Det var meningen at vi (min kæreste og jeg) skulle have flyttet for en måned siden men ham der boede der blev ved med at trække det ud så lejligeheden først er blevet synet her i sidste uge. Men nu er vi på vej væk heldigvis. glæder mig så meget .
Sikke et fjols din far er. Godt at du flytter Hilsen Katrine
Hvor er det dejligt du kan komme væk! der er ingen grund til at at lade andre mennesker ødelægge ens liv - os' selvom de er ens familie! Så hold ud, og glæd dig over at du har en kæreste du kan læne dig op af   Du får det sikkert meget bedre når du kommer væk fra så dårlig energi.
hun er en blanding af Fox terrier, Japansk spis, labrador, golden retriever og spaniel  Hun er rigtig dejlig 
Jeg har tit set sporløst og tænkt, at det kunne være rart at finde frem til min biologiske farmor (begge mine adoptiv bedsteforældre er døde nu), men er aldrig rigtig kommet i gang med det, fordi jeg havde indtrykket af, at det ønskede min far ikke og da det jo var ham og ikke mig der er adopteret, så stoppede det ved tankerne. Den 8. august gik jeg dog alligevel til folkeregistret med de oplysninger jeg havde, det var dog ikke helt nok, men de foreslog, at min far fik en udskrift af hans kirkebogsside og at jeg så kunne ringe igen med disse oplysninger. Jeg må jo ikke få sådan en udskrift så længe min far lever, for så skal han selv bede om det og derfor blev jeg jo nød til at fortælle ham om mit foretagende. Jeg blev noget overrasket, da han sagde, at han gerne ville være med til at finde hende. Den 15. august fik vi kirkebogssiden og den 16. august ringede jeg til folkeregistret igen, som så kunne fortælle mig, at min farmor er i live og bor i fredensborg. Den 17. modtog jeg hendes fulde adresse og torsdag den 23. august fik jeg hjulpet min far med at skrive et brev til hende som vi sendte afsted, det brev læste min farmor så i går. I dag den 24. august, 16 dage efter starten på min søgning, ringede min farmor så til min far, hun ville gerne have kontakt   , og havde gået og tænkt på ham lige siden hun i 1945, 15 år gammel, adopterede ham væk. Hvis jeg dog bare havde vidst det var så nemt, så havde jeg søgt noget før. Nu håber jeg bare, at min far får et par gode år med hende   og jeg selv også selvfølgelig, men i første omgang handler det bare om de to.
Hvor er det dog fantastisk - når sådan noget sker... håber de får nogle gode stunder sammen. Nu ved jeg ikke om det er for personligt at spørge - men så lader du selvfølgelig bare være med at svare  Hvorfor blev han bortadopteret dengang??? Kan nok gætte at det har været noget med hendes alder at gøre, men kunne være spændende at høre "historien".. der kan jo ligge mange ting til grund for at hun blev mor som 15 årig! Men svar kun hvis i har det ok - vi andre stiller jo bare vores nysgerrighed. Mvh Rikke
Hvor er det er en smuk og dejlig fortælling, jeg er virkelig rørt. Min mor er også adoptivbarn, og man "mangler" altså et eller andet når man ikke kender sit ophav. Held og lykke med den fremtidige kontakt, og tillykke med din "nye" farmor. Christina
Hvad jeg kunne forstå på min far, så skete det vidst til en ungdomsfest med en fyr, som hun ikke kom sammen med. Hun har ikke haft andet valg dengang, end at give ham væk. Hun fik ham jo i 1945, kun få måneder efter Danmarks Befrielse, så hun ville slet ikke have haft resourcer eller penge til at opfostre ham.
Ja det er nemlig følelsen af, at der mangler et eller andet, som fik mig til at tænke: "Nu skal det være, inden det er for sent". Jeg havde lidt håbet hun havde fået nogle flere børn, som så måske havde fået nogle børn selv, og at jeg den vej igennem også havde nogle kusiner og/eller fætre, men hun har kun fået min far. Hun kunne nemlig ikke få børn med hendes første mand, som hun var gift med i 22 år (jeg ved ikke om de blev skilt eller om han døde), og er nu gift med mand nr. 2.
Min mors far ville jeg også meget gerne finde, men det er ikke i min mors interresse... Kunne ellers være noget så spændende.. Held og lykke til din far, farmor og dig  Godt gjort..
Åh hvor lyder det bare dejligt for jer begge to! Min far og jeg er i den samme situation, jeg sidder her med alle oplysninger om begge hans forældre, adoptionspapirer, straffeattester (fra adoptionsforældre) ja simpelthen alt. Min far har for mange år siden søgt kontakt, men det ønskede hans biologiske forældre ikke da begge er/var gift igen. Min far er nu 75 år og chancen for at hans forældre stadig lever er ikke stor længere, men jeg ville da gerne vide noget om mit biologiske ophav, osse mht. til arvelige sygdomme osv. netop fordi jeg som den eneste af os søskende kun ligner min far og ikke har nogle af de skavanker alle på min mors side har. Men håber din far4 kan få nogle gode år med sin mor. Hilsen Ann
Du kan læse om det her..