Kære jer, Jeg er lidt i en krise og håber i kan hjælpe om end rådgive mig lidt. Sagen er den at jeg har en dejlig danskvarmblodhoppe på 9 år, 170 i stg, efter Solos Landtinus - påbegyndt changementer og springer godt. MEN hun er en hoppe med stort H, hvilket godt kan gøre hende lidt kompliceret for nye ryttere. Jeg har haft hende til salg siden februar, og egentlig blev hun solgt her i Juni, men gik så hen og blev sparket lige inden handelsundersøgelsen. Det betød køberne hoppede fra efter lidt. Jeg er i den situation at jeg skulle have været flyttet til udlandet for at arbejde pr. 1/8, hvad jeg måtte droppe pga. hesten ikke var solgt. Har nu fået job herhjemme (det er et led i min uddannelse) men har 2 timers transport fra arbejde til hesten HVER vej. Pengene er små da jeg er på SU og jobbet ikke giver meget. Jeg har ganske enkelt IKKE tid til hende mere. Der er simpelthen ikke nok timer i døgnet. Endivdere jeg skal ud af min billige lejlighed pr. 1/9, da den er blevet solgt (jeg boede til leje). Det betyder jeg stiger betydeligt i husleje pr. 1/9. Så pengene bare ikke er tilstrækkelige pr. 1/9. Hun er jo ikke bare til at sælge da hun lige skal vænne sig til nye rytter (hvor efter hun bliver almindelig godt fungerende ridehest). Hvad pokker ville i stille op? Jeg er næsten klar til at forære hende væk. Modsat vil jeg jo være sikker på hun kommer til et kærligt hjem der har råd til at ta' sig af en hest med alt det indebærer (Jeg er ikke selv typen der har hest på budget). What to do? 
Ja, nogle kan undre sig over hvorfor jeg deler dette så åbent med hele verden. Men jeg er IKKE flov af noget af det, tværtimod er jeg så STOLT og viser det gladelig til hele verdenen!! Og så ønsker jeg at inspirerer og give fortælle dem der selv kæmper med dage hvor de føler sig, ubrugelige, ikke tilstrækkelige, forkerte, eller bare ikke føler at det aldrig bliver bedre;   Da jeg var lille var jeg altid kendt som "den der var god alene", "klare sig bedst selv", "ville selv", den STÆRKE og SELVSTÆNDIGE. I omkring 2006-2007, begyndte jeg for første gang at mærke at der var noget der ikke var som det skulle, jeg var ikke OK. Jeg følte mig ubrugelige, forkert, den uduelige, den der aldrig passede ind nogen steder. Jeg prøvede at fylde det ud med druk, venner og drenge. Som resulterede i at jeg blev fuldstændig ustyrlig. Mine forældre var opgivende, og blev 2 gange smidt ud af mit eget hjem af min far, i desperation. De opgav mig og jeg levede mit eget liv oppe på mit værelse. Det eneste jeg støtte jeg fandt dengang, mit eneste fodfæste, blev i min part Nobi. Følelsen af endelig at kunne noget, at jeg ikke var uduelig kom frem. Men Nobi blev syg. Jeg begyndte på det man nu kalder for "cutting", men vidste dengang ikke hvad det var. Jeg vidste bare at jeg manglede en måde at flygte for stemmerne, og smerten, og de forsvandt i små sekunder! Det blev en befrielse. Men jeg vidste at det ikke ville gå for evigt, trods evner til at gemme det, og en dag fandt min mor arrene. Aldrig har jeg sendt så stor sorg i mine forældres øjne, og den følelse at de havde fejlet og svigtet. Følelsen man fik da min far grædende løb ud og sagde "jeg kan ikke mere, jeg er ikke stærk nok til dette" er ubeskrivelig. Jeg vidste jeg havde svigtet, og det var kun MIN skyld.. Jeg blev den næste tid tjekket for ar, og sendt til psykolog. Jeg fik det med tiden bedre, sjovt nok i takt med at nobi blev bedre og bedre. Og BANG. Nobi blev aflivet. Jeg husker bare følelsen af smerte, sorg, tomhed, ensomhed.. Jeg sad indespærret i flere måneder på mit værelse. Jeg var i så dyb depression, at jeg slet ikke kunne komme i kontakt med. Jeg kunne slet ikke klare sorg, smerte, tab, efter dette. Jeg fik anfald, hysteriske anfald, hvor jeg ikke kunne få vejret i ren panik over at "miste", som selv kunne gøre en "tough" mand bange? Jeg husker at jeg beskrev det som at jeg var i vandet, hvor jeg ikke længere kunne holde hovedet over vande, og sank, uden mulighed eller styrke til at komme op. Jeg tog beslutningen at jeg ville op til Nobi, så jeg skrev et afskedsbrev. (heldigvis), lagde jeg det online, husker ikke hvorfor. Jeg prøvede et par gange uden held. For selvom jeg ville væk, så ville jeg også gerne leve. Men jeg kunne simpelthen bare ikke se hvordan jeg skulle kunne komme VIDERE. Kunne ikke se nogen udvej fra denne smerte. Min dengang veninde reddet mit liv. Hun printede brevet ud, og gik ned og afleverede det til mine forældre. Jeg blev sendt direkte i behandling og tæt på psykiatrisk afdeling. Jeg kom time efter time til psykolog, på papiret blev jeg "bedre og bedre", jeg løj så det var skræmmende, men inden i, voksede depressionen sig større og større. Jeg gik et år, med denne dybe depression, uden at dele det med nogle. Jeg startede med at skære i mig selv igen, men gemte det endnu bedre nu. Men en dag kunne jeg ikke se frem i livet, kunne ikke se hvordan jeg skulle leve videre. Jeg var så tæt på endnu en afslutning, men valgte i stedet en dag og gå ned til min mor og sagde "mor, jeg har brug for hjælp, jeg kan ikke mere!"  Og så blev jeg sat i behandling hos psykolog, jeg startede på antidepressiv, og kommunen satte en sag i gang med mig, med den ene gennemgang af mit liv efter den anden? Og BANG. Mit liv tog en af de største ændringer. Min mor og far skulle skilles. Og det var ikke en pæn skilsmisse. Jeg skulle vidne min far der grad hver dag, min mor som ikke var velkommen i hjemmet, og en søster der fuldstændig faldt fra hinanden, mens jeg skulle prøve og holde familien samlet. Voksne opførte sig som børn, og jeg prøvede at holde alle op over vandet. Jeg lagde mine problemer væk, og hjalp min far. Sørgede for at min søster ikke forlod min far, og kommunikerede mellem mor og far. Alt i mens jeg skulle accepterer at de begge flyttede sammen med nye kæreste efter en måned.. Blev tvunget væk fra barndomsby, venner, hus, tryghed, for at blive tvunget til at leve "som en ny familie" * 2 ?.  Da der endelig var kommet ro på, begyndte folk at indse at jeg i stedet for var gået i en skal hvor følelser ikke eksisterede, jeg var kold, ligeglad, og havde inden udtryk, følelser..  Min mor frygtede at jeg havde en spiseforstyrrelse, og tog mig med til lægen og sagde at NU var det nok, og hun krævede at jeg fik professionel hjælp NU! Jeg blev henvist til psykiatrien, og hvad jeg ikke vidste, var at det skulle være det største skridt frem af i mit liv. Vi gik igennem samtale efter samtale, både med familie og jeg. Og jeg indså der hvor meget min familie havde været igennem på grund af mig. Hver dag frygtede de for at hvis de sagde eller gjorder noget forkert, at jeg så ville skade mig selv, eller prøvede at komme herfra.  Og BANG. Det der skulle blive det der ændrede mit liv skete. Jeg fik konstateret ADHD. Jeg fik endelig en forklaring på HVORFOR, og HVORDAN. Jeg havde endelig svar på de millioner af spørgsmål jeg gik rundt med hver dag. "hvorfor gør jeg det?", "hvorfor kan jeg ikke være som de andre?", "hvad er der galt med mig!?" - ENDELIG gav nogen mig svaret. Og jeg fik redskaber, jeg fik midler til at arbejde med mig selv. Det var ikke ensbetydende med at det var nemt, men jeg fik en drivkraft der gav mig lyst til at kæmpe. Jeg stoppede på antidepressiv, og kom i stedet på ADHD medicin. Men jeg havde så nemt til stress og depression, at lige så gode dage jeg havde, havde jeg dårlige hvor jeg lå tom i sengen. Men tilgengæld var der pludselig gode dage!! Det var der ikke noget der hed før!  Midt i alt det her, havde også pludselig overskud til andre, og jeg fandt mig en sød kæreste der sammen med mig, kæmpede med at forstå min sygdom. Og jeg begyndte at ønske at klare mig selv, kunne selv, ville selv! Jeg kunne lave MIN mad, vaske MIT tøj, passe MIN skole, tjene MINE penge. Jeg VILLE pludselig, jeg havde LYST til at det skulle blive godt. Vi nåede der til hvor vi følte os klar til det næste store skridt: Vi flyttede sammen.  Det var en KÆMPE milepæl i mit liv, hvor jeg endelig var rask nok til at klare mig selv, uden back up 24/7. Jeg følte mig stærk! Jeg nåede dertil hvor jeg stoppede hos psykiateren, fordi jeg en dag kunne kigge på hende og sige "Jeg har ikke noget og snakke om, jeg har det godt!"  Mit liv var så fyldt med glæde. Vi flyttede sammen! - og så skete der det ingen kunne forudse. Min (eks) kæreste gik fra mig. Efterlod mig tilbage i en hel ny lejlighed, et helt nyt liv, et nyt ansvar og så var jeg HELT alene?.  Normalt ville jeg have lukket fuldstændig ned, røget ned i en dyb dyb depression, som havde krævet flere uger væk fra skole.. Men i stedet, så stod jeg op, smed mine piller væk, og tog i skole. Det var IKKE nemt, og det var ikke ensbetydende med at jeg var glad. Men jeg holdt mit hoved over vandet!!! Jeg holdte mig selv kørende, jeg fik ikke medicin, jeg gik ikke til min psykiater, jeg gik ikke til mor eller far, jeg lukkede helt af - og klarede det selv. Følte jeg den mindste depression, holdte jeg mig i gang. Gemte sorgen væk. Lavede MIN mad, vaskede MIT tøj, tjente MINE penge, og betalte MINE regninger.  Og pludselig en dag vågnede jeg op med, overskud, glæde og viljen til at komme i gang med mit liv!!  Jeg fandt et job, så jeg ikke skulle være afhængig af nogen, startede på træning for at få overskud, og valgte at passe min skole. Fokuserede på det jeg havde i stedet for det jeg kunne have haft.  Og den dag i dag, 5 måneder efter min eks forlod mig, står jeg og skal flytte om 5 dage, ind i en større lejlighed. Noget JEG har sørget for, noget JEG har kæmpet for at have råd til. Hver dag føler jeg mig beriget med elskede venner og familie, en hest der altid tilgiver. Og vigtigst af alt; Jeg er SÅ fandens stolt af mig selv!!!! Jeg står her i dag, som 19 årig, og har min egen hest, min egen lejlighed, en uddannelse jeg passer, kærlige mennesker omkring mig, overskud på kontoen, og vigtigst af alt, SÅ er jeg for første gang, fuldstændig ude af medicinen! Min medicin er blevet min træning, hest og familie, det er mit nye DRUG! Det ikke ens betydende med at det er nemt, men jeg har fået den største KAMPGEJST i mit liv, nogensinde, og jeg føler virkelig at jeg er så heldig for at være her hvor jeg er!  Det betyder ikke at jeg er "rask", men det betyder at jeg har taget kampen op, imod livet og de udfordringer livet giver mig.  Og jeg har bare en ting og sige til fremtiden: 
GODT KLARET!! - og fedt du deler det med andre, for det er jeg sikker på er endnu et skridt videre i din nye liv og jeg er sikker på det hjælper at få tingene ned på skrift. - Held og lykke og tak fordi du skriver alle de indlæg om dig og Vito jeg elsker at følge jer og selvom jeg ikke får kommenteret dine indlæg så læser jeg hver og et.:) og jeg nyder dem alle. Og en lille ting endnu, så er jeg sikker på dit liv bliver ved med at gå i den rigtige retning for uanset hvad så skal du altid se på det positive i livet og tænke at uanset hvad så har du Vito og familie og venner som altid vil være der for dig. Kæmpe kram herfra
Maya, du kan slet ikke forestille dig, hvad dit indlaeg vakte af foelelser i mig. Jeg staar her med min dreng, som jeg er naesten overbevist om har ADHD. Jeg er saa bange for, hvordan han foeler og hvordan han egentlig har det, for han kan kun give udtryk for, at han er trist. Ikke hvorfor og i hvilke situtationer. Det er saa haardt at vaere foraelder og ikke foele, man slaar til. Hele tiden spoerge sig selv om, hvor man har gjort noget forkert. Foele sig total magtesloeg og sommetider have den forbudte tanke om bare at give op. Vaere saa tom for energi og konstant foele daarlig samvittighed overfor de andre boern, som ikke altid faar den opmaerksomhed, de har krav paa og at de skal leve i et hus med saa negativ energi til tider. Det er skoent at laese, at du har faaet det saa godt. Og at medicinen virkelig gjorde noget godt for dig. Skoent med en success historie. Du kan med rette vaere meget stolt af dig selv!! Keep it up 
Du får verdens største krammer af mig - godt gået.  Håber din historie kan give håb for andre unge, som har det svært. Maya - du er sej. 
Helgstrand har udtalt til div. medier at hans ridt med Akeem skyldes, at hesten er syg. Den har vejrtrækningsproblemer, allergi, og må ikke få sin medicin under EM pga. dopingregler. Så han tager medicinen væk, og starter hesten til EM. Hvor i orden synes du det er?
kan heller ikke sove. Det er jeg bare så dårlig til, og det er så set hver nat, så jeg er kronisk træt fordi jeg aldrig sover ordenligt  Jeg ved jeg får en travl dag med håndværkere i stalden og middagsgæster i aften, så er det ekstra irriterende ikke at få sovet godt. Nu venter jeg på at det bliver lyst, så jeg kan komme ud og løbe. Jeg kan nemlig ikke gå i gang med noget i huset da håndværkerne sover og jo helst ikke skal vækkes så tidligt. God dag til alle 
får også en lang og hektisk dag i morgen, Skal have gjort heste klar til stævne Søndag(og hun er normalt gul, men lige for tiden er hun mere grøn end noget andet). have ordnet udstyr, hentet en kammerat der skal passe huset mens jeg er afsted til stævne, have hentet min lillebror så vi i fællesskab kan få savet noget træ så jeg har til at lave varmt vand med. og et par andre ting håber virkelig at jeg får sovet mellem lørdag og søndag
her er natten regelmæssigt blevet forstyrret af en kendt og hadet summen, nemlig den summen myg laver når de flyver rundt, men kan jeg fange/dræbe den lille bugger, næ nej, ej hvor er det træls, jeg har allerede et ton små mygstik over det hele  Derudover startede naboens hane kl. 4.30 igen idag   jeg overvejer om den mon kan komme til at ende på middagsbordet en dag  Så jeg har netop lukket 4 søvnige heste ud, eller det vil nok være mere korrekt at sige 3 søvninge heste og så et føl der var godt oppe på tæerne allerede  Kattene er fodret, løbeturen overvejet og droppet, jeg er stadig snotforkølet og min hals lukker når jeg løber, ellers noget jeg savner efter en måneds forkølelse, isteder tror jeg jeg vil hive dynen og min pude, tænde for tv'et og så tage en morgenlur på sofaen:) rigtig god morgen til jer alle sammen
Prøv Sleepaway app'en... Det er sådan noget afslapnings halløj, og det virker faktisk. Man kan downloade den gratis med 1 track, så ingen omkostninger, med mindre man vil prøve flere forskellige.
Hele mit liv har jeg ikke kunnet sove, indtil for et par år siden, hvor kommunen lånte mig en kugledyne - er du gal for den hjalp! Jeg havde ikke svært ved at få en, men jeg har også nogle forskellige diagnoser i baggagen  I starten føles det underligt, og man tænker "det her vænner jeg mig aldrig til!!!!!", men til sidste kunne jeg ikke undvære den   I dag sover jeg fint uden, og har aldrig søvnproblemer.
Ejj jeg lå også og var vågen igår nat. Har lige fået mit skema for de næste fag her, og det er mega presset, aner ikke hvad jeg skal gøre med arbejde! De har nemlig lige haft en der sagde op, og det var den person der bare havde styr på alting. Så de er mega langt bagud med deres arbejdsopgaver, og selvom jeg bare er sølle piccoline, så tager jeg masser af de ting de er bagud med. Jeg har totalt dårlig samvittighed, hvis jeg er nødt til at sige op nu! Når de er så pressede i forvejen. Men på den anden side har jeg absolut ikke lyst til at misse nogen som helst forelæsninger eller øvelser, bare pga et studiejob. Så det lå jeg og grublede over den halve nat  Øv!  Da jeg så endelig faldt i søvn, begyndte min overbo at se tv, så jeg blev vækket. Her var det lige ved at blive lyst udenfor, og så opgav jeg bare  Skal heldigvis først løbe imorgen, så kunne stå op i ro og mag og læse noget mere til i næste uge. Men NU har trætheden indhentet mig! Overvejer at se en film og derefter kravle ned under dynen og putte   det gode ved at gå i seng tidligt er, at man ikke skal stresse over at skynde sig at sove! Man kan bare ligge og vide man har god tid til at falde i søvn. Skal nyde den slags, på mandag er der nemlig studiestart, puha tænk at jeg skal på tredje år allerede  God aften derude, håber i sover bedre i denne nat 
Så er der lige nu terrænspringning fra EM 2013 i Malmø på Stv1. Både spændende og uhyggeligt at se 
Mange tak for oplysningen. Har fundet kanalen, som var gemt godt væk 
menhjælp mig lige: På infodimmeren på mit tv står der fälttävlan og terrängritt. Hvad dælan er fälttävlan? Og findes der en selvstændig disciplin i terrænridt, som som ikke er military, og inkluderer det så ikke dressur og spring?
Aaaah mange tak.