Hej derude. Min lille pige har i dag fået sin 5 mdr.'s vaccination og det er gået fint, hun har ikke været pylret, som hun var sidste gang og ingen feber. Dog syn's jeg "stik-stedet" ser mærkeligt ud... der er rødt og så er der nærmest helt lyst rundt om stikket.. ved ikke hvordan jeg forklarer det... Sådan så det ikke ud sidst... Jeg ved ikke om sygeplejersken huskede at spritte lillepigens lår af, er det ikke skidt hvis hun glemte det? Er det mon derfor det ser sådan ud? Kommer der så skidt med ind? Aij, hvor har jeg mange bekymringer! Er der mon nogen derude, der kan huske hvordan jeres barns "stik-sted" så ud? Eller har et billede? Skal jeg mon være bekymret? Mvh Anne-Maja
Jeg ved ikke, om det er det samme. Men Karla var hævet og rød efter sin 5-mdrs vaccination. Efter sin 3 mdrs var der intet at se. Det fortog sig efter et par dage.
Gik det bare væk af sig selv? Var der også noget lyst i midten?
spritter huden af inden eller ej, er bevist ikke er af betydning. man "gnider"bakterierne på ryggen. Man fjerner dem ikke. At huden er lys ved indstiksstedet kan skyldes at noget af vaccinen er trængt ud under huden så det spænder. ( ikke unormalt). Rødmen er højst sadsynligt den normale reaktion. Du skal holde øje med om stedet bliver varmt, væskende, eller hæver synligt mere op. feber kan du ikke bruge til alverden da der jo er tale om en vaccination.
har hun også feber... 38 grader... er det ikke mærkeligt først nu... det er 13 timer siden vacc... Kate Jensen -tak for svar. Er du sygeplejerske? Syn's det lyder til at du ved lidt mere om det end os almindelige mennesker...
... ikke mærkeligt. Du må regne med en vis inkubationstid. Ved Emmas sidste vaccination (12 mdr) fik jeg at vide, at der kunne gå op til tre uger før hun reagerede. At hun er rød, syntes jeg heller ikke er mærkeligt.  Da jeg blev vaccineret mod stivkrampe for nogle år siden, var jeg også hævet og øm på "gerningstedet".
Sigrid blev vaccineret blev hun rød ved stikket, og fik feber 12 timer efter stikket 39.8 begge gange. Det er helt normalt, for man ved jo hvorfor....
Jeg kan ikke lige huske, om der var noget lysere i midten. Men ja, det gik bare væk af sig selv efter et par dage. Karla fik også feber til natten og var pylret. Men næste morgen var feberen væk, og så gik der yderligere et par dage, før hendes lår så helt normale ud igen.
for svar... Hun har stadig den røde plet, den er dog ikke så hævet mere, men syn's den er lidt blålig... skal jeg mon være bekymret????
Nogen der kan hjælpe med navnet på de dråber, man kan give hvis den lille har problemer med maven efter amming? Noget med at de hjælper så mælken ikke "skummer" i mavsen på den lille. Håber nogen kan hjælpe.
Tror de hedder mylicon-dråber...
Søgte lige lidt på tidligere tråde, og er også kommet frem til mylicon.
Lidt flovt, da jeg en gang før har spurgt efter navnet og ja det er Mylicon jeg leder efter. Havde ikke lige tænkt over at søge efter tidligere tråde. Så igen mange tak
Det virker for godt - det hjalp ihvertfald Tobias ikke at hans kolik forsvandt men smerterne aftog helt klart... Jeg har en uåbnet flaske stående somjeg gerne sponsorere...
Thea bliver 3år til August og er jo helt sikkert en "voksen" pige..eller stooooooor pige som hun selv siger   ... Og dog i nogle situationer..siger hun moaarr Thea baby, vil bæres..   .. Så alt i alt er det en dejlig tid, med masser af sjov og grin.. Og en dag hvor moaaarrr sad på H-N...og Thea legede mannaquin for min latters skyld. Kom der dette billed frem.. Og det måtte jeg lige dele med Jer..   Hej mooaarr...sagt ned under skærmhøjde.. Iført hjemmehæklet hat, som hun brugte til hendes dåb. Den nye undertrøje, som bare ligne en slikkepind. Et par slidte shorts ting, ny arvet. Vinterstøvlerne, som er for små.. Ja det må jeg indrømme at jeg grinnede som hun til sidst spurgte...hvad er der mor...  Knus og god dag Gitte
SØD ! Sikkent et dejligt smil hun har og en skøn humor  Knus, Beagle.
Tak for orderne... de kære børn er slidsomme til tider. Men hvor de bare giver det 10 dobbelte igen, i deres helt egen form for glæde og kærlighed.  Kunne ikke tænke mig et liv uden hende, nu. Selvom det hele klares ved hendes og min hjælp.  Nu må jeg jo bare præge hende godt, så vi sammen kan få hest igen...  Knus Gitte
Hvor er hun herlig! Og sikke nogle fantastiske klare øjne, hun har!
ja altså i mavemuskulaturen. Det er absolut eneste forklaring. Som nogen ved er jeg gravid med mit fjerde barn og er altså kun i uge 9+3 men allerede nu er jeg nød til at hoppe i ventebukserne. Ved min sidste graviditet kunne jeg være i mine normale bukser til 16-17 uge men nu...Nej jeg kan ikke knappe eller lyne dem uanset hvor meget jeg prøver og jeg har ikke taget noget på endnu. Så derfor må jeg ganske enkelt være blevet noget slap i mavemuskulaturen. Andre som kender til at være blevet "slappe" SÅ tidligt.
indrømme at jeg også hurtigt voksede, også uden at tage på, den 3. gang. Det var ligesomom kroppen havde fattet processen med en graviditet så livmoderen og det hele lagde sig "på plads" med det samme. Jeg var også omkring uge 9-10 stykker da mine almindelige bukser fik mig til at se sådan her ud  Det tog mig også hele 3-4 dage ikke at se gravid ud mere efter den 3. Med de første to var det kun 1 dag eller 2 der skulle til. Men du er ikke den eneste med brugt livmoder og krop 
at have "lidelsesfæller" 
Ja nu ligger landet sådan jeg har fundet ud af at jeg er gravid igen. Hvilket er vidunderligt. Men jeg har haft 2 SA'er men jeg har passet mit arbejde. Jeg kan jo ikke sige at det var mit arbejde der var skyld i det, men er vildt nervøs da jeg passer grise og det er ret hårdt fysisk og psykisk (længere historie) Da jeg så endelig blev gravid og det holdt havde jeg bækkenløsning fra uge 16 og kunne intet lave når jeg kom hjem fra arbejde pga smerter fra bækkenet. Jeg har så fået afvide flere gange at jeg skal kontakte lægen og evt få en sygemelding, men jeg er maks 5 uger henne og kan vel ikke få en sygemelding der vare så længe?? Eller?? Har bare virkelig ikke lyst til at opleve endnu en SA.
Håber dette kan bruges. Blev selv sygmeldt i uge 4+6 pga uforklarlig blødning (troede jeg var 8+5). En scanning vist så et for lille foster, og dette sammenholdt med blødningerne og smerterne gjorde at lægerne troede jeg var ved at abortere. Var under alt dette sygmeldt ca 3-4 uger, det sagde min engen læge at jeg skulle. Blev så igen fra uge 10-16 sygemeldt pga ekstrem opkast, og igen senere pga bækkenløsning. Ved ikke om du fik lidt svar på dine spørgsmål??? Held og lykke med den lille ny i maven 
jeg synes du skal kontakte din læge og snakke med dem om at du jo har haft 2 SA'er tidligere. Jeg mener altså at hvis man har haft gentagende aborter så er de villig til at sygemelde en. I det mindste til den største risiko er over. Jeg forstår i hvert fald godt hvis du er rigtig nervøs ved dit arbejde. Pyha jeg var selv helt ødelagt over hvis jeg bare skulle løfte en kasse på posthuset da jeg ikke var ret langt henne.
Nogle gange er det godt nok svært at holde masken når Malou folder sig ud. Idag sad hun og kiggede på mig og sagde "Jeg er mors guldklump, og mormors guldklump - og fars skinkemad"  Ih altså hvor kommer sådan noget fra? Malou er forresten 2 år og 1 måned. Bare lidt sjov herfra
nåårh, hvor skægt  Min niece var også dybt ulykkelig her den anden dag. Hun er født d. 25. maj i år. Min svogers bror har 3 børn, og deres børn var til stede, da Emma, min niece, græd. Deres ældste datter er lige omkring 3 og enoormt sød. Hun gik hen til Emma, aede hende på hovedet og sagde: "Bare rolig, Emma, du skal nok få langt hår en dag" 
Emil på 2½ "hjalp" mig med at samle storesøsters ny-indkøbte skrivebord i eftermiddag. Jeg brokkede mig jævnligt højlydt over bordet og/eller mine egne manglende evner inden for saml selv - og hver gang jeg gjorde det, kiggede svesken på mig og sagde: >> Hva laver du Mor?<< Og så kan man jo ikke lade være med at grine 
Børn er nu gode  Sad sammen dem der har stedet, hvor min hest er opstaldet, og deres ældste søn(på 6 år) Han skulle så forklare hvad deres ene hest var god til. " Rubin(hesten) er rigtig god til at gå skråt og til at gå glassur" Vi var helt flade  Signe
Der hvor min hest står er der den absolut sødeste pige på 10 år ca. Hun fortæller tit om heste (hendes mor og hende har hest) og fortalte mig en dag at hendes mor altid lige   hendes hest før hun skulle ride. Sej mor!!!!
Dejlig tråd. Min mand og jeg var på café igår med vores søn på snart 14 mdr. En af servitricerne kom til at smadre et glas på gulvet. En dreng på omkring 4 år var ved at træde i dem, da en dame sagde: "pas på min ven, der er nogle glasskår dér". Drengen løb hen til sin far og sagde: "Far, der går nogle glas dér"! Ja, vi måtte trække på smilebåndet 
I tirsdags snakkede vi med vores datter Ida på 3 år om hvad vi skulle lave her i den sidste halvdel af sommerferien...Ida udbrød " Jamen jeg vil gerne til Jylland", hvortil vi spurgte om hvorfor "jo mor,for der spiser de hunde"......Hvor hun har det fra ved vi ikke, men turen gik til sommerland sjælland i stedet for... hilsen Rikke....
Hvor er det dog nogle fantastiske udsagn de unger kommer med. Victoria på 2år og 1 mdr har fået en Build a bear og hun ville så kalde den Niller... Om aftenen sad hun helt alvorligt; Faar, har Niller en diller. Mvh Lene
Jeg tør ikke lade mit barn vaccinere, ej heller lade være... Hvad skal jeg gøre? -det holder mig vågen om natten af bare bekymring! Er jeres børn vaccineret og hvordan er det gået?
Begge mine børn er vaccineret og jeg turde ikke lade være. Ingen af dem er blevet syge af vaccinerne. Men hellere at de fik en lille reaktion fremfor at skulle have diverse sygdomme i deres fulde længder og med de skader de kan få heraf. Hvad er du bange for skulle ske? Louise
...for at hun skal blive hjerneskadet... ja, det må være den største frygt -man har jo hørt om det   samtidig er jeg bange for sygdommene, så jeg er helt i vildrede af bekymring og tanker...
læge han vil kunne råde og vejlede dig. Selvfølgelig er der en risiko ved at vaccinere, men jeg tror på at risikoen for at bliv alvorlig syg er større for dem der ikke er vaccineret. Er dit barn slet ikke vaccineret? Er du vaccineret? Louise
Vores tvillinger er vaccineret og jeg turde ikke lade vær.. Det er kun den ene der plejer at reagere på vaccinerne med let feber og lidt pyldret, ellers ingenting. Jeg tilslutter mig Futte's indlæg her ovenover...
Jeg valgte at lade mine børn få de vigtigste vacc, og sortere resten fra. Det vil sige, at MFR har de ikke fået, kighoste ej heller, mennegitis vacc ville de ikke få, hvis det var i dag, men di-te-pol, som det hed, den fik de... Jeg har undersøgt det meget, og er temmelig skræmt over, hvad man virkelig finder ud af, hvis man dykker ned i sagen. Man kan ikke bruge lægen til noget som helst, jo hvis du finder en læge, som har et ben i en alternativ lejer. En læge vil altid sige, at man skal lade vacc. Problemet er, at man ikke har lavet statistik over skader. Jeg ved godt, at det har man, men rigtig mange læger nægter/har nægtet at indberette vacc skader, jeg kender personligt til 4 som ikke er indberettet, fordi lægen nægtede. Men - det er et personligt valg, jeg undersøgte det rigtig meget, gjorde virkelig så meget ud af det, at jeg kunne tage en beslutning, meget gennemtænkt velvidende hvad jeg gjorde... Jeg har ikke ét sekund fortrudt, og ville - hvis jeg havde så lille barn i dag, helt klart frasortere nogle. Men det er valg taget ud fra viden, og ikke følelser, gætterier o.l. Held og lykke med dit valg 
Ellen er også vaccineret, hun fik lidt feber efter 3 mdrs vaccinen, men intet problematisk. Jeg kunne ikke finde på at lade være. Jeg kan huske en tidligere tråd om emnet, hvor en eller flere mødre med alvorligt syge børn påpegede, at den "trend" med at undlade at vaccinere var til stor fare for deres børn, idet risikoen for, at børnene kom i kontakt med sygdommene, så var meget større, og enten så måtte de ikke blive vaccineret, eller effekten var ikke sikker p.g.a. sygdommen, og en af de her smitsomme børnesygdomme oven i deres anden sygdom kunne meget vel være fatal. Så det er ikke kun for ens eget barns skyld man skal vaccinere. Merete
vaccineret. Men da min den store dreng fik stillet diagnosen infatil autist, blev jeg nu i vildrede, for der er jo flere som tror at deres børn har fået den skade pga MFR vaccinen, men der er jo lavet talrige undersøgelser omkring lige præcis denne vaccine var skyld i flere børn med autisme...Og der er det samme antal med autisme som inden man begyndte med MFR vaccinen.Så jeg tror ikke det har noget på sig, men igen hvem kan sige 100% at det ikke kan skade nogle få børn....Der er jo altid en risiko, men jeg vil hellere tage den "lille" risiko end at mine børn skulle få en af de sygedomme som der nu bliver vaccineret imod. Mvh Katrine
Hvad mon der ville være sket med de børn der har fået skader af vaccinen hvis de i stedet havde fået den fulde sygdom? Jeg tror det havde været meget værre  . Hvad skulle en læge få ud af ikke at indberette bivirkningerne? Min læge opfordre til at man fortæller den mindste smule bivirkning, om det så bare er let feber  . Jeg er godt nok glad for at de fleste vaccinere i vore dage, ellers var der den ene epedimi efter den anden af sygdommene. Min mor fik røde hunde mens hun ventede min storebror, HELDIGVIS blev han "kun" døv.... Så husk at tænk fremad også  .
... lige mine ord   Emma er også vaccineret og for mig har det ikke været et spørgsmål men en selvfølgelighed.
Der laves masser af statistikker over bivirkninger, både herfra Danmark men så sandelig også fra hele verden og der bliver fuldt op på sagerne. Jeg blev engang tilbudt at komme med til en undervisning af vores famaceuter og nye læger og det var undervisning om Kighoste og vi blev præsenteret for en lydoptagelse af et spædbarn med Kighoste - og det var ikke for sarte sjæle. Jeg er glad for at jeg har den viden og indsigt til at træffe det for mig rigtige valg mht vaccination. Louise
Det er notorisk ukorrekt det du oplyser. I og med jeg kender til 4 sager, hvor læger har nægtet at indberette..... Så at påstå, at der bliver fulgt op, ja hvis lægen gider.... Den ene sag var moderen hjemmesygeplejerske, og skændtes vildt med lægen, men han nægtede ganske simpelt at indberette det... Så kan man altså ikke bruge den statistik til noget...
Så er det jo godt at man selv kan indberette det nu....
Det er helt klart bedst for ALLE, at man følger vaccinationsprogrammerne. For det første undgår man, at alverdens farlige børnesygdomme kommer tilbage, og man undgår ligeledes de frygtelige konsekvenser, hvis barnet får en af sygdommene. Det er rigtigt, at der er børn, som er blevet varig skadede af vaccination, men det er vigtig at huske, at det kun er et fåtal. Og såfremt man IKKE vaccinerede - så ville MANGE flere børn lide under det.
påstår du så at det jeg bruger det meste af min arbejdsdag på så er noget nogen finder på????? Louise
tænk sig alle de sygdomme, epedimier og dødsfald vi ville opleve - smitten mv. Fy da... Vores skal vacc til den tid. Futte: jeg tror altså at det hun mener er at man ikke kan regne helt med statistikkerne i og med der findes NOGLE læger der IKKE VIL indgive de mèn/komplikationer der kan forekomme ved vacc. Ergo giver det et fingerpraj men ikke et sikkert resultat da man jo så mangler at få nogle folk med der i, når en læge nægter at indgive det.
det kunne højst sandsynligt hænge sammen med at der er tvivl om det er vaccinen der har forsaget sygdommen... man kan ikke indberette noget der ikke er sikkert. I øvrigt er det hul i hovedet ikke at lade sine børn vaccinere! Katrine
undersøge om det ER vacc- det må man jo gå ud fra man kan- ellers kan man vel heller ikke regne med de andre indberetninger skyldes vacc.
okay er der nogen der kan skære barselsreglerne ud i pap for mig? har kigget på min egen fagforenings regler, min kærestes fagforening og syge dag penge/barselsloven. så langt er jeg kommet: jeg kan med løn gå fra 8 uger før termin. her efter har vi 52 uger til deling. men hvad er reglerne når det gælder med fuldt løn?? vi har begge ifølge overenskomst fuld løn i hver 26 uger. nogle bestemte regler om at man skal tage dem hver for sig eller andet der skal tages højde for?? eller gælder 52 ugers reglen om deling stadig på samme måde? hjælp hjælp hjælp....nogen som er ekspert på det område?
jeg er nu ikke helt enig om at I har 52 uger efter fødslen..... 8 uger før fars 2 uger lige efter fødslen 46 uger hvoraf de sidste 32 uger kan deles - heraf har du så de 26 uger med løn.... her er godt og overskueligt link:  hvor følgende er sakset fra: Loven giver forældre ret til barselsdagpenge i 52 uger i alt. Forældrene har mulighed for selv at tilrettelægge orloven. De 52 uger opdeles i hovedreglen på følgende måde:
  det jeg har fra min fagforening: det jeg ikke forstår er hvis det er med fuld løn. som jeg forstå det får vi ikke begge lov til at gå med fuld løn 2 x 26 uger selvom vores overenskomst giver ret til dette. som jeg forstå det udfra ovenstående vil jeg/moderen kunne med fuld løn kunne få: 8 uger før termin, 14 uger lige efter fødslen,+ 12 yderligere uger ud af ad de 32. = efter fødslen 26 uger med fuld løn. faderen derimod vil kunne få barsel med fuld løn: sølle 2 ugers fædre orlov + 6 uger med fuld løn som så lige pludselig vil gøre at jeg ikke kan få fuld løn i 12 uger efter de første 14 ugers barsel efter fødslen. så vi regne stykket lige pludselig se sådan her ud: mor: 8 uger før + 14 uger + 6 uger + 3 uger = efter fødslen 23 uger med fuld løn. far: 2 uger + 6 uger + 3 uger = 11 uger efter fødslen med fuld løn de resterende uger vil så være med dagpenge og hvor mange her er tale om aner har jeg ikke sat mig ind i endnu. men det er desværre langt fra 2 x 26 uger med fuld løn gældende for både far og mor (nu kun 34 uger med fuld løn fordi vi begge er omfattet af 26 ugers reglen med fuld løn) kan det passe eller er jeg helt ude i hampen nu????? troede lige økonomien ville have god råd til en lillebror eller søster, men der tog jeg vist gevalidt fejl  @!#$ regler...tror jeg nok    andre som har fuld løn under barsel og hvad har i valgt at gøre/holde den?????
Ja jeg sad lige og læste i går. Der stod der så at hvis man eks vil føde i vand så skal man finde ud af INDEN sygehus valget om stedet kan tilbyde dette. Da jeg avr hos lægen og vælge sygehus sagde jeg at jeg helst ville dette hvis muligt (alt efter evt komplikationer naturligvis) og valgte Horsens. Jeg fik ikk noget at vide om hvor vidt det reelt er muligt der. jeg vidste som sagt ikke at jeg skulle vide dette inden valget, så nu spørger jeg så jer herinde om der er nogen der ved om man kan det- evt om nogen selv har født på Horsens sygehus i vand??
jeg er også tilmeldt Horsens sygehus og de har to luksusstuer med fødekar på. Desuden udsigt over fjorden  Man kan jo ikke være sikker på at komme på de stuer, men man har jo lov at håbe. Jeg tror der så er 3 stuer uden vand på. Er i tvivl om der overhovedet er brusebad.
... Skejby og var heldig at få én af stuerne med badekar. Det er der nemlig ikke på dem allesammen. Så måske det er det samme på Horsens? Men ellers står det vel på deres hjemmeside?
Det er, som Hanne siger, sådan, at der er to fødestuer i Horsens med badekar og nogle uden. Du kan bede om et med kar, når du ankommer. Der er desuden rundvisning i forbindelse med sådan et "fødekursus". Det kan godt anbefales, synes jeg. Du kan kigge på deres hjemmeside efter datoerne på kurserne. Man kan også nøjes med at deltage i rundvisningen.
På horsens, hvis den jm du har vil værer med.. Det er jo hårdt og stå nedad så længe.. Så hvis hun siger god for det, er der ingen problemer i det. Jeg var i det kar. Men kunne ikk holde den varme ud (5-7-08). Så valgte at hoppe op igen.. De spørger jo også hva du gerne vil og har lyst til i løbet af den tid hvor du har veer.. Men bare husk og sig det ved ankomst..
det er ikk nødvendigt- de holder det hver onsdag mener jeg det var opslaget ved JM sagde. Man skal bare komme af sig selv. Janni: ja jeg regnede nu osse med jeg kunne "nøjes" med at sige det ved ankomsten el sådan noget. Der er jo ingen der siger det er det man vil til den tid, men det er det jeg lidt har sat mig op efter både pga lindring (da jeg jo gerne vil uden om epidural etc), samt for manden, jeg selv el min mor kan gribe hvis en af dem vil og reelt KAN.
da vi fik rundvisning sagde jordemoderen at hvis manden havde badebukser på måtte han gerne komme med i karet. Han skal dog op under selve pressefasen og fødslen, hvis man da ellers holder ud at sidde der nede imens. Det er ikke ret mange 1. gang fødende som kan klare at sidde i karret under selve pressefasen fordi det er så hårdt og godt kan tage lang tid 1. gang. Vandet skal jo være ret varmt i karret og derfor får mange det alt for varmt.
Jeg meldte mig bare til, men det var nok, fordi jeg var til fødselsforberedelse inden. Det var i øvrigt meget fint. Man fik information om forskellige smertelindringsmetoder og en generel orientering om fødslens forløb. Så hvis du alligevel kører derned/op, så kunne du overveje at tage det med. Det tager kun et par timer.
Med snart kun 5 uger til fødsel er det vist på tide at få købt det ind vi mangler. 1. stop, ammepude, men hvilken? Jeg vil ikke have en med almindelige "krøyer" kugler, så mit valg står som jeg ser det mellem disse to typer: En med fyld af Foss-fill, vaskbart og meget allergivenligt eller en med fyld af speltskaller som denne: Den først nævnte er ikke så lang som den anden fordele/ulemper? Begge økologisk betræk af bommuld. Erfaringer søges omkring fordele/ulemper eller evt alternativer. Bliver barnet varmt i den med Fossfill, eller kan det ånde i det? Mvh. Nanna.
jeg har købt denne med speltskaller. og selvom den ikke er taget rigtig i brug endnu så bruger jeg den i sengen til at ligge op ad og mellem benene. Den er bare SÅ lækker. Desuden bliver den slet ikke varm at ligge op ad som en alm. dyne gør her i varmen så jeg tænker også lidt at det må være fint at den ikke bliver varm at sidde med og for baby. Den er fyldt lige præcis som den skal, hverken for meget eller for lidt i synes jeg. Men jeg har altså ikke erfaring med at bruge den til amning endnu og jeg har slet ingen erfaring med den anden du nævner.
hånd skriver jeg lige - jeg har barn på skødet! jeg lærte bare ALDRIG at bruge den ammepude!! så her kom den først i brug da johanne begyndte at sidde op - der er den tilgegæld nærmest uundværlig!!!
Jeg har to stk. en   med   og en større/længere ammepude den hedder Doomoo. Jeg har brugt begge 2 en del, Tarok'en er oven på i soveværeslet og min Doomoo er i stuen. -Den jeg nok er mest glad for er Doomoo, den brugte jeg mens jeg var gravid til at have under mine ben. -Har også brugt den som ammepude, den er rigtig dejlig blød..
I starten - sidste år midt under hedebølgen i august - fødte jeg og sad troligt de første uger med en DYNE, sgu. Spørg om jeg havde det varmt....! Ammepuderne er begge med de der kugler i, den ene var altid for hård, den anden for blød. Men jeg skiftede lidt, og glædede mig da jeg endelig kunne sidde med hende "bare" i armene. Men ligge ned og amme er og bliver mega favoritten her. Så får man selv en pause fra hus og gøremål. Man kan nemlig absolut intet foretage sig når man ligger ned. Men siddende kan man åbne post, lægge budget, læse om babys udvikling og bla bla bla. Og når man er alene (som jeg er) er det bare SÅ vigtigt at lære at slappe af.
Jeg havde rigtig meget glæde af ammepude sidst jeg ammede, så for mig er det bare et "must have". Dengang havde jeg lånt en kort ammepude med krøyerkugler af min søster, men pt. er den i brug, og jeg vil også gerne have en mindre kemifyldt denne gang. Det er alligevel utroligt så meget mere fokus der er i samfundet på baby og kemi under denne graviditet, end min forrige for 6 år siden, og heldigvis for det. Jeg hælder nok mest til speltskallerne, og kan se det er samme model, som den du har købt Hanne, jeg har kig på. Den største ulempe ved den, som jeg ser det, er at fyldet umiddelbart ikke kan vaskes, men skal skiftes istedet, og hvis man så får en rigtig gylpebaby, bliver det lidt trælst i længden. Jeg har også kun, i diverse debatforum, læst positivt om den, bl.a. det med den regulerer temperatureren rigtig godt. Jeg har ikke kunnet finde erfaringer med den anden type. Tusind tak for erfaringer allesammen, flere modtages gerne  Nanna.
jeg ved ikke om det kommer til at gå helt igennem til skallerne. Der er jo et betræk på som kan tages af og vaskes. Og så er der endnu et betræk omkring skallerne. Som dog ikke kan vaskes. Hvis man så også ligger en stofble under så ved jeg ikke om det trænger igennem. Men kan da godt se hvad du mener. Man skal jo nok regne med at skifte fyldet til næste baby i hvert fald  Den virker desuden rigtig skøn i størrelsen. Hvis jeg sidder i sofaen gør den hele vejen rundt om mig, hvis du forstår hvad jeg mener. Men igen så ved jeg jo ikke hvilken størrele der er god at have.
Som første gang gravid gik jeg lidt i panik da jeg har haft mange smerter i min mave de sidste par dage og tog derfor til lægen i dag. Her kunne den søde læge fortælle mig, at det sørme var plukveer jeg havde og var meget bekymret for om jeg havde blødt, det kunne jeg rolig fortælle hende, at det havde jeg ikke. Konklusionen var en kraftig blærebetændelse og sygemelding resten af ugen.... jeg kan åbenbart ikke selv finde ud af, at gear ned og skal til at lytte noget mere til min krop....
hørt forbløffende mange sige de har haft plukveer allerede ved 12 uge og derefter naturligvis. jeg har vist ikk selv haft nogle (så har jeg ikk rigtig opdaget det i hvert fald) endnu. Men jeg har osse gearet ned som jeg har kunnet mærke det er nødvendigt (pga af min lænd). Det gør nok sin del at den siger det er nødvendigt. Blærebetændelse er man jo ret udsat for som gravid- heldigvis er jeg foruden dette endnu osse. Men rigtig mange får det jo desværre. Men jo vær opmærksom på din krop og dens signaler- graviditet er ikk en sygdom- men man skal lytte efter hva kroppen siger. Så er jeg sikker på man reelt osse får den bedste graviditet med mindst komplikationer af forskellig art. Har du mærket bebs endnu så? (sidespring)
Jeg vidste godt det med blærebetændelse, men jeg har ikke haft symptomer på det, så troede egentlig ikke at jeg havde det. Ja nu er tiden til at lytte efter hvad kroppen siger. Jeg vidste ikke at der var "mange" der havde plukveer så tidlig i forløbet, men så blev jeg da det klogere. Nej jeg tror ikke jeg har mærket lille pigen, men det er jo også første gang jeg er gravid, hvad med dig? har du mærket liv?
havde 2 meget svære graviditeter, med plukveer fra 15.-16. uge begge gange, og dertilhørende bækkenløsning. Min mor havde det samme. Så jeg frygter virkelig at det også rammer mig. Som nyudlært, med hest, nykøbt hus og bebs i maven,skal jeg bare ikke miste mit job (pt desværre kun forlænget vikar stilling... Håber jeg kan overbevise dem om at lade mig blive ihvertfald til jeg skal på barsel). Så jeg dyrker MEGET at lytte til kroppen. Jeg har været rigtig uheldig med voldsom kvalme og 2 omgange rigtig voldsomt opkast fordelt over 2 dage, så jeg på 3. dagen lå og var mere død end levende. Vagtlægen ville giev mig drop og det var det, og jeg orkede faktisk ikke at kører på hospitalet, sidde med halvdelen af byens befolkning for at få et drop.. Så begyndte at spise sodavandsis istedet...det blev noget og der er lidt sukker i. Efter disse 2 oplevelser, og familiens historie, er jeg begyndt konsekvent at tage en kort lur når jeg kommer hjem fra arbejde. Igår startede jeg til svømning. Jeg undgår såvidt muligt at bære på meget tunge ting. Drikker en masse vand. Tja alt hvad jeg har læst mig frem til. Det ironiske var et familiemedlems reaktion på ovenstående, netop "graviditet er ikke en sygdom", nix, men de ting jeg gør, føles faktisk også rigtig naturlige. Det er ikke noget jeg som sådan tænker over (udover svømning, det er jeg ikke glad for, men med dårlig ryg og nul ridning i over et år, så er det en meget god ting for mig). For jeg er død træt når jeg kommer hjem. Jeg er drøn tørstig i løbet af dagen. Netop pga trætheden er tunge ting også bare noget af en udfordring etc etc... Det er virkelig ikke noget jeg tænker på. Alle mulige arrangementer bliver rykket til weekenderne. Jeg glæder mig bare til trætheden er væk, og jeg kan få lidt mere overskud i hverdagene. Wow, det blev en lang, måske ikke helt så relevant forklaring. Men ja, det er mit mareridt at jeg får en svær graviditet, som min verden ser ud pt, så hellere forebygge. Håber de går i sig selv igen, og du lærer at koble lidt mere af. Held og lykke.
jeg har søgt og søgt på google, og håber at nogle herinde kan hjælpe mig med hvad der er normal og hvad der evt. er skæv opførsel for en dreng der lige er blevet 11. Hovedsageligt søger jeg indenfor sociale kompetencer, men al viden er velkommen.
Lidt mere "information"? Sociale kompetencer i forhold til.. hvad? Andre børn, familiesammenkomster, cafe-besøg, bilka, alm. hverdag? Mvh. Lotte_L
sådan set i forhodld til det hele. Men vel primært i de tættere relationer det er vigtigst. Lige fra søskende/familie til lærere og venner..
men har din dreng et problem, så ville det hjælpe hvis du kunne beskrive det? Det er altså et meget stort område. Er det lærerne der har påpeget et problem? Og så har din dreng jo også været udsat for nogle ting med din sygdom og det at flytte til et fremmed land og tilbge igen, som selvfølgelig vil påvirke ham. Jeg vil gerne hjæjpe, men det er svært når du ikke beskriver mere.
Der er jo utrolig stor forskel på børn - også når de er 11. Derfor ville det være rart med en uddybning. Ellers forventer man bl.a., at en 11-årig har evnen til at tænke abstrakt. At de udviser empati. Respekterer kammerater og lærere. Osv. osv. osv. Er der et problem med din dreng i opførsel over for dig, så er det sandsynligvis også meget normalt. Nogle kommer i en før-teenage-pubertet, og det er meget normalt, at der kommer flere konflikter hjemme (men lidt tidligt). Nogle børn er meget følsomme og letpåvirkelige i den alder, skal man også huske på. Det er så utroligt svært at sige, hvad der er rigtigt og forkert med børn. Der SKAL være plads til forskellighed, men der skal også være plads til forståelse og handling, hvis barnet har alvorligere problemer (ADHD, autisme fx).
jeres input. Jeg har ikke lyst til at komme ind på konkrete eksempler offentligt, vil i vide mere må i gerne sende en pb og jeg kan uddybe. Men det drejer sig om at flere familiemedlemmer med pædagogisk uddannelse spørger ind til om min dreng kan have en personlighedsforstyrrelse. Mine tanker har selv været den vej og jeg er bekymret..
hej og godaften min veninde blev sterilaseret for lidt over 10år siden og det blev gjort via æggelederne ,blev brændt over ka dette ændres således at æggelederne bliver syet sammen igen ,,har min veninde hørt lidt om håber på lidt svar 
da jeg fik mine lukket, at en om-operation faktisk ikke gav mange chancer for graviditet.... Men at man kunne blive kunstigt befrugtet, men det er så på egen regning.
men der er stor forskel på om du bliver steriliseret med klemmer ,eller om æggeledern bliver brændt over det hun er intrs i at hvide er om muligheden forelægger når de er brændt over , 
Der er ikke store chancer for at opnå graviditet, hverken efter fjernelse af klemmer eller ved at sy klippede/brændte ægledere sammen igen. Der kommer nemlig sammenvoksninger ret hurtigt. Selvfølgelig kan det lade sig gøre, men jo flere år siden indgrebet er lavet, jo mindre bliver sandsynligheden for, at det kan blive godt igen. Men det skal bestem ikke tage modet fra din veninde. Hvis hun har mulighed for at blive "lavet" igen, så skal hun da gøre det. Hvem ved, måske bliver der gevinst, og det skader jo ikke at forsøge  Held og lykke med det.
Min pige har fået sine 2 første vaccinationer uden de store problemer, kun den 1. gav lidt feber og pyller i nogle timer. Op til hendes 1. vaccine havde jeg set en udsendelse om bla. et barn der havde fået svære spasmer i benene efter vaccination. Jeg forelagde min bekymring til min læge, der sagde at "ulykker" sker på den bekostning, men risicien er så ufattelig lille, set i forhold den risiko der er ved IKKE at vaccinere. Og det vælger jeg at tro på 
Nu ved jeg ikke, om det er svært at læse hvad jeg skriver, men skriver det gerne igen. Jeg er vidende, om 4 tilfælde af vacc skader, som læger har nægtet at indberette, trods de helt og holden sagde, at det var grunden..... Hvad du gør og ikke gør, kommer ikke mig ved. Men det er viden, at en statistik, som ikke bliver lavet med ALLE tal ikke kan bruges. Det var hvad jeg skrev, ikke ordret, for det kan du bare læse selv......
er en selvfølgelig at børn skal vaccineres. Jeg er/ var alergisk overfor vacciner.. Jeg har kun fået 1 ( !!) Vaccination, og den gjorde at at min mor måtte give mig førstehjælp nærmest hverdag i næsten et år, fordi jeg ikke kunne få luft.. Siden har jeg ikke fået en eneste vaccination påtrods af at jeg meget gerne vil.. Men min læge vil ikke vaccinere mig selvom det er 17 år siden og tingene altså er blevet lavet om.. Min datter har fået ALLE sine vacinatoner og jeg er altid MEGET obs på hende.. Hun har fået en allergisk reaktin to gange, den ene gang blev hendes ene ben helt blåt over det hele næsten.. Den anden gang fik hun høj feber og udslæt over alt... Af den grund mener jeg selv hun skal have det, men man skal altid være obs på sine børn om det enten er pencillin eller vaccination.. Det kan alt sammen give bivirkninger.. ! Dog vil jeg sige at man skal blive siddende i 20 minutter efter vaccinen er givet, da det er der de værste ting "normalt" sker..
David har fået Di-te-ki-pol 2 gange. Efter 2 er der en dækning på knap 95%, så vi tager ikke den 3. med. Jeg er ikke fan af vacciner, og har også grublet meget over hvorvidt der overhovedet skulle nogen til. Men difteri, stivkrampe og polio er altså ikke sygdomme der er sådan at spøge med, og de kommer herop fra østlande i større mængde end før nu. Så jeg vil råde dig til at give dem. Det er for risikabelt at lade være, da disse sygdomme jo kan være enten dødelige eller stærkt invaliderene, og jeg mener at sandsynligheden for at barnet pådrager sig en eller flere af disse sygdomme er større end hjerneskade efter vaccinen. /Mia.
Vibs skriver at det er ukorrekt at jeg skriver at der laves statistikker og nej det er ikke ukorrekt. Vibs 1 jeg kan sagtens læse hvad du skriver, du kender til 4 tilfælde som du har hørt og muligvis osv osv (fjer bliver til høns), mon ikke lægen/lægerne har valgt ikke at inberette disse 4 påstået skader hvis han mener at det ikke har en døjt med vaccinen at gøre???? Vi bliver vist ikke enig om vaccination er godt eller skidt og fred være med det. Louise
Prøv nu at citer mig korrekt, når du skal fortælle hvad jeg mener. Det du skriver er ikke korrekt overhovedet.... Du vælger et brudstykke, og ikke helheden, hvilket altså fordrejer mine ord til det usande. Men jeg sætter gerne mine ord ind igen, citat her:
ej nu må du holde- jeg kan da selv se hva vibs skriver- og det er i hvert fald ikke således som du beksriver hendes skrift- men det lille brudstykke der så giver det du nedfælder en helt anden mening end hvis du lige kigger på HELE hendes sætning- for det er i hvert fald ikke det jeg ser hende skrive! Vibs: har du links el lig du evt kan sende mig el vil ligge ind her, for jeg vil som altid gerne se nærmere på den læsning du omtaler, fordi jeg VED det du siger indtil nu altid har været korrekt!! Og det så absolut er noget af betydning som værende gravid (selvom vi har en god læge).
Nej, jeg har ikke links, har ikke gemt hvad jeg fandt, fordi det ikke var relevant for mig mere, da jeg ikke har små børn og ikke får flere.... Jeg kan kun råde dig, hvis du ønsker at vide mere om det, til at begynde at søge forskellie steder. Der er hjemmesider om det, der er mennesker som ved en masse, bøger, blade osv. Hvsd du skal gøre, skal du selv finde ud af, det er et meget personligt valg (i hvert tilfælde for mig), men jeg har færdes i den alternative verden siden 1976 og ved, at der er ufattelig meget, som man ikke må vide som dansker, men som også nogle ganske almindelige læger ved, dog er det læger som ønsker at vide det. Langt de fleste læger, de er medicin slaver, og ønsker ikke at vide, og vil til enhver tid benægte, at der er noget om snakken. Man kan blot se på jern, som gravide får, det giver for de fleste maveproblemer. Men der findes et anerkendt - ja faktisk 2 slags, anerkendt for virkning, 100 % sikkert uden mavebøvl, alternative midler-kan endda købes i Bilka, men stort set ingen læger vil anbefale dette, for det er ikke deres medicin, men derimod naturmedicin. Så trods absolut god virkning, så bliver gravide stadig fyldt med jern som ødelægger deres mave, mange får hæmorider o.l. Se - det er kunsten i at benægte, at der findes mange andre gode sager  Der findes også en utrolig stor viden om vacc og deres virkning i USA og England, hvor man ikke er nær så lægedikteret, som man er i DK.....
yes jamen så må jeg se om jeg kan støve noget op nogen steder jo- andet er der ikke for... Hæmorider har jeg sandeligt ikke brug for. jeg ahr da nok i den jeg allerede har haft i to år nu!
For jeg har min datter på 15 mdr, som skal MFR1 vaccineres på onsdag. Så læser jeg denne tråd, egentlig i håb om at finde evt. bivirkninger, man skal være obs på. Men i stedet en hel masse polemik omkring vacc/ikke vacc. Og her gik jeg og troede at nok var det et tilbud, men at man da selvfølgelig skulle lade sit barn vaccinere. Det er nu stadigvæk min holdning. Men hvor mange af jer har oplevet bivirkninger (store som små) efter 15 mdr vaccinen? Di-te-pol vaccinerne har givet lidt feber hos os, men ellers ingenting.
Mit bedste bud er denne side: Meget sober side....
Nu tråden kom frem, læste jeg lige hvad du skrev... Hvor har du hørt det med 95% dækning efter de første 2? Jeg har læst, at mod kighoste f.eks. er der dækning på få procent efter den første, 50% efter den næste og ca. 90 % efter den sidste. Og det samme for stivkrampe... Og så er der også noget med at hvis virkningen skal blive i mange år, skal man ha' den 3. med... Jeg ved jo ikke om det passer det jeg har læst, men hvis det dækker så godt efter 2, hvorfor skal vi så gi' 3?
...den side vaccineinfo.dk er meget skræmmende og taler mod vaccination, selvom de selv siger at de ikke tager parti...
Tja, det er måske fordi man læser med farvede briller... I min verden er den oplysende... Men er man selv farvet af noget, læser man ting anderledes end hvis man er neutral...
at sige at alle mine børn er vacc. Og ingen af dem har haft nogen bivirkninger. Men når det så er sagt, så ville jeg gerne have undværet vacc. Men som det ser ud er det ufatteligt svært at få børnene smittet med de forskellige sygdomme i kraft af at de fleste idag bliver vacc. Og jeg tør ikke tage chancen. For bliver de syge at de forskellige børnesydomme som voksne, så kan det medføre svære skader og ikke mindst døden. Som barn havde jeg alle børnesygdomme, men dengang vacc. man jo heller ikke.
Jeg tog det valg, at når mine børn kom i den fødedygtige alder, så ville jeg fortælle dem, at de kunne gå til lægen og få taget en alm blodprøve, hvor man tester for antistoffer. Hvis de så ikke har dem, kan de vacc som voksne, intet problem... Men - altid svært at vurdere, livet er et stort valg.... 
hehe jeg elsker varmt vand- jeg kender ingen der bader i lige så varmt vand som jeg selv. Jeg skal helst koges  Stine: jeg har egentlig fravalgt, men måske man skulle reoverveje det. Som sagt kan man jo bare dukke op den dag- jeg skal dog ha ringet til dem så da jeg ikke husker tiderne i hovedet for dette. jeg mener det var onsdag men tager måske osse fejl.
smerten, men det kunne det ikke. Så op med mig.. Jeg havde det bedst med og holde mig igang. Fik den epidural et par timer før presse veerne begyndte og den var bare guld værd. ( mig som er skide bange for nåle) hihi
jo meget indivisuelt hva der virker, hvordan og hvorfor- så jeg satser*LOL* Nej jeg HÅBER hedder det. ja jeg skal satme helst ikk ha den. Er du vimmer man... Nåle, sprøjter og mig... Måske man kan overvinde sig hvis man ahr oondt nok. Men er heller ikk glad for de komplikationer det kan give altså. Nogle har heller ikk så god gavn af den. Igen er det jo individuelt... jorde den så @!#$*se ondt el hva? det hører man nemlig sjældent folk tale om herinde underligt nok faktisk 
Jeg skal også føde på Horsens og jeg vil også gerne føde i vand. Jeg fødte i vand første gang (2001) på Skejby sygehus og det var jeg rigtig glad for. Anden gang (2004) fødte jeg på Silkeborg sygehus og der ville jeg også gerne have født i vand, men da karet var fyldt op gik fostervandet og det var desværre grønt, så jeg fik ikke lov at komme i. Jeg tror de fleste sygehuse har fødekar, men som flere skiver er det ikke sikkert at de findes på alle stuer. Jeg regner med at sige at jeg ønsker at føde i vand, når jeg ringer til fødegangen.
Ikk i forhold til mine volsomme veer på det tidspunkt. Kan klart anbefalde den.. Jeg havde ellers sagt til mikkel at jeg sku fandme ikk ha den ind min ryg ( var vildt bange for at blive lam osv). Men da jeg havde haft voldsomt ondt i 4 timer (da veerne for alvor tog til)var jeg ligeglad. Sagde direkte til min jm at jeg sku ha den og at det ikk ku gå for stærkt. Det var så dejligt at kunne ligge og slappe af og se de vilde veer på skærmen uden og mærke dem.. Fedt fedt. Næste gang siger jeg ja tak igen, hvis jeg sku få lige så ondt 
ja nu må vi se om det blir nødvendigt. jeg håber det ikke...
Jeg lærte det aldrigt, kom altid op at slås med den. Så til sidst blev den brugt som hovedpude når vi lå på sofaen for at se tv.
den med Fossfillfyldet fra Filabel, da jeg ammede Sylvia. Første ammepude var en frygtelig kæmpestor en med krøyerkugler i (som nu man har fundet ud af er propfyldt med flammehæmmere etc., ej godt for sundheden, yaks !). Jeg valgte Fossfillpuden da jeg har dårlige erfaringer med skaller, de kommer hurtigt til at lugte (   ), det ved jeg fra en anden i min mødregruppe. Ammepuden var den bedste jeg har haft i mit liv (med to unger   ). Jeg svedte ikke i den, den kunne hurtigt fikses i facon igen, der er to betræk til den (begge hvide) men fik lynhurtigt syet et par stykker til i olmerdugsstof  Ammepuden har jeg endnu, på sofaen. Æhhh kan vist ikke helt komme over at jeg lige er stoppet med at amme. Og den er stadigvæk fin   selvom den er 1½ år gammel. Beagle.  PS: et tip, ammepuden er "kort i det" men jeg stoppede en stor pude under den frie ende af babys ben, så var det hele perfekt.
Jeg har købt en tvillinge-ammepude i Babysam - ikke fordi jeg har to i maven, men fordi jeg blev rådet til det, da den skulle være mere behagelig. Det følte jeg absolut også selv, da jeg skulle afprøve den. Den var noget krydret i pris 899kr, men jeg tror det er rigtig godt givet ud og at jeg bliver glad for den.
At den allerbedste ven jeg havde under amning var en fodstøtte til det ben Sigrids hovede var på. Af en eller anden årsag - uanset hvordan jeg lagde amme puden, så, når baby lå på den, så var der altid 5 cm OP til brystet. Så for ikke at skulle læne mig ned til Sigrid så løftede jeg benet. Endnu en årsag til at bruge en dyne - den kan nemlig lægges sammen en mio gange, så baby når OP til brystet!
God idé , Louise, men det kommer også helt an på hvor store bryster man har   Jeg er desværre en af dem der må løfte op i brystet for det ikke dækker ansigtet på baby  Nå, imorgen skal vi en tur til Århus, så vil jeg se om jeg kan finde de 2 typer ammepuder og se hvad jeg bedst kan lide. Nanna.
Puha det lyder ikke behageligt - jeg håber ikke at det ender sådan med mig, for jeg er bare dårlig til at slappe af.... kan bedst lide når der sker noget hele tiden
ja det har jeg. Blyp sparker ind i mellem lystigt kan jeg mærke når jeg ligger på ryggen el sidder foroverbøjet etc. Så er det nemmere at mærke både på indersiden og ydersiden da det fedtlag der hos en gravid danner sig på maven synker lidt ind, så livmoderen kommer tættere på maveskindet. Jeg ahr ikke haft bobler før jeg kunne mærke blyp både ind og udvendigt sjovt nok. så den aften jeg mærkede spark både ind og udvendigt første gang startede boblerne osse helt tosset. Og det gør de gerne hver aften når jeg lægger mig nu.
plukveer gennem hele min graviditet, og jeg kan med SIKKERHED sige, at jeg ikke overanstrengte mig 
til at spørge hvordan plukveer føles? Siden igår aftes har jeg haft nogle "jav" igennem underlivet. Ikke noget jeg som sådan kan kategorisere. Det er ikke mange, men relativ kraftige når de kommer. Har vel siden igår aftes haft ca 4-5 stykker. Jeg har en mindre mistanke om jeg har blærebetændelse, ikke fordi det gør ondt eller jeg tisser mere end jeg plejer, men det skal "presses" ud. Så overvejer at smutte via vagtlægen senere (nøj, hvor føler jeg mig åndsvag, får har en tid hos egen læge på torsdag..men hvis der er noget, er det jo bedre jeg kommer i behandling nu). Så ja, hvordan føles plukveer?
jeg ser spændt med- jeg for jeg er osse "nysgerrig" efter hvordan plukveer reelt føles 
når man får blærebetændelse så vil blæren bliv spændt og irriteret. Da den ligger lige op af livmoderen tror den også at den skal spænde op når blæren gør det og derfor får man mange plukveer når man har blærebetændelse. Hvis du får bugt med din blærebetændelse igen kan plukveerne altså også gå i sig selv igen. Plukveer føles hos de fleste som noget der strammer hen over maven øverst i livmoderen. Altså spændningen starter for oven og går så ned ad. Hvis de er slemme kan de trække lidt om i lænden også. De må ikke gøre ondt, bare føles sådan lidt ubehagelige, hvis man overhovedet mærker dem. Livmoderen bliver desuden fuldstændig hård når man har dem. Jeg mærker ikke rigtig mine, men har da den sidste tid godt kunne fornemme at min mave bliver hård nogle gange. En enkelt aften var der et par stykker som trak om i lænden, men de skal jo også til at arbejde lidt for kroppen når jeg er i uge 38. De der jag nede i underlivet, altså helt nede for neden, det er som regel ligamentsmerter (når man ikke er så langt henne) eller det kan også være bækkenet som gør ondt. Jeg havde vildt mange ligamentsmerter i starten og blev også tjekket for blærebetændelse, bare for en sikkerhedsskyld. Nu har jeg så afsindig ondt foran på skambenet og det er bækkensmerter. Ikke bækkenløsning, men bare smerter fordi bækkenet jo også skal give sig lidt.
føles som jav (i mit tilfælde), de kan komme i serier eller bare en gang imellem. Ifølge den læge der tilså mig, så var hun ikke i tvivl da jeg har mange smerter når jeg får dem. Det er selvfølgelig forskelligt hvordan det føles fra personen til personen, men lægen ville gerne at jeg skulle fortælle på en skala fra 1-10, hvor ondt det gør - jeg må ærlig indrømme at jeg syntes de lå på en 7-er. De er dog blevet noget mindre efter behandling mod blærebetændelse, så om det har været det der gjorde det, ved jeg ikke, da jeg aldrig før har haft blærebetændelse og ifølge de beskrivelser jeg har hørt/læst om så troede jeg virkelig ikke at jeg havde det. Ang ligament smerter/bækkensmerter så er det for mig ikke sådan plukveer føles, for det døjede jeg meget med de første 12 uger og det var en anderledes smerte.
Har jeg også. Faktisk har jeg ikke mærket noget til dem siden i mandags, men igår, da jeg gik rundt på kræmmermarked kom de igen.... Også et par timer senere begyndte de der mærkelige jav. Men ja, så snart bilen er hjemme, smutter jeg til lægevagten og ihvertfald lige får tjekket den blærebetændelse. (findes der egentlig, ligesom en graviditetstest, en blærebetændelsestest? Jeg tænker, det er jo total åndsvagt, at jeg sidder derovre og glaner og optager plads for en der måske er mere syg, hvis det ikke er noget overhovedet. -Men hvis man nu havde en test der fortalte at der fx var forhøjet hvideblodlegemer i, så vidste man da at det nok var fornuftigt at blive tjekket nærmere).
ikke om der gør, men hvis du har blærebetændelse skal du have medicin på recept, så du skal forbi lægen selvom du måske selv kan teste det.
men tænkte, hvis man nu kunne for-teste, så lægen slap for besøg der er irrelevante  (jeg er ikke så god til vagtlæger, så forsøger at tænke mig uden om   ). Så man altså kun kørte derhen, hvis man enten havde det rigtig skidt, eller testen var positiv.
hørt om det er muligt at finde sådan en test. Så afsted til læge med dig - og når man er gravid skal man testes igen når man er færdig med behandling.... 
igang. Så er det jo lige før jeg kan blive testet igen på torsdag, når jeg skal til egen læge.
sikkert godt passe sammen - men rigtig god tur forbi lægen
og sågar en lidt voldsom en af slagsen mente han  Så blev beordret hjem og holde mig i ro.
mig.... husk at slappe af og drik en masse væske. Godt du overbeviste dig selv til, at komme afsted
Jeg havde også blærebetændelse uden symptomer i 9/10. uge, og med forholdsvis kraftige smerter tilfølge - jeg blev sendt hjem fra arbejde, og til lægen, både for at blive tjekket for graviditet uden for livmoderen, abort m.m. Efter behandling (som jeg bare ikke kunne tåle), har jeg ikke haft så meget som en eneste plukve før omkring uge 33, og det kun efter hård ansterengelse. Nanna.
Lige været til 3. graviditetsstjek, og ja, blærebetændelse igen, derfor har jeg nok haft plukveer de sidste 2 uger..... Nanna.
Hej kre HN'er Er simpelhen så ked af det. I weekenden havde vi besøg af et af vores vennepar (som tilfældelig også i nær familie med min kæreste), som er en af en få par i vennekredsen som ved at vi er på vej ind i fertilitetsbehandling. Indbyrdes har vi altid sagt vores meninger og plejer også at kunne tolerere dette, men denne gang gik det lige hjertet. De har selv en i forvejen et barn på knap 2,5 år som de fik på naturligvis efter ca 1,5 års forsøg og har forsøgt de sidste 17 måneder at få nummer 2, men det er desværre endnu ikke lykkes for dem.De har selv været ved at undersøge deres muligheder for at få hjælp til barn nummer 2, og mener at det er uretfærdigt at de skal betale for at få hjælpen. De er ikke blevet udredt så de kender ikke årsagen til derss fertilitetsproblemer. dog er de op vores opfordring begyndt at undersøge mulighederne for at blive udredt og muligvis få hjælp til insiminering (IUI).Desuden har de et vennepar som efter 5 års forsøg og 2 IVF'er endlige er blevet gravide. Venneparet var også i behandlig pga. PCOS og fik kun de 3 IVF (reagensglas befrugtning) forsøg. (altså ingen IUI) Hertil skal det nævnes at jeg først i efteråret fandt ud at jeg har PCOS og og først derefter startede vores lille "babyprojekt" og efter et ½ år blev henvist til fertilitetsklinikken. Tidligere har jeg altid givet udtryk for at børn var ikke noget jeg skulle have før efter jeg var 30. Men nu kan jeg bare ikke vente..... Min kæreste og jeg har kun været sammen i 3½ år. Min kæreste og jeg fortalte dem glad at vi efter sommerferien endelig skulle i gang med behandlingerne, da jeg det var lukkes mig at tabe de kilo jeg skulle og også var udeover karantænen fra min rødehunde vacine. Vi fortalte dem også at vi havde fået at vide at vi skulle starte med IUI og at de på klinikken var rimelige positive om en mulig graviditet for min side. Deres kommentar hertil var at de syntes at vi snød foran i køen. De havde jo selv forsøgt i mange måneder og været sammen i mange flere år end os så derfor var det deres tur først. Desuden mente de det deres andet vennepar havde været igennem ifm. fertilitets behandlingen altid ville overskygge det vi formentlig skal igennem. Uanset om det så først lykkes med sidste IVF forsøg. Deres argument for det var at vi jo inden vi havde været i behandling ikke havde forsøgt i 4 år og at vi jo også får muligheden for IUI før vi går videre til IVF hvis det ikke lykkes. Derfor har de ikke den store medføelse og sympati for vores situation. Faktisk har de ikke rigtig lyst at høre om vores behandlingsforløb, da de jo mener at vi snyder foran i køen. O hvis vi følte at de tog afstand fra os så var det derfor. Tingene blev ikke sagt så direkte som jeg nu skriver det, men det var det der blev sagt. Jeg kan på en eller anden måde godt for at de mener vi snyder foran i køen. For jo tingene er gået meget stærkt og for et år siden var jeg ikke indstillet på at skulle have barn nu. Men sammen med PCOS stemplet er mit ønske om et barn kommet. Dels fordi jeg er blevet skruk med også fordi jeg ikke føler at vi kan tillade os at vente 5-6 år. Vores chancer for en graviditet forringes jo betydeligt når man runder de 30. Men når det så er sagt kan jeg ikke forstå at de ikke kan glæde sig over tingene på vores vejne. Det var jo netop nu hvor vi virkelig har brug for ders støtte og så kobler de bare fra og siger at vi ikke vil få deres fulde opbakning og støtte. Jeg blev virkelig ked af det. Vi havde jo netop valgt at fortælle dem om det, fordi vi troede at de kunne forstå os og kunne sætte sig ind i vores ønske og følelser. Men nej er mega skuffet og ked af det fordi de melder sådan ud. Uanset hvornår og hvordan de blier gravide vil jeg altid glæde mig over det på deres vejne Er det mig som bare er super følsom på dette punkt og virkelig føler mig svigtet eller hvad? Puha det blev et langt indlæg med havde lige brug for at få lidt luft..
Sikke træls... Jeg kan godt forstå du er skuffet. Tror måske det bunder I at de selv meget gerne vil have nr. 2, men pt. ikke kan. Jeg kan godt forstå at I bliver "sat foran i køen" da I ikke har nogen i forvejen, og så er det jo ikke nogle krav om hvor længe man skal ha været sammen inden man stifter familie - og heldigvis for det da! Jeg håber de tænker over det sagte, og bakker op om jeres forsøg. Herfra pøj pøj med projekt baby! Louise
Øv øv sikke noget... Puha det med ufrivillig barnløshed er sådan et følsomt emne. Men synes ikke man på nogen måde, skal sammenligne situationer. Vi er som mennesker alle forskellige, og påvirkes ikke ens af de situationer vi kommer i. Undrer mig over, at din veninde ikke kan glæde sig på jeres vegne, selvom hun selv står i samme situation. Så ønsker jer mange gange held og lykke med projektet.
Det er et meget følsomt emne, og tingene blev ikke sagt så direkte som jeg skrev ovenfor, måske på en lidt pænere måde, men stadig så dirkete at man ikke var tvivl om hvad deres holdning var. I selve situationen kunne jeg til dels følge dem i det de sagde. Jeg ved jo selv hvorsvært det er når alle omkring en bliver gravide og der hos en selv bare intet sker. Men derfor vil jeg altid glæde mig på deres vejne. det er først her bagefter det egentlig er gået op for mig hvad det egentlig var de sagde. Selv om jeg er ked og skuffet over dem er jeg alligevel glad for at de har lagt kortene på bordet. For nu kender vi deres holdning og deres føelse omkring emnet og vil derfor nok også holde lidt igen med at dele alt for meget med dem. VI er jo heller ikke interesseret i at træde på dem.
jeg var godt nok også blevet skuffet. Nogle af vores vennepar ved, at vi skal i behandling lige om lidt, og de støtter os da 1000 %. Vi kender bl.a. også et par, som har prøvet ALT og har været i behandling uden resultat i mange år. De er da vildt glade på vores vegne og krydser fingre for os. Vi ved jo godt, at det har været en stor skuffelse for dem - og vi har også været meget "forsigtige" i forhold til dem. Men ingen sure miner eller misundelse dér. Jeg synes, det er noget pjat, at jeres vennepar føler sig snydt. De HAR et barn - I har ingenting og skal nu have hjælp. De kunne i det mindste se det fra dén vinkel, synes jeg. Jeg krydser fingre for, at det lykkes for jer med behandlingen. 
Jeg krydser også fingre for jer. Jeg har selv været i behandling for at få vores første barn, og har været i behandling for at få nr. 2, men det er ikke lykkes.  Lad være med at have dårlig samvittighed over "at I springer foran i køen", for der er ingen kø. Der er ikke nogen særlig ventetid på fertilitetsbehandling.  Hvis man har en diagnose, der siger at ens egne chancer for at opnå graviditet på naturlig vis er betydeligt forringede, så har man ret til behandling, så snart man får en henvisning af sin læge. Jeg ved ikke helt, om man overhovedet har ret til behandling på det offentliges regning, når man i forvejen har et barn, men hvis man ikke har ét, har man ret til at få 3 gennemførte forsøg, inden man skal betale selv. I hvert fald når vi snakker IVF. Hvis der ikke er nogen årsag til barnløsheden, skal man som regel forsøge at blive gravid på naturlig vis omkring et år og derefter udredes, inden man bliver henvist. Jeg synes, det er utroligt småligt af jeres venner ikke at støtte jer i det projekt, I skal igang med. Det er altså hårdt at gennemgå, så man har brug for alt den opbakning, man kan få. Jeg kan godt forstå at deres ønske om at få barn nr to er meget stærkt, det er det også for mig og min mand, men man kan ikke sammenligne jeres situationer, og ikke lade sig opsluge af sin egen misundelse.  Husk når I kommer igang, at der er mange herinde der har gennemgået det I skal igang med, så her er mange der forstår og kan give gode råd, forklaringer og opmundring.
du er "super følsom på dette punkt og virkelig føler mig svigtet". For det at være i fertilitets behandling er bare så urimeligt hårdt, og ufatteligt individuelt, og aldeles umuligt for andre at sætte sig inde i. Så lige så vel som du har svært ved at forstå hendes følelser, har hun svært ved at forstå dine. Kodeordet for jer er ikke forståelse men accept. Og det er jer begge der skal acceptere at i ikke nødvendigvis føler og tænker ens, for i er slet ikke i nærheden af at være samme sted følelses mæssigt i fertillitets verdenen. Hvis i kan acceptere jeres forsekliigheder, kan i muligvis få glæde af hinanden fremover, men mit bedste råd er at finde nogen der er nogen lunde samme sted som jer. Evt via nettet, for det er ydest sjældent at finde nogen i nærmeste venne kreds. Jeg har gennem mine behandlinger været dybt afhængig af   Det er gratis at oprette en bruger, og der kan man altid finde nogen der står samme sted som en selv, og kan sætte sig inde i følelserne. Og så lige en fodnote... Når man har fælles barn (vennerne) kan man kun få hjælp via IUI i det offentlige. Og det uanset hvilken diagnose man får sidenhen. Det værste eksempel jeg kender er parret med et barn, hvor manden bliver lam, og ikke kan få sædafgang. De må selv betale for nummer to selvom man virklig kan sige at det var en udefra kommende diagnose der forhindrede barn nummer to. Og endnu en... Man har ikke "krav" på noget som helst inden for offentlig behandling. Behandlerne kan når som helst i forløbet afvise at lave flere behandlinger af lægelige grunde. Det kan være vægten, manglende respons på hormoner, manglende befrugtning eller 100 andre grunde, men ingen er garanteret 3 IVF, det er blot det mest almindelige hvis alt andet fungerer. Held og lykke med behandlingerne.
hvordan fungerer sådan en? Er det lige så simpelt som en graviditetstest? Jeg er jo nok ved at være lidt utålmodig og har overvejet at prøve sådan en.
Hej, Prøv   der er alverdens udgaver af ægløsnings tests og alt muligt andet, som kan hjælpe Jer på vej.  De virker som graviditets teste. God fornøjelse Mvh Lene
Ja, men teststregen SKAL være MERE tydelig end kontrolstregen, inden du er sikker på at det er tid. Det er ikke ligesom en graviditetstest hvor en lille streg er = gevinst. Bare så du ved det.
at nogen aldrig kan teste positivt på ÆL teste, men at man sagtens kan have ÆL alligevel.
Pyha... er nødt til at snakke med nogen... jeg er 44 år, er gået 14 dage over tid nu... en hjemme-graviditetstest viste negativ, en urinprøve hos lægen viste også negativ, en GU viste en livmoderhals der så gravid ud.... jeg fik så taget en blodprøve for at se om det bare er en før-overgangsalder-reaktion.... jeg tager p-piller, men har lige lavet et skift fra alm. til mini piller. Men jeg har bare nogle tegn på graviditet...tunge bryster med ømme vorter, det føles som om min livmoder er "hævet", øm omkring skamben og i bækken... måtte sove med dynen mellem benene i nat... jeg havde en slem bækkenløsning ved sidste graviditet så jeg kan huske hvordan det føles, av av... m Men jeg får først svar på denne blodprøve på onsdag 8/7... jeg er ved at gå helt i spåner, har en kæreste de er ved at skide små grønne mænd   .... og et barnebarn på knap 3 år... mig, mor, nu?   ..... Måtte lige ud med mine tanker, har ikke lige så mange andre jeg kan snakke med....
... Pyt med at du har et barnebarn. Der er efterhånden mange kvinder, som først får børn, når de er sidst i 30erne/først i 40erne, så selvom det ikke lige planlagt, så er du jo ikke en "gammel" mor i den forstand. Spændende at høre hvad blodprøven siger.
At du har et barnebarn....er dit liv stabilt, kan det du / I klare dette her ?
som en sidste chance for at få endnu et af livets små mirakler 
.. dét har jeg også spekuleret meget på... ved ikke om vores forhold er stabilt nok til et barn, jeg har bare ikke lyst til at være enlig mor med baby... emnet abort har også været oppe og vende... ikke fordi jeg har brugt dén metode før, men et barn er jo et lille liv man skal kunne garantere et godt liv... de næste 18 år....men ved så helelr ikke om jeg er stærk nok til en abort... om jeg vil få meget dårlig samvittighed bagefter eller fortryde.... Håber at lægen finder ud af om det er graviditet eller ej snart så jeg og kæresten kan få snakket om hvad der skal ske... jeg synes det er ulideligt at gå i uvished når det er så stor en omvæltning.... Jsarik: Ja, et mirakel i højeste grad.... men miraklet kommer lidt bag på mig 
var 41 da hun blev gravid med min søster. Det var så med hendes mand, som hun havde været sammen med nogle år. De boede i et stort hus og havde lyst og tid til en baby (det er hans første og eneste barn). Min søster er idag 12 år og lider på ingen måde under at hendes mor er 10-15 år ældre end hendes kammeraters. Som min mor siger: Man er kun så gammel som man føler sig  Så det handler i langt højere grad omhvad du har lyst til 
Og med det lidt du har skrevet på HN kan jeg kun være bekymret , meget på dine vegne og lige så meget på et barns. Hvis du vælger, den anden mulighed, så er det "kun" dig der skal holdes oppe... Du ved hvad du har i tilværelse og hvis du tør være helt ærlig over for dig selv..Så ved du også hvad det vil være "bedst"... Jeg er ked af at være så ærlig....det kan ingen li´at høre..
Det er heller ikke så meget min alder der tynger... jeg er ikke 44 indeni   mere om jeg vil kunne byde barnet, mine andre børn og mig selv dette..... Illum... jeg kan godt tåle den form for ærlighed... tro mig, jeg har to djævle siddende på skuldrene, den ene siger: det går nok, den anden siger: nej, det går ikke som tingene ser ud nu, min alder, forhold til kæresten, min lidt skrøbelige psyke efter skilsmisse, flytte alene osv... og jeg vil nok give nr 2 ret selv om det gør ondt indeni, for jeg villle nok kunne klare et barn mere under mere stabile omstændigheder... Men der har nok siddet mange ligesom mig.... måske der sidder nogen med samme betænkeligheder...
Er jeg  Er det det du har brug for i din tilværelse...en ny en at skulle tage ansvar for..Bekymringer om forhold, om dit helbred osv. osv. Jeg fordømmer IKKE løsningen, jeg kan bedre med den end med at det gå ad pommeren til , mildt sagt...
dilemma du er i, selv om der er 14 år i mellem os. jeg blev gravid for 1½ år siden med min daværende mand, og var på det tidspunkt syg med stress/dep. og vores forhold kørte rent ud sagt ikke og jeg var i syv sind, jeg havde/har to dejlige unger, vi havde dog snakket om en mere på sigt. MEN da ikke nu . Han var kort og kontant, hvis jeg fik barnet flyttede han, han skulle IKKE have flere børn. ( undtagen med nabokonen 9½ mdr efter han skred) jamen så var det så nemt, jeg måtte få en abort, mest fordi at tanken om at stå med 3 små børn alene og miste manden i mit liv var uholdbar, jeg var lidt bange for at jeg ikke kunne klare det psykisk. Men da det var overstået var det en lettelse. Tanken om at jeg ikke skulle gå i 9 mdr og være gravid, tanken om jeg ikke skulle føde, tanken om min mand blev, og at jeg kunne holde fokus på de børn jeg har. Det var og er stadig en lettelse men nu fordi. Tanken om hvis jeg havde fået et barn mere med den ( ikke så pæne ting siges nu). Nå men det var lidt min historie ... er spændt på hvad udfaldet bliver Krydser for dig, uanset hva du ønsker Jannie
En nem løsning...men sikke dog et rod det kan blive hvis man ikke har det stabile bagland... Og nu har vi som voksene ansvarlige mennesker den mulighed, som jo ikke af den grund tages let...
Tak for din historie, det sætter altid ens egene bekymringer lidt i perspektiv når man hører andres... sørgeligt men sandt... Jeg er ked af at høre at din mand skred selv om du gjorde som han ville... altså fik en abort istedet for at føde barnet... men sådan er livet bare... uforudsigeligt. Jeg må bare tage én ting ad gangen... først og fremmest finde ud af om jeg e rgravid eller om det bare er én af naturens andre luner der driller.... og hvis jeg er gravid må mig og kæresten finde ud af hvad der skal ske... det er jo ligeså meget hans barn. Men spændende... ja, for filen...lige her midt i sommervarmen Jeg tvivler på om nogen overhovedet har det stabile bagland der bør være for at sætte børn i verden... selv adoptivforældre der er tjekket og godkendt på kryds og tværs bliver af og til skilt, ryger ud i druk eller dét der er værre... så selv om det kan se rosenrødt ud kan det godt gå over og blive det modsatte... ligeså kan et liv der ikke ser helt rosenrødt ud lige nu måske gå hen og blive det.....
Være uenig... Jeg kan slet IKKE forstille mig at størsteparten af dem der vælger at blive forælder IKKE har et stabilt bagland.... Om ikke andet så fra BEGYNDELSEN...Alt andet er da vanvid??? Jeg kommer selv fra en total stabil familie, ingen druk eller misbrug, begge forældre arbejde og er stadig gift og sammen, og faktisk har jeg kun levet samme med personer som har samme stabile baggrund.. Vi fik alle uddannelse osv. Så det er bestemt mere undtagelsen end reglen at der IKKE er et stabilt bagland, som et UDGANGSPUNKT...
skriver, vægter jeg selv et stabilt bagland højest. Aller ALLER højest, og jeg ville ønske andre gjorde det samme, så man havde de bedste forudsætninger og ikke gjorde noget så ugennemtænkt. Jeg kan være noget så skruk, falde i svime over vores venners små bebser, men have barn nu, NEJ. For vi er ikke klar til det, har været sammen lidt over 2 år. For noget tid siden skrev jeg et indlæg herinde omkring emnet, og nøj vandene blev delt, flere syntes jeg var top mærkelig ikke at ville have barn selvom jeg er skruk og "bare" fordi vi hellere vil nyde hinanden som tingene er nu. Bruge tiden på vores forhold. Vi skal have styr på hus og nå meget andet, bryllup skal også gerne planlægges inden,- deriblandt rejse en del inden der skal et lille mirakel til   Simpelthen. Det kan godt være flere syntes man kan bygge sit liv op omkring et barn, javel ja, men i vores verden SKAL vi altså have styr på vores uddannelser, og karrierer først. Og der går snildt 4 år endnu. Vi er begge ret karriere orienteret og det er vigtigt for os begge at det fungere INDEN der bliver planlagt baby. Du skal selvf føle helt efter inderst inde, men prøv lige at skrive plusser og minusser op ved en evt graviditet. Udfra din nuværende situation. Som Illum kan jeg også blive en smule bekymret når jeg har læst de indlæg du har skrevet den seneste tid. En graviditet kræver jo om noget overskud, harmoni og stabilitet ja du har jo børn i forvejen, så det ved du jo. Jeg håber alt det bedste for dig 
Må give Illum helt ret i at det langt oftere er de stabile bagland og forhold der ønsker børn og får dem og ikke omvendt. Ved ikke om man tiltrækkes af "samme slags" i dette tilfælde? Altså hvis man selv er fra skilsmisse familier tiltrækker man en mand fra en skilsmisse? Aner det ikke. Mit bagland er helt i orden - lige som Illums og mine børn skal ikke vokse op med kun én forældre og hver 2. weekend hos deres far eller hvad man nu bliver påduttet fra Statsamtet. Jean - jeg kender ikke så meget til din baggrund, men du skriver at du har en dep&dårlige nerver - alene det ....
Jeg har også prøvet at stille det hele skarpt op i plusser og minusser... derved kommer jeg frem til at en baby lige nu ikke vil være idéel for nogen, slet ikke for et skrøbeligt kæresteforhold. Før i tiden bandt børnene forældrene sammen, nu er vi alle blevet mere egoistiske og der er nok flere og flere skilsmisser p.gr. af baby og børn. Jeg har ikke dårlige nerver... en let depression... men den har jeg nok haft længere end jeg vil indrømme. Men i min situation, lige nu, vil en abort være det fornuftigste... selv om jeg nok får et knæk mere efter den.... nå, så må jeg æde lykkepiller igen  Jeg har jo også en hest der skal tilrides næste år....så jeg har slet ike tid til at rende rundt og være gravid....
ikke depression skal være grundlaget for en abort! jeg ahr osse depression- dvs jeg tager osse piller og har det dermed godt og er dermed bedre forberedt på fødselsdepression i og med jeg allerede er i bahandling. (Får de eneste helt gamle testede). Depression kan man jo behandles ud af hen af vejen stille og roligt. Jeg har det glimrende- altså ej ger normal nu. jeg er som end ikk engang påvirket af medicinen på nogen måde- som nogle desværre oplever med deres personlighed ændres el lig. Og en tilridning af en hest - jamen det er der da mange andre kvalificerede mennesker der kan klare ligeledes frem for en selv.
Jeg husker ingen steder hvor du har skrevet at du tænkte på selvmord.....og kan man have disse tanker ved en depri. så er den nok ikke lille... Og ja jeg undskylder hvis jeg ikke kender noget til depri. og ikke aner en bønne om hvordan og hvorledes, ville dog tro at kan man være på denne måde ustabil i humør og sind, så er et barn vist ikke lige den rette medicin....
nej det gør du ikke for det har jeg ikke skrevet - skulle jeg det da? Man behøver IKKE tænke på selvmord for at være mild, mellem el dyb depri - og jeg har et ret ambivilient forhold NETOP til selvmord i og med jeg osse lider af dødsangt (som dog er meget mindsket da jeg ahr arbejdet med det). Og jo depri kan godt være lille selvom man tæner på selvmord- depri findes i tre forskellige kategorier. Og jeg ved tilfældigvis en del om emnet, for jeg studerer gerne når jeg får sådan en besked om en sådan sygdom så jeg kan forholde mig til det og hva man selv kan gøre.
... at første skridt må være: 1. Find ud af om du overhevedet er gravid. Det er du jo godt igang med allede  2. Tal det igennem med din mand. Du skriver, at han er ved at skide grønne grise, men måske er det bare indledende panik, ligesom du selv føler. Hvad er han bange for? den manglede frihed? økonomien? hans alder?... osv. Han har jo også noget at skulle have sagt i sagen, trods alt  3. Tal det igennem med lægen. Både konsekvenserne af en abort og konsekvenserne af at beholde barnet. Lægen kan rådgive om hvilke støttemuligheder, der er. For eksempel om man skal være mere obs på fødselsdepression hos dig. Om din medicin (hvis du tager noget?) påvirker baby osv. osv.
DIG... Men jean39 skrev for ikke ret længe siden, max. 6-8 uger, at hun tænkte på at selvmord var den eneste vej frem for hende.... Ingen at vende sig mod....Så mon IKKE det er lidt mere end en mild en af slagsen..... Så mon det er løsningen at sætte børn i verden under disse forhold??
hejsa, jeg vil ikke råde dig til det ene eller andet, især ikke hvis du stadig ikke ved om det overhoved er aktuelt. Tilgengæld vil jeg fortælle, hvad vi gjorde, da vi skulle vælge for og i mod vores datter. Nu ved jeg godt situationen er lidt en anden, da vores datter var/er syg, men det kan vel sammenlignes lidt. Vi skulle også vælge om vi ville/turde tage chancen og få hende. Vi gjorde det vi tog 4 stk papir. På de 2 skrev vi ALT for og imod en abort (på hvert sit stykke altså   ), og på de andre ALT for for og imod at få hende. Det var både de store ting, og små ting, og ting som jeg tænkte lidt, har det betydning?! Men alt har betydning, når man står i den situation. De papirer kiggede vi så meget på og snakkede meget om, inden vi skulle vælge. Det gjorde det nemmere for os, og har overhoved ikke fortrudt vores valg. Selvom det har været og stadig er pissehårdt, og trækker tænder ud. Men det er jo noget andet  . Men håber da snart du bliver klogere, og ved om der er noget overhodet. Hilsen katarina
jeg kan altså IKKE tag udgangspunkt i andet end dette indlæg - forventes det at jeg 1. Husker om det er denne vedkommendes tråd jeg har læst om for uger siden måske tale om selvmord 2. jeg kan ikk mindes at ha læst den tråd- ergo kan jeg KUN tag udgangspunkt i denne, så længe hun ikk selv har nævnt det i denne tråd så kan jeg ikk vide det Og ud fra denne, nej der er min mening den samme. Nej det omhandler ikk mig. men jeg kender ikke vedkommende og er derfor nødt til at sætte mig ind i tingene på en anden måde. Jeg kender mig selv bedst og må så tag en del af udgangspunktet der som end.
Er den dårligste undskyldning... Der er mange ex. i verdenshistorien på dette...
men ikke alle følger med i alle indlæg og derfor kan man ikke svare ud fra noget man ikke kender til herinde, så kan du jo mene som du lyster. Der er skuette nogen herinde der kender alt til alle og dermed kan man ikke svare som om at man gør.
... at du er lige rigeligt skrap ved Stute, Illum.  Man kan da ikke forvente, at vi ved mere om sagen, end det der står her. Jeg anede for eksempel heller ikke noget om selvmordstanker hos trådstarter. Det ændrer dog ikke på min mening om fremgangsmåden herfra. Se ovenstående indlæg 
Jeg har været i IVF behandling. Ved den sidste behandling satte ægget sig fast, men alligevel gik det til grunde, og jeg fik mestruation.  Det er nu 44 dage siden 1. dag i sidste menstruation. Jeg har taget en graviditetstest for 14 dage siden og igen for en uge siden. Begge var negative.  Spørgsmålet er om min krop er forvirret, eller om der rent faktisk er en chance for at jeg er blevet gravid? Jeg ved, at man normalt kan teste positiv ca 14 dage efter befrugtning ( nogle gange før), men sker det nogle gange, at der går meget lang tid, inden man tester positivt? (I mit tilfælde er jeg ca på 30. dagen efter mulig befrugtning) Jeg ved godt at det er et longshot, men jeg kan ikke lade være med at håbe..... Håber der sidder nogle bag skærmen, der kan hjælpe med at forklare, hvad der sker. Hilsen Maria
er sansynligheden for at der er gået kludder i dine hormoner, eller du har fået en cyste (harmløs) der udsættet mens, mange gange størrer end for at du er gravid, og ikke kan teste. Det er meget normalt med kludder i hormonerne efter IVF, og endnu mere normalt efter en Biokemisk. Men tag kontakt til dit behandlingssted, og hør om de vil scanne dig, eller hvordan de synes du skal forholde dig.
jeg vil også sige, at du bør kontakte dit behandlingssted. Krydser alt for dig! Vi skal selv starte i IVF, og jeg er super nervøs 
Er der nogen af jer som kender den bog ??? Virker rådene ??? Jeg har læst bogen "godnat og sov godt", men jeg syntes at den er umenneskelig og kan derfor på ingen måde bruge den. Jeg kan ikke få mig selv til at lade min søn græde sig i søvn. Så kender nogen den anden bog og er den brugbar ???
jeg har lige fået den igennem rasmusklump klubben. Jeg har jo ikke født endnu så ved ikke om rådene virker, men synes at den er meget pædagoisk og kommer med mange gode råd. Bl.a. er der en masse forslag til hvordan man kan sætte sit barns rytme lidt i skema for at se om der er nogle ting i løbet af dagen som påvirker søvnrytmen. Men som sagt ved jeg ikke om den virker og har heller ikke læst det hele endnu. Men jeg er positiv over for den 
"sov igennem uden gråd" af Elizabeth Pantley 
Jeg købte den, da jeg fik den anbefalet af en veninde (Som var rigtig glad for den) Jeg kunne ikke bruge den, synes det er tør læsning, og alt for uoverskueligt for mig. Man skal lave en masse skemaer osv...  Jeg brugte hjemmesiden "sovecoach". Der fik jeg en masse gode ideer, til hvordan man kommer ud af en dårlig rytme... Men det er jo forskelligt hvad man synes, men for mig var den ikke noget hit.
ja altså mig, griner - havde ikke lige fanget at du HAVDE hørt om den! jeg synes bestemt ikke den er tør eller svær at læse - den er skrevet på en venlig og blid måde og der er anvisninger på, hvilke kapitler man kan springe over hvis man er for træt!!!
jeg havde meget tglæde af ´godnat og sov godt´ Og den var bestemt ikke grund til at vores søn faldt i grædende i søvn. Læste også den du nævner og forsøgte også at bruge nogle af metoderne. Men synes ikke der var den store succes med dem. Desværre.
Hej Ænder:) Nu er jeg 32 uger henne, og må indrømme at jeg faktisk ikke synes det er sjovt at være gravid mere.. Den kære lille mand har bestemt sig for at det er hans mave - så jeg må på toilettet hver halve time da der absolut   er plads til min lille blære.. Synes heller ikke det er så nemt at trække vejret mere - lungerne bryder han sig nok heller ikke om  Og min bækkenløsning hjælper slet ikke på det. Nøj hvor jeg hader at manden tar på arbejde - hvem skal hjælpe mig op ad sofaen når jeg nu er nød til at rejse mig hver halve time?! Burde nok bare blive siddende ude på potten  Nok om min elendighed, nu til det indlægget egentlig handler om - Hvordan har i andre gravide det ?
Jeg føler med dig... Jeg er 34 + 2 og pt. også lidt træt af at være gravid, men det er nu mest pga bækkensmerter(løsning) hvilket gør at jeg sover mega dårligt! I løbet af dagen går det langsomt bedre, men der skal ikke meget til før at jeg får store smerter, ellers ligger det bare latent og lurer på at jeg får gjort en eller anden dum bevægelse... Dog synes jeg ikke at lillepigen er sååå slem til at trykke på organerne, mærker mest hendes fødder og knæ under højre ribben, eller hendes mås som stikker ud lige under brystbenet   og det ser komisk ud... Synes faktisk at det trykkede mere på blæren da hun ikke lå fast - det havde jeg fornemmelsen af at hun brugte den som trampolin   det var træls... HOld da op hvor skulle jeg rende tit... Ellers er jeg ok - håber hun bliver derinde indtil kæresten vender tilbage til DK i midten af august - han arbejder i udlandet, så jeg er helt alene! SNØFT!!!
Jeg er gået ind i min 33. uge i dag  Min største problem pt. er at jeg er syg - sådan en rigtig led sommerforkølelse, incl. feber, mega hovedpine og dræber hoste... Det er faktisk ikke voldsomt sjovt, skal jeg ærligt indrømme. Og Lillemanden er vist ved at være træt af mig, for hver gang jeg hoster - som er ca. hele tiden - sparker han som en gal, uden undtagelse... "HEY Moar, der er nogen der forsøger at sove her" Spark, spark, spark.. Ellers har jeg det faktisk godt - kan forsat være meget aktiv, hvilket jeg sætter stor pris på... Dog er jeg begyndt at døje med min højre hofte, hver gang jeg ordner stalden, går langt, forsøger at ride osv. Jeg er vild med min mave - men jeg er ikke så vild med, at føle mig så handicappet... Specielt ikke med 3 heste i stalden, meget aktiv hund og en kæmpe gammel gård, som vi er ved at renovere fra a-z. Under 2 måneder tilbage - kunne egentlig godt bruge, at der bare var 2 dage tilbage  Men jeg skal da vist prise mig heldig, for jeg skal ikke rende på toilettet i tide og utide (kun for at kaste op, men det er nu nede på få gange i ugen) - håber jeg slipper for det!!!
Jeg kan sagtens genkende hvordan du har det - det har jeg haft siden 30. uge ca. Jeg døjer selv med bækkenløsning, har været oppe min 4 gange om natten siden jeg blev gravid, haft en lille som sparkede direkte i organer og hans mor har følt sig helt blå indvendigt osv... Nu er jeg i dag 37+6 og det er bestemt IKKE blevet bedre, tværtimod. Jeg døjer så meget med min bækkenløsning nu, slemme plukkeveer som gør, at jeg ikke kan gå mere end hundrede meter af gangen max, 3-4 timers søvn om natten (dog absolut ikke i træk) og nogle gevaldige spark + jag ned gennem ben + bækken fordi han står så dybt. Heldigvis er jeg meget moden til at føde - har næsten ingen livmoderhals tilbage og er begyndt at åbne mig, så det kan heldigvis være når som helst - så nu er det bare at vente! Jeg glæder mig meget til at slippe af med maven og få vores dejlige guldklump i armene  Det skal dog lige siges at humøret er højt og vi alligevel får gjort nogle ting, som gør at vi ikke bare er i venteposition. Alting er mere besværligt, men vi vælger at forsøge alligevel, da et godt humør også hjælper på en masse andet 
jeg er i 38. uge og jeg render også på toilet hver halve time om aftenen i hvert fald. Det er som om det først starter når vi har spist aftensmad, så må jeg på toilet i samtlige reklamer igennem en eller anden serie vi nu lige er faldet for. Jeg har også lidt bækkensmerter og de gør virkelig ondt. Hold op jeg har ondt af dem som har decideret bækkenløsning. det er virkelig frustrerende med de smerter når man bare lige vil få ordnet lidt her hjemme. Ellers har jeg det egentlig okay. Kan vist sagtens gå til termin uden at få problemer. Mit tempo er bare sat enormt meget ned og mit sociale liv har jeg også måtte slække en anelse på men det var tilgengæld også højt her mens jeg går hjemme. Plukveerne jeg har mærket kan vist tælles på 2 hænder, så det kan jeg heller ikke klage over. At jeg så bare slet ingen ting kan huske længere, det er frustrerende. Jeg kan være helt sikker på at jeg glemmer det jeg bare SKULLE have med ud af døren. Det har bl.a. resulteret i en ny telefon da den anden blev glemt i en butik (og meget hurtigt nakket) Jeg er ved at få lidt spat af min hukommelse, men det er nok ammehjernen, så det må jeg nok erkende ikke forsvinder så snart jeg har født.
uge 35 nu   og har det egentlig okay. Får ikke meget søvn, men det er også pga vores lille nytilkomne hvalp (vi mistede vores dejlige 2 årige tæve for 1 md siden meget pludseligt, derfor anskaffer vi os en hvalp nu - ville ellers ikke gøre det) Jeg syntes heller ikke at jeg har plads til mavesækken og lungerne, så glæder mig egentlig til at maven synker lidt. Har døjet med en del bækkensmerter de sidste 2 dage, men det tror jeg nu mest er på grund af at vi har holdt 30 års fødselsdag i weekenden, hvor man har styrtet rundt. Ellers er alt fryd og gammen   men glæder mig til at hun kommer ud og få min krop tilbage...
så langt henne som jer- 19+0 i dag. Men sådan som kung fu babyen den sparker inden i (siden d 10/7), så frygter jeg ærlig talt når jeg kommer længere hen ligesom jeg må jeg erkende. Helt bokstaveligt... for der er dælme gang i den derinde, og jeg kan nærmest allerede fornemme ubehagen der senere må medfølge dette sparken hele tiden i ens stakkels blære og andre indvolse...
Halløj Er der nogen i dette forum, der har prøvet Synarela i forbindelse med IVF?? Vi er igang med IVF og startede i sidste uge på Synarela. Efter jeg startede med Synarela, har jeg haft det pænt underligt. Svimmelhed, ekstremt træt, tung i hovedet, diarre men kun efter aftensmaden, føler mig ekstra øm i ledene (har gigt i forvejen), føler mig lidt ved siden af mig selv. Umiddelbart står der intet om de symptomer under bivirkninger på indlægssedlen. Fertilitetsklinikken har selvfølgelig lukket. Talte så med vagthavende på Gyn. amb. Han mente jeg havde influenza, omend han dog syntes det var lidt påfaldende det startede samtidig med Synarela opstart. Har du oplevet nogle bivirkninger, i så fald hvilke og nogen lignende mine?? Mvh Janni
Hmm... Jeg havde en mærkelig oplevelse igår. Jeg tog 3 kilo på nærmest som jeg blev gravid, og der har vægten så stået støt siden da. Igår var jeg 9+2 henne og idet min læge har bedt mig om at veje mig en gang om ugen, var det op på vægten med mig. Jeg har sådan en blød mave pt, som igen kom stort set som befrugtningen var sket. OG jeg syntes nærmest kun den er blevet større. Tilgengæld syntes jeg mine "fortrin" var begyndt at blive mindre igen, efter jeg var vokset ud af de fleste af mine bh'er (endnu en ting jeg troede først kom i slutningen af graviditeten!). Men op på vægten med mig og sørme om jeg ikke havde tabt mig 2,5 kilo på en uge! Var det i sidste uge, ville jeg ikke have tænkt over det, da jeg havde meget svært ved at holde ting i mig der. Men denne uge, jeg har holdt alt i mig, og har spist alle måltider. -Dog i lidt mindre mængder. Jeg slog straks op i min bibel (politikens graviditetsbog) og der står der, at man som oftest tager fra 0-3 kg på. Og at man kan tabe et kilo eller 2 pga opkast. Men jeg har jo netop ikke kastet op i denne uge?! Jeg syntes ikke sådan udseende mæssigt at jeg har tabt mig. Er det mon noget jeg skal tænke mere over?
Jeg tabte mig de først 4 måneder af min graviditet. Havde overhovedet ikke lysten til mad, fik det skidt bare ved tanken.. Snakkede med både læge og jordemor om det - de mente begge at han fik hvad han skulle have idet baby tar først, og man selv må beholde de sørgelige rester.. Er nu i uge 32 og har taget 8 kg plus det jeg tabte mig på.. Ved ikke lige hvor jeg vil hen, men alene er du ikke 
er det den samme vægt du bliver vejet på? Fik ikke lige fat i om den ene gang var ved lægen og den annde gang hjemme, det kan jo svinge enormt meget fra vægt til vægt. Jeg tog også ca. 4 kilo på frem til første læge besøg. Da jeg så kom ud til jordemoderen en måned senere havde jeg tabt 1 kilo i forhold til hendes vægt. Siden har jeg taget ca. 1 kilo på pr. undersøgelse. Det er jo egentlig ikke alverden. Umiddelbart tror jeg ikke du behøves at være nervøs, men det skal jo nok ikke fortsætte. Ellers ring til din læge hvis du er i tvivl for de skal nok tage sig godt af dig.
det er først på torsdag jeg skal til det første reele lægebesøg. Har kun lige været nede og vende og få taget en graviditetsprøve og få et par brochure. Så jo, det er på samme vægt, der står præcis samme sted. Jeg er heller ikke nervøs som sådan, men jeg har gået hos en gynækolog, som var meget nervøs på mine vegne pga tidligere sygehistorie, og det har smittet en smule kan jeg alligevel godt mærke nu. Så alt bliver observeret for tiden. Og selv en blærebetændelse, som jeg fik her i weekenden har jeg gransket nøje igennem for hvordan den mon er kommet. Håber det går over. Det er egentlig spild af tid at gå og holde så meget øje med sig selv.
hvis du har blærebetændelse så skal du få fat i lægen med det samme. Det må man ikke gå med som gravid. Du får det meget nemmere fordi du netop er gravid, men den kan give alt for mange plukveer og forkorte livmoderehalsen på et meget tidligt tidspunkt. Blærebetændelse er noget af det de tester for ved hvert eneset lægebesøg. Jeg tror det er meget normalt at svinge i vægt i starten. Hormornerne skal lige finde deres plads igen. Det var i hvert fald lidt det jeg oplevede. Som om hormonerne eksploderede i starten af graviditeten og efterhånden som der kom ro på så blev kroppen også mere forudsigelig igen.
jeg har været hos lægevagten i lørdags, så er igang med pencillin. Men mærkede det åbenbart ikke før jeg var godt syg af det. Men det er åbenbart også normalt ifølge lægen. Jeg havde ingen tydelige symptomer, var bare skidt, havde nogle voldsomme jag i underlivet, også syntes jeg det tog længer tid på toilettet end ellers. Men hverken smerter, flere toiletbesøg eller lign var der.
Næse forbi, så er det fordi alle andre læse mere end du..who cares...dit svar var så ligemeget når det andet tages med... Men ja hvis du ikke mener at folk der skriver på et OFFENTLIG forum om at tage livet af dem selv, har nogle problemer der ligesom ikke er gode sammen med en graviditet...så er du måske lidt virklighedsfjern.... Og nej børn er IKKE mirakler (for de fleste,de fleste mennesker kan formerer sig så let som ingenting) det er ej heller Guds vilje... Hvis Gud var ansvarlig for det, var han holdt op med at skabe børn for længe siden..Med den uansvarlighed der er omkring små nye sjæle...
i for eller imod debatten, og slet ikke i Illum og Stutes dialog. Blot for at nævne muligheden for kludder i cyklus ved skifte fra P-Piller til Minipiller. Ved Minipillerne er cyklus ofte forstyrret og ikke regelmæssig. Og så kan jeg ved gud ikke forstå du skal vente en uge på blodprøvesvaret. Jeg har fået taget mange blodprøver (for HCG), og fået svar samme dag, eller senest dagen efter.
Kære Jean39 Vi kvinder har det med at tage sorgerne på forskud, sådan er vi bare indrettet. Vent nu med tænke 7 dage, 1 måned, 1 år frem i fremtiden, se hvad den blodprøve siger. Og sidst, undskyld Jean39 - dette jeg skriver nu har intet med din tråd at gøre, men nu kan jeg ikke holde mund. Illum: jeg syntes du skulle til at bruge din energi på noget andet end at nedgøre andre - ikke bare her - men hele hn, du er så snæversynet og har åbenbart altid haft et stabilt liv (du skriver: "Jeg kommer selv fra en total stabil familie, ingen druk eller misbrug, begge forældre arbejde og er stadig gift og sammen, og faktisk har jeg kun levet samme med personer som har samme stabile baggrund.. Vi fik alle uddannelse osv") Tillykke med det, du må være et meget fattigt menneske.
Fordi mine forældre ikke har været misbruger i en eller anden forstand ??? Fordi jeg ikke har været udsat for diverse svigt..så er jeg FATTIG.. Fordi de de har formået at give et stabilt hjem ?? Så er jeg FATTIG... du har da et underligt syn på hvad trygge kår giver en person... Som du kan se er jeg ikke den eneste , i denne, tråd der kommer fra stabilt hjem. At du mener jeg er snævertsynet det må du om, du aner intet om mig og fint nok med det. Et barn har brug for stabilitet og at forfatter af denne tråd tror at de fleste ikke har et stabilt bagland når de vælger at sætte et barn i verden, viser et måske fordrejet livssyn... Siger IKKE at det forholder sig således, men det er da underlkigt at tor at de fleste vælger et barn hvis man IKKE har støtte og godt bagland ??? Men måske er svigt og misbrug i de danske hjem mere normalen end trygge kår ???
Tror du skal til at læse Illums indlæg (gerne på hele HN) igen, men nogle andre briller på!!! For jeg kan da slet ikke se, hvor hun nedgør andre???????? Jeg læser i denne tråd, indlæg der fra Illums hånd er skrevet med en utrolig varme og de spørgsmål hun stiller, at da af stor relevans (staves) Måske du blev ramt??? Jeg tror faktisk ikke trådstarter føler sig nedgjort.. At stabile forhold bliver trukket ind i tråden, det er vel helt naturligt, da det er hvad alle os mødre ønsker og stræber efter, for vores børn. Du slutter dit indlæg af med, Tillykke du må være et fattigt menneske!!!!!!! hvad ved du om det?? Er man kun god til at leve livet, hvis man har været udsat for noget slemt?? Kan det ikke være, at man er god til at leve livet, og undgå alle faldgrupperne?? Skal man have prøvet på egen krop, for at kunne deltage i diskussionerne??? For så er her da andre, der skal lukke måsen.  Og nej jeg er ikke enig med Illum, i alt omkring børn....................men jeg har somregl meget svært ved, at argumentere mod hendes argumenter  Til Illum. Jeg har ikke deltaget i denne diskussion, netop fordi du kom på banen og skrev hvad jeg ville have skrevet 
Din tone overfor folk er disideret nedladende - for det meste ALTID. Men ikke mere om det, jeg syntes ikke vi skal stjæle tråden.
Puh - jeg syntes altså at det er dårlig stil, at starte et angreb op og så slutte det med, at det ikke hører til i tråden  Nu er det jo startet!!!!!! men jeg stillede nogle spørgsmål og de har da relevans for denne sag, så dem må du meget gerne svare.
come on - Illum og jeg er ikke enige fordi jeg ikk mener at kunne udtale mig om noget der står i en anden tråd jeg ikk har læst - hvorfor skal det nu gå hen og blive en diskution andre hn`er i mellem  illum er som Illum er- jeg er som jeg er. og heldigvis er vi begge voksne mennesker der ikke bærer nag og som ligeledes kan tiltale hinanden ordentlig i en anden tråd efterfølgende. hva faen vi kender ikk hinanden IRL. lad det nu ligge i stedet.
kan man være "fattig" ved at have en stabil opvækst? Undrer mig lidt over at du går i kødet på Illum der forsøger at skabe klarhed over muligheder eller ingen muligheder ved at sætte et barn i verden baseret på oplysninger der frivilligt er lagt til skue her på HN.
briller  . Du læser indlæggene for negativt... 
Det var seriøst godt skrevet   
blodprøven?
osse spændt på at høre- håber da ikk trådstarter er smuttet fordi tråden desværre tog en anden drejning...
Tænk at man ikke finder mental styrke som en MUST når man sætte små sjæle i verden... Men det kan jeg jo sige mig selv..jeg skal bare klikke lidt rundt på HN så er det tydelig at værdier og normer er VÆK..
... jeg vælger lige at se bort fra nedladende udtalelser fra personer der føler sig højt hævet over alle andre......det er ikke lige dét man har brug for når man går rundt og har brug for venner... men sådan er det jo nok bare....nogle elsker at vade rundt og trampe på dem der i forvejen ligger ned.....gad vide hvorfor depression er så udbredt.....  Jeg var ved lægen i dag, fik svar på at det ikke er overgangsalderen der trykker.... fik taget en ny blodprøve der viser HCG tallet... jeg troede ellers at den var med i den første blodprøve... men nej, må nu vente til fredag eller mandag med at få svar....
øv altså- surt så igen bare at skulle vente endnu engang. Kan da ikk forstå at lægen ikke bare tog to prøver med det samme og undersøgte for begge dele på en gang... Du må da endeligt opdaterer når du får svar på ny...
Du burde altså kunne lave en posetiv graviditets-test nu. Det er jo tæt på en uge siden du skrev indlægget hvor du var gået 14 dage over (selvfølgelig forudsat at du er gravid   ) Har lægen snakket om MA (missed abortion)??? det kunne jo godt være hvis, hverken en posetiv test eller mens mælder sig. Ikke for at være negativ eller sætte flere tanker igang hos dig, men det var en mulighed med MA Pøj pøj med det hele og husk at i bund og grund er det dit valg. Uanset hvad andre folk mener så er det IKKE grund til at fravælge et barn, det er kun dine meninger og tanker som tæller i det spørgsmål
det var godt du er i gang med pencillin. Jeg har selv været forskånet får blærebetændelse i min graviditet, men jeg har hørt om mange som virkelig bøvler med det og hvor det bare kommer igen og igen. Og det er jo ikke noget som er særlig sjovt at gå rundt med.
og det værste er, at det eneste jeg tror jeg kan give skylden er en tur i svømmehallen i onsdags  Jeg har holdt mig varm, drukket en masse og fulgt alle "tisse-råd", da jeg netop tidligere har haft problem med blærebetændelse tidligere. Og når jeg ikke rider (skadet hest), så er svømning sådan det eneste der holder mig og især min ryg igang. Så håber det bare er et tilfælde.
jeg var da ikke 9+2 henne. Jeg var 8+2 henne. Det er SÅ forvirrende det der med ugeregningen. Men jeg ramte den 9. uge i fredags. Dvs idag må jeg være 8 +3 henne?
hvordan kan det være 8+3 når du er gået ind i 9 uge i fredags er det så ikke 9+3 eller er jeg gal på den??   
det er rigtig nok er man i 8*3 så er du i gang med niende uge. Altså du er tre dage inde i den 9 uge.
det kan jeg virkelig ikke se det logiske i... Kan i forklar lidt nærmere. jeg er i 11+4 vil det så sige jeg er 4 dage inde i 12 uge... hmmm det forstår jeg bare slet ikke.. Jeg vil jeg sige at man er 11 uger henne og 4 dage ... det giver da mening..
I 5. mdr (må det være) der tabte jeg mig 5 kg. Jeg vidste ikke jeg var gravid, og gjorde derfor alt for at tabe mig.. det viste sig så der var en gyldig grund. Men det skete der intet ved, og blypper er nu 2½ mdr. gammel og fejler intet selvom jeg levede som jeg plejede indtil jeg fandt ud af jeg var gravid (uge 25) så tror ikke du skal tage det så tungt 
det er fordi den første uge hedder 0+1-2-3 osv. Ergo så er jeg i dag 19+0 og dermed startet på uge 20.
ja det var da et godt agument 
Ej nu må du holde op.. Du tror de fleste har ustabliltet i deres liv, det er vi så flere der kan svare benægtende på. Og når man ikke har, så er man nedladende og højt hævet... Jeg har stillet spørgsmål ud fra ting du selv har oplyst... Fordi jeg ikke klapper i mine hænder, kan du da være ligeglad med. Venner er IKKE nogle man finder i en ukendt univers, sorry. Og du kan på ingen vis give andre skylden for at mennesker går rundt og bliver depri... Det er sandelig for nemt....Og jo slet ikke sådan det hænger sammen. Hævet over , herre du milde.. Håber svaret bliver tilfredsstillende....
..at jeg skal vente endnu engang... og så var det endda mig selv der måtte bede om den blodprøve for at få afklaret om jeg er gravid eller ikke... men nu må vi se... CarinaD... jeg lavede en hjemmetest i går, igen negativ.....nej, han har ikke fortalt mig om MA... vil da lige undersøge nærmere hvad det er. Illum... jeg er glad for at du føler dig truffet over min bemærkning om nedladende bemærkninger selv om jeg ikke nævnte nogle navne.. og det var iøvrigt heller ikke kun denne tråd jeg hentydede til... At du ikke tror at andre mennesker har en indflydelse på os der er lidt mere følsomme end flertallet... åbenbart.... beviser bare hvor lidt empati du besidder...
Jeg svare herre du milde...slet ikke. Alle kan svare og svare igen og igen UDEN at føle sig truffet...Dette der dog et meget brugt "angreb" fra skribenter der IKKE får ret og klappes på håret  At du ligemed et ikke kan forstå hvad jeg skriver tja ærgeligt...;-) Men nu kan jeg så forstå at du har et mørkt syn på livet og naturligvis også på andre personer. Det er fint med mig..:-) Og nej søde føler MIG ikke truffet   
... jeg vil IKKE bare klappes på håret, vil gerne høre forskellige meninger, gode råd..... men orker bare ikke de smart indpakkede nedladende bemærkninger der bare skal fortælle at nogle mennesker er så meget bedre end andre.....det er mit liv simpelthen for kort til at bruge tid og tanker på.....
det er IKKE det jeg har gjort, at du har forstået det sådan er ærgeligt... Jeg er jo ikke den eneste der studsede over at du mener de fleste har et ustabilt bagland..måske har vi misforstået dig. Men jeg/vi kan jo kun gå ud fra hvad du HAR skrevet. Folk kan få alle de børn de vil, under alle de omstændighede de orker...det kan ingen ændre på... Hvis du ikke vil have stillet spørgsmål til dit helbred og dit liv så læg det da for søren ikke ud til offentlig skue... Hvor det så gør ondt at få vendt og drejet at få stillet spørgsmål til/om det samme liv. Pas dog på dig selv..
... vi er bare ikke ens.... nogle søger efter noget de kan bruge og slynge i hovedet på folk....... og andre finder noget fornuftigt at skrive.....
Nu op... Det er ikke ret langt tid siden du skrev det jeg stillede såprgsmål om. Og naturligvis huskers det da, for hvor mange her på HN slynger ud at de tænker på selvmord ?? Flere tænker måske på det...men skriver det...se der er forskel. Du kan føle dig forfulgt og nedgjort, det står helt for egen regning, for det er íkke min hensigt, men måske viser bare igen at du ikke har styr på det hele pt.
... jeg føler mig ikke forfulgt... synes bare at det er sørgeligt at nogle som dig gør livet endnu mere trist end det er i forvejen..... Og nu gør mig ikke mere syg end jeg er, har udmærket styr på dét jeg har, en ikke-planlagt graviditet vil bare lave rav i den, men hvis det skal være finder jeg også ud af det...... måske glemmer du at jeg faktisk er mor, mine børn mærker ikke noget til mine triste perioder...sikkert ikke mere end alle andre børn mærker deres forældres sindsstemninger, skænderier, iskolde blikke..... for jeg tror ikke at nogen, hverken gifte eller ugifte, render rundt med et konstant smil på læberne... kald mig bare negativ, jeg kalder det realistisk...
Sørgeligt... Men det er din overbevisning...Kan slet ikke finde på at tage den overbevisning fra dig, for du ville ikke tro på det alligevel. Realist de findes vist ikke større end mig 
Tror ikke ligefrem, at det at få en lille nyfødt, hjælper på et i forvejen tyndslidt/ustabilt forhold. Det er da   når de er små, at man "slider" mest på hinanden som voksne og kærester.... Har man så, fra starten af,  har en tryg og stabil baggrund, tror jeg da bare man gør det endnu mere vanskeligt for sig selv! Ikke dermed sagt, at det   kan lade sig gøre, selvom man kommer fra usikre kår, og jovist kernefamilier/forhold kan også briste, men vil da   sikkert mene, at du bare - helt enkelt- kommer bedre fra start, når du har gode ressurser (ikke nødvendigvis af den økonomiske slags!! Men kærlighed, stabilitet og tryghed....) Super vigtigt synes jeg! Hvis du har så mange tvivl allerede nu, og et ikke spor stabilt liv, hvorfor så tage "chancen"? Hvis der bliver en taber (eller flere) er det jo   børnene. Håber du når til en afklaring, om det så bliver det ene eller det andet.... men hjertet skal jo være 100% med i beslutningen. Rigtig meget held og lykke med det 
Jeg ved at du har ret, en beslutning skal da også tages, men først skal jeg lige have svar på om jeg overhovedet ER gravid  Men som alle andre kvinder føler jeg også en masse når man tænker på et lille liv indeni én... dét liv skal også have en god start, selvfølgelig... men det kan jo gøres på mange måder...der findes ikke kun én rigtig måde. Og der er også den anden side... at få en abort og så leve videre... pyha, vil også være hårdt at tænke på et lille liv man har "kasseret", men selvfølgelig... omstændighederne taget i betragtning.. jeg vil nok hellere satse på at få mit forhold til kæresten til at fungere uden baby end sætte baby i verden og miste ham..... Lyder det brutalt?
jeg citerer fra jean "sikkert ikke mere end alle andre børn mærker deres forældres sindsstemninger, skænderier, iskolde blikke" OMG OMG jeg håber sgu da ved gud ikke at DET er kotume i de små danske hjem rundt omkring - her bruger vi sgu ikke skænderier og iskolde blikke som kommunikationsmidler!! Pardon my french, men hvis det er normalen så fejler vi noget her på matriklen!!!
Ja måske kommer løsningen helt af sig selv, hvis det viser sig, at du slet ikke er gravid, men tankerne du gør dig nu, er jo vigtige i sig selv... en del af processen vel nærmest  Nej jeg synes bestemt ikke, at du lyder brutal! Det er da super vigtigt, at tænke det ordenligt i gennem - det er jo en kæmpe beslutning - og du er nødt til, at tænke alle tanker til ende. Så ved du at du har vendt alle sten. Jeg ønsker dig alt godt med at få styr på tankerne, og venter ligesom de andre spændt på, hvorfor din krop gør som den gør... for det er da lidt mærkeligt, at den både kan virke gravid, og ikke virke gravid   naturen er sommetider lunefuld. Held og lykke med det hele
.. Så er du bare én af dem der har et perfekt ægteskab, uden skænderier og gnidninger... jeg kan kun sige for mit vedkommende, og andre jeg kender, at ægteskaber ikke altid er fryd og gammen, men hvis man kan have uoverensstemmelser uden at børnene mærker det... er man bare gode skuespillere. For mit vedkommende kan jeg bare huske min mor og far skændes og kastede med ting, stegepanden røg gennem køkkenet... kan stadig huske mærket i væggen hvor den ramte....jeg kan huske denne kulde der var mellem dem... måske er jeg bare mega-følsom, på arbejdet kan jeg også fornemme det når jeg går gennem lab. og der lige er blevet lukket dårlig luft ud dér.... Men anyway, jeg og min eks snakkede ikke sammen i flere dage efter et skænderi, jeg er sikker på at børnene kunne mærke det... I mit tidligere forhold fik jeg tæsk og blev slæbt hen ad gulvet imens min nu store datter så på..... måske har JEG bare været uheldig? Det var også et sidespring til tråden, ville bare sige at alle børn der lever sammen med mor og far i dét der ser ud som det perfekte ægteskab ikke altid er lykkelige..... og det er ikke for at undskylde at jeg ikke lever i det tilsyneladende perfekte ægteskab lige nu selv om jeg har børn, mere for at understrege at dét der ser perfekt ud på overfladen ikke altid er det inden for hjemmets 4 vægge.....
for et ufødt barn måske?? Ja, hun er skrækkelig ærlig hende Illum 
Hvor almindeligt det du beskriver er, skal jeg ikke kunne sige, men normalt er det sgi ikke. Forstået på den måde, at det er uacceptabelt i mine øjne. Det handler ikke om perfektionisme, det handler om almindelig god opførsel, selvværd, kærlighed og realitetssans. Om man kan kalde dig uheldig ved jeg ikke, men du har nogen ekstremt lave forventninger til et forhold. Det du beskriver ligner mere krig i mine øjne. Aldrig om jeg ville leve på den primitive, dysfunktionelle måde. Hellere alene i hele verden. Din metode/forventninger til et ægteskab må jeg erklære mig enig med Illum i, at det er der ingen grund til at lære flere små børn. Gu ved de da, hvad der foregår. :Pia
præcis det nogle nævner med stabil og tryg opvækst - din opvækst har vist ikke været det ledet ud af det du skriver i din tråd her kl. 7.52.
... så luk I bare jeres øjne og lev videre i jeres perfekte forhold/ ægteskab, lav perfekte børn og gå rundt på jeres lyserøde skyer..... Jeg HAR faktisk børn, men de burde jo nok fjernes i jeres øjne... I læser også kun dét I vil læse... jeg skriver vist ingen steder at jeg gerne vil leve i sådanne forhold, faktisk er jeg lige brudt ud af et ikke-fungerende ægteskab. Og HundeGitteMor... nej, det er vigigt at beskytte de ufødte børn, pyt med om man så er med til at ødelægge verden for de måske kommende forældre ikke? Fy for pokker hvor er I bare hellige.....
Mener at dette er NORMALEN...så kan du aldrig opnå noget andet end dette UNORMALE. Hvordan kan du tro at de fleste lever sådan?? Hvorfor tror du det er sådan andre ønsker at leve. Uden respekt, med fornærmelser, ondskabsfuldhed , med angst og KRIG i en dagligdag.. Og at tro at folk spiller skuespil over for omverden, suk du vil forevigt sidde fast i det negative forhold... Og nej jeg kender INGEN der lever sådan, og ja du tror nok ikke på mig..men her i bjerghytten opføre vi os med stor respekt, masser af åbenlys kærlighed og glæde ved og for hinanden. Vi HAR INGEN skænderier, INGEN misforståelser, vi bestemme IKKE over hinanden, fornægter ikke hinanden noget, vi glædes for hinanden hele tiden.... Måske lykkeds vi fordi vi vil det samme i et forhold, fordi vi IKKE tænker hvad kan jeg få ud af dette her, men hvad kan jeg give til dette her (forhold) ??? Hvis en mand så meget som lagde en hånd på mig som andet end et kærtegn, så var jeg VÆK... Sådan er mit indre nemlig sat sammen...at evene at vise respekt og kærlighed.. Og når du nu svare igen at jeg lyver og er naiv..Så kan jeg nu forstå hvorfor..Du har ikke lært andet i dit liv og det finder jeg meget sørgeligt... Og ligemeget hvad jeg ellers vil kunne svare dig, så KAN du ikke tro at jeg taler sandhed..trist meget trist. Du er opvokset i negativt forhold, du har givet dine børn negativitet i dit voksene liv og du fortsætter , som jeg læser det, dersværre i den negative retning.... Og nej jeg er IKKE efter dig, jeg er meget ked på dine vegne over at du ikke lever i fred og ro, med glæde som en daglig ting, at du ikke kan ændre alt det triste... Man kan godt bryde et negativt mønster, det kræver meget og bevist handling...Det kræver at man VED der er andet i livet... Og NEJ jeg er ikke høj på den, eller skriver dette her for at nedgøre dig... Jeg fortæller dig ikke dette her for at lyde perfekt..men fordi jeg undres over at andre kan tro at forhold og liv er noget der skal levet negativt...Skal misbruges...Skal gøre ked...
Prøv at læs tråden igennem igen! Specielt lige der ved Illum indlæg, hvor det gik helt galt. Jeg læser slet ikke Illums indlæg som myntet(staves) på lige præsis dig!! Det virker på mig, som en generel holdning - som jeg iøvrigt deler. Du skriver i korte træk, at børn godt kan overleve ustabile forhold og at du finder det helt normalt, at der i perioder er dårlig stemning i hjemmet. Men når du igen læser dine egne ord, syntes du så stadig det samme???? Du er jo mærket af det. Børn er for nogle af os, så brændende et ønske, at vi slet ikke kan forestille os, at skulle leve uden.................men vi skal bare huske på, at vi får dem af ualmindelige egoistiske grunde og KUN for at tilfredstille vores behov!!! Derfor mener jeg, at vi ikke kan tillade os andet, end at sørge for at de forhold vi kan tilbyde dem, som udgangspunkt er i orden. Illum jeg kopiere lige denne sætning, for den er bare så rigtig  Det er det mindste man kan gøre!!!!
Det handler ikke om at være hellig eller lyserød, det er et kærligt spark i måsen og forhåbentlig en øjenåbner til det faktum at DU BEHØVER IKKE NØJES! Men man får hvad man forventer. Lige nu fornemmer jeg at du ser sort og negativt, selvom du forhåbentlig er kommet over din selvmordstrang. (jeg ved godt du inderst inde ikke ønsker at være død, du ønsker at være levende og lykkelig men tror ikke det er muligt) Det kan lade sig gøre at have konflikter i et ægteskab uden at hade hinanden selv i det øjeblik man snerrer. Uden at lade det smitte af på alt andet i hverdagen ud over den ene ting man var uenig om. Hvis man beslutter sig for at sætte sig ud over det og kommunikere. Men der skal to til at ville det. Og det at din kæreste ikke rigtig ved om han vil bakke dig op eller opgive sin singlestatus sådan 100% - det er for mig det samme som en enkeltbillet hjem til hans ungkarlehybel, farvel til et overgangsknald og videre i DIT liv. Det kan lade sig gøre, men du skal have styr på DIG og finde glæden i DIG, før du kan håndtere andre(s). Nogen af os har lært det her på den hårde måde, ikke skøjtet let hen over livet som Illum har været så "heldig" at kunne. Men det er med garanti ikke en Barbara Cartland vi sidder og fortæller dig. :Pia
Hverken Illum eller jeg har børn eller ønsker at få det, vi er på din egen alder. Jeg havner en gang imellem herinde ved en fejl, fordi jeg er musespasser. Tror du virkelig vi ville gide sidde og skrive alt det her for at vise os frem og være kloge-åge? NEJ, det er reel bekymring og omsorg for et fremmed menneske som tilsyneladende har det lidt svært, som vi håber kan bringes til at se en lysere side af livet. Fordi der er lykke nok til alle, der går ikke noget af min fordi du også får noget, vi kan dele den i al uendelighed uden at tage den fra andre. :Pia
Ja undskyld jeg lige blander mig.... "I mit tidligere forhold fik jeg tæsk og blev slæbt hen ad gulvet imens min nu store datter så på..... måske har JEG bare været uheldig?" Ja du må have været noget uheldig....Jeg ved da godt den slags sker men det er da i hvert falde ikke "det normale" forhold...Jeg siger ikke at jeg har er perfekt forhold, men hvis vi skal skændes er det ikke foran børnene... Men tænk på om jeres forhold kan klare et lille spædbarn,at det ikke skal opleve flyvende stegepander, du har jo selv oplevet det og det må have være frygteligt for dig.... Håber du snart finder ud af om du er gravid og hvis finder er løsning  Mvh Katrine
NEJ. Men den virkelige verden som indeholder det JEG ønsker i et liv, i mit forhold, min tilværelse... Man få hvad man sender ud. Og ja jeg har empati for en ny sjæl....men så heller den ikke blev født. Så heller at du fik det bedre....
... du har ret i mange af tingene du skriver.... især denne: "Lige nu fornemmer jeg at du ser sort og negativt, selvom du forhåbentlig er kommet over din selvmordstrang. (jeg ved godt du inderst inde ikke ønsker at være død, du ønsker at være levende og lykkelig men tror ikke det er muligt)" Nogle gange går jeg rundt i denne grå tilstand..., slet ikke altid..og selvmord.. nej, det kan jeg ikke få mig selv til, det vil smadre mine børn. Og min ungkarl, hmm... jeg har kæmpet for ham, med ham... han rykker sig en smule hele tiden så jeg håber at han til sidst "overgiver" sig.....for jeg holder uendelig meget af ham og ved at han også holder af mig.... kærligheden er ikke altid let, den dumper ikke bare ned i skødet på én..... Jeg lægger virkeligt mit liv ud her og håber at nogle personer ikke vil bruge det imod mig... jeg har bare ikke nogen venner jeg kan snakke med som sådan... også en levn fra en eks der ikke kunne tolere andre ..... Jeg har også skrevet højere oppe at abort er en mulighed frem for et ulykkeligt liv for både mig, min kæreste, mine børn og en evt ny baby.... jeg er udmærket i stand til at se ulemperne, jeg er bare træt af hentydninger der gør mig dummere end jeg er. I skælder mig ud for ikke at læse indlæggene ordentligt... men prøv nu at læse mine første indlæg, her skriver jeg netop at en graviditet ikke er en ønske-situation for mig/os.... jeg ville bare ud med det, snakke med nogen om det, ikke tværes ud og nedgøres....hvis man går rundt og tror at man hjælper folk på dén måde skulle man måske læse noget psykologi.....
Prøv lige engang at tænke over hvor dybt de ting du har oplevet sidder i dig, og hvor bevidst du egentlig er om at dine børn har mærket ting og set ting som var forkerte. Du VED jo godt det er forkert, men den eneste der har magten til at ændre det er DIG. Selvfølgelig skal børn også se at der kan være uoverensstemmelser- men niveauet af disse uoverensstemmelser bestemmer forældrene jo med et bevidst valg! Hvis børn lærer at en konflikt tager man med en snak henover bordet hvor man taler tingene igennem er de så langt bedre rustet til konfliktløsning selv, senere i livet. Og nej, der er ingen der er perfekte, men du kan jo selv se at smiden med stegepander og slåen rundt med mor IKKE er vejen frem, det ødelægger jo folk indeni. Måske netop din nuværende "tilstand" har sat gang i alle disse ting i dig fordi du jo faktisk SELV dybt inde ikke føler det er i orden at have så voldsomme konflikter? Bevidstgør disse ting og gå i gang med at skabe det liv du vil have og den verden du vil leve i- vend ryggen til fortiden og det negative, søg hjælp til at ændre dine ubevidste, og dårlige, processer. Kun DU kan gøre det. Og jeg taler hverken til eller fra for et barn, men for at du, generelt, skal tage et grundigt kig på dit liv og alt det der ikke er godt for dig. Mvh Christina
Jeg ser ikke nogen der nedgør DIG i deres indlæg, slet ikke Illum. Der er lidt kontroverser imellem Illum og Stute på et tidspunkt, hvor tonen bliver lidt hård (jeg kan ikke huske samtlige indlæg), men der ser jeg det ikke som møntet på DIG. Jeg tror alle er klar over hvor opslidende en abort kan være på psyken, især når den er skrøbelig i forvejen, men det Illum pointerer er, at det trods alt er en kortvarig smerte i forhold til en hel LIVSTID - eller to faktisk, din OG barnets. Det hun foreslår er faktisk at du påtager dig den smerte FOR dit ufødte foster, som endnu ingen lykke eller ulykke har følt, men som let kunne komme til det gennem en graviditet og sin barndom. Måske svigtet af sin far indtil flere gange. En mor som bliver ked hver gang. Osv. Der er ikke nogen som tror du ikke kan passe en baby som sådan. Men det er måske ikke den største gave du kan give dig selv lige nu. Og jeg er nok så kynisk at jeg tror ikke fosteret mærker hverken øb eller bøv på et så tidligt stadie i forbindelse med en abort. Så alt andet lige er det det mest skånsomme du kan gøre for dit barn hvis du er i en turbulent periode af dit liv. :Pia
... der var lige kommet flere svar i mellemtiden... Jeg vil lige understrege: Jeg har ikke skrevet nogen steder at jeg vil føde et evt barn! Jeg er bare nødt til at overveje for og imod... Og.... jeg forsøger virkelig ikke at gentage minde forældres fejl, at jeg er rendt ind i nogle kedelige typer er så bare mit uheld, men jeg smider hverken med stegepander eller andre ting... jeg tæsker heller ikke mine børn... de er velfungerende, almindeligt begavede og glade børn.... Illum.....at jeg har dårlige oplevelser hjemmefra stempler mig vel ikke automatisk som et dårligt menneske, en dårlig mor? For det er da sørgeligt... så burde jeg jo have været sterilisret for længe siden.....sørgeligt, for så går der virkelig mange dårlige forældre rundt....
Jeg fx. og ja det er jo mig du mener så nej jeg føler mig IKKE truffet, men vi har ligesom fastslået at du mener MIG, IKKE nedgøre dig... Hold så OP med at hive det frem, hvorfor holder du FAST i at være negativ... Og en mand skal ikke overtales, sorry han SKAL VILLE.. Jeg kan ikke skrive ting mere tydeligt.
Ingen bruger dine oplysninger mod dig. Nærmere bliver de brugt FOR dig. Du kan se din situation indefra - vi prøver at vise dig hvordan den ser ud udefra. Jeg håber du slipper med skrækken og slet ikke behøver tage nogen beslutning i denne retning. Hvad jeg mener om din kæreste, ja den beslutning slipper du ikke for at tage, men den er din. :Pia
Hej alle kloge HN-mødre. Nej jeg er ikke gravid - bare rolig (: Sagen er den at jeg i maj 2008 fik fjernet min p-stav efter næsten 3 år. Derefter valgte jeg at tage en laaang periode uden nogen form for beskyttelse, udover kondom. Der var naturligvis lidt kludder i cyklus i starten, men derefter blev det faktisk ret regelmæssigt. En månede fik jeg så mit @!#$ og styrt blødte i 7 dage (gør jeg altid, stort set) og derefter fortsatte jeg med at små bløde. Det stod på i 1 månede hvor jeg faktisk uafbrudt blødte. Så kontaktede jeg min læge, som ville lave en gynægologisk undersøgelse - men dagen hvor jeg skulle derop, stoppede det. Jeg tog alligevel derop og vi tog en urinprøve som var lidt grumset + en graviditets test som var negativ. Derefter lavede han gynægologisk undersøgelse og tog prøver for klamydia og gonorré. Negative begge to. Og han synes alting så fint ud. Nogle dage efter tog jeg derop igen og fik tjekket en urinprøve igen og i mellemtiden var jeg begyndt at bløde igen. Det vidste sig at jeg havde en ret slem urinvejsinfektion - som jeg blev behandlet for og så sagde han at jeg skulle starte på p-piller, for det ville hjælpe med at få min cyklus i orden igen. Som sagt, så gjordt. Og nu har jeg blødt i snart 1½ månede. Pletblødt vel og mærke. Jeg har ind i mellem nogle trælse "jag" i underlivet - især i højre side. Det gør voldsomt ondt, men stopper hurtigt igen. Jeg er øm over lænden til tider, men er begyndt til massør da det jo kan skyldes musklerne. Jeg er igang med 2 pakke nu, men jeg orker virkelig ikke at blive ved hvis det betyder jeg skal bløde hele tiden. Når jeg ikke bløder, har jeg klamt brunlig udflåd som stinker ekstremt. Jeg vasker mig dagligt, med intimsæbe og passer på ikke at "overvaske" så der kommer ubalance i den naturlige bakterie flora. Det skal måske siges at min mor ikke kan tåle p-piller, hun blødte uafbrudt til hun stoppede. Men det jeg synes er mærkeligt er at det jo faktisk startede før jeg begyndte på p-pillerne. Er der nogle kloge hoveder der har nogen ideer til hvad det er der er i vejen? I øvrigt, tak hvis du nåede helt hertil (:
Forrige gang jeg startede på p-piller efter en pause på nogle år, pletblødte jeg de første 3 mdr.. Det blev jeg så træt af, at jeg bad om nogle piller med mere hormon i, og fik dem. blødningerne stoppede, og alt var fint.. For ca 14 dage side, var jeg ved at løbe tør, og skulle ringe til læge efter en ny recept, desværre havde min egen læge ferie, så jeg ringede til en anden i byen, og fik der et kopiprodukt.. Dette blødte jeg så også af, selvom det var dem, med mere hormon.. Mit råd til dig er at prøve at skifte mærke, og se om det stadig er et problem 
mens 14 dage hver mdr i starten da de p piller jeg fik ikke var stærke nok- altså med nok hormon. fik dem med en tak mere i og ovre var det. Måske det er det der er problemet her osse ?
jeg har prøvet nøjagtig det samme og det viste sig der var for mange hormoner i p piller og det gav en ubalance i underlivet. jeg stoppede med dem og først da alt var normalt fik jeg et nyt mærke med så få hormoner i som muligt
Hej alle sammen  Den 26/6 var jeg til en kønsscanning på Scanningsklikken i Århus - En super oplevelse kan jeg love jer for  Lidt billeder                    Og vi skal have en lille pige 
....fra mavens gemmer   og stort tillykke med lillepigen..
Hej alle i kære, erfarne ænder. Ja, så blev det vores tur til at få to streger på testen, ikke decideret planlagt, mere en slags "delvist medregnet arbejdsrisiko" som vi begge var indforstået med   . Vi skriver idag 6+3. Og det er egentlig heller ikke for tidligt; jeg er 30, kæresten er 26, vi har et dejlig stort hus på landet med masser af børneværelser, to gode, stabile og fleksible jobs. Jeg har dog aldrig været sådan "super-skruk", men ønsker heller ikke at leve et liv helt uden børn. "Om 3 år"...har længe været mit motto, efterfulgt af "hvis det sker nu, tager vi det med"   . Kæresten har været enig. Men nu hvor graviditeten pludselig er virkelighed, melder tvivlen sig periodevis under huden: ER det nu det rigtige at beholde det her barn? hvad med parforholdet? KAN vi finde overskudet? KAN vi klare det økonomiske? hvem skal hente og bringe? tænk hvis det bliver en rigtig møg-unge   (den kan jo ikke byttes)?,     ... osv osv. Ja, sågar abort har strejfet mig, for jeg har altid lært, at "hvis du er i tvivl, så lad være". Og jeg tænker, at det er godt at vi har næsten 6 uger mere til at bestemme os i. Der er stadig fortrydelsesret. Min kæreste har de samme tanker og spurgte mig den anden dag: "Skat, hvorfor gør vi egentlig det her?"... uden jeg havde et super kvikt svar, muligvis lidt hæmmet af kvalme og træthed   ... Når det så ikke lige er DE tanker, der rumsterer på tagetagen, ja så bladrer jeg (og kæresten) jo lalleglade rundt i div. graviditetsbøger og blade for at se hvordan den ser ud nu... og i næste uge... og ugen efter. Vi er enige om, at det er godt at den skal blive lidt længere inde i maven, for ellers ville den VIRKELIG blive mobbet nede i børnehaven   . Jeg tømmer ikke længere kattebakken, er holdt op med at ryge   , drikker mindre kaffe, og spiser vitaminpiller til gravide... for JEG vil ikke være skyld i at babyen bliver syg eller handicappet. Vi overvejer allerede hvilken barnevogn, autostol- og babyalarm vi skal have, hvordan vi skal indrette børneværelset og hvilket sygehus jeg vil føde på. Min kæreste bliver ved med at påpege, når han synes at jeg løfter for meget og at jeg steger bøfferne for røde... samidg med at han klapper mig på maven mens han smiler   . DET er jo ikke ligefrem normale tanker, hvis man virkelig ikke ønsker at få barnet   . Men hvorfor er jeg/vi ikke bare super glade og 110% afklaret? Kan vi overhovedet blive gode forældre når vi kan være i tvivl? Og tænk hvis vi er i tvivl når barnet bliver født... så er der ingen vej tilbage, andet end at det stakkels barn skal være delvist uønsket af sin mor og far. Hviken FORFÆRDELIG tanke   . Har nogle af jer haft det på samme måde? Skal jeg måske bare lade være med at gå HELT i panik? Jeg kan desuden heller ikke rigtig gennemskue hvad der skyldes hormoner... Øv, jeg som trode at en graviditet udelukkende var lyserød og Hollywood-agtig... Mvh Mie
Det er vist meget normalt at gå lidt i panik, når først graviditeten er en realitet   . Her var jeg skruk længe inden og barnet planlagt og alligevel kommer tankerne. Kan jeg overhovedet bære det ansvar at få et lille barn, der er total afhængig af mig? Hvad skal jeg egentlig stille op med det (vidste intet om små børn)? For mig lyder det som om I både glæder jer og forbereder jer, samtidig med at det går op for jer, at livet aldrig bliver det samme igen. Og I vil højst sandsynligt elske jeres nye liv, selvom manglende søvn er reglen frem for undtagelsen   . At være i tvivl viser netop at I er jeres ansvar bevidst i mine øjne. I lyder til at alt det basale er på plads. Der er økonomi, plads og kærlighed til at modtage jeres lille barn. Selvfølgelig kan I det. Og det fede er netop at man har 9 måneder til at blive klar i. Held og lykke...
intet er lyserødt, med mindre i maler et af værelserne den farve. Pludselig selv at stå foran at skulle være forældre og ikke længere bare selv have forældre, sætter store og små spørgsmåls tegn ved rigtig mange ting i livet. Hvordan håndterer vi den ene ting og hvordan den anden. Der er virkelig meget man kan tænke på og tale om.. Man kan snildt læse sig mere forvirret end oplyst om hvad der er det rigtige og forkerte at gøre, både før man blev gravid, mens man er det og efter man har født. Så må man ikke amme længere end til baby er 4 mdr er "tidens trend p.t." tidligere skulle man helst til baby var 6-12 mdr. hvis muligt. Dine hormoner spiller helt givet også stort ind, især hvis du i forvejen ikke omgiver dig med gravide veninder og/eller par med nyfødte. Så virker hele cirkus-gravid-og-snart-forældre, som en forestilling man måske ikke har lyst til at tage til. Omvendt - når først i har set de første scanningsbilleder og maven er bulet lidt ud og baby vinker til jer derinde fra, så er man solgt. Solgt af kærlighed til den lille skabning, lysten at til blive forældre og forståelen til at klare opgaven til UG. Vil anbefale jer at få talt om tanker, lyster, drømmme og forventninger og acceptere at der kan gå op til ½-1½ år før parforholdet igen ligner det i har nu (ikke ligner, minder om - intet bliver som før når man er mor og far  ) så er for vendt og drejet de gamle lig i skabet man selv har overfor sine forældre, så de ikke gives videre til baby  Held og lykke med det hele.
jeg tror det er helt normalt at gå lidt i panik. For nej der er ikke nogen retur ret på et barn. Jeg fik ikke den der panik da de 2 streger kom, men nu her op over termin så begynder den da godt nok at sætte lidt ind. Den ene dag kan jeg slet ikke vente til jeg går i fødsel og vi får den lille at se. Den næste dag må han egentlig gerne blive der inde bare lidt længere så vi lige kan nå at forberede os på at blive forældre lidt mere. Men problemet er jo at man ikke kan forberede sig. Man kan aldrig vide helt præcist hvilket liv man går ind til og hvad det hele indebære. Dog tror jeg at det indebære en stor potion kærlighed. Både til barnet, men også i parforholdet. Og jeg vælger at tro på det positive  I skal nok klare den lyder det til 
jeg havde og delvist stadig har. Vi har arbejdet på det i 15 mdr så det var jo ikk en upser her. Da det avr sket ja så var jeg da i tvivl pludseligt og havde det meget ambivilient med det- og har det på sin vis stadig. Men det skal nok gå. Det er jeg sikker på.
og en ting kan jeg fortælle -I fortryder det ikek når h¤n først er her 
biologiens måde mentalt at forberede jer på det los i røven (læs: gigantiske ansvar!), det er at få barn   - snak om det, tud af angst - og glæde!!!!!! Sådan blir dit liv fra nu af - en blanding af frygt og lykke. Der er egentlig kun grund til at bekymre sig hvis man IKKE gennemgår en mental rutshetur og bliver psykisk så forberedt man nu kan, på det der skal ske. Ps. - det er kun  , der har møgunger (og ih hvor har de mange, griner!) Derudover - TILLYKKE 
Ja, pyha det er hvad jeg har fået... Hvis i ikke ved hvad det er kan i læse her: Yderst ubehageligt. Har været til akupunktør et par gange og det hjælper i lidt over 1 døgn. Om natten er det virkelig slemt. I morgen er der 14 dage til termin og jeg håber ved gud-grød at fødslen går igang før, for at overleve 14 dage mere uden natte søvn   ... Skal til jordemoder på onsdag og kunne godt tænke mig at spørge hende om muligheden for at blive sat i gang lidt før, for det piner mig virkelig. Kan jeg godt tillade mig at spørge hende om det?   
Kære Annemarie Jeg havde også Karpaltunnel-syndromet. Det var virkeligt irriterende, og jeg kunne næsten ikke skrive på computer, rede hår osv til sidst. Jeg tror ikke du kan blive sat igang, det er jo ikke farligt for barnet, men hvad ved jeg. Men du kan da sagtens spørge. Jeg kan trøste dig med, at det hos mig gik væk umiddelbart efter fødslen. Held og lykke med det hele. Anne
Jeg ved godt baby ikke tager skade af det, men for hulen da også hvor er det smertefuldt.   -og frustrende. Sover max. 3-4 timer i løbet af natten, afbrudt. (fra omkring 23-8 ca). Det hjælper nok ikke at spørge min JM... Jeg kan mærke allerede nu at det så småt er begyndt at snurre i fingrene... Jeg må bare være tålmodig og så prise mig lykkelig for de få timers søvn der er tilovers til mig...-suk   ... Bortset fra de skide smerter og sovende fingre, ja så har jeg det godt...-heldigvis da...
Velkommen til min verden   jeg er så ikke gravid, så jeg kan ikke lige se nogen ende på det pt (OP er ikke på tale pt pga uddannelse)
Min underviser er lige blevet opereret for det og hun var igang igen efter en uge. Så i forhold til smerter ville jeg helt klart vælge en operation.... de er jo ulidelige de smerter. Kan godt forstå du vil have sat fødslen igang, så du kan få operationen hvis det er det der skal til. Det stresser jo også dig meget, at gå med de smerter.
Tak for svar.. Jeg håber ikke jeg skal igennem nogen operation for at det forsvinder igen. Det er pga. væske i kroppen, at der bliver mindre passage gennem karpaltunnellen. Og det skulle gerne fortage sig når jeg har født engang  Så ind til videre holdes det lidt nede med akupunktur.
Det er jo netop dine indlæg, folk reagere på - alle dine indlæg. Og tråden har da hele tiden, været fyldt med bekymring for dig og din måske graviditet. Du blev åbenbart såret på et tidspunkt af det skrevne, men det må jo stå for egen regning, for nej - jeg tror ikke på at der sidder nogen her, der vil nedgøre dig(jeg læser heller ikke at der er) Men idag læser du bare indlægene, med mere negative briller!!
Hvis du nu læser min tekst igen kan du se gåseøjnene omkring "OVERGIVER", han vil egentlig gerne, tager bare tid.... Jeg vil gerne leve et godt liv... men det kræver at menneskene omkring mig også vil MIG det godt..... .... men gider ikke diskutere mere... hopper af nu inden jeg giver mig til at tude ned i min bærbare....
Pas nu på, at du ikke ser de ting du virkelig ønsker - lidt for lyserødt. Hvad nu hvis han alligevel ikke vil, for mig lyder det lidt somom, han gardere sig. Han har ikke sagt 100% ja - så når det bliver for surt, kan han altid sige - jeg ville jo heller ikke 100% Det er jo det Illum konstant skriver, at du skal sørge for!!!! At dine nærmeste er din stabile base
Tag dog lige og slap af! Jeg fatter ikke hvordan I kan sidde og dømme én, I ikke kender, andet end hvad hun har skrevet herinde! Jo hun har for nylig oprettet en tråd med selvmordstanker (hvilket er meget normalt når man har en depression), hun var ved lægen og er i behandling for det. Hun har ikke ligefrem haft det nemt med skilsmisse osv., men forstår da at have en normal hverdag med hendes børn. Hendes børn (mine søskende) har en meget normal hverdag, efter omstændighederne. Så tror ikke I skal belære nogle om, hvordan trådstarter er med baby, barn, hverdag osv.. Jeg kan virkelig ikke forstå hvorfor I farer op over for dette   Så vidt jeg kan se i denne tråd (og hvad jeg har snakket med min mor om) har hun ikke besluttet sig for at beholde barnet (hvis der er et barn), og hun ved jo altså slet ikke om der er et barn endnu. Jeg VED at hvis hun er gravid og hun vælger at beholde det, vil jeg, som kender hende, IKKE være bekymret. Barnet skal nok få hvad det behøver. Og nu kender jeg min mor og hendes kæreste, og ved at de sammen beslutter hvad de skal gøre. Helt ærlig, brug dog jeres tid på narkomaner og alkoholikere, der får børn sammen (hvis I absolut skal blande jer i andres liv). Det er dog ufatteligt at I kan have så nemt ved at dømme én, I overhovedet ikke kender, og som i forvejen ligger ned   Respekter andres liv - og beslutninger!! Mvh Moni
Hvis man iKKE vil have andres mening om ens liv og bekymringer, og ens ikke fungerende dagligdag,hvis man ikke vil vide hvad andre mener så  Så måske du lige skulle tænke over det. Da din mor skrev om sine selvmords tanker....havde du ikke mulighed for at tage ud til hende.....
Din mor bad os lytte til hendes tanker og evt. komme med input som en veninde ville have gjort. Jeg dømmer i hvert fald ikke hendes evner som mor eller beslutningstager, men det havde ikke været fair eller realistisk hvis alle skrev "Guuuud hvor fantastisk, en lille Baaabyyyy, hvor bliver det skønt, tillykke, tillykke." Synes du det havde vist større indføling med din mors situation? :Pia
Illum: Hvad jeg har gjort eller sagt i forbindelse med den anden tråd kan jeg ikke se hvorfor I skal blande jer i!! Har du overvåget mig? For jeg kan da ikke se at jeg har skrevet noget sted, at jeg ikke har gjort noget for min mor. Og måske jeg ikke tog ud til hende med det samme den aften (for hun havde besøg af kæresten for ja, jeg kontaktede hende), men HVEM I ALVERDEN siger jeg ikke har støttet hende bagefter?? Er det noget du har fra en kilde, Illum?? pjemm: selvfølgelig skal man komme med sin mening, men man skal ikke blive ved med at køre i det! Det er fint man kommer med sin mening én gang, men altså tråden er jo efterhånden ved at være lang, så tror ikke det er det eneste folk her har gjort! Mvh Moni
tror bare tråden er ved at være lang, fordi det er en debat. Der bliver skrevet lidt, og derefter svaret... Misforståelser af det skrevne, er der så åbenbart også lidt af, de bliver forsøgt rettet, og så bliver tråden bare hurtigt lang. Selvfølgelig har du et andet syn på trådstarter end vi andre har... Det er jo åbenbart din mor, så du kender hende jo en del bedre end vi andre gør (naturligvis   ) Men husk på, at   fordi, vi andre   kender hende, kan vi jo kun forholde os, til det der bliver skrevet herinde! Dvs. man læser de indlæg der bliver skrevet og "dømmer" (eller hvad du vil kalde det) udfra det. Hvordan skal vi ellers kunne svare??? Jeg synes nu heller ikke, at der bliver hakket på din mor, men jeg sidder jo også på sidelinjen, og har ikke følelser i klemme. De svar jeg læser, er fyldt med ægte bekymring (og måske lidt frustrtion til tider over, at dette åbenbart bliver misforstået, og tolket som "dømmende" "bedrevidende" osv osv)Men hakket og set ned på??? Nej overhovedet ikke!! Måske det kunne være godt/sundt for din mor (og dig) at læse tråden igen, når det hele er kommet på afstand, for så tror jeg helt ærligt, at I vil kunne læse den, på en helt anden måde, og måske bedre reflektere over det der er skrevet. Håber ikke, mit indlæg lyder hårdt, for det er det   ikke ment som!!
bare vant til andet.. Kan i øvrigt kun tilslutte mig Illums indlæg fra kl. 8.48 om normalværdier - hvad er normalt i dit liv og er det sådan du og dine børn skal leve og forstå deres normalværdier.. Kald mig ikke hellig eller andre negative ting - jeg forsøger ikke at nedgøre dig, din skæbne, dine børn, handlinger eller andet - jeg forsøger at være med til at skabe et andet billede i dit hovedet. Tror faktisk godt du ved det, måske tør du ikke tro det? Vanens magt er uhyggelig stærk.
din mor? Alle disse forsøg for at forstå og hjælpe og skubbe i den rigtige retning er absolut ikke nedgørende - det er jo lige omvendt. Rigtig trist at du læser og forstår dette negativt. Det summer af velmenende forsøg på at kaste lys og håb og gode værdier i tankerne hos din mor, i stedet for negative tanker. Og igen - der er ingen skrive-tvang og man (jeg) kan kun forholde sig til det skrevne ord.
Hvorfor himle, når det ikke engang er sikkert, at der er tale om en graviditet?
.... Vi er jo kun mennesker og naturligvis svare vi også på hvad nu hvis... Skribenten skulle have holdt det for sig selv hvis hun ikke ønskede svar på hvad nu hvis...
er tråden langt forbi der hvor det udelukkende drejer sig om hvorvidt hun er gravid eller ej
jamen i skal jo ikke have det nemmere end os andre   . Sådan render jeg også rundt i perioder. Ganske vist er det nr 2 her i huset, men hun (?) kommer alligevel lidt før end beregnet. Vi kæmpede meget for at få nr 1 (reagensglas barn), og her nu havde vi bare snakket om at vi gerne vil have nr 2 og så blev jeg gravid. Så det har også været hårdt. Selv er jeg også kun knap 9 uger henne, så der er masser af tid endnu. Men jeg gjorde det samme sidste gang. Det ene øjeblik total panik det næste evig lykke. Men som andre også har skrevet, så ændrer det sig ved scanning. Det er bare specielt at se den lille ny ligge derinde. Hilsen katarina
Tillykke med graviditeten!! Glæd dig, det er helt fantastisk at få sit eget afkom.... Det er helt normalt at have de følelser som du har, det er bare kroppens måde at forberede dig på det at blive mor. Jeg er gravid med nummer 3 - og jeg har det på nøjagtig samme måde, selvom jeg burde vide hvad jeg går ind til. Men bekymringerne om hvorvidt man slår til og kan magte opgaven tror jeg er der uanset om man venter den første eller nummer 5 eller 7 
JA!!! Du er helt normal 
Guuuud hvor er det da dejligt at høre at jeg er normal. Og tænk sig at det også er normalt, selvom man venter nr 3   .
Jeg har haft det præcis som dig! Alt var planlagt, vi glædede os begge, de to streger kom - også kom en mega rutchebanetur af følelser!! Jeg var ved at gå i panik flere gange - kunne jeg overhovedet finde ud af det der med at være mor?? Hvad hvis alle andre kunne trøste mit barn - undtagen mig?? Hvad hvis jeg ikke fik den der mor-følelse alle beskriver som super fantastisk?? Eller en fødselsdepression?? Bedre blev det ikke af at jeg havde (har) 2 storesøskende med 2 børn hver, der i den grad gik op i min graviditet! Jeg fik (velmenende) gode råd fra jeg fortalte det i uge 14 til jeg fødte, om ammeindlæg, bleer, vaskeklude mv. Det var bare alt alt for meget! Og jeg lukkede mig inde i mig selv, i stedet for at sige fra overfor dem, for jeg kunne slet slet ikke rumme det oven i mine egne følelser. Og de så det ikke.. Ingen kunne forstå hvorfor jeg ikke bare synes det var lykken at blive tykkere dag for dag uden at gøre noget, eller at alt blev bøvlet af tykke mave.. Patienterne rørte ved min mave - alle kommenterede den. jeg var ved at blive sindssyg! Men - jeg vil sige til dig, at der er 9 mdr at vente i - og at forberede sig i! Og når dagen kommer, så er det de mest fantastiske følelser, du får!! Det KAN ikke beskrives. Men du vil være klar til det til den tid - eller næsten.. Og du vil klare det flot fordi du bare er mor. Held og lykke herfra. Og nej - nr. 2 er ikke planlagt, men også her er det godt med 9 mdr forberedelsestid - og det er også nemmere følelsesmæssigt at være gravid anden gang!! For nu ved jeg at jeg kan... KH Karen.
Nu er jeg flere gange stødt på at folk bare har sagt til andre, at det da ikke kan være så svært at finde barnepiger og nogle gange er der nogle der melder sig frivilligt. Er det kun mig, der er sart med hvem der passer mit barn? Min søn skal da ikke passes af nogen han ikke kender. Han har været ude og bliver passet siden han var 6 uger gammel (mener jeg det var) og der har aldrig været problemer. Men det er stadig kun min mor, hans farmor, min søster, hans faster og et par enkelte veninder, samt hans lillesøsters mor, der har passet ham. Selvfølgelig foruden hans far. Det synes jeg jo alligevel er en del. Ville du takke ja til at en fremmed passede dit barn? Hvad hvis det var eneste mulighed for at du kunne komme til en fest fx.? Hvad med en ung skolepige, der gerne vil tjene lidt lommepenge? Jeg ved da selv at min søn kan være streng. Han er 4 år og rigtig i trodsalderen, så han kan være svær at tumle, selvom han er vant til en opdragelse, hvor han ikke bare får lov at te sig. Men jeg vil da hellere blive hjemme, end at overlade ham til fremmede. Hvordan har I det med det?
for det handler jo enormt meget om tillid og det enkelte barn. Når det bliver aktuelt for os engang, så vil jeg udelukkende starte med familie og gode venner. Jeg arbejder på en skole, så når tiden engang kommer til at "fremmede" kan passe vores barn, så er det oplagt at spørge et par af 8.-9.klasses pigerne, om de vil have tjansen 
jeg synes det afhænger meget af alderen. Mit spædbarn bliver heller ikke passet af alt og alle. Hans mormor og moster kan få lov at passe mens han er lille. Måske hans farmor hvis det bliver hjemme hos os selv og uden deres andet barnebarn som er i pleje hos dem. Der er simpelthen for meget uro hos dem selv til at han skal passes der nede. Tror ikke de får lov at passe før han når skolealderen fordi jeg synes de gør mange uforsvarlige ting med de to andre børnebørn. Jeg har selv passet en del børn, men fremmede børn var jo først da de någet 4-6 års alderen. Har en enkelt gang passet en på 2 år og det var godt nok en udfordring, men hun var vist også ganske speciel. Men nej, ikke alle får lov at passe min lille mus så længe han er helt lille. Kan desuden ikke lige se for mig hvordan jeg skal kunne lade ham passe det første år, men det kommer nok når man får brug for en hel nat søvn.
Om blot 9 dage, d 30 juli så er det allerede tid til MD scanningen. hvor er tiden dog blevet af   Tiden op til NF sys jeg gik langsom  Jeg har i nogle dage været en del bekymret- er baby nu okay... Ser organerne ud som de skal og ligger hvor de skal... Ja der er meget at tænke på. Tror jeg er faldet lidt ned igen, men at være bekymret kan man jo ikk heeelt udelade sys jeg ikke. Vi har bestemt at hvis den vil vise det vil vi gerne vide kønnet. Egentligt for mit vedkommende kun fordi det er det mest praktiske så alt ikk skal være neutralt når dagen oprinder (jo baby kan osse snyde jo)... Men som sådan har jeg ikke så stor lyst længere til at vide kønnet- ikke at jeg ikk vil, men det er ikk en trang længere som det var i starten. Nu må vi se om jeg når at ombestemme mig el jeg på dagen ikk kan alde være alligevel   . Vi håber begge mægtigt på det blir en dreng. og manden min går og har nok i to uger allerede gået og sagt han. Det printer sig lidt ind sys jeg, så det smutter for mig ind i mellem, der ellers hele tiden har sagt den da jeg jo ikk ved hvilket køn. Nu er jeg så i den forbindelse lidt bange for hvordan jeg reagerer hvis så det blir en pige   Jeg ved ikke om jeg vil føle den samme glæde grotesk sagt- for sys simpelthen bare jeg er derhenne hvor det har sat sig så meget at- jamen det blir da en dreng skat, den kaldes for han mv. Det er ikk fordi han er ond el ikk tager imod med glæde ved en pige det evd jeg. Han vil bare gerne ha en dreng (han har en pige i forvejen), det er altid med et smil på læben og det hele. men alligevel...   Tror det har påvirket mig negativt mod en pige... Eller er det bare mig mon... Hvor meget ønskede i et bestemt køn hos baby?? Hva fik i? Hvordan havde i det med at det blev det modsatte af det i ønskede mest?
Jeg har fra starten af, haft en fornemmelse for at det var en dreng - stort set alle andre, incl. min kæreste var sikker på det var en pige (totalt dominans af kvindekønnet i min familie + min voldsomme kvalme/opkastninger, var grunden til folks bud på pige) Har altid ønsket, at mit 1. barn skulle være en dreng - hvis man altså selv kunne vælge. Til scanningen var der ikke megen tvivl, vi venter os en dreng  Dejligt at få kønnet afvide, men helt igennem fantastisk at se sit lille barn - de overskyggede alt mht. til kønnet. Og kan med hånden på hjertet sige, at jeg ville være lige så fantastisk glad, hvis det var en pige vi ventede os. -Så viser det sig, at scanningen var helt gal og vi får en lille pige, vil det være lige så stort og fantastisk. Og i sådan et tilfælde, er der også et pigenavn klart  Glæd dig til scanningen - jeg synes det var fantastisk, 1. gang jeg rigtig så ham (tingene forgår lidt anderledes her i Sverige, end i DK - har 3D billeder af ham, fra uge 19. hvor jeg var til scanning) og det at få kønnet afvide, samt at han allerede har fået sit navn - så har han fået sin identitet... Han er ikke en den og en baby i maven - Han er vores lille DRENG 
ikk haft kvalme. Jeg havde kun kvalme om aftenen da jeg var forkølet el havde influenza. Tror jeg ahr haft kvalme to gange ellers og det kan jo lige så godt være alm- altså ha været uden graviditet osse. Til NF scanningen var jeg sku klistret til skærmen*LOL* Det kan godt være jeg osse blir ligeså glad hvis det viser sig at være en pige... Jeg er bare lidt... Ja jeg kan ikk sætte ord på.
Jeg havde også lille Otto i maven, mens jeg var gravid. Vi kaldte ikke babyen andet. Vi vidste ikke, hvilket køn vi ventede, da vi ikke ville vide det til scanningen, men vi havde begge gættet på en dreng, og næsten alle i omgivelserne havde sagt dreng. Vi var faktisk så sikre, at vi havde blåt sengetøj med ind på sygehuset. Og ud kom Karla  Hverken min mand eller jeg havde ønsket noget bestemt køn på forhånd - vi var helt ligeglade. Vi troede bare. Vi troede så forkert. Heldigvis havde vi et pigenavn klar, og Otto blev til Karla øjeblikkeligt   Vi har aldrig været skuffede - og vi blev vist egentlig heller ikke så overraskede, mindes jeg. Nu var det jo bare sådan.
mig til en update! Vi øsnkede os en lille pige, fik afvide, at det blev en dreng, og det gjorde det. Især kæresten skulle lige synke den, da vi fik det afvide ved MD, men så var det ogå det. Han er ikke så meget til og rende og spille fodbold osv, men er sikker på det kommer. Nu vil vi for intet i verden undvære være lille dreng, åhh, han er det bedste der er sket os, udover hinanden selvfølgelig    Tine
Jeg må indrømme, at jeg ikke har læst samtlige indlæg....  Så hele tråden er baseret på hvad nu hvis. Det er egentlig også ligegyldigt. Folk har vel ret til at udtrykke deres meninger.
læsning - tråden..
Så fik jeg mig ædt igennem de mange indlæg. Og ja, det er faktisk god læsning. Jeg er nu meget nysgerrig og ville gerne vide, om der så er tale om en graviditet eller ej og hvilken beslutning, der måtte blive truffet.
Lige et kram til at starte med. Det er vist det du behøver nu, først og fremmest. Hvilken mand ville du ønske for din datter en dag? Hvordan skulle han vise hende sin kærlighed? -På hvilke betingelser skulle denne gives (forhåbenlig ubetinget)? - Fortjener du ikke selv en sådan kærlighed? -vil du, at din datter måske skal nøjes med mindre? -vil du selv? kan den mand du måske venter barn med, være en sådan far, du selv kunne have ønsket dig, havde du ingen, eller ønskede du dig en bedre? Ikke at dette skal handle om din datter, men det er en god måde at sætte tingene lidt på afstand. Ved at spørge sig selv, hvis nu det ikke var mig, men min datter (eller en god veninde/søster) der var her i livet og i dette dilemma jeg nu er i... hvad ville jeg så ønske for hende og hvad ville jeg råde hende til? Og barnet, hvis der da er et. Hvilket liv ønsker du for dette og er det muligt en en stor udstrækning? -vil dine andre børn betale en for stor omkostning? -for søskende er dejlige, men de tager også tid og energi. -meget. Har I overskud af dette?
.. tak for dit kram... det luner i forhold til alle de øretæver jeg har fået... Jeg skriver lige en PB til dig som svar på dit indlæg, vil ikek lægge mere ud her da alt jeg skriver bliver hakket i småstykker, vendt til noget negativt og smidt lige tilbage i fjæset på mig.... men til alle: jeg er ikke gravid, blodprøven viste et normalt HCG-tal... så det er nok bare det psykiske der spiller ind....
Gud...
at det bare er lidt almindeligt hormon kludder ved skifte fra P-Piller til Minni Piller, og ikke en "uønsket" graviditet. Pas på dig selv i fremtiden.
Vi ønskede os et sundt og raskt barn. Var temmelig sikre på det blev en dreng, min kæreste synes at have set en lille tap ved MD scanning (hvor vi i øvrigt ikke kunne få køn at vide) Vi havde drengenavnet klar og var ret sikre. Ud kom den skønneste lille pige, og nøj hvor var vi lykkelige. Kønnet var for os total ligegyldigt, bare barnet var sundt og velskabt! Selvfølgelig bliver du da lige så glad hvis det bliver en pige, ellers har du da et problem?!  Jeg havde i øvrigt heller ikke kvalme eller opkast overhoved..
var vi fuldstændig ligeglade hvilket køn der var i maven, så længe det var et sundt og raskt barn. MEN kæresten ville dog meget gerne have en dreng, jeg gerne en pige. Alle - pånær min kæreste og bedste ven - troede på at jeg ventede en pige. Det blev afbekræftet til kønsscanning, hvor vi UDEN TVIVL kunne se, at vi ventede en lille dreng. Og glæden var stor hos os begge. Han var sund og rask - vores lille dreng... Ikke bare læøngere 'den'.  Jeg var på ingen måde skuffet, min kæreste var helt i skyerne af glæde og det virkede pludselig bare helt rigtigt at selvfølgelig skulle vi have en dreng. Vi har senere talt om at havde det været en pige - så havde min kæreste været mindst lige så glad. I situationen er kønnet egentlig bare bedøvende ligemeget, men det at se man har et sundt lille menneske i maven, det betyder til gengæld hele verden. Jeg vil dog ikke ligge skjul på, at vi gerne vil have en pige næste gang - eller næste gang igen 
en lille prinsesse og fik en dejlig prinsesse.  Min kæreste (og far til prinsessen) ønskede nok mest en dreng, så "han" evt. kunne komme med ud og køre traktor osv. -Men far er rigtig glad for sin dejlige prinsesse. Han vil så meget gerne have en dreng næste gang...  Ja, vi ønskede selvfølgelig "bare" en sund og velskabt lille baby.  Men jeg fik/får forhåbenlig en lille hestepige..
for mit vedkommende det osse har med at gøre at jeg er sådan en drengepige og alle dage har været. Kjoler og dukker er bare ikk mig. Så måske ubevist jeg tror at jeg ikk kan håndterer en pige (?) Har jo tænkt en del over det den sidste tid... Og må indrømme jeg ser en pige som en endnu større opgave end en dreng. Har slet ikk haft det i tankerne før. men det MÅ være derfor... Men godt at se i andres erfaringer... Og det skulle jo nok trods alt være underligt hvis det ikk endte med vi blev lige så glade uanset osse.
Vores lille mand er nu blevet fem måneder og for stor til at sove i vuggen. Vi har derfor flyttet ham ind i tremmesengen i hans eget værelse og det går helt perfekt. Han har sovet igennem fra 21.00 til 7.00 så alt i alt synes vi at vi har gjort det rigtige. MEN... for der er jo altid et men   - igår var vi til familiefødselsdag og fortæller stolt om dette nye tiltag hos os. Svaret hertil er at det da er alt for farligt at lade ham sove alene når han ikke er ældre. Jeg kunne ikke få af vide hvad problemet ved det er, så da vi kom hjem lagde vi alligevel den lille gut i seng i eget værelse, men nu begynder moren at bekymre sig... Skal jeg virkelig have den lille mand tilbage i soveværelset, hvor han vågnede 1-2 gange hver nat bare for at få sin sut? Hvor sover jeres unger
Nu er min så 2 år og på eget værelse. Men jeg tror han røg ind på sit værelse ca 4-5 mdr netop som du skriver vågnede han mange gange om natten. Det var min sundhedsplejske der sagde at vi skulle prøve at flytte ham. Så jeg syntes du skal lade ham blive. Det er bedst for jer alle 3. Det er ikke farligt. Hvis du er nervøs så sæt babyalarm på, hvis han er et sted hvor du ikke kan høre ham.
jeg kan da virkeligt ikke se noget galt i det, vores søn er 3 måneder og stod det til mig var han på eget værelse for et par måneder siden, men vi har desværre bare ikke det ekstra værelse til ham.. om han ligger i vuggen ved siden af jer eller i sengen i sit eget værelse med en alarm, det er vel et fedt, tror daikke man er mere eller mindre opmærksom af den grund..
gammel som din, og han er også lige kommet ind til sig selv at sove, og vi har også kun oplevet positive ting ved det, så kan ikke se, hvad I gør forkert  Vi flyttede Frederik ind på eget værelse, fordi vi fandt ud af, at jeg vækker ham om natten i søvne :s Så istedet for at han - og jeg - er vågen 2-3 gange om natten, sover han nu fra ca 20.30-06.30 hos sig selv, så det er en stor succes.. Han har nu også en meget veludhvilet mor, der får lov at sove 
Det har noget at gøre med vuggedød, der er en teori der siger at man holder barnet igang ved at man sover ved siden af det... Åndedræt, vejrtrækning og andet støj det medføre at sove med andre i samme rum  .
... selvfølgelig skal han da ikke flyttes tilbage, hvis han sover fint, hvor han er. Du godeste hvor har folk dog travlt med at blande sig.
Min datter flyttede på eget værelse da hun var 6 uger og det var simpelthen det bedste vi kunne gøre for hende. Hun sov meget bedre, da hun kom ind til sig selv. Så fortsæt I bare med det.
Tusind tak for alle jeres svar. Lille Prinsen har også sovet hos sig selv i nat og det bliver han ved med har vi besluttet. På den måde sover vi alle tre hele natten og det er godt nok meget værd.
Tror Mikkel kun var 5 uger, da han kom ind på sit eget værelse. Vi havde så babyalarmen sat til, men jeg hørte ham altid før de gik i gang. Og fra han kom på eget værelse, så sov han igennem fra 23-6, hvor han så kom ind til moar og sov videre til kl 9 
Er der nogen kan fortælle eller henvise til, om liftnet er lovligt mere? Jeg ved godt at det mest sikkere er en autostol, men er nettet egentlig lovligt at bruge? Og er det ikke lidt hårdt for den helt lille baby, at skal op af liften i autostol, køre 10 min. ned i lift/barnevogn for at handle med mor. Altså den lille bliver da vækket et utal af gange...... Ikke alle har jo mulighed for at sende andre ud at handle..
Nej det er ikke lovligt, og heller ikke sikkert nok. Nanna.
Jo liftnet er desværre stadig lovligt. Men IKKE sikkert overhovedet.
Som PiaR altid skriver - google er din ven.
Liftnet er stadig lovlig..... Hvis du kører galt er der ingen støtte for barnet, nettet forhindrer bare barnet i at flyve gennem bilen og ud af forruden. Til gengæld er der spædbørn, der er døde af at sidde for længe i autostol, men hvis man lader være med at køre mange timer i træk uden stop, så er autostolen det sikreste.
Mange tak for de 2 link... Jeg har set klippet og tænkt lidt over det, jeg tror at jeg vil have begge dele, vi har allerede låne en ny, dyr autostol. I en autostol vil babyen stadig får voldsomt tryk, ryk og riv, ihvertfald, hvis påkørelsen kommer bagfra eller forfra. Men kommer påkørelsen fra en af siderne er liftnettet dårligst. Jeg har godt læst at de kun må side i stolen i max 45 min., men er det ialt pr. dag?
det er i et stræk. det vil sige at skal du køre en længere tur. Så er du nødt til at holde pauser hvor den lille kan få lov at ligge ned og hvile ryggen
Undskyld forkert svar, var virkelig sikker på det ikke var lovligt. Jeg havde hesten opstaldet ude da jeg fik Jeppe, og brugte hans middagslur ude ved hesten, han vænnede sig hurtigt til at blive flyttet fra autostol og over i barnevognen uden at vågne. Nanna.
Halløj. Jeg er kommet i den lykkelige situation at jeg er blevet gravid!    Jeg er nu snart 13 uger henne og maven er ligeså langsomt begyndt at vokse lidt, hvilket betyder at mine ridebukser er begyndt at stramme! Er der nogen der ved om det er muligt at købe ridebukser til gravide?? Nogen andre der har redet under gravidititeten - hvad gjorde I??           Jeg VED at der er en del der ikke anbefaler ridning under gravidititet pga. risikoen for styrt osv. Men det er MIT valg at fortsætte og vil derfor ikke kommenteres på dette. Jeg ser ulemper, men også fordele ved ridning under graviditet og passer selvfølgelig på mig selv og mavsen!  ***Gry***
Hej og tillykke med graviditeten. Jeg har ikke hørt om ridebukser til gravide, men jeg har overvejet at købe nogle billige ridebukser og få syet elastik i siden, så de kan give plads til maven. (Er selv gravid - 16 uger henne). Jeg har nu også hørt, at det er sundt at holde sig igang under graviditeten, og hvis man føler sig sikker på hesten og hesten ikke er alt for nervøs, ville jeg ikke bekymre mig om det. God fornøjelse og nyd graviditeten.
Tillykke! Jeg red indtil 18. uge i mine alm ridebukser med dette mavebælte henover (de kunne ikke lukkes, men passede jo stadig godt på resten af mig):   henover buksekanten (de har det i BabySam). Det fungerede rigtig godt. Så stoppede min ridning desværre pga bækkenløsning, men jeg havde ellers lige lånt et par bukser i str meget store som jeg ville have gået over til når det andet ikke gav nok plads. Der findes nogle venteridebukser som man kan bestille fra Tyskland, prøv at søg her på HN, der har flere gange været lagt link. Og ellers er der mange der bare rider i billige ventegamachebukser fra H&M el lign.
Om en lille måneds tid kan du bestille dem hos mig, så har jeg et en hylde på lageret med graviditetsridebukser. Til at starte med bliver der dog kun en farve at bestille.
hvad kommer sådan nogle til at koste, og har du en hjemmeside? 
wee! Lyder godt! Har lige snakket med en veninde som har ledt ALLE vegne efter et par. Tja - der kommer vist til at være baby-boom ude på gården! Vi er 3 piger der er næsten lige langt henne! Der var også en der foreslog at vi blev nødt til at købe en masse shettere ind til baby-træk! haha  Så vi er nok et par stykker herfra der er interessede i nogle ridebukser!  Er det ok jeg tilføjer dig som kontakt, så jeg kan finde dig igen? ps. mange gange tillykke til alle andre gravide!  ***Gry***
Det hele er stadig under tegnebrættet, så der går nok desværre 3 mdr før de vil være ude i handlen. Der er pt ikke en fast pris, men max 1000,- hvis vi vælger dem der syes efter mål, og ca det halve hvis det er en fast str.  Vi satser på at der kun går max mdr. før vi kan tilbyde jer graviditetsridebukser, der arbejdes på højtryk, men så snart de er klar, skal jeg nok melde ud og i kan få lidt mere info  Gruper: det er helt fint 
Se denne tidligere tråd, der er også et link til en tysk hjemmeside.
Ja så blev det vores tur til MD scanning... Og alt så godt ud, baby så ud til at have det fint, hørte hjerte lyd og hende der scannede kunne se alt det de skal se efter så det var jo super...  Men den lille ville bestemt ikke vise sit køn så ja det bliver en overraskelse  Bagefter var vi ude og købe 2 sæt tøj til baby i farver der kan bruges til begge køn! Så nu har jeg endelig købt noget til baby hehe... I får lige et lille scannings billed også:
Sikke et godt skanningsbillede af den bette   , som synes den ville trække spændningen ud for jeg vedr. kønnet.
Jeg er 1. gangs mor og det gik for mig vedkommende ikke som planlagt, da Magnus kom 4,5 uge før tid og vi var indlagt i 10 dage + jeg havde meget svær svang.forgift. og derfor kom på intensiv mens Magnus kom på neoental. Nå, men jeg har ikke lagt skjul på over for mine nærmeste at jeg synes at det hele var meget svært de første 2- 3 uger at være mor. Jeg følte ikke at det bare at ren lykke i begyndelsen, men det var Pi%¤%& hårdt -og især psykisk var jeg helt til rotterne -græd i 14 dage. Den altoverskyggende kærlighed kom også først på 3.-5. dagen -jeg var da glad for ham mv. men de egentlig følelser kom først senere Nu er Magnus 6 uger og det begynder at gå bedre og jeg begynder virkelig at nyde ham. Jeg føler slet ikke at jeg har en fødselsdepris. eller lignende, men at jeg egentlig bare har det som mange andre??? Det er sgu ikke kun fryd og gammen det hele -hvad siger I? Hilsen Sanne -som virkelig ELSKER hendes søn og nyder ham til fulde -trods det er hårdt arbejde 
det på nøjagtig samme måde som dig. Synes de første 3 uger var rædselsfulde, og tænkte indimellem på at vi aldrig skulle have fået hende - simpelthen fordi det hele var så stort og uoverskueligt, baby græd meget og jeg var total drænet for energi og overskud  De store følelser er først begyndt at komme her indenfor den sidste uge el.lign., og Lillepigen er knap 5 uger gammel.
.-- Nogle der har det ligesom mig.. jeg har heller aldrig lagt skjul på at det gør skide ondt at føde og de første 4-6 uger i babys liv er det hele hårdt og uoverskueligt!! Helene var en forholdsvis nem pige og jeg græd de første 3 uger hun er født til termin og vel en alm fødsel. Troede også jeg evt havde en depri- fødsel men efter de første 5 uger fik hun en rytme og gråden stoppede ellers så lærte man at takle det.. Jeg ´har altid vist jeg ville have 2 så derfor ville jeg også have dem tæt på hinanden.. Liva er nu 5,5 uge og det har været det samme som første gang.. men pigen er dog mere svær at takle og det stresser nok også en at Helene ikke er 100procent selvhjulpen.. Liva græder meget men erfaringen siger os at det stopper på et tidspunkt så det ser vi frem til.. Har en veninde der sys at blive mor var fryd og gammen.. Men ja det er dejligt men ikke fryd og gammen da det kræver SÅ MEGET af en og det kræver også et kæmpe ansvar som ikke alle kan takle.. så derfor mener jeg at man gør klogt i at fortælle sin omgangskreds at det er hårdt arbejde, blod sved og tårer at få børn...
Tror såmænd det ligger i, at vi ser så mange lykkelige mødre på gaden med velplejede og glade børn i vognen. Så tænker vi straks, at det må da også være åh så dejligt, med disse små tyraner  Gu pokker er det hårdt at være mor, fødslen gør ski da ondt, man er da mast og ødelagt, man skal amme og de bider gør de - de skiderikker, man får ikke sovet, og så skriger de tilmed ind i mellem  Næh nej, du er vist ganske normal, eneste forskel på dig og så mange andre er nok, at du tør sige, at det ikke bare er en lyserød (lyseblå for dig   ) drøm at blive mor, det er hårdt arbejde... At vi så overhovedet ikke vil undvære de små kravl, det er da en anden sag, men hårdt - det er det sørme.... Når du så samtidig har haft en fødsel som du har, kan jeg absolut godt forstå, at du skal bruge længere tid..... Men - husk at nyd hvert minut, det går alt alt for stærkt....
Nej jeg synes nu heller ikke, at det hele er fryd og gammen... Vi havde en fødsel der tog 18 timer. (Når jeg tænker tilbage på den, regner jeg ikke den for noget)  Hun kunne ikke finde ud af at sutte på brystet, hun puttede tungen i ganen hele tiden, efter 4 dage på patient-hotellet måtte vi give op.Jeg malkede ud i 1 mdr, og så måtte jeg altså sige stop, det var ALT for hårdt.Det er et kæmpe stykke arbejde, først at malke ud, give det i en sutteflaske, rengøre sutteflasker, og så for fra igen, ca 4-6 gange i døgnet  Jeg fik ikke selv noget at spise, fordi jeg var så stresset konstant, og så er der jo ikke meget gods i mælken.... Jeg havde heller ikke de stærke moder-følelser i starten, men de kom skam snigende, og selvfølgelig vil jeg da ikke undvære hende... Aldrig.   Men nogle dage tænker jeg da tilbage på tiden, inden vi fik barn.... Hvor var alting da bare lettere.. Kun tænke på sig selv...Næsten ingen planlægning.. Men man tilpasser jo bare sit liv efter at guldklumpen er kommet til.. Men du er ikke alene  Mellanie er snart 11 mdr, så jeg har vænnet mig til tanken om, at mit "gamle" liv ikke kommer tilbage, men at jeg er startet på et nyt spændende kapitel i mit/vores liv.
Det   et liftnet forhindrer er, som en anden også skriver, at babyen flyver ud gennem forruden, et litnet er   sikkerhedsudstyr! Jo, selvfølgelig vil barnet stadig få ryk i en stol, præcis som man selv ville gøre ved sammenstødet. Men det er på ingen måde at sammenligne med hvrdan den vil blive kastet rundt i liften ved samme kollision - uanset hvilket retning støddet kommer fra. Jeg må indrømme at jeg står dybt uforstående overfor at det er lovligt at køre med babyer i andet end autostol. Et alternativ er Britax' Baby Sleeper, hvor barnet ligger fladt på tværs af kørselsretningen som i en lift, men er spændt fast. Den giver ikke helt samme sikkerhed som en stol fordi barnet stadig er ligger på tværs, men den er i en helt anden liga end alm lift + liftnet. Mht at babyerne ikke må sidde for længe i stolen, er det jo især de allerførste uger der er kritiske, her skal man holde turene så korte som overhovedet muligt. Men allerede når barnet er et par måneder kan du roligt lade babyen sidde i stolen de 10 min ned til supermarkedet, tage stol og baby med ind mens du handler og så køre de 10 min hjem igen. Og ærlig talt, så er det jo heller ikke værre end som så, selv hvis man skal have baby frem og tilbage ml stol og lift et par gange, i sammenligning med den risiko man løber ved ikke at beskytte den ordentlig i bilen...
Ja, det er sørme svært hvad man skal... Vi har begge dele og brugte liftnettet meget til den første og slet ikke til nr to. Og det med hvor meget de må sidde i autostolen er også svært, for vi har f.eks 55 km til sygehuset, så første gang Mads kørte i autostolen var i ca 45 min... Ellers kunne vi jo ikke komme hjem   . Jeg synes, at den bedste løsning er en god baby autostol, hvor baby kan ligge næsten helt ned. Vi har en Rømer Babysafe Plus (Tror jeg den hedder) og den har vi været rigtig godt tilfredse med. Mvh Kirstine
Vi er jo en af de par der har kigget meget på Baby-Sleeper fra Britax, i stedet for stolen til de første måneder, da "hele" det halve af familien bor i tyskland, og det er jo en alt alt aaaalt for lang tur for sådan en bejs... Selv MED stop og hvile.. efter min mening, men jeg fik bare indtrykket af i butikken, at Baby-Sleeperen også er bagudvendt og ikke på tværs? Nok mig der misforstod, for så skal vi dælme ikke have den  Lige et sidespring sorry 
Her står at den monteres på tværs, men har samtidig fået 5 ud af 5 mulige stjerner for sikkerhed. Den kunne faktisk være løsningen for os, jeg skal føde i Skejby, men bor i Sydvestsønderjylland, og har derfor godt 2 timers transport hjem. Nanna.
Faldt lige over dette:
i 9. uge og tænker præcis samme tanker. Jeg har intet at forholde mig til om hvordan det må være at få et barn. Det tætteste jeg kommer er da jeg fik mine katte og min hest. Og med dem var jeg også lidt "pas" de første par dage, både fordi jeg pludselig blev overvældet af en "kan jeg nu tage vare på dette dyr" og at jeg jo ikke anede hvilket liv det var jeg nu stod med. Men jeg tror det er ret normalt. Det er jo en overvældende oplevelse. Og jeg tror det bedste man kan gøre er netop at åbne munden, og få det ud. Istedet for at tænke, at alle andre er jo glade, så det skal jeg også være.
stor med tiden og tingene giver mere mening. Der kommer rigtig mange glæder og sorger undervejs, men er det hele værd og derfor er man bare en glad mor. Som man siger små børn små problemer, store børn store problemer...men fortvivl ikke, man vokser med opgaven og så er det ikke så slemt endda. Er mor til en på 9 år nu...tiden går stærkt, men husker kun tydeligt alle hans leveår.
JA! Jeg kan ikke genkende jeres tanker. Fra den dag hun blev født, sund og velskabt, gav det hele bare endnu mere mening og nu næsten 9 mdr. efter, har jeg det stadig sådan -og mere til! Nå ja, en hel nattesøvn skulle da være velkommen, men i det store hele, så ja! Jeg/vi tager det hele med, med glæde og føler os bare så evig heldige over at have SÅ fantastisk en datter. Og her tænker vi; hvad filan lavede vi dog før vi fik hende? 
jeg malkede og så ud -8 gange i døgnet, da han var fortidligt født skulle han nemlig spise 8 gange i døgnet -pyhha det var hårdt. Efter 14 dage smed jeg håndklædet i ringet og han er nu ren flaskebarn -det bedste jeg har gjort  Takker for jeres svar
Jo, det var heller ikke kun fryd og gammen for mig, jeg kunne godt ha' stoppet ham op igen de første måneder..... Jeg havde endda en forholdsvis normal fødsel og et meget vågent, men ellers nemt barn. Jeg synes det var en enorm omvæltning og begrænsning, og jeg var frustreret over at være så bundet konstant på hænder og fødder. Min mand er heller ikke særlig fantastisk til spædbørn, og det var også en stor skuffelse for mig, og noget jeg havde svært ved at tale med andre om (idag er han verdens bedste far   ). At få en start som i har haft gør jo bestemt ikke livet lettere, så en reaktion som din er vist meget naturlig. Jeg venter mig anden gang, har termin om 5 uger, vores første dreng er snart 6 år, og nem, hjælpsom og selvhjulpen, og vores liv er allerede tunet ind på et liv med børn. Jeg glæder mig til den at blive mor igen, forhåbentlig med meget mere ro, glæde og selvtillid end første gang. Nanna.
Kender fuldstændig dine følelser.. Vi havde en meget hård start med 3 indlæggelser på Randers. Et barn, der skreg meget, og intet vi gjorde hjalp. Både min mand og jeg var meget frustrede for det var ikke kun aften, han skreg, men hele dagen og til tider natten. Havde sgi lyst til at give ham bort. Snakkede med en psykiater, men hun mente ikke, der var depression.. Men at jeg bare manglede søvn. Er først ved nu virkelig at nyde, at vi har ham. Han er fra 6.maj, så det har taget sin tid. Så nej her har alt heller ikke været fryd og gammen. Og vi er begge enige om, at der skal ikke være en efterfølger. Hellere have en masse overskud og kærlighed til en, end at få to, er vi enige om.
.. Man skal huske på at 2 gang har man mere erfaring og ikke så "pylret" som første gang.. selvom man starter fra 0 og har svært ved at huske hvor hårdt det er at have en lille baby så kommer rutinen lynhurtig og man hviler mere i det man gør... Vi var enige om at en bror eller søster skal der til, både for Helenes skyld men også for lillesøsters/brors.. har selv 4 søskende og selvom de mange gange er trælse er det jo nu i voksenlivet og når de har børn man virkelig kommer godt ud af det med hinanden.. Sys det er " syndt" for børn der ikke har søskende..
Jeg var også forundret over 1 gang, at de der famøse moderføelser bare ikke kom, med den lille lodne klat på maven, efter fødslen... 2 gang husker jeg faktisk ikke  Så det har nok heller ikke slået benene væk under mig. Men har lige født mit 3 barn og var dybt forelsket fra det øjeblik de lagde hende på min mave. Hun er ikke planlagt - og har ønsket min graviditet langt væk, flere gange i forløbet - orkede ikke, at starte ved Adam og Eva igen, når nu de 2 andre var så store og jeg havde genvundet lidt frihed. Så gik ofte i mit stille sind og frygtede en fødselsdep. Men hold da op, hvor jeg syntes hun er det mest fantastiske i verden - og det betyder ikke noget, at hun ikke vil sutte og jeg sidder koblet på et malkeanlæg utallige gange i døgnet - det betyder heller ikke noget, at jeg ikke sover, spiser eller får pelsen af tænderne, før over middag - jeg er virkelig forelsket  Så 3 gang - må være lykkens gang 
Jeg sidder med baby i venstre arm, så jeg frækt bare kopieret dit første afsnit og ændret det så det passer på os. Jeg er 1. gangs mor og det gik for mit vedkommende ikke som planlagt, da   kom   uge  før tid og vi var indlagt i   dage + jeg havde meget svær svang.forgift. og derfor kom på intensiv mens   kom på neonatal. Jeg var liige ved at oprette det nøjagtigt samme indlæg igår, men slettede igen, fordi jeg ikke havde behov for at læse de der "jeg danser henover blomster engen med solskin i mit hår, med min guddommelige kærlighed til mit perfekte barn historier" Jeg syntes også det er pissehårdt, jeg ville først hoppe i havet for Alfred efter ca 5-6 dage ... Jeg syntes stadig det er hårdt, alle bekymringerne hele tiden, om det er godtnok det man gør osv... det fakta at han Altid forpurrer mine få hyggestunder med hestene... han har haft kolik, men det ser ud til at være vendt allerede, heldigvis da. Også alle der står og fortæller mig, at jeg har såååå nemt et barn... OKAY... så skal vi ikke have flere... Selvom det er synd han blir enebarn (vi har så også risikoen for svangerskabs forgiftningen.. den var nasty og kan uopdaget være livstruende) Jeg nyder også min smukke, søde, vidunderlige søn... men i kan fandme også se ham under bortgives, i guloggratis ind imellem.
jeg har aldrig været lykkeligere end da min søn blev født, alt gik efter planen, han var den nemmeste lille baby, som fra starten kun var vågen en gang hver nat for lige at spise og så sove videre, de første 3-4 uger var jeg totalt nyforelsket i både min dejlige søn og i min dejlige kæreste, men da han blev 5 uger begyndte det at trække tænder ud, pludseligt ville han absolut ikke sove om dagen, og kunne ikke længere falde i søvn selv om aftenen, han ville hænge på mig konstant, hvilket gav store smerter i ryg og det tog meget psykisk, jeg var afskåret fra alt da han ikke ville meget andet end at hænge, han var stadig dejlig og nem om natten, men ååååh om dagen, det var pyller hele tiden, jeg forsøgte hele dagen at få ham til at sove som han jo havde brug for, han hang i "patterne" på mig konstant og at have mit eget liv ved siden af ham var umuligt... mit forhold til kæresten blev dårligere og dårligere da jeg ikke havde overskud til ham, og bare var trist og irriteret hele tiden.. dette stod på i ca 4-5 uger hvorefter det så pludseligt blev bedre, idag er han 13 uger og det går super godt, jeg har fået mit liv igen, og er igen lykkelig for at have fået ham, forholdet til kæresten er igen godt og alt ser dejligt ud igen nu ;o) jeg tror det er ganske normalt at man til tider kan ønske sig tilbage til før man blev gravid, men når det så igen flasker sig så er de tanker lagt langt væk, det betyder jo ikke man er en dårlig mor... og synes iøvrigt tit jeg har hørt om mødre og fædre der ikke føler noget kæmpe stort fra starten af.
Nu har jeg også haft en speciel graviditet, eller lad os sige kort graviditet. Nemlig kun ca 3 mdr. Jeg fandt først ud af det da jeg var i uge 25, så det var meget overvældende for mig. Nu 2½ mdr efter min søn er født, begynder alt først at falde på plads og opfattet.. Jeg har så også psykolog osv til at hjælpe mig videre, for NEJ. Intet var guld og grønne skove. Jeg har aldrig ønsket mig et barn, og slet ikke i en alder af 19 år. (var 18 da jeg fandt ud af det) Så jeg kan kun give dig ret 
Det var da virkelig også en oplevelse, at du skulle blive mor på en sådan måde. Kan så absolut godt forstå, at det har krævet sin kvinde.... Men - måske den eneste måde, at skæbnen kunne give dig et barn  Tillykke med knægten.... 
Vibs1: Ja det tror jeg også   For er sikker på jeg aldrig ville have fået børn ellers.. Mig og børn, hmm