SNØFT(et kæmpe et slagsen kan i vel gætte jer til) Jeg savner lille Joy   Han plejer altid at ligge opppe hos mig om natten, og når det er koldt/tordenvejr, ligger han i fodenden, det er så hyggeligt. Det eneste negative er sådan set at han fylder hele min seng, da han er af den opfattelse at fodenden er hele sengen  Problemet er så det at min søster har taget ham med på skolen(hun er igang med dyrepasser uddannelsen, og må gerne have hunden med), så nu er jeg bare helt alene. Selvom det kun er en dag de har været væk, savner jeg ham helt vildt... Det var helt trist at spise min morgenbolle og ikke have ham siddende ved siden af mig, mens han ventede på at få den sidste bid  Heldigvis kommer Joy snart hjem igen, men hvor er det mærkeligt når der pludselig mangler en 
når de ikke er der - godt han bare er på udflugt og kommer hjem igen! Da jeg boede i Århus havde jeg en aftale med genboen om, at den der kom først hjem hentede den andens hund. Damn det var så underligt de dage jeg kom hjem, og hunden ikke var der! (Men superhyggeligt når jeg havde både min og genboens   )
Jeg har ikke været ude og ride i 16 dage   pga. det vejr. De to dage hvor det holdt tørt i Roskilde, arbejdede jeg hele dagen. Var der bare mulighed for at lægge regndækken på hesten, ville sagen se helt anderledes ud. Åh, det trækker op igen ...
At heste er vandtætte - ihvertfald mine, så jeg rider på banen selv om det regner - så længe banen er til at ride på. Når den er helt mudret til eller frosset, så trækker vi ind i ridehuset. Jeg betragter det iøvrigt som god træning, fordi man så også kan ride stævne i regnvejr uden at de påvirker damerne... Mvh Heidi
Jeg har ikke noget imod at blive våd men jeg vil ikke ligge sadel på en våd heseryg.
Lamia: Hesten tager altså ikke skad af at få sadlen på selvom den er våd. men du kunne jo gnoppe den med halm eller et handklæde inden du putter sadel på Hilsen Brita Som rider udenfor i alt slags vejer pånær når det lyner
Jeg bryder mig heller ikke om at lægge sadel på en pladdervåd hest, så jeg gør det, at al tiden jeg strigler, ligger der et håndklæde i sadellejet. Når jeg tager ind fra fold har jeg så gnubbet med ét håndklæde, og så ligger jeg et tørt i sadellejet til at suge resten, og det plejer at betyde, at de er næsten helt tørre hvor sadlen skal ligge. Mvh Heidi
Vi har mistet vores ene gårdkat. Hun har været væk siden i torsdags og har 3 killinger som savner deres mor. Heldigvis er killingerne omkring de 12 uger, men de savner stadig deres mor utrolig meget Hun er løbet væk fra Yderholmvej 49. Hun er lille, sort og hvid og kan være lidt sky. Her er det billede af hende   Håber jer i Solrød vil hjælpe os, med at holde øjnene åbne efter hende. Hun er en meget savnet kat mvh Charlotte
Jeg skal nok holde øje med den lille mis, og skriver hvis jeg 'fanger' den..
Tusind tak Jeg håber der er flere der lige vil holde øje med hende
Der stod jeg i stalden på Holstebro Sportsrideklub og var ved at sadle min hest af, da min chef kom farende ned og råbte, at USA var blevet bombet. Øhh...
Kan kun huske d. 11 September... Der var jeg på efterskole og var helt ude af den, for min Farmor rejste nemlig til USA den dag - så var helt ustyrlig til jeg vidste at hun var i god behold... De måtte mellemlande i Berlin og kom så tilbage til Danmark 2 dage efter. Et par uger efter ulykken, kunne hun så rejse til USA igen.. Puha. Ja og Steve's død hørte jeg om i morges, da jeg lå og puttede i min seng ...
..at Oluf Palme var blevet myrdet? i schweiz, alle kom hen til os og sagde at oluf palme var død, de troede vi var svenskere da vi kørte i en svensk inreg. bil. ..at Prinsesse Diana var død? der var jeg hjemme, kan huske min nabo kom ud og sagde at diana var død i en bilulykke. ..om terroren i NY d. 11. september? da lå jeg på sofaen efter en indlæggelse pga. et slemt galdestens anfald. ..tsunamien i sydøstasien i 2004? der var jeg også hjemme, så det tilfældigt i tv... forfærdeligt. Mette
døde var jeg i Afrika - Tanzania, tror jeg. 9/11 var vi netop kommet hjem fra Egypten og vi ville så lige ned i kiosken for at købe lidt forskelligt. Der stod et fjernsyn og kørte (som ellers altid kun viste sportsresultater). Der stod en mand (amerikaner) og gloede på det og sagde hele tiden "oh no, oh no". Jeg var så rigtig kikset og spurgte kioskdamen efter at have set et fly brase ind i world trade, hvorfor de viste film i kiosken   ... Troede seriøst det var en film, mand... Følte mig noget dum bagefter.  Vi drønede hjem og tændte for BBC... Oluf Palme kan jeg ikke huske - måske fordi jeg kun var 10 år - og tsunamien kan jeg så ikke lige huske hvad jeg lavede på det tidspunkt...
Oluf Palme kan jeg ikke huske..men var heller ikke så gammel... Prinsesse Diana..der sad jeg hos den familie jeg var au-pair hos i Irland.. 11/9.. sad jeg her hjemme.. Tsunami..var til julefrokost hos min mor og hørte kun lige kort om det..
Jeg husker tydeligt den 11/9. Mig og min daværende kæreste kom hjem til hans mor, og hun var vældig oprevet over, at USA var blevet "bombet"... Så satte vi os alle sammen ned og så tv og fandt ud af hvad der virkelig skete derovre.
Fandt jeg så ud af nu... 11/9 sad jeg og 2 andre fra min HTX klasse og skulle lave kemirapport da den ene's mobil bippede med en besked om at vi skulle tænde for fjernsynet... Der gik 10 min og så kom fly nr. 2 - vi havde ellers lige nået at snakke om at det da var en forfærdelig ulykke... Vi fik aldrig lavet den kemirapport færdig den dag...
Nu synes jeg måske ikke liiige at Steve Irwins død kommer i samme kategori, som dem du ellers nævner. Olof Palme... tjah jeg har ikke været så gammel, men jeg mener at jeg hørte det radioen derhjemme og at jeg da synes at det var forfærdeligt og tæt på. I Sverige? Der skete da ikke sådan noget i Sverige! Diana... Ja der var jeg dressurdommer ved et stævne i Ribe. En meddommer kom og fortalte det og jeg fik ikke helt fat i historien og troede lige en overgang, at det var Benedikte hun talte om, selvom jeg ikke kunne få det til at passe med "en elsker" mm. 11. september... Jeg sad ved frisøren og kom ud til bilen og fik tændt radioen, hvor jeg hørte det. Troede at det nok bare var et uheld med et lille fly. Hjem til Tv´et og se videre. Skulle til et forældremøde om aftenen og præsentere mig som den nye lærer i klassen. Det virkede underligt, for mine tanker var et andet sted. De 2 timer, som mødet varede, var ligesom med til at udviske hvad der var sket - angrebet havde ikke fundet sted. - tiden var gået i stå. Ved jo ikke hvad de andre havde i hovedet. Tsunamien... tjah, det var juleferie, havde siddet til familietamtam og kunne så følge det i dagene derefter. Ikke for at forklejne katastrofen, men den gjorde åbenbart ikke det store indtryk på mig. Måske fordi det ikke involverede en person man "kendte" eller var menneskeskabt. Naturkatastrofer er jo hvad der kan ske, forfærdeligt for de involverede, men jo ikke planlagt og tilrettelagt af mennesker, hvis ondskab man ikke begriber.
Dianas død - jeg stod sent op en lørdag morgen og så at tv'et var tændt på vej ud i køkkenet. Jeg nåede ind i stuen før jeg tænkte "Hov, sagde de ikke..?" og så kom jeg rimeligt hurtigt hen til skærmen igen! 11/9 2001 - jeg sad hjemme og lavede et eller andet i stuen, da en af de lalleglade værter på den lokale radio pop-kanal pludselig sagde "Vi har en stor nyhed - der er et fly, der er fløjet ind i Twin Towers", hvorefter hans medvært fyrede en eller anden lam vits af (han troede nok ikke på det i første omgang) og så sagde den første "Hallo, det er sgu ikke sjovt det her!"   Det fik så også min opmærksomhed.
olauf palme : stod i slagterafd. i ehlers og hørte radio. Diana : var på vej til bella centeret i bil min venindes mor fortalte det 11 sep.: sad hjemme i stuen da en ringede :tænd tv et
Det kommer jo an på hvilken person man er. For mig er Diana og Steve i samme kategori f.eks. De forsøgte begge 2 at gøre en masse godt for verden, Diana for mennesker og Steve for dyrene. De havde begge to det her meget ærlige ønske om at hjælpe. Oluf Palme, husker det ikke. Som person har han aldrig interesseret mig, andet end som sveriges statsminister og offer for en tragisk forbrydelse. Diana, husker det ikke 9/11 sad derhjemme efter gym og så Austin Powers da min mor kom ind og sagde at der var faldet et fly ned. Tsunamien, jeg kan ærlig talt ikke huske det da det var i de dage min hest blev syg og senere døde.
Ved WTC var det onsdag, hvor jeg kom hjem fra skole. Var lige kommet hjem, tændte for TV'et og så det. Kan huske jeg ringede til min mor med det samme. Ved tsunamien kan jeg faktisk ikke huske noget fra   Selvom den er nyere og burde stå skarpere.
Dianas død, var en dag ´hvor jeg stod tidligt op og ikke kunne sove, der så jeg det på tekst tv. Steve Irwins død...har jeg flovt nok først lige opdaget, og syntes det er dybt tragisk. En underlige måde han døde på, iforhold til alt det andre ting der var mere farlige. Til Sunamien, var jeg i Amsterdam hele julen, mig, kæresten og hans lillebror. Hans mor fortalte det i telefonen, at der var sket et eller andet med en flodbølge og mange mennesker var døde. Men det var svært at forstå omfanget af det, før jeg kom hjem og så billederne selv. D.11 der kom min far hjem fra arbejde og sagde, at der var sket et eller andet i USA. Jeg tændte straks for Tv, hvor de genspillede hele flyscenen. frygteligt at se...da tårnene brasede sammen...puha  De andre kan jeg ikke huske..
Den 28. februar 1986 var jeg selv halvandet år gammel, så mordet på Olof Palme har jeg ikke registreret før flere år senere. Da Diana døde var jeg i sommerhus hos nogle forældrevenner. Og jeg kan huske hvor fortørnet jeg var over dronningens hykleriske tale til nationen... Og den 11. september kom jeg hjem fra en skøn ridetur i skoven med min bedste veninde, og blev også straks beordret ind foran fjernsynet... Hvorefter min telefon begyndte at kime fordi folk ville høre om jeg havde hørt fra min mor og stedfar der netop var i USA på pågældende tidspunkt. Dem beroligede jeg med at de var helt sikkert helt okay, for de sad helt ovre på Vestkysten - mens uroen ligeså stille bredte sig rundt i min mave... Og Tsunamien - tjah, der ved jeg ikke hvad jeg lavede. Og jeg er ikke engang sikker på hvornår det var... Men igen blev jeg forarget over det store indsamlingsshow på TV der samlede de ufatteligt mange penge sammen til staklerne dernede - hvorefter naturkatastrofer ligesom mistede pr-værdien og de efterfølgende naturkatastrofer og implicerede mennesker ikke var helt ligeså interessante... Og der var da mere reklamestunt end velgørenhed over det show, eller er jeg bare nærtagende?  Og da Steve Irwin døde - det var dagen efter jeg slog op med kæresten, så der sad jeg fuldstændig opløst i tårer og prøvede at få det hele til at give mening igen...
Johanne, jeg vil slet ikke forklejne Steve Irwin og den betydning han måske har haft for dyrebeskyttelse. For mig er forskellen der i høj grad, fordi hans død er et hændeligt uheld og Diana var jaget i medierne og formentlig "forfulgt" på dagen. Olof Palme handler om mord på en statsleder, 11. september om planlagt ondskab og død og endeligt tsunamien fordi den berørte så mange. Derfor er vil Irwins død ikke stå for mig som en specielt mindeværdig dag - beklager.
Da Tsunamien (Staves) kom, var jeg hjemme hos min farmor & farfar, hvor vi havde sådan et familie træf tingeling. Alle dem jeg kendte troede ikke det var alvorligt, indtil vi fandt ud af hvor alvorligt det var!
liiige udenfor gennemsnittet. Jeg går nemlig overhovedet ikke op i min vægt (eller andres for den sags skyld). Det hænger nok sammen med, at jeg er meget slank (bortset fra når jeg er gravid), men, jeg har aldrig prøvet at veje et gram for meget, kun et gram for lidt, og det har ikke været en sygdom eller noget, sådan er jeg bare bygget  Men, for at vende tilbage til dit spørgsmål - så tror jeg bestemt meget af det der "!vægt-hysteri" der er omkring os, hænger sammen med medierne. For hold da helt fast vi bliver jo bombarderet med de slanke modeller, i tide og utide, og sådan har det efterhånden været i mange mange år. Derudover, er der fra mediernes side også stor fokus på, at menneskeheden i sig selv, er ved at blive alt for overvægtige. Det sætter vel tanker igang hos mange, og især hos kvinder (som ofte går mere op i deres udseende end mænd gør?)
Jeg ejer ikke en vægt og har ikke gjort det i 20 år. Og nej jeg bliver aldrig slave af slankekure (har aldrig været på en), sultekure( laver mad med fløde og smør, hader salat) eller vægt( bevæger mig dagligt).Ja jeg vejer 58 og er 174 i stang. Og nej jeg fatter ikke at folk bare lige sådan med et kan tage 10 kg. på og  Det er da selvfornægtelse der vil noget. For jeg vil holde på at man ved godt hvis man spiser forkert og man ved godt at den ½ litet sodavand man drikker om dagen er med til at man ikke kan tabe sig. Og jeg har ikke noget tilovers for folk der ikke gør noget ved det. Det er usundt og ikke kønt på nogen måde at være  . Og sige at der kikkes ned på en fordi man vejer alt alt for meget, næ det tror jeg ikke er reglen, men de mennesker er svære IKKE at få øje på. Og nej man skal ikke veje det der er passende for højden for andres skyld, men for ens egen. Kan jeg tillade mig at svare sådan, ja da og nu blev der jo spurtg direkte, ikk´ . Og lad mig lige for en god ordens skyld understrege at jeg IKKE mener folk; Som er på medicin. Folk som pga. sygdom ikke er istand til selv at styre vægten eller til at dyrke motion. Folk som af den ene eller anden grund er ude af stand til at gøre noget ved det. Og for en anden god ordens skyld understrege at jeg ikke har nogle særlige HNbruger i tankerne. Og til sidst lige nævne at ja der er for mange som har for mange dårlige undskyldninger for ikke at gøre noget ved det.
meget op i min vægt - snarere i mit spejlbilled. Jeg har sidst været på en vægt for 2 mdr. siden i forbindelse med en kostomlægning. Jeg er generelt tilfreds med min krop, er nomalt bygget (170 cm - vejer mellem 67-69 kg) og vejer det jeg gør... Min kæreste elsker min krop som den er - hvilket min ex ikke gjorde. Han fik mig til at træne, og blive meget utilfreds med min krop, fordi han jo ikke elskede mig i den krop...   Mærkelig holdning... Selvfølgelig bliver jeg da smigret når der er nogen der siger at jeg har en flot/slank osv krop - men that's it... Tilgengæld forstår jeg ikke mennesker der er svært overvægtige/fede, som guffer en kæmpe is/pizza/slikpose/flødeskumskage i sig... De har svært ved at gå, svært ved at trække vejret, svært ved at være til. Der står jeg af - jeg forstår dem ikke... Vi kende en som fik en gastrik-bypass, et ophold på Ubberub , og et flot vægttab. Han var superglad for resultatet, fik en kæreste osv. Nu er han tilbage i den gamle gænge, og er begynt at tage på...  Min stedfar prøver også ihærdigt at tabe sig, til trods for at han er til den slanke side taget hans alder i betragtning... Men han kan ikke se det. Jeg har prøvet at forklare ham, at det ikke er vægten han skal kigg så nøje på men i spejlet. Og så skal han kvitte sine mange øl (og deraf ølmave), smøger og kaffe - og så leve et sundere liv, med god mad og motion. Men ikke om det fiser ind på lystavlen... Mange mennesker bliver aldrig tilfredse med deres krop... Ups - det blev lidt langt...
Som tidligere anorektiker har jeg forståelse for at folk mister grepet om tilværelsen. Jeg veide 48 kilo. Siden jeg ikke er så lang (155 cm) var ikke det skremmende lite. Bare godt i underkant av det normale. siden jeg i tillegg har tung benbygning, og var topptrenet med masser av muskler, var vekten svært betenkelig. Jeg holdt den i styr gjennom en tiårs periode gjennom å spise maks 850 kilokalorier per dag og trene minst en gang, gjerne tre ganger a 1,5 til 2 timer per dag. Da jeg endelig klarte å hoppe av den karusellen, gikk jeg opp minst 10 kilo på tre måneder. Jeg hadde vondt i huden fordi den måtte strekke seg så fort. Hadde ingen som helst mulighet til å stoppe utviklingen uten å gå tilbake til mitt "gamle" liv. Motivasjonen for å trene forsvant selvfølgelig når jeg ikke hadde noe mål å jobbe mot. Appetitten var upåklagelig, og i min hjerne fantes det ikke lengre noen bremsemekanisme. Ei heller metthetsfølelse. Det var enkelt: Enten spiste jeg, eller også ikke. Nå har det gått ti år. Jeg har klart å få kontroll over forbrenningen igjen, og legger ikke lengre på meg. Men det er fremdeles tungt å gå ned noen kilo, fordi jeg så lett slutter helt å spise hvis jeg først begynner å tenke i de baner. Det ironiske er at det aldri var for utseendets skyld jeg tapte meg før, det var på grunn av vektgrenser i idretten. og så var det dessuten komplett idiotisk. Kunne like gjerne gått opp en vektklasse og gjort det like bra. Jeg må si at jeg ER fremdelse korppsfiksert, og jeg ER misfornøyd med å være overvektig som jeg nå er (ikke så mye. Har ikke vært på en vekt på mange år, men tipper jeg veier 65 kilo). Likevel: jeg har lært meg å leve med situasjonen. Spiser sunt og mosjonerer. Men bare så dere vet det alle sammen: Det er ikke alltid at det er nok for å få en perfekt kropp. Et stort lyspunkt, er at min mann elsker meg akkurat som jeg er. Og jeg skal nok komme av med overvekten. En skønne dag...
Det er jo sunhedsskadelig at veje for meget, desuden er jeg en af dem der er flov over min krop hvis jeg vejer for meget  Jeg har selv taget 20 kg på for et par år siden da jeg begyndte på noget anti-depressiv medicin og vægten steg og steg selvom jeg ikke spiste mere end jeg plejede, da jeg så nåede op på plus 20 kg, stoppede jeg, der ville jeg ikke være med mere, mit blodtryk for også blevet alt for højt og er det stadig  I januar i år, tænkte jeg, nu kan det være nok, jeg vil simpelthen ikke se sådan ud mere, så jeg begyndte at spise sundere og motionere noget mere, og nu her 8 måneder efter er der røget 10 kg, så mangler lidt endnu, men forsætter indtil jeg er tilfreds. Ærgeligt at det tager så lang til. De 20 kg kom på et halvt år  Jeg er samtidig imponeret over dem der kan leve med at de vejer lidt for meget og er glade for deres krop. Dog irriterer det mig også når folk ikke klæder sig derefter, f.eks, når der kommer en gående der vejer 50 kg for meget og går i kort top hvor man kan se at dellerne bare vælter ud. Man kan sagtens være overvægtig og klæde sig pænt.
ligeglad, så længe jeg kan passe mit tøj, så er bekymre jeg mig ikke om min vægt  Og jeg er vist normalvægtig, er 165 cm høj og vejer 60 kilo..
Vægt - bvadr. Jeg har brugt hele min ungdom på at være sygeligt fikseret på at jeg var TYK - og idag kan jeg se at det var jeg jo ikke. Højest en lille smule rund - men aldrig over BMI 25. Så fik jeg medicin og SÅ blev jeg tyk og nu ville jeg ønske jeg havde min gamle "overvægt"   Men jeg gør også noget ved det. Og jeg vil aldrig mere være slave af nogen vægt.
Det er vel smag og behag, er man til "fyldstof" eller ej? Personligt bryder jeg mig ikke om at være for dellet, jeg synes det er ubehageligt at der stikker noget ud, og så er deller i mine øjne heller ikke noget der lægger plusser til udseendet. Livet er også besværligt nok i forvejen når man skal købe tøj med de lange ben jeg render rundt med, nå ja ok, jeg har set smart tøj til store piger, men jeg har det sådan at hvis det jeg har strammer, så køber jeg bare ikke nyt før det gamle passer... Heldigvis har manden det på samme måde, han ved at jeg ikke kan leve med en topmave, så det får han ikke... Men jeg synes også at kvinder (og mænd) sagtens kan være for pillede, DET er godt nok heller ikke kønt, men igen det er min mening, og godt nok, så er der sikkert en til os alle 
Jeg går meget højt op i min vægt, da det absolut ikke klæder mig at være overvægtig (får meget rundt hoved og tykke lår og arme), derudover tænker jeg også på min sundhed og det er jo ikke sundt for noget at veje for meget. Jeg synes mange går for lidt op i deres vægt, ikke sådan at alle skal være sylfider, men nogen mennesker mener virkelig at modeverdenen bør indrette deres størrelsesskema efter de største. Ikke for at støde nogen, men hvis mennesker SKULLE være store var der nok flere stammefolk (som lever i overensstemmelse med deres natur) som var overvægtige. Jeg tror på at alle med en sund og naturlig kost (ikke slankekure efter hvad der lige er 'smart', ingen piller eller fedtsugninger AD BAD) kan holde deres vægt nede hvis de har er fornuftigt forhold til mad. Hvad er så det? Jeg mener det er når man ved hvor mange kalorier mad ca. indeholder, og spiser jævnligt for at forsyne sin krop med lige nøjagtig de kalorier den skal bruge og ikke flere. Det er de færreste mennesker der har brug for mere end 2 rugbrød til frokost, hvorfor er der så så mange der spiser 10? Og kun de største skovhuggere der arbejder hårdt hver dag kan omsætte et tykt lag smør og leverpostej, så når en 18 årig pige der aldrig laver andet end at sidde på en skolebænk og dropper gymnastikken på grund af menstruationssmerter spiser det samme, ja så bliver man fed. Jeg mener ikke alle skal gå rundt og tælle kalorier hele livet, men hvis man tænker lidt over hvad man propper i skrutten, og derudover spiser lidt og tit og rører sig hver dag, ja så går det aldrig helt galt  Nogen gange ser jeg piger på 150 kg stå og gemme sig ved et stoppested. Det lyser ud af dem at de er generte og flove over sig selv, og det er den type der - hvis man snakker vægt med dem - bedyrer at de ikke spiser forkert, men som alligevel sidder og græder over deres egen manglende evne til at sige stop i de situationer hvor de æder for meget. Der er alt for lidt hjælp at hente i de situationer, synes jeg, og lægerne gør ikke meget ved problemerne andet end at konstatere at folk bliver federe og federe. Jeg tror på man skal spørge sig selv helt ærligt: Er jeg for tyk, synes jeg selv jeg er lækker? Ikke overfor nogen, kun inde i sit eget hoved. Og hvis man et eller andet sted godt selv kan se den er gal, så går man jo alligevel og er trist over det, lige meget hvad man så end giver udtryk for overfor venner og bekendte. Det er let at sige man er glad nok for sig selv, men man skal mene det, ellers går man glip af noget, synes jeg.
...ligeglad med min vægt, men jeg lader mig absolut ikke styre af den.   Men jeg har da i tankerne, at maden skal bestå af andet end pizza, McDonalds og cola!   Jeg elsker heldigvis grøntsager og frugt, så det spiser jeg meget af, men jeg er altså også vild med en god rødvinssauce med fløde i! Så jeg prøver at holde vores mad sund og varieret, men ikke decideret fedtfattig. Mine børn har jo brug for lidt fedt. Men alt med måde, og jeg tror, at dét, der gør mig mest opmærksom på hvad der bliver købt ind og serveret, det er mine børn. Jeg ville HADE mig selv, hvis jeg fik gjort dem til overvægtige mobbe-objekter! Jeg synes det er synd, når børn bliver fede. Forældrene må sq selv om det, men børnene har jo lige som ikke et valg...  En del af mine veninder er overvægtige. Også meget overvægtige. Jeg synes stadig, at de er smukke. De skammer sig ikke og forstår at klæde sig efter deres vægt - smart, men ikke low-cut og bar mave!  Jeg har også meget tynde veninder, men de er faktisk ikke nær så pæne. de mangler former og ligner for meget drenge, synes jeg...for mig er det idéelle kvindebillede nok kvinden, der er lidt til den bløde side, men uden at være decideret overvægtig.  Som min kæreste siger: "Hvem fa'en gider ligge og putte med sådan et knoklet cykelstativ? Kvinder skal være bløde!" Og det synes jeg også, Der skal være former.  Men i bund og grund så handler det hele vist om selvaccept, for de smukkeste kvinder er altid dem, der har det godt med sig selv og som elsker sig selv som de er - uanset vægt alder og farve!  Camilla
Jeg er 171 høj og vejer 67 - 70 kg...så det er ikke besynderligt meget. Da jeg vejede mest, vejede jeg 82 kg...men min "normale" vægt har næsten altid været 78,5 kg. Da jeg holdt op med at gå i byen, og drikke så mange øl...begyndte jeg at tabe mig og jeg tror på at de var øllene der smadrede min forbrændning. For idag kan jeg spise grillmad i en uge, uden vægten gør de større udsving. Men jeg har aldrig været fokuseret på min vægt, eller decideret været på en slankekur, selvfølgelig da jeg vejede 82 følte jeg mig tiltider fed, når man stod i et omklædningsrum. Men ellers har det ikke været så slemt. Jeg er heller aldrig blevet mobbet med at være fed, det værste jeg nok har prøvet, det var en skolelæge der "svinede" mig til. Jeg vejede 76 dagen før skolelæge og jeg var egentlig lidt stolt for min normal vægt var jo de der 78,5 kg. Så jeg står op på vægten, og skolelægen han er nærmest ude af sig selv...for jeg er overvægt og på kanten til decideret fedme. Min normal vægt var efter hans mening 64 kg...jeg gik noget slukøret derfra. Det skal siges at jeg er robust bygget, har store knogler...så det ville nok ikke være specielt køn, hvis jeg nåede 64 kg.
nu er jeg kun 13, men alligevel..  jeg går meget op i hvor meget jeg vejer, nok fordi jeg er i alderen..   dog går jeg ikk og ser mig i spejlet flere gange om dagen og kritiserer mig selv, og mine former.. men jeg kan se når jeg har teget tre kilo på, og så taber jeg lige et kilo eller to.. jeg gider ikk det der med at jeg lige pludselig for anoreksi eller spiseforstyrrelser, fordi at jeg synes jeg er fed! der er nogle dage hvor jeg siger til mig selv, at nu er du altså bare tyk, sarah! men jeg gør ikk noget ved det... jeg kan li' at være tynd, men jeg er også ret god til at holde vægten, der hvor jeg vil have den  jeg er 167 cm høj og vejer 53 kg..
Jeg er vokset op i et hjem hvor sund alsidig kost og det at røre sig,var naturligt. Jeg har aldrig haft problemer med overvægt,derimod modsat. Var meget tynd da jeg var barn- og kunne alligevel spise hvad jeg havde lyst til. Det gør jeg sådan set stadig.Dvs. de sunde kostvaner/motion er bragt videre,specielt da jeg har ansvaret for vores datter. Jeg har aldrig haft overdreven lyst til det usunde.Selvfølgelig spiser jeg da også usundt,det sker bare meget sjældent. Hver dag laves aftensmaden fra bunden med kvalitetsråvarer. Mit forhold til min vægt? Tja,en vægt har vi,bruger den aldrig. Er ganske tilfreds med mine 173 cm. og 60 kg. Annette
Jeg går da lidt op i min vægt, men lader mig ikke styre af den som sådan... For jeg elsker søde sager. Men som mange andre har jeg en idealvægt og den vil jeg gerne blive på, lidt endnu i hvert fald. Jeg er 175 og vejer 57-58kg og det passer mig fint. 
over at alle der har svaret i denne tråde mere eller mindre er "normal vægtige" og gerne lægger både navn alder og vægt ud.. Hm.. Personligt har jeg hele mit liv hadet min vægt.. både når jeg var for tyk.. for det meste syns jeg selv.. og når jeg har været længere nede.. stadig for tyk.. syns jeg selv.. Såee...
Jeg går op i min vægt, den har hele mit liv været MEGET svingende, men efter jeg er blevet 17 har den været til den forkerte side. Jeg er 180 cm, og har vejet alt fra 45 - 110 kg. Da jeg vejede 45 var da jeg var 13, så min krop var ikke færdig udviklet(jeg har meget former nu) jeg var tynd, men ikke helt voldsomt. Så fik jeg konstateret hypermobile ledbånd(kom af jeg voksede for hurtigt) og måtte stoppe til spring gymnastik og voltige, da jeg vrikkede rundt hele tiden, og det var skadeligt for led båndene. Der gik jeg op i vægt, det blev lidt over normalen. Da jeg var 16 vejede jeg 62, jeg syntes selv det var pænt!! Men det gjorde andre ikke(jeg har store bryster og røv, så masser af former) Da jeg var 17 begyndte jeg at tage p-piller, og der tog jeg på!! i løbet af 3 mdr, kom jeg op på næsten 90, det var MEGET svært for mig at komme af med(jeg må ikke rigtig dyrke noget motion) De extra kg kom af, da jeg var i England, jeg vejede 75 - 80 kg da jeg kom hjem, og det så ikke værst ud. Men jeg har lige været oppe omkring de 110, så nu spisser eller drikker jeg IKKE noget der indeholder sukker, tjekker der ikke er for meget fedt i det jeg spiser, og ellers prøver jeg at bruge min sunde fornuft, har også lånt en motions cykel. Jeg har i løbet af 2 mdr tabt 8 kg, det er jeg selv ret stolt af!