...Jeg var vist en af dem der i din sidste tråd blev kaldt for hudløst ærlig, hvorfor jeg må sige, det var sulme på tide du fandt ud af at den herre ikke var noget at samle på... Der er kvinder før dig har klaret livet som alene mor, og med den vilje jeg fornemmer gennem dit indlæg, skal du også nok klare den! 
Jeg ville bare sige, at jeg også er alene-mor og det var jeg også fra dag 1. Jeg blev dog gravid ved metoden: sprutten ind/forstanden ud      Og jeg vil sige (hvis jeg selv skal sige det) at jeg helt klart er vokset med opgaven. Det er heller ikke alle spørgsmål alle andre kvinder kan svare på. Dem som har fået 2,3,4 børn osv. Men så er det jo godt at der findes et forum, som VE & BLE. Du må bare spørge løs. Tillykke med det lille liv i maven 
med dit kommende nye liv og livet du bærer, det bliver garanteret hårdt men også utrolig givende og bare rolig du skal nok klare den  Lykken kan til dels måles i smil, kram og grin fra et dejligt barn 
Jeg læste også din sidste tråd, da du lige havde fundet ud af at du var gravid. Jeg skrev ikke noget, for selv havde jeg det meget skidt, dog lidt anderledes.. (Alt løste sig for mig) Men jeg kan fortælle dig at jeg tænkte "sikke en kvinde, bare jeg var sådan, så ville jeg godt kunne klare at være alenemor" - jeg læste simpelthen så stor styrke og personlighed og evne til at kunne klare livet udaf dit ellers desperate indlæg. Jeg tror du står lige præcis dér i dit liv hvor du sagtens kan klare det her, selvom det så så rodet ud før. Jeg tror meget af rodet var ham klaphatten. Så Stort tillykke og mange beroligende ord til dig fra mig. Og ja - jeg følger også med hver uge, og har derudover fået en bog af en veninde hvor jeg kan se billeder fra hver dag!!! Det er bare så fantastisk det der foregår i vores maver. Og hold da op en hovedpine man kan få hvis man begynder at tænke på alle de ting der kan gå galt... Det slår mig ind imellem hvad det betyder at få et barn! Hold da op, mand... På den anden side, så har andre jo klaret det fint i mange tusinde år. Jeg tror man klarer det meste, når det er der. Ville så gerne sige en masse flere kloge ting, men vil først og fremmest give dig et stort skulderklap for at tage dit liv (og babys) i egen hånd. Du skal nok få skabt rammer og lykke nok til jer.
det er enormt trøstende at læse jeres søde ord. men inden i sidder der en lille djævel der prikker mig og spørger om jeg nu også er så stærk når det kommer til stykket? selvfølgelig kommer det til at gå. det er jo ganske simpelt nødt til at gå. Louise, jeg vil meget gerne høre mere fra dig! igen kære kvinder! tak for jeres støtte. det hele skal nok ordne sig, men helt ærligt, er det ikke ok at pibe lidt indimellem under vejs hva? jeg er ret sikker på at selvom økonomien bliver hård skal det nok gå, og baby sover sikkert fint i brugte sager. hvorfor ikke? og kærlighed har vi jo nok af. hvad kan vi næsten mangle? janne
havde jeg fået mit barn, og noteret et "far- ukendt" på papirerne.. Det lyder ikke pænt, men hvis det er holdningen til han eget barn, har han ikke fortjent at kunne kalde sig far!!
..man har pligt til at oplyse hvem der er mulighed for kan være faderen. Men selvfølgelig kan man godt have lyst til det en gang imellem kunne jeg forestille mig.
"og baby sover sikkert fint i brugte sager" læste jeg som "og baby sover sikkert fint i brugte sadler"    Og jo - selvfølgelig er det ok at pibe - også meget! For alle dine bekymringer er helt naturlige, da der jo ER risiko for at livet ikke former sig som det "skal". Jeg havde netop dén snak selv med min læge forleden. Han sagde at det jo var reelle bekymringer, fordi man aldrig kan vide sig sikker. Uanset hvad man gør, så kan det jo gå galt. Min snak med min læge gik ud på om jeg skulle have abort - men selvom jeg havde valgt det, så kunne også DET have gået galt.Det kunne fx blive svært at tilgive sig selv for at have valgt dén løsning. Så der er ingen sikker vej til lykke, men ud fra min rigelige (trods ung alder) erfaring med ulykke, så er der sg* heller ingen sikker vej til ulykke. INTET går så galt at man ikke kan få det godt igen. Jeg har haft depressioner fra barn af, alene sidste år havde jeg 3 stk (diagnosticeret og medicinsk behandlet af psykiater) - men alligevel havde jeg perioder ind imellem hvor jeg havde det godt. Sådan er det - selv ikke ulykke varer evigt. Det var bare worst case for at skære det ud i pap - at selv det allerværste liv (mit, hehe) kan indeholde glæde. Og hvad så om du kommer til at være svag? Hvis du ikke lever op til at være super stærk? Skal alt være perfekt, for at man er god nok? Min mor var søreme ikke perfekt, men fungerer jeg ikke idag, trods mine enormt dårlige odds fra barndommen? Jo. Smerte og ulykke er ikke noget man nødvendigvis skal forskånes for - man skal bare lære hvordan man opdager og nyder alt det gode, og tackler alt det svære. For mig at se er det ikke kun de lykkelige, perfekte liv der har ret til at komme til verden. Når dét er sagt, så tror jeg nok jeg dør af sorg hvis mit barn nogensinde skal igennem det jeg har været igennem. Men så må jeg jo være der for mit barn! Jeg bliver sandsynligvis mere opmærksom på symptomer på psykiske sygdomme - og så vil jeg bruge min egen erfaring - at moderkærlighed ikke slår til hvad angår at helbrede. Man elsker jo heller ikke mellemørebetændelse væk, selvom man gerne ville. Håber du kan bruge mine tanker til noget?
Puha hvor er det sidste godt skrevet, det var bare det jeg ville sige     .
Som mor til 2 dejlige drenge (og stadig samboende med faderen) kan jeg kun sige.. Glæd dig til den lille ankommer.. Det er bare super dejligt, og så livsbekræftende.. Og du er bestemt ikke alene.. Kender et utal af kvinder som er alenemødre, og de siger alle at de hellere vil være alene med alle beslutningerne, gode som dårlige, end de vil ha et pjok af en mand ti at hjælpe.. En mand som i dit tilfælde ikke vil kendes ved barnet.. Sådan en @!#$ af en mand... Glem ham, og nej man skal ikke skrive faderens navn på fødselsattesten.. Min venindes veninde blev gravid ved "drukmetoden".. Hun kontaktede så manden da hun fandt ud af det.. Han nægtede alt kendskab og forlangte at hun   fik lavet en DNA da han ikke mente det var nødvendigt..  Hun tog beslutningen og ville beholde barnet.. Da hun var i uge 20 syntes lægerne at hun voksede lige lovlig hurtigt om maven.. Og pludselig viste det sig at der var 2...  Der står på fødselsattesten at faderen er ukendt... Men hun er så overlykkelig for at hun gennemført og nu har 2 lækre unger.. Også selvom det til tider har været mega hårdt og hun har haft lyst til at gå fra det hele... Så sørg for en god ven at læsse af på.. og ha nogen der kan træde til hvis det hele brænder sammen.. Så skal det nok gå alt sammen..