster og alle har kunne nikke genkende til den nervøsitet jeg føler, men de siger at når man sidder med barnet, så glemmer man den helt. Men hvad ville i gøre i min situation? Jeg tænker bare, at hvis jeg har fået et barn, så "slipper" jeg for tanken om at være barnløs resten af livet, så kan de sgu godt fjerne hele underlivet uden at det gør noget. Mand det er svært!
...men jeg tror nok, at jeg ville vælge bare at prøve. Og lykkes det ikke, så er der jo andre muligheder.   Evt. kan du jo snakke med din læge om at få høstet nogle æg inden din æggestok bliver fjernet. Så kan I senere forsøge at få et barn via kunstig befrugtning.   Og ellers er der jo mange skønne børn i verden, der mangler et hjem og en mor og en far.  Camilla
Først vil jeg sige at det gør mig enormt ondt at høre om din operation. Håber selvfølgelig alt det bedste for dig  Kan godt forstå tanken om børn så hurtigt som muligt m.h.t. at kunne få børn - og kan også sagtens følge at der ligger lidt pres på. Da vi talte om baby her, tog vi det meget afslappet det måtte komme når det kom, vi var klar, men havde også tid til at vente. 3½ uge efter pillerne var lagt testede jeg positiv - og så startede med glæde og tårer. Jeg var så glad, men pludselig i tvivl om jeg kunne klare ansvaret. Nu har han været herude hos os i 4 måneder, og jeg kan idag slet ikke genkende de tanker jeg havde. For det kom som det mest naturlige efter fødslen - hans behov trådte ind der hvor mine før var. Så jeg tror ikke du skal være så nervøs for om du kan klare ansvaret, det kommer helt af sig selv, sammen med bekynringer og mindre søvn  Jeg håber det bedste, og især at lykkes at blive gravid "the-natural-way" - de er så skønne de unger  /Eva
forvejen måske har svært at blive gravid så vil jeg lade prævention være prævention og se hvad der sker hvis i har tankerne så småt ved småfolk så er i nok klar når det sker håber meget for dig at de kan bevare muligheden for du kan få børn
Jeg er her stadig   Er bare blevet beordret sengeliggende af lægen, men har nu lige sneget mig ind til computeren alligevel, for at give en lille opdatering. Skal til lægen igen i morgen tidlig kl. 9.20, hvor han vil vurdere om jeg skal på sygehuset eller ej. Han er lidt i tvivl om det var tidlige plukke veer. Havde ingen plukke veer med Mathias, så jeg aner ikke hvordan de føles   Men jeg mærker dog stadig liv, så jeg tror som sagt ikke der er noget galt med barnet, heldigvis. Nu vil jeg liste tilbage til sengen, inden manden opdager mit lille flugt forsøg  Skriver selvfølgelig igen imorgen, når jeg selv ved mere. Tak for jeres betænksomhed. Det varmer  Lillian
Så har jeg været til læge, som sendte mig videre til Herning sygehus. Men her blev jeg godt nok ikke meget klogere. Lægen der tog imod mig, virkede som om jeg forstyrrede ham på en travl dag.   Han havde ikke engang læst min journal igennem, og han rodede rundt i papir og datoer, hvorefter han nærmest hånede mig, da han fandt ud af at jeg var sygemeldt pga mit lave blodtryk. Det var da ikke noget at gå sygemeldt for, for det døde jeg jo altså ikke af   Herefter scannede han mig i ca 20 sek, hvorefter han kunne konstatere at baby havde det godt.   Det er jo også det vigtigste, men hvad med mig   Jeg har s*g*u da stadig underlige mavesmerter, som ikke bliver bedre, tværtimod. Herudover har jeg fundet ud af, at de stikkende smerter jeg får, ER plukkeveer. Og de gør altså ondt. Jeg syntes det erlige tidligt nok, når jeg nu kun er i uge 17+2   . Er bare så skuffet over Herning sygehus lige nu, og har ikke lyst til at ringe og forstyrre min egen læge endnu en gang. Føler mig ydmyget af ham lægen fra Herning, og udstillet som en anden hypokonder, som bare skulle se at få lettet den bagerste, og komme i sving igen.  Hilsen Lillian
I min sidste graviditet havde jeg også på et tidspunkt nogle plukve-agtige-fornemmelser. Min læge var i tvivl og ringede til fødegangen, som sagde at han skulle tjekke mig for blærebetændelse, hvilket også viste sig at være årsagen til mine plukveer. Er du blevet undersøgt for det? Det opstår faktisk tit i forbindelse med graviditet. Vh Liselotte
Ja, jeg er blevet undersøgt for blærebetændelse. Og det havde jeg ikke. Jeg havde blærebetændelse da jeg var gravid med Mathias i uge 32, hvilket resulterede i, at fødslen næsten gik igang. Så det undersøgte han mig allerførst for, da jeg var der i torsdags. Skal ind til ham igen idag. Han sagde selv i telefonen at han i fredags først og fremmest tjekkede op på, at der ikke var noget galt med barnet. Så nu må vi jo lige tjekke hende moren idag  Hilsen Lillian
lige du føler trang til at smide den tråd herinde er vi gravide/forældre (som dette fora jo er til) virkelig så trælse over for vores single veninder? Ja kan da godt se det ikke er så fedt at høre på ens gravide veninde som stråler som en sol når man selv vil være den der stråler men har du hørt om at glæde sig på andres vegne til trods for at ens liv er knap så fedt?
men med tiden bliver det sværer og sværer! og til sidst (som nu er det rigtig svært!) og hvorfor jeg skriver det her? for at få jer til at tænke lidt over det. hvor skulle jeg ellers få fat i jer? og for at prøve at beskrive den anden side af denne tabu-sag. det føles lidt som om det er noget man ikke må sige højt. men her tog jeg så bladet fra munden. janne
modtageren bestemmer budskabet. den havde jeg ikke set komme. men du misforstår altså. måske fordi du helst vil? måske fordí du ikke forstår? hvad ved jeg. brug mit indlæg til hvad du vil. hav en dejlig dag janne
er det præcis du vil ha? skal vi undskylde vores lykkelige situation? tror du virkelig vi sidder over for vores veninder og hælder gylp ud af ørene når vi godt ved at de ikke kan snakke med (dem som er single)?? jeg kan da godt huske dengang jeg var single og uden børn men jeg syntes nu ikke mine veninder med børn og mænd sad og plabrede løs om unger og mænd... Har du ovevejet om det ikke er dig som bare er en smule nærtagen, ja og jaloux?
Denne tråd er da vist kommet på den forkerte side, hva´   Den burde vist ligge på ryttersnak, for jeg syntes så bestemt ikke den hører til her   Dette toneleje er vi ikke vant til. Måske på de andre forum´er, men ikke her. Du burde ikke opsøge os på Ve-ble... men en psykolog, som kunne hjælpe dig af med dine problemer, istedet for at bebrejde os vores "perfekte" liv Held og lykke i fremtiden Lillian
Og, monasdatter - tro mig, engang imellem byttede jeg gerne mit "perfekte" liv, min "perfekte" kæreste, vores "perfekte" hus, og vores "perfekte" datter ud, med en single uge   Du ville nok løbe skrigende boprt når det kom til stykket  Selvvalgte singler - jo, de findes altså!! Jeg var det selv i nogle år. Nogle af de bedste i mit liv. Det var bare en anden tid end hvor jeg er nu. Niks - du skal ikke skyde "skylden" på os - mand dig op, tag vare på dit eget liv, søg hjælp eller hvad du nu har brug for - men en tråd som denne, på et "gravid/børne" forum - nej tak - det er sgi ligefrem usmageligt - øv  Ps. Jeg kan bestemt godt snakke om andet end, barn, mand, graviditet og lortebller- og sjovt nok, så er det det jeg gør når jeg er sammen med mine single veninder (som jeg stadig ser ofte) 
hvem faen ville ikke gi en arm for en weekend uden ble, skrål og mand og være ung og yndig og single igen men helt ærlig sådan er det bare ikke sådan har vi valgt at leve vores liv og ja det findes altså selvvalgte singler min søster er en af dem og lever i bedste velgående uden fast det ene og det andet skulle jeg hilse og sige... Tror også i bund og grund du lider af en jalousi som du da skal se at få bearbejdet og så kom ud i livet for mister right finder faktisk han er måske ikke en don dario med røven fuld af penge men tro mig andet kan også sagtens bruges og iøvrigt er der sgu langt, meeeget langt imellem sådanne typer.. Mand dig op kvinde! og ta en tudekiks.
Hvad skal man sige??? Kan ikke helt følge dig i dit indlæg (nu får jeg jo nok afvide at jeg vil misforstå det) men hvis en veninde er mave-sur over mit liv, bliver hun altså valgt fra!!! Venskaber ændre sig når man bliver ældre, man er ikke længere sammen 24 timer som da man var teenager, man går ikke i byen hver fredag + lørdag når man får familie! Men det er da ikke ensbetydende med at man ikke længere har veninder!!! En RIGTIG veninde kan man græde og grine sammen med, hun glæder sig på mine vegne og græder sammen med mig når livet er hårdt... ligesom jeg gør over hendes liv! Det kan da godt være at mine single-veninder ikke kan grine/græde af Mikkel´s lortebleer, men de gør et forsøg! Ligesom jeg gør med deres hede nætter på byens diskotek! Så spørg dig selv: Er du en RIGTIG veninde??? Indersinde har jeg bestemt heller ingen frygt over at de vil score min mand, men måske det er sådan lækkere singler tænker 
Ja det går over. Det er i hvert fald min erfaring. Enten finder du og dine veninder et emne i alle kan snakke med om eller osse finder du ud af at du er et andet sted i dit liv end dine nuværende veninder. Jeg nåede selv frem til - efter mange tudeturer på sofaen - at jeg måtte se at komme videre og ikke sukke efter et liv som deres. Jeg ville jo så meget mere. Idag ser jeg sådan på det, at hvis vi virkeligt havde et venskab, så finder vi sammen igen, fordi vi har lyst til at se hinanden. Og gør vi ikke, ja så var det nok ikke så fantastisk som jeg går og bilder mig selv ind. Jeg følte mig meget udenfor når emnet drejede sig over på fødsel, blemærker osv. Men jeg misunder dem intet idag og gjorde det vel egentligt heller ikke den gang. Op med humøret 
Til at komme videre og tage eget liv i egen hånd?  Husk - når man søger mest, kommer det ikke. Læner man sig tilbage, slapper af, og nyder livet som det er, så kommer det man savnede allermest en overgang væltende.