Her er den rørende historie om den svigtede, agressive traver som nu er en elsket og kærlig familiehest. Jeg håber I vil læse det hele igennem (forudsat at I har god tid), for ellers går meningen med historien måske af. En trav-interesseret, bekendt af familien snakker jeg en dag heste med. Han fortæller at han kender én som nok har en hest for mig da jeg spørger til en billig traver til skovture. Denne mand viser sig at være bedre kendt som slagter Verner med et værre ry bag sig. Dette ved jeg ikke og tager over for at se på hesten - jeg synes godt om 6 årige Gillian Djess, som hun hedder på papiret, og køber hende for 4000kr. Hun skulle have været skudt på slagteriet om torsdagen hvor jeg så og købte hende tirsdag. Grunden til at hun skal slagtes får jeg egentlig aldrig oplyst. Jeg går derefter rundt i troen på at det er som med mange andre trav heste; at hun simpelthen ikke løb stærkt nok og derfor ville de ikke spilde deres penge på hende. Første gang jeg skal ride Jessie husker jeg stadig. Min lillesøster er oppe på hende først hvor jeg trækker og det er bare tip top. Jeg vælger så (uden at have tænkt mig om) at ride en tur ud i tærren fordi jeg tænker JUBII - den ER jo tilredet. Derude bliver hun forskrækket, bukker og jeg ryger af. Hesten løber panikslagent hjem med stigebøjlerne klaskende på hver side, i den bedste og hurtigste traver-trav hun havde lært og havde nær forårsaget trafikkaos i den lille landsby jeg boede i. Jeg vælger ikke at ride foreløbelig og går i gang med træning fra jorden. Dét betyder en masse gåture ud og se på FAAARLKIGE ting i tærren. De livsfarlige skilte, borde og jern, skidt og skrammel vi har set på i tidens løb (som var ved at æde os rå!) er ikke få! Herigennem får mig og Jessie et større kendskab til hinanden og jeg finder ud af hvor skrøbelig hendes psyke egentlig er og hvor pivet hun er - PRRRUUUSTER af hvad som helst og ryster samtidig over hele kroppen. Pga. hendes selskabssyge og manglende ernæring kontra de smælfede ponyer hun gik sammen med, vælger jeg at sætte hende alene op på en saftig græs mark i skoven sommeren over. Jeg besøger hende ofte, og til sidst forventer hun at jeg troligt dukker op hver dag for at snakke med hende.. I starten er hun selvfølgelig meget pivet men hun begynder efterhånden at betragte dette lille stykke jord som hendes fristed. Hun TRAK mig bogstaveligt talt derop til når jeg havde haft hende ude og nød at få grimen af og bare gå alene og hygge sig. Hendes sociale tendenser som kunne have givet hende kvaler fordi hun var så uselvstændig, går over og hun bekymrer sig nu (og stadig ikke den dag i dag) synderligt om andre, ukendte heste og jeg kan tage hende væk fra flokken når som helst uden at verden bryder sammen fordi hun dermed ingen har til at beskytte sig. Jeg begynder at ride hende, hvilket går fint. Jeg har den sommer masser af gode ture ud i tærren og hun er som en lydig, frisk og meget ivrig unghest som bare vil ud og prøve verden. Troen på og balancen i galoppen er det sværeste for hende, men selv dét finder hun til sidst. Nu er alt så rosenrødt. I paradiset skulle der så vise sig at være en slange. En veninde af mig havde oprettet en debat inde under trav - galop - kørsel hvor hun spurgte efter Jessies baggrund, fordi jeg havde tilbudt hende at købe Jessie hvis jeg ikke havde tid senere hen i gymnasiet. Jeg vidste intet om denne debat så den var godt i gang da jeg læste den. Her kommer nogen relevante udpluk: Start indlægget var dette: [TRA] Hjælp omkring travhest Dato: 25-07-05 12:06 Vi har kig på en travhoppe som er gået ud af løb.  Vi ved ikke hvorfor og sådan, men tænkte om der er nogle herinde der kender til hende.  Hendes navn er:  Gillian Djess  Dette er det eneste jeg ved om hende. Ved så hun er frysemærket, men dette hjælper jo ikke jer. Og svarene: jeg har redet hende da Dato: 25-07-05 21:36 hun stod hos Gordon Dahl og det var bestemt ingen fornøjelse den stak af H til og jeg troede jeg skulle dø ærligt talt dens temprament slog klik ofte og jeg kan ikke anbefale den som ridehest hvis den stadig er sådan hvad jeg tror bare min mening... Jojo sikkert Dato: 5-08-05 21:04 men nu kender jeg helt igennem omtalte hest og har prøvet den selv og ved jeg ikke er den eneste der har fået røvtur af den og da jeg har redet traver i gud ved hvor mange år mener jeg selv jeg er dygtig nok til at vudere om en hest kan skoles om eller ej og omtalte ville jeg ikke gå i krig med af den simple grund at det er for farligt.  men dermed ikke sagt at lisbeth ikke kunne omskole den til det bedere men jeg tror næppe hun køber hest for at bruge evigheder på at komme en simpel tur i skoven med liv og lemmer i fare, det er jo ikke derfor man køber traver som skovturshest vel? jo jeanie jeg Dato: 6-08-05 14:05 gillian Dato: 8-09-05 12:21 9-09-05 06:58 hehe hun tog Dato: 9-09-05 10:54 Dette havde resulteret i en hest som var meget hidsig og næsten dødeligt aggressiv overfor de mennesker den omgås. Som det læses i overstående indlæg var hun ikke just favoritten i stalden - de kaldte hende ligefrem "monsteret". Bogstaveligt talt ikke til at styre og stole på - overhovedet!! Dette gik op for mig denne dag og jeg SIGER jer at jeg var tudefærdig da jeg gik ud i stalden for at klappe hende den aften. Jeg kælede for hende og fortalte hende hvor dygtig hun var; - nu var sagens alvor gået op for mig. Nu hvor jeg sidder og mindes denne dag kan jeg stadig blive helt rørt. Enorme ting var jo sket i hendes sind uden min viden, jeg havde jo bare behandlet hende som enhver anden unghest, uden at vide hvad hun bar rundt på. Jeg tror, at der skete noget med Jessie dengang hun gik alene på den mark oppe i skoven. Hun lærte at jeg troligt kom hver dag. Ofte gik jeg derop og bare sad der sammen med hende mens hun græssede. Hun lærte at jeg sagtens kunne være sammen med hende uden at det betød arbejde - jeg blev en del af hendes lille flok og hun åbnede op (alt dette vidste jeg ikke på dét tidspunkt, jeg gjorde bare som mit instinkt/erfaring sagde mig - nemlig at være sammen med hende). Hun begyndte at åbne op men på dét tidspunkt faldt hun ligesom også i alder. Der var uendeligt meget Jessie ikke havde fået mulighed for at gøre som unghest og alt dette øjnede hun - eller hendes underbevidsthed - nu chancen for. Hun blev igen som en legende unghest, ja på et tidspunkt helt ned til føl-stadiet (hvilket jeg jo heller ikke bed mærke i/lagde specielt mære til, dengang) og senere er hun vokset stødt med opgaven. Jessie var som 7-årig en MEGET legesyg unghest. Efter min mening og viden mere end normalt. Hun ELSKEDE at lege og udforske ting i en grad som ikke er almindelig for heste i dén alder. Alt det tabte skulle simpelthen indhentes! - (og alt det tabte ligger tilbage i en lavere alder). Denne livsglæde og legende adfærd gik mig til tider på nerverne. Jessie var meget svær at få til at tage ting seriøst og man skulle ligefrem blive sur på hende og gøre hende så mobset at hun hørte efter mig i stedet for at lave de 117 andre sjove ting som foregik i hendes hoved.   Børn var hun i starten ikke meget vild med. Hun lod til ikke at forstå hvilke væsner de var og ville bide og sparke dem fordi hun simpelthen var bange for de her små væsner som lugtede som mennesker. Hun lugtede meget til dem. Jeg havde et lille ridehold herhjemme bestående af to 6-årige piger som jo blev nødt til at lære Jessie at kende.  
Så har jeg læst det hele - sikken historie!!! Håber virkelig Jessie nu har fundet et skønt og rart hjem!!!
Ved godt at Jessie historien har været i mange udgaver, men nu har jeg lavet denne forkortede, nye model. Hendes nye ejer har fået den via mail. Jeg tror virkelig at Jessie denne gang kommer hen til den helt rigtige ejer som har rette forståelse for hende.
Til eventuelle interesserede: Jessie har det super. Lene rider hende ofte (flere gange i ugen) dog kun skridt ture indtil videre. De rider ofte flere ryttere - og heste - sammen, og som Lene skriver: "Hun er meget rolig at have med at gøre. Jeg er super glad for hende!" (jeg bliver så glad når jeg modtager de beskeder!) Det er Lenes plan og drøm at ride lange tærren ture til sommer, præcis som jeg gjorde  . Jeg er sikker på at Jessie nu har fundet "sit hjem" hos mennesker som forstår og elsker hende som den hun er. Lene har en ligeså god forståelse for hende som mig, og behandler hende med samme følsomme værdighed og respekt, hvilket resulterer i at Jessie hurtigt har knyttet store og gode tillidsbånd.