Når et barn bliver født skal det enten have modermælk eller modermælkserstatning. Når det er 4 mrd. gammelt begynder overgangen til grød. Når det er 6 mrd. begynder de at få moste ting og når de er 8 mrd. begynder den mere faste føde. Når de så er et år er man færdig og de kan næsten spise det samme som os voksne, men nu er mit spørgsmål så, hvorfor er det sådan?! Umiddelbart vil jeg sige at det har noget at gøre med at deres maver skal "udvides" og gøres "klar" til det nye mad, men hvorfor skal det være så fast ved 4, 6 og 8 mrd?! Jeg har da selv fornemmet hvornår overgangen skulle være ved at se på hvor meget mine børn trængte til mad - var de sultne en halv time efter sidste måltid var det nok fordi de ikke blev ordentlig mætte af det de fik og så måtte jeg se om de trængte til mere "gods" i løbet af dagen. Hvad er jers forklaring og følger i "programmet" til punkt og prikke eller gør i som jeg har gjort?
Jeg tror de angivne måneder er vejledende. Og at hvert barns spisevaner er individuelle, derfor er tidspunktet for hvornår de er klar til hvad også individuelle efter hvert barn. Den med fast føde, hænger jo også sammen med hvornår barnet får tænder. Min pige er jo ikke så stor endnu, men jeg vil klart gøre som du. Og føle mig frem til hvornår der er det rette tidspunkt.
er det jo kun, grunden til de skal have mælk de første ihvertfald 4 mdr, er pga deres tarme ikke kan fordøje mad. men det er jo vejledende, nogle kan ikke mætte deres børn på mælk, og andre kan i mange mange mdr. tror ikke der er mange der slavisk følger disse vejledninger - men lytter til deres inderste fornuft, eller spørger sig for. mette
...det er et godt spørgsmål. Da jeg var baby var det normalt at man begyndte med skemad allerede fra 3 UGERS alderen og fra 4 måneders alderen fik jeg allerede almindelig mad - men dog "skånekost", hvis man kan sige det sådan - kogt fisk, kogt kød, ris og grøntsager. Sådan var SP's vejledning dengang. Da min søster blev født 4 år senere var overgangen til fast føde rykket med en måned og nu, da jeg selv har børn er det jo rykket meget mere. Man bliver jo klogere hele tiden og vil altid gøre det bedste for børnene, men hvis man lægger mærke til barnets naturlige udvikling, så passer de angivne tidspunkter med den alder, hvor barnet selv begynder at interessere sig for andet end flasken. Så tidsangivelsen er da helt sikkert givet ud fra barnets egen udvikling på alle områder - motorik, tænder fysiologi o.s.v..  Det vil jeg da gætte på.  Camilla
Jeg har brug for hjælp..   sagen er den at jeg har fået kontakt med min søns far igen... Vi har ikke haft kontakt i halvandet år og han har ikk set sønnen lige så længe.. Planen var så den, at han skulle ha været kommet igår eftermiddag og så lige så længe han lyster... jeg har intet mod at åbne mit hjem for ham, så han kan se hans søn.. Han skrev så igår kl 16 at han ikk var kommet fra sjælland endnu og vi bor i esbjerg, så det tar alligevel 3 timer ca at komme fra ham og hertil. Jeg skrev så at jeg synes det blev for sent, for det ville så ramme lige ind i sovetid ca.. Vi aftalte så at han skulle kører fra sjælland af kl 9 til morgen og være her ca 12.. Nu har han så skrevet at han først kører mellem 11 og 12, ergo er han først mellem 14 og 15.. mit spørgsmål er så nu, skal jeg bede ham blive væk eller??? Kan ikk rigtig se fornuften i noget mere, for synes han har skubbet alle vores aftaler og næsten udviser han er ligeglad med sønnen.. Åhhh det er så forvirrende, ville jo bare give sønnen en mulighed for at se hans far, men det er da besværligt... 
...du har taget den rigtige beslutning. Hvis du lader ham køre det løb dér, så kan du bruge resten af dit liv på at finde på undskyldninger for din eks, så din søn ikke bliver skuffet og føler sig uelsket af sin egen far. Hvis din søns far er interesseret i at se sin søn, så må han også leve op til ansvaret, og det kan han åbenbart ikke. Men hvor er det trist, at han ikke viser mere interesse for sin søn.  Camilla
Du har valgt rigtigt! Hvis han ikke er mere opsat er det næsten dømt til at medføre skuffelser fra Jeres side.
er så bare hans udmelding om, om jeg var klar over hvor meget af hans dyrbare tid han havde spildt på os?! Ehmm, det er hans barn... Intet burde da være vigtigere end de børn han har... Åhh det har været en hård dag at komme igennem... Men heldigvis har mine venner og veninder sagt at det er det rigtige valg jeg har taget og at de nok, når min søn blir så gammel så han forstår og muligvis vil komme til at "hade" mig for han ikke har kontakt med sin far osv, så vil de bakke op og fortælle ham at jeg gjorder mit men at det bare aldrig ville lykkedes for os alle at mødes... Det er rart, men samtidige trist... Ser historien gentage sig fra min egen barndom, bortset fra at min mor altid gav min far skylden, hvor jeg så nu ved fra min fars side af, at han gjorder sit men min mor ville ikke "dele" mig..  Tænk hvis man bare kunne gøre noget anderledes, så sønnen min ikke oplever de samme skuffelser, men tror da jeg har valgt rigtigt med tiden...
Beslutning du har taget. Jeg tror med den "ivrighed" faderen ligger for døren at det vil blive dig som kommer til at stå tilbage og skulle trøste jeres søn, når Far ikke komme som aftalt/ forventet. Eller når den ene aftale efter den anden rykkes, eller aflyses. Han kan da heller ikke forvente at i står på standby til det passer ham, i har vel andre ting at få weekenden til at gå med. Så lad manden sejle i sin egen sø, til han har lysten til at se sin søn, og er voksen nok til at tage det ansvar der ligger i at have børn. Send ham et kort til jul, med et billede af hans barn. Så har du ihvertfald holdt kontakten, så er resten op til ham.
for jeres svar... Det er rart at hører jeg ikke har gjort det forkerte og blev stemplet som den onde, lede mor der ikke ville lade min x se vores søn... OX: Sende ham et julekort er umuligt, aner ikke hvor manden bor, andet end det er i bagsværd.. Og han frabedte sig total kontakt igår da jeg fik nok af at vente, forklare og redegøre for mig selv hvorfor han ikke var kommet afsted..
...kommer ikke til at hade dig. Ikke, hvis du er ærlig overfor ham. Når han bliver større - så stor, at "hade-temaet" kunne blive aktuelt og det er som regel i teenageårene - så vil han godt kunne forstå og acceptere, at du ikke kunne bære at se ham knust og ked af det gang på gang og derfor sagde nej til hans far. Jeg tror, at det er vigtigt, at man som forælder undgår at nedgøre og bagtale den anden forælder. Det stiller ikke en i et positivt lys i banrets øjne, så lad være med at falde i den fælde, når sønnen spørger "hvorfor vil min far ikke se mig?" - selvom det ville være både let og sandt at svare "fordi han er en idiot!"   I stedet skal man nok bestræbe sig på at finde en neutral forklaring - "din far valgte at holde sig væk for ikke at gøre dig ked af det" eller noget i den stil. Men det må være hårdt, når ham, der er far til barnet viser så lidt interesse, og jeg kan forestille mig, at man let kan blive bitter over det, for hvorfor betyder det så lidt for ham? Men måske er mænd bedre til at distancere sig fra deres "afkom"...jeg ved det ikke. Men det er da alt andet end sjovt, at du tvinges til at tage så ubehagelig en beslutning. Men du gør det jo for dit barns bedste, og det er retfærdiggørelse og grund nok.  Camilla