Det hele virker så uvirkeligt for tiden. Alt virker som en trance, så ligegyldigt. Jeg troede alt ville blive nemmere nu hvor jeg har taget beslutningen om at sige Stop og få Sille aflivet, men siden jeg i sidste fredag tog beslutningen er alt bare blevet værre. Jeg kan ikke koncentrere mig. På arbejdet går det dårligt. jeg holder mig udenfor, og laver fejl. Mine kollegaer bærer over med mig fordi de tror de røde øjne og den hyppige snøften skyldes en slem forkølelse der er på vej. Om aftenen kan jeg ikke holde ud at være alene - tænker alt for meget. Har konstant dårlig samvittighed og svinger mellem at drøne over i stalden og tilbringe hvert mulige minut med Sille, og så at blive hjemme fordi det simpelthen gør alt for ondt at se hende fjolle rundt for at gøre mig glad. Hun er jo et livsstykke - hvordan kan jeg slukke lyset i de øjne??? Hvad de andre siger er lyset der kun når jeg er der, og det må jeg stole på. Hun har jo ondt, det ved jeg. Det kan jeg se når hun I en klodset galop kommer mig løbende i møde. Det gør ondt at tænke på alle oplevelser med hende som at være muligvis de sidste. Den sidste ridetur som hun tog super pænt selvom hun ikke har haft rytter på de sidste 8 måneder. Hvad skal jeg gøre for at overbevise mig selv om at jeg gør det rigtige??? For det må jo være det rigtige. Hun har ikke fortjent et liv i smerter og er det ikke mit ansvar som hendes ejer og som den der elsker hende allerhøjst at vide hvornår nok er nok? Nogen siger jeg tager det for tungt. Jeg overdriver. Hun er jo bare en hest - et kæledyr. Jeg kan købe et nyt af. Ja måske overdriver jeg - det gør jeg højst sandsynligt, for det kan da ikke være normalt at føle det her tab så kraftigt kan det???
... at du overdriver - det er jo kun dig, der ved hvor ked du er. Jeg har været samme sted som dig, og jeg fik først fred i sindet, da det var overstået - altså da hesten var død. Da var det ligesom noget "bristede", og jeg kunne slappe helt af og ligesom trække vejret helt ned i bunden af lungerne. Naturligvis gjorde det stadig ondt, men det var på en anden måde. Jeg vidste jo, at hesten havde fred nu. Der går et stykke tid, og så bliver det lettere. Sådan var det i hvert fald for mig. Man husker alle de gode ting, og efterhånden som tiden går, bliver de dårlige minder visket ud og "forsvinder". Tilbage er kun glæden over at have delt en periode at sit liv med en helt fantastisk hest  Jeg håber at det går dig ligesådan. Hilsen Sif
Du lyder som mig for lidt over en måned siden. Jeg var fuldstændig i vildrede og kunne ikke sove lige indtil det morgen det skulle være. Men da jeg for sidste gang læssede min smukke hest og for sidste gang striglede hende og fodrede hende med gulerødder vidste jeg at det var det rigtige at gøre. Jeg kunne se på hende at lyset var slukket, at der ikke var mere at komme efter. Og jeg tror på at du får det på samme måde, hvis bare du står ved, hvad din fornuft fortæller dig.
Sorg har mange ansigter, og uanset hvilket er det OK - den er din, og der er kun en vej - og det er igennem den! Det værste man kan gøre ved sorg er ikke at gå igennem den. Kæmpe krammer herfra
... blev aflivet var jeg også i vildrede. Var det nu det rigtige? Var han så syg selvom han på overfladen så sund og rask ud (han var allergisk headshaker)? Skinnende pels og rare øjne! Men jeg tog beslutningen, da jeg kunne se mere tilbagegang end fremgang og småbitte ændringer i hans adfærd. Guderne skal vide, at jeg den dag i dag - tre år senere - ønsker mig bæstet retur! Men jeg har ALDRIG fortrudt min beslutning! Og det vil du heller ikke gøre, fordi du kender din hest bedst selv og hendes adfærd. Men det er bestemt ikke en sjov beslutning.
Hej Iben, Jeg har selv prøvet det du er på vej igennem og kender alt til de svingende sinds stemninger, røde øjne og hvad der ellers følger med. Jeg kan kun sige - alting bliver lettere når først Sille har taget sin sidste rejse. Indtil da, vil din tvivl, fortrydelse og selvpineriet fortsætte  Du vil med garanti ALDRIG glemme Sille og savnet vil blive katastrofalt stort og forbundet med grædeture og tanker om du nu gjorde det rigtige - men jeg lover dig, på "den anden side" når alting er overstået, så vil du lære at leve med sorgen og tabet af Sille. Hvorfor plage sig selv med "hvad andre mon tror og tænker" omkring din situation og det faktum, at du snart står overfor at skulle tage afsked med et dyr du forguder og holder ekstremt meget af? Jeg er ganske sikker på, at mange nok ikke kan forstå det tætte bånd hest og rytter kan have, men betyder det i virkeligheden noget? Næh vel - vi er jo allesammen forskellige, har forskellige behov og i den grad også meget forskellige måder at knytte os til vores dyr på. Men i bund og grund er vi jo allesammen kede af det på hinandens vegne, når nogen mister. Det er ok at være ked af det og fustreret og i vildrede  Følg din mavefornemmelse - gør hvad der føles rigtigt for dig. En lille sidebemærkning - da min Luz skulle aflives, der synes jeg bestemt heller ikke han så syg ud (synes jeg ikke på daværende tidspunkt) når jeg kiggede ind i hans dejlige brune øjne, så jeg jo min varme skønne vidunderlige glade mule og jeg smeltede totalt. Men idag, når jeg kigger på de billeder der blev taget af ham dagen inden han blev lagt til hvile - hm...... så ser jeg noget ganske andet og får lidt dårlig samvittighed faktisk (hvorfor ved jeg egentlig ikke, jeg gjorde jo alt for ham og tænkte ikke på mig selv og mine følelser). Men når man er så knyttet til et andet væsen, så er det ofte man ikke lige får modtaget "de rette signaler" på de rette tidspunkter. Mine ord kan ikke tage din smerte og fustration fra dig, men jeg håber du alligevel kan bruge dem til et eller andet. Hav en rigtig rar weekend (situationen taget i betragtning) ;o) Lillian
Jeg ved jo godt det er det rigtige. Jeg vidste med det samme da smeden sagde at hun havde protesteret under beskæringen og at hun havde ændret sin bestilling for at aflaste hendes knæ. Jeg vidste denne dag ville komme og havde nok troet at dyrlægen ville have sagt stop da han var hos hende 14 dage tidligere. Men i det sekundt smeden sagde at hun havde kraftige smerter da han ville løfte bagbenene, sagde jeg stop. Ringede til dyrlægen da de værste tåre havde lagt sig, og ringede til forsikringen mandag morgen. Af en eller anden mærkelig grund er jeg splittet mellem at processen skal gå så hurtigt som muligt og så at håbe at dyrlægen glemmer at sende attesten til forsikringen. Men jeg kan jo godt se det. Hun holder stadig sin position som lederen af flokken men det kræver mere af hende nu. Hun skal ikke opleve at blive skubbet ned af ranglisten. Hun kommer væk når forsikringen har modtaget attesten.
Hvor er hun bare dejlig din Sille! Åh hvor jeg dog føler med dig! Jeg kan næsten tude ved tanken om, når det engang bliver min tur til at sige farvel til min skønne skønne hest! For de bliver jo mere end et kæledyr! Vi ligger jo reelt vores liv i deres "hænder" når vi rider og vi stoler på dem. Vi lukker dem helt ind aller dybest inde, og bruger så meget tid, så mange tanker (og penge) på dem. Til gengæld får vi så deres tillid og måske "kærlighed". Jeg ved ikke hvor meget en hest føler, men noget føler de jo helt klart. Men ihvertfald har du Silles tillid, og den må du ikke svigte. Du er den eneste der kan redde hende fra et liv i smerte, og selvom det er rædselsfuldt at tage beslutningen, så er det den rette du har taget. Bagefter kan du med ro i sjælen vide at hun ikke har ondt længere, og at du stoppede mens hun stadig havde hendes "ære" i behold. Bare husk på at hvis du lader hende leve, så lader du hende også lide længere, og tænk hvor dårlig samvittighed man må få over det bagefter! De varmeste trøste hilsner Anne
Jeg ankom til OBH i dag, og skulle hæve penge, jeg blev så antastet af en lyshåret kvinde, der sagde hun, var strandet i Odense og manglede penge til billetten. Lige dér kunne jeg ikke hjælpe. Det sagde jeg! Men jeg fik hævet penge, og gik om i bageren og købte en bolle med skinke og ost, så jeg fik vekslet en 200 kr seddel. Så opsøgte jeg kvinden stak hende 100 kr i hånden, spurte har du spist i dag? Nej! Så fik hun lige stukke posen i hånden også. Det var nok dumt- men hun lignede ikke en platugle. Hun så da glad nok ud. Senere kom der en vagabond hen, og syntes jeg "så sød ud"- og om jeg vil ikke vil give til en "Farende svend". Jo han fik en tier. Jeg ligner altså sådan en- alle tiggere spørger! Men jeg giver ikke altid. Udover til gademusikanter (så de kan lære at spille!). Giver du til tiggere? (Normalt giver jeg ikke til "billetten hjem", men nok til den eufemiske "kop kaffe".) Jeg har nok dårligere råd- end de fleste! Men måske derfor: Når man har været på røven. Jeg vil nu hellere dø- end tigge.
Hej med jer.  For ca en måned siden vandt jeg en konkurrence som OK-gruppen holdte ved Hestival(Tika rideudstyr).  Jeg vandt et par pc gamacher, faktisk den nye model. S[ det var ret fedt.  Jeg fik af vide af en veninde at jeg havde vundet og kunne ikke forstå hvorfor jeg ikke havde fået besked. Men det vidste sig s[ at jeg havde f[et en mail hvor jeg bare skulle besvare hvilken type jeg ville have og hvad str.  Det gjorde jeg s[, men kunne stadig ikke forst[ hvorfor de ikke sendte dem.  Ca. en uge efter ringede jeg s[ derneed, for jeg synes virkelig det var underligt at jeg ikke havde f[et dem. De sagde s[ at de ikke havde gamacherne p[ lager og at der gik ca. en m[ned inden de kom.  Synes bare det er vild d[rligt?  Mit sp'rgsm[l er s[ bare. Hvad synes i?  Beklager at jeg ikke kan skrive Å og Æ.  / Anne Dorthe.
Hvorfor er det for dårligt? - Der har sikkert stået et sted, at du vil få besked via mail, og at du måske har svaret lidt sent så, er vel ikke deres skyld?  Og mht. ventetiden, hvis det er en helt ny model, har de dem sikkert ikke hjemme i alle str. m.v. og de skal derfor lige bestilles hjem. Jeg ville bare være sindssygt glad for at ha' vundet noget, og været ligeglad med ventetid, - elsker at vinde noget!  I starten af året, fandt jeg tilfældigt ud af at vores hund var med i en konkurrence - havde da meldt ham til men glemte det  Fulgte det lidt, og glemte det så faktisk igen, indtil præmien for en 4. plads pludselig dumpede ind af døren  Var da bare fantastisk at ha' vundet noget!
At du ikke lige har fået svaret hurtigt nok, hvis det er det der er problemet, kan man ikke sige, at det er for dårligt. Som de siger, så kommer de, så snart de har dem hjemme på lager igen. 
Tryk på alt, hold den nede og tryk så på shift samtidig, du har sat dit tastatur til engelsk 
Jeg undrer mig bare over at de findes i stort set alle butikker landet over.  At de så ikke bare kan købe nogen fra en anden butik?:)
I har nok ret   - Er bare en smule utålmodig!?
jeg synes at det er for dårligt, at udlove en præmie, man ikke har sikret sig er på lager, når konkurrencen er slut. så må man vente med at udtrække vinderen, til præmien er i hus. de må da have regnet med, at hvis ikke du svarede, så var der en anden som ville få din præmie, og så skulle den stadig have været på lager. jeg synes det er dårligt timet. nu kender jeg ikke lige de gamacher, men normalt er der da kun 2-3 størrelser, så det burde da ikke være så svært at have det hjemme til tiden. jeg ville da også blive noget skuffet, hvis jeg havde vundet en præmie, men først kunne modtage den 1 måned efter, eller hvor lang tid det egentlig kommer til at tage, var der ikke hestival 18.9?
monab: Så skulle de have alle størrelser i alle farver på lager, for at være på forkant med hvilket sæt vinderen ville vælge?   Det tror jeg desværre ikke ville være helt realistisk. Jeg synes, det er meget flot, at vinderen selv får lov til at vælge hvilket sæt der ønskes, og at der så går lidt tid med at bestille varen hjem, må være rimeligt nok 
Nu hvor jeg er begyndt at ride igen og få undervisning, har jeg igen fået lyst til at komme ud og starte et par dressurklasser til klubstævner. Det er efterhånden flere år siden at jeg har været ude og starte stævner, så jeg har ikke længere nogen fornemmelse af hvad "normen" er til de udvidede klubstævner i dag (særligt på fyn), mht niveauet i de forskellige klasser. Det er ikke så meget de formelle regler jeg tænker på (dem jeg jo læse mig til) men mere de "uformelle" - dem plejer der jo at være en del af inden for ridesporten  Jeg rider i øjeblikket en stor hoppe som egentlig nok godt kunne være klar til at gå en LA1 om en måneds tid eller to - men særligt galopprogrammet med små volter og kontragalop tror jeg ikke hun vil være stabil nok i til at jeg vil forlange at hun skal gå det til stævne endnu. LB klasserne synes jeg er noget juks, så derfor er jeg mest til at starte hende i en LC3. Spørgsmålet er så vil man blive set skævt til når man som voksen på en stor hest som kunne forveksles med en hest der let kunne gå LA-klasserne, "kun" starter en LC3, eller er niveauet bare sådan i dag?   Jeg vil jo helst ikke træde nogen over tærerne hvis den generelle holdning er at LC-klasserne er for børn og de helt urutinerede heste og ryttere. 
Jeg gjorde det med min hoppe, som desværre ikke er mere. Hun kunne godt gå en LA1 efter hendes lange sygeperiode i 2008/2009, men hun var kun udklasset af LC1, så jeg tog og red en tre-fire stævner, hvor vi red LC2 og 3. Det er jo også dig og hesten der skal starte jeres karriere. Du skal jo også tænke på jer selv. Fordi I kan ride LA1, behøver I jo ikke gøre det, og slet ikke hvis du ikke selv føler dig helt inde i den noglegange "indspiste" dressurverden ..  Jeg red Kaffe til LC2 og LC3 til mellem 68 og 72% 4 gange tror jeg, også gik vi direkte til LA1 og LA2. (Jeg har det ligesom dig - LB er noget juks ..   )
Nu kan det godt være at det bare er mig, men hvis I ikke har vundet sammen, så kan jeg ikke se at der skulle være nogen grund til at I ikke kunne stille op i de lavere klasser... Så vidt jeg ved er der både LC3 for pony'er og for heste, derfor kan det jo ikke være kun for børn... Og da du oplyser at det er mange år siden at du sidst har deltaget i stævner, kunne jeg forestille mig at man godt kunne kalde dig 'urutineret' i stævne situationen... Jeg ved ikke om det er den gængse holdning, eller om det er en del af de uformelde regler, men det er min personlige holdning...
Der er jo ikke noget "galt" i at du starter en LC3, så gør du bare det hvis det er det du føler for  Ud fra det du beskriver, ville jeg dog vælge at ride LA1'en.. Så ville jeg bare ride volterne lidt større, og så acceptere at det trak ned. Er kontra ikke kun på lige spor...? Men hvis den bliver et problem, så ville jeg bare tage hesten i trav, når det blev for svært. Det synes jeg er en helt fin løsning hvis man har en hest der er klar til en klasse på nær nogle få øvelser. Så får du bedømmelsen af ridtet, og kan bare se lidt stort på de øvelser hvor du bevidst har redet "upræcist".
Her hvor jeg bor (Sjælland) er LC klasserne ikke begynderklasser, så skal man helt ned i LD, dér er en del heste der ikke går helt stabilt, og en procentvis stor del heste der falder udenfor kategorien mht. gangarter og spændstighed. Men allerede i LC er niveauet højt. Hvis man skal have nogen chance for at komme i betragtning, så skal ens hest gå meget stabilt, udføre øvelserne korrekt, være lydig og helst også smidig og spændstig. Så jeg vil sige det kan du sagtens melde dig til, de andres heste er sikkert lige så gode, i hvert fald dem der bliver placerede.
indgangsvinkel. Men min hest har lige været til sit første stævne, hvor han var meldt til "rid over bom" klassen. -Han var eneste hest i klassen.... Og tror min parts ældste konkurrent var 9 år! Men vi var ikke afsted for at konkurrere, men for at vise hesten, hvad den også kan blive udsat for! Når han nu engang skal afsted til rigtig stævne, bliver det også i Lc et eller andet, selvom han pt er ved at være klar til en LA. -Han mangler dog stadig lidt styrke, og jeg synte stadig det er vigtigt han får nogle gode oplevelser (og jeg ligeså, det er ved at være en del år siden jeg sidst var afsted), så vi melder til nogle lettere klasser, indtil vi har fundet melodien på udebane. Så meld du dig bare til den klasse du føler dig hjemme i.
Hehe - når min "nye" hest en dag skal ud i verden og se springbaner, bliver det også en bomklasse til at starte med, og jeg skal da være glad hvis jeg overhovedet kan få hende til at koncentrere sig om at gå hele banen rundt. Heldigvis har jeg set flere gange at der har været én voksen på hest med, iblandt 10 små børn der bliver trukket af deres mor, så hvis man kommer til at føle sig som den eneste i verden, skal man bare huske på at det er man trods alt ikke  Bortset fra det, er der jo heller ingen vinder i bomklasser, så man tager jo ikke noget fra nogen - om man så må sige 
min er primært under uddannelse til dressur  Syntes bare sådan en bom klasse var genial til at tage det helt afslappet. Men skulle ikke huske så meget, og der var RIGELIGT af ting og kigge på.
Jeg synes det er meget blandet med niveauet i LC-klasserne. Der er både heste som din, hvor man tænker at den da vist burde have startet et par klasser højere. Men samtidig er der også nogle, som blot går banen rundt i rigtig gangart og nogenlunde tempo. Så hvis jeg var dig ville jeg starte med et par LC og hvis hesten så er "for god" vil den jo hurtigt udklasse sig selv. Så er der kun tilbage om du gider ride LB eller skal gå direkte til LA