Livet er ikke lutter lagkage. Man er enten ung, naiv eller forkert opdraget hvis ens forventning til livet er at solen vil skinne hele tiden. Det lyder barskt og det er det også, men ikke surt eller personligt til nogen her i tråden  Når man bliver gammel som mig, ...eller forhåbentligt langt før, så lærer man at acceptere at livet består at både godt og skidt. En anden vigtig lærdom i livet er at glemme det dårlige. Forstået på den måde, at jeg har mødt mennesker for hvem det nærmest blev deres identitet at holde regnskab med alle de elendigheder som havde ramt dem i deres liv. De var alle sure rynkede, deprimerede og ikke et selskab man søgte. Så piger, ret ryggen accepter at det bare er en del af livet og hold fokus fremad 
Jeg har efterfølgende tænkt en del på denne tråd og vil lige tilføje, at det at bære sorg selvfølgelig er ganske svært og hårdt og det gør mig oprigtigt ondt for alle som mister en de har kær. Så kram til jer som lider  Håber at i en dag vil kunne leve med sorgen og ikke i sorgen.
Guldhår: du har helt ret - der er ikke andet for, end at ranke ryggen og lære at leve med, at ting nogle gange ramler sammen. Men for god ordens skyld vil jeg dog godt berette, at man ikke behøver at være hverken ung, naiv, eller have levet et beskyttet liv for, at tingene nogle gange bliver for meget. F.eks. siger mange "jeg har da heldigvis mit gode helbred", og bruger det som en støtte, når tingene går skævt. Jeg personligt har været syg siden jeg var 5, så den frase har jeg aldrig kunnet støtte mig op af. Og det er jo heller ikke helt nemt, men det må man bare lære at leve med. Men du har helt ret - det vigtige er, ikke at fokusere på det dårlige. For mit vedkommende tror jeg også bare, at jeg skal blive meget bedre til at se fremad og ikke tilbage. Man lærer ikke meget af det der er sket, som man ikke kunne gøre noget ved. Sådan er livet, hvad enten man kan lide det eller ej.
Ja det her handler om fodbold, og så alligevel ikke,det er lige så meget manglende respekt overfor andre mennesker. Dette billede viser, som alle tydeligt kan se, 1 minuts stilhed før en kamp.   Til dem der ikke følger med i fodbold, så er dette et billede af Chelsea fans under 1 minuts stilhed før deres FA cup semi finale mod Tottenham igår. 1 minuts stilhed for 96 fans der døde pgs for dårlig sikkerhed på de engelske stadions. Det var dog ikke kun deres fans der der havde svært ved at vise respekt, flere af Chelseas spillere havde valgt at spille uden sørgebånd og snakke med hinanden under stilheden, deriblandt den tidligere Liverpool spiller Fernando Torres (forklaring på hvorfor det var helt grotesk følger) Forhistorie til dem der ikke ved det (meget forsimplet). For 23 år siden igår skulle Liverpool spille semi finale i FA cuppen på Hillsborough. Der kom ALT for mange for at se kampen, og da alle pladser var stå pladser, blev det besluttet at lukke alle ind. Den beslutning resulterede i folk blev mast imod hegnet ned mod banen (et hegn der var meget omdiskuteret pga der ikke var en fulgt vej i tilfælde af der skulle ske noget) Det tog ALT for lang tid før sikkerheds folkene besluttede at ligge hegnet ned, hvilket resulterede i 96 døde af kvælning i folkemassen eller senere af deres skader. Folk fra 10-67 år. Det skal siges, at der ikke var hooliganisme indblandet i denne episode. Derudover har det haft stor indflydelse på langt de fleste engelske stadions. Dette skulle igår så have været mindet på årsdagen, som det bliver hvert år, sammen med Hillsborough ofrene skulle mindes, skulle den italienske spiller der døde på banen lørdag også mindes. Men halvdelen af Chelseas hold mente ikke det var det værd at spille med sørgebind, og snakkede under det ene minut, deriblandt en spiller der har levet i Liverpool, hvor det stadig har stor betydning, i 4 år. Det er slemt nok at spillerne tror de er så vigtige, at de har en berettigelse uden deres fans, og derfor ikke behøver mindes fans, der døde for/under sporten. Men hvad er det der sker i hovedet på fans der ikke kan respektere dette? det kunne have været dem der var til kampen for 23 år siden, hvorfor ikke ære dem der har ladet deres liv, og i effekt øget sikkerheden omkring de fans der møder op nu? Det jeg vil frem til er som tidligere skrevet: Hvordan kan man have så lidt respekt for menneskeliv? Det er 1 minut hvor man, undskyld udtrykket, holder sin k*ft og sender en tanke til dem der er efterladte og dem der lever med varrige handicap pga dette. Det blev noget længere end jeg havde regnet med, men jeg blev bare så skuffet! Som Liverpool supporter og tidligere indbygger i Liverpool ved jeg hvor meget dette stadig fylder. Bl.a. var den 10 årige dreng der døde, i sin fars arme, fætter til den nuværende kaptajn på vores hold.
jeg er endnu mere forarget over, at manden, der lader til at give en højrehilsen, også har lært sit barn (som altså ikke har den slags holdninger af sig selv på det tidspunkt) at opføre sig sådan. Tåber er der åbenbart stadig nok af i verden... Og de skal nok sørge for at reproducere sig effektivt.
Jeg kan godt huske ulykken. Rystende, intet mindre. Det er en af de begivenheder, jeg tænker på jævnligt af og til, hvis der er en anledning. Man lærte også at være lidt mere opmærksom selv på, hvor man er, og om der er styr på tingene. Det kan man ikke altid, men det var en øjenåbner. Og den adfærd, de to på billedet lægger for dagen, er jo helt hen i vejret. Uanset hvad emnet for begivenheden var, men da især når det er dette.
Det er jo nok svært at gøre noget ved fans, udover at hænge dem ud på nette, som ham her. Jeg tror ikke man kan gøre så meget andet, måske tage det op i fanklubben? Hvis man er så langt ude som ham på billedet er man nok desværre uden for rækkevidde. Mht. Spillerne bør de få en alvorlig påtale, evt. karantæne hvis det gentager sig. Jeg synes det hører tilalmindelig god opførsel at man holde sin mund og viser sin respekt ved den slags lejligheder, uanset om man kender nogen fra begivenheden eller ej. Jeg læste fornyeligt, at vi heller ikke er for gode herhjemme, til at give plads i trafikken til begravelsesfølger. Det er præcist lige så uopdragent.
Det er jo totalt ubegavede mennesker, hvis intelligens kun rækker til at de kan finde ud af at trække vejret...desværre! Fodbold er blevet ligesom religion, der er for mange ekstremister og de mister fuldstædigt empati for andre og realitetssansen. Tænk hvis vi skabte os sådan når Andreas Helgstrand red på banen til landsstævne.... 
Jeg har i dag været ude for en mystisk hændelse, som jeg gerne vil dele med jer - Der kommer vel forhåbentlig en fornuftig forklaring en af de næste par dage MEN MEN MEN Min hests grime lå i dag uden for hans fold ved leddet - det kan der jo være mange forklaringer på men................ Han er kommet på fold over middag med sin grime på (Min part har lukket ham ud og hun har ikke taget grimen af, hun er spurgt) Han er set have grimen på ved 15 - 15.30 tiden Han er taget ind fra fold kl. 17.45 - hvor jeg opdager, at han ikke har grimen på og hvor den så ligger. Folden ligger på hjørnet af en rimelig befærdet vej på landet og der kommer en del hestefolk på vejene. Grimen er ikke gået i stykker Grimen er spændt op i nakkestykket (som normalt er temmelig fyldt med jord) Grimen er sidenhen spændt 3 huller ind i nakken * Enten er der nogen der har været inde på folden og tage grimen af ? * eller også har han tabt den ? Men hvem gider lede efter andres grimer p
at den er tabt - nogen har samlet den op og forsøgt at give ham den på igen - har samtidig åbnet/lukket for den i nakkestykket...
den tanke har jeg også tænkt - men ville du gå ind til en hest, du ikke kender og give den en grime på den har tabt ? Den går altid på den fold og har før tabt grimen(før han fik den han går med nu, var det en daglig begivenhed), men ingen har nogensinde fundet grimen for mig. Og hvor mange åbner i dag grimen i nakkestykket, når grimen gives på ? (når vi taler om en hel regulær alm. grime)
Måske har de leget grimeleg på folden, og næsestykket er blevet trukket ned over mulen på hesten. Så har grimen hængt om halsen på hesten (sker konstant for een på mit opstaldningssted). En venlig sjæl har måske derfor spændt grimen op (især hvis hesten måske har fået et bagben i grimen da den har kløet sig), og har så ikke kunnet få den på hesten igen, da den er spooket/løbet. Derpå har vedkommende spændt den i det hul den var spændt i før, og lagt den udenfor folden. Bare et forslag, ved jo ikke om det er det der er sket, men det var den første forklaring jeg kom til at tænke på 
Hej alle ænder. Jeg står i den situation jeg er blevet tilbudt at rejse til udlandet og arbejde. Synes det er ekstremt fristende, elsker at rejse og møde nye mennesker. Er helt sikker på det ville blive en oplevelse for livet. Jeg er 27 så det er også ved at være sidste udkald for denne slags selv realisering. Men men men, hvad med hestene og mine venner og familie, kan jeg undvære alt dette? Og mit job, har et fast godt betalt leder job, synes det er en smule usikkert at sige dette op for hvem siger det venter når jeg kommer hjem? (kan ikke få overlov har spurgt) Og min lejlighed som jeg er glad for, den ville jeg jo skulle sige op. Hestene ville rent praktisk ikke være noget problem da de bor på mine forældres stutteri, her vil de blive passet godt på og blive redet mens jeg er væk. Tager jeg afsted er jeg også bange for jeg blir så vild med denne livsstil at jeg ikke sådan lige kommer hjem igen. Synes der er mange ting man skal overveje meget nøje, men hvis ikke jeg gør det er jeg bange for det er noget jeg vil tænke tilbage på og fortryde jeg ikke fik gjort. Er der nogen af jer der har rejst ud som guide, bartender eller andet? Har I været glade for det? Hvad har været godt/skidt ved at arbejde i udlandet? Kom gerne med jeres tanker omkring emnet. Mvh Sine
Jeg er en af dem der har prøvet. Og er blevet hængende, om man så må sige.   (nu i Italien på 12. år). Der var dog nogle år hvor jeg rejste lidt frem og tilbage (bl.a. et job som receptionist på en campingplads en sommer, 3 mdr.). Det kommer meget an på hvor meget du brænder for at rejse ud, om din udlængsel er stor nok. Man kommer til at savne familie og venner, men jeg synes faktisk ikke at det er så slemt igen, for man finder jo nye venner (og desværre falder nogel gamle fra fordi man aldrig ses). Familien beholder man, og nu om dage er det også meget nemmere at holde kontakten end førhen (skype, sms, mail...), hvor man skrev breve der kom frem efter 2 uger eller ringede i 3 minutter fordi det var edderdyrt. Visse sociale sammenkomster og familieting går man glip af fordi man ikke lige rejser hjem for en påskefrokost eller Tante Olgas 65 års fødselsdag( man venter måske til hun holder en stor fest når hun fylder 70), osv. osv. Det giver meget, men det er også hårdt især i begyndelsen fordi man skal lære så meget nyt hele tiden, intet kan tages på rutinen (sprog og kommunikation, transport, bureaukrati, indkøb osv.). Mht. hvad du kan gøre så er hestene ikke noget problem, du kan fremleje din lejlighed og du kan holde kontakten til venner og familie. Opsige et godt lederjob, den er sværere, for ingen siger at du vil være glad for det du rejser ud til, og så er det jo ikke sikkert at du kan vende tilbage. Og som tiderne ser ud nu kan det være svært overhovedet at finde noget. Jeg vil sige at du kun skal gøre det hvis du virkelig føler at du vil fortryde, hvis du brænder for det og ikke vil være oplevelsen foruden. Det behøver jo ikke være et valg for livet, du kan se om det er noget. Og ja, måske ender du med ikke at ville hjem, og så må du jo bare opsige lejligheden, sælge hestene eller få dem transporteret derhen hvor du er, og så er den vel ikke længere. Held go lykke med din beslutning!  Lene
Jeg ville helt sikkert gøre det. Min drøm er at jeg en dag får tilbudt et job i udlandet, så jeg er lidt misundelig   . Ej, du skal selvfølgelig kun gøre det, hvis det er noget du gerne vil - det kan andre ikke ikke svare på. Det er bare en fantastisk mulighed som du i hvert fald bør overveje meget nøje 
udlandet i sammenlagt ca. 5 år ud af de sidste 10 år. Dog mange forskellige steder, og indtil 2009 kom jeg hjem igen i perioder på op til et år (fordi jeg stadig havde hest og studier i DK). I 09 tog jeg så rigtigt springet og har boet i UK og Frankrig siden. Om du skal gøre det kommer helt an på, om du brænder nok for det og, som du selv nævner, vil ofre nogle af de goder du har nu for det. Jeg har ikke fortrudt, at jeg tog ud på noget tidspunkt, men er måske nok ved at være "mættet" nu. Jeg er ihvertfald blevet så "doven", at jeg ikke gider at flytte til et nyt land, hvor jeg ikke taler sproget, når/hvis kæresten og jeg flytter herfra. Så det bliver enten Skandinavien, Tyskland (hvor han er fra) eller UK igen. Jeg har også gjort op med mig selv, at jeg ikke skal uden for Europa at bo - jeg elsker at rejse, men det er ikke det samme som at flytte. Jeg vil have muligheden for at kunne tage til Danmark på en dags tid, hvis jeg har lyst til det - uden at det koster en halv arm. Selv har jeg boet i byer uden adgang til hest, imens jeg har været i udlandet (undtagen i Canada og Island), og det er virkelig, virkelig hårdt, synes jeg. Jeg savner mine gamle heste helt åndssvagt (de blev solgt en efter en, efterhånden som jeg tilbragte mere og mere tid uden for DK), og jeg glæder mig utroligt meget til at komme til at bo et sted, hvor jeg kan have egen hest igen. Jeg er helt enig med Lene i hendes betragtninger 
SKAL Du kan altid vende tilbage, og det er bedre at fortryde noget man gjorde, end noget man ikke gjorde... Man kan tids nok blive bundet. Jojo nogle gange fortryder jeg at jeg solgte hestene og levede det vilde rockstar liv nogle år, men alligevel har jeg endnu ikke anskaffet mig nye kæledyr. Friheden er næsten lige så vanedannende.
Hvis du har lyst, skal du gøre det... Jeg tog selv afsted som 27 årig. Sagde mine to gode jobs op, sagde farvel til familie og venner samt parthest og smuttede ud. Selvom jeg kun var afsted knapt et år, så kom jeg tilbage som en helt anden person. Jeg lærte så meget af det, at selvom det til tider var surt og hårdt, så fortryder jeg intet! (Det lyder som en kliché, men det er faktisk sandt) Efter at jeg er kommet hjem, er jeg startet på studie igen og er nu ved at tage min kandidat, hvilket jeg faktisk aldrig regnede med at jeg ville gøre (jeg blev færdig med BA for 4 år siden) Så for mit vedkommende, er det det bedste jeg nogensinde har gjort!
Det job du skal varetage er det brugbart for din fremtid? Lejligheden kan vel fremlejes et par år når det er arbejde og ikke fornøjelse der er gældende. Jeg tror ikke jeg ville gøre det for at blive bartender eller guide, men gerne hvis det var humanitært arbejde.
Du vil helt sikkert fortryde hvis ikke at du tager chancen nu. Det job du har nu,er det et job du havde forventet at skulle have til går på pension??? Nej det regnede jeg heller ikke med,og MHT dine venner og familie,hvis at de virkelig er dine venner,vil de da til enhver tid sige skrub af til dig,og du vil stadig have dem som venner når du kommer tilbage igen,tror du ikke?? Der er jo email og Skype,så hvad er problemet med at holde kontakten,jeg er en af dem der aldrig vil anbefale hverken facebook eller twitter,men det er så en anden historie. Dine heste er jo i gode hænder,og jeg går ud fra at hvis du skulle få brug for det kan du vel altid bo hos dine forældre når du kommer tilbage,indtil du finder noget for dig selv Men hvad jeg tror at du er bange for er det du føler som en usikkerhed,nyt land,nyt sprog,en ny måde at arbejde på,finde en ny omgangskreds,osv,men er det ikke en af de vidunderlige ting der gør livet værd at leve?? Da jeg tog hertil (Australien) havde jeg en fantastisk god forretning i Danmark,og det tilbud jeg fik her var godt,men efter et år startede jeg for mig selv,og har ikke fortrudt,og jeg har været her siden Februar 1995. Da jeg var i din alder havde jeg store overvejelser om at tage til Frankrig for at lære mere om kunstsmede arbejde,men ved du hvad? jeg turde ikke,og på en måde har jeg fortrudt at jeg ikke turde,men det positive er at hvis jeg havde taget springet havde jeg nok aldrig mødt hende jeg har været sammen med i mere end 25 år,så der er både positive og negative sider af sagen. Så hvis at du venter på prinsen på den hvide hest,og du vil havde at han skal komme hvor du er nu,ja så skal du blive hjemme. Hvis at du derimod følger dine indre instinkter og nysgerrighed,skal du tage afsted,og tage udfordringen op. Hvis at du har fået tilbudt et job i udlandet,er det jo ikke fordi du er dårlig til dit fag,så hvad skulle der ske hvis at du kommer tilbage vil du da være arbejdsløs?? Jeg tror det ikke,og jeg ville aldrig kalkulerer med mit liv på den måde. Uanset hvilket land der er tale om,for det skriver du ikke,så husk at sende mig et postkort.