...nummer 1 VIDSTE jeg bare blev en pige. Aner ikke hvordan jeg kunne vide det, men det var altid "hun" og "hende", når spunken blev omtalt ved køn - helt uden at jeg tænkte over det. Vi heller ikke så meget som overvejede et drengenavn, hvorimod navnet Birka bare poppede op i løbet af ingen tid.  Nummer to var omvendt - drengenavnet faldt på plads med det samme, men jeg kunne ikke hitte på et pigenavn. Og en scanning i uge 20 viste da også, at der sørme var en lille tap.  Nummer 3 har jeg altid i mit hoved tænkt som en pige, men har ikke sagt det fordi jeg var "bange" for at blive "skuffet" - i anførelsestegn fordi at jeg gerne ville have en pige mere, men var det blevet en dreng ville han have været akkurat lige så elsket og velkommen.  Så jo...jeg tror ofte man kan have en fornemmelse af kønnet.  Men som nævnt: pas på med at låse fast på et køn, for man kan blive så skuffet og det har baby jo ikke fortjent.  camilla
ved min første. Det var bare en han, kunne ikke være anderledes. Da jeg skulle føde spurgte jordemoderen hvilket køn jeg troede det var, og jeg var jo sikker på det var en dreng. Hendes svar var, at det skulle jeg nu ikke være så sikker på, for hun kunne høre på hjerterytmen, at det var en pige. Og en dejlig pige var det, så meget for mine instinkter 
Jeg troede mest på, at vi ville få en dreng, men det fik vi jo ikke. Vi havde dog fundet både et drenge og et pigenavn. Man kan jo sige, at der er rimelig gode odds for at gætte rigtigt, og der er sikkert en tendens til, at man hører om de tilfælde, hvor der er gættet rigtigt. Men altså ikke et rigtigt gæt herfra.
Jeg var gravid var jeg ikke et sekundt i tvivl, om at jeg ventede en pige, jeg fandt enda kun på et pige navn. Jeg havde en drøm da jeg var ca 2 måneder henne, og efter det så vidste je bare det var en pige. Og heldigvis.. så var det en pige.. For en dreng der havde måttet døbes ... Gitte  Her 2. gang havde jeg slet ikke den samme fornemmelse, ellers var det fordi jeg slet ikke lyttede til min krops signaler, og min underbevidsthed. Men jeg tror på at kan man aflæse sig selv, så kan man finde svaret et sted. Held og lykke med graviditeten.
..under hele graviditeten en "Kjartan" - og jeg var sten-sikker på det var en lille dreng der lå derinde *S*.. Behøver jeg sige jeg er blevet bombarderet med lyserøde kjoler i str. 56 - 68 af grinende bekendte, her efter fødslen *GG*.. men dejlig det er hun, og det mest vigtige er at der kom et sundt og velskabt barn ud af det - så pyt med kønnet  Mvh. Lotte_L
Med de 2 første var jeg overbevist om at det var drenge, og ganske rigtigt  Denne gang har jeg hele tiden haft på fornemmelsen at det er en pige, og 2 scanninger har sagt det samme, i starten drømte jeg også at jeg fødte en pige, men forleden var det altså en dreng, der kom ud, i min drøm gloede jeg noget, da jeg var sikker på det blev en pige.. Hi Hi så det bliver da lidt spændende 
Ja altså vi ved ikke om dreng eller pige, og det er nummer 2... Men er ret overbevist om at den lille er rødhåret... Mig:blond Far:mørkhåret (var som barn både mørk, blond og rød) Grunden er dog: At ved scott var det en meget nem graviditet, der i store træk hed: 14dage kvalme og lægkramper den sidste måneds tid - thats it... Denne gang (og er pt. kun 24+0), startede med at tabe mig, har haft hele molevitten, noget meget let, andet temmelig slemt, og har også nu bækkenløsning, som ikke tyder på bedring... = det er bare en lille djævel inde i mavsen... = djævler er rødhåret... Så hvis det holder stik, skal der anskaffes en lille hårbøjle med horn...  Langt de fleste naboer, familie og venner er overbeviste om det bliver en pige (specielt hankønsvæsnerne), både når de bare ser mig og når de hører historien...
Jeg havde det fuldstændig ligesom dig, da jeg ventede Mathias. Vi vidste heller ikke hvad det blev, dog var jeg ikke i tvivl om det var en dreng.  Jeg havde allerede, til stor irritation for min mand, invisteret i en masse blåt tøj, og blåt sengetøj, inden han kom til verden. Men jo, jeg havde ret, det blev en dreng. Denne gang var jeg dog ikke i tvivl om det blev en pige. Dog viste scanningen tydeligt en lille tap, så her tog jeg altså fejl  Hilsen Lillian
MINE fornemmelser, dem kan jeg stikke skråt op  Da jeg ventede Ida, da var jeg overbevist om at det var en dreng jeg bar på...Så overbevist, at da lægen der scannede mig sagde: "Det er en pige", så kan man høre mig (ret højt) "Hvad? Det er jo forkert"  (Den DVD viser vi nok ikke lige til Ida HA HA HA) Men det VAR altså en pige. Da jeg ventede nummer to, var jeg 110% sikker på at det var en pige, men næh nej, scanningen sagde en dreng, og en dreng fik vi  Så - jeg kan altså ikke bruge mine fornemmelser til en flyvende fis 
på vi ventede en dreng, ved ik hvorfor, men noget sagde mig bare at det var en dreng (ønskede mig nok også så INDERLIGT en bette dreng) OG det fik vi, lille Noah  Næste gang har man jo lov at håbe på en pige så man har en af hver, men en dreng mer er mer end velkommen også, måske tvillinger  Det med hårfarven... Noah´s far er rødhåret, jeg lysblond(inden jeg farvede det mørkt)... Noah er kridhvid håret, men om det holder ved må tiden vise   (håbe håbe) hihi
Jeg mente første gang at det måtte blive en dreng udfra de videnskabelige facts omkring min graviditet og fordi min mand har en søn i forvejen. Men hver gang jeg tænke på den lille ubevidst kom der et "hun" - og jeg var bange for, at det bare var mit ønske og syntes bestemt ikke at sønnike havde brug for en utaknemlig mor, som hellere ville have en pige! Vi kunne så heller ikke finde drengenavne og det irriterede mig grusomt, mens der ingen tvivl var om en Annika, hvis det blev en pige. Og ud kom den lille Annika! Så næste gang valgte jeg at stole mere på mig end på videnskaben - og følte bestemt, at vi ville få en pige igen. Igen kunne vi ikke finde et drengenavn, mens Jessica var valgt med det samme. Og det blev også en lille Jessica. Tilgengæld har jeg ikke kunnet finde ud af det med min søster - var sikker på, at hun fik piger, men hun har fået to drenge. Men føl efter - men som andre siger vær ikke så standhaftig i dine fornemmelser, at baby kan føles "forkert", hvis den kommer ud i en anden udgave end forventet.
I min første graviditet var jeg 100% på det blev en dreng, det holdt den lækket stor baby på 4550 g og 53 cm. Nu er jeg gravid igen og er 8 uger henne, men har ikke nogen forstilling om hvad køn det er. Vil heller ikke vide det, der skal jo lidt spænding til... 
Vi var også begge 100 % sikre på det var en oliver der sparkede fodbold inde i maven. Og købte sågar også sko og jakke i lyseblå. Men vi ville gerne vide hvad det var, og det var altså en dejlig lille Cecilie... Og i skal da ikke snydes for et billede...   
da også... ja jeg kan følge dig.. jeg ville faktisk ikke tage mit lille barn med til begravelsen, netop for at skåne forældrene så meget som i nu kan, og det kan i ved at lade jeres pige bliver hjemme... hvor jeg føler med de forældre... stakkels lille dreng, og stakkels forældre... hvor er det trist. Mette
HEJSA ja det er meget trist og jeg tænker en del på dem her i tiden,vi vil jo gerne med til begravelsen. og min svigermor har tilbudt at tage med,for så kan hun kører en tur med amanda imens vi er i kirke.  for tænk nu hvis hun begynder at græde,i kirken det vil jeg ikke byde dem. HILSEN LOUISE
Hej Louise Hvor er det dog trist! Jeg syntes det er en fin idé at lade din svigermor køre en tur med Jeres datter!! Tanker. Hilsen Jette - nu med Michelle på 2 dage. 
...så sørgeligt! Der findes ingen ord...  Camilla
Det må være alle forældres mareridt der desværre er blevet virkelighed for din onkel og hans kone. Det at der er noget galt med ens barn og at det ligefrem dør af det. Som dig ville jeg absolut heller ikke tage mit eget barn med i kirken til begravelsen. Nu ved jeg ikke hvor langt fra hinanden i bor, men du skriver at din svigermor tager med for at køre en tur med jeres datter imens, så derfor, må der være et stykke imellem jer. For ellers ville jeg slet ikke tage mit barn med. Varme tanker fra Ditte
HEJSA ja gund til hun tager med er at vi bor i ringkøbing,og de bor i kolding så det er jo lidt fra hinanden. jeg ammer amanda 100% og hun vil detsværer ikke sutte af en flaske, så derfor er vi nød til at have hende med på en eller anden måde.  min svigermor vil så gå en tur med hende et stykke væk fra kirken, så de ikke ser hende og hvis de så ønsker at se hende, ja så kan hun jo så blive vist frem bagefter. de har nemlig ikke set hende indnu,da vi faktisk havde aftalt at vi skulle besøge dem på søndag og vi havde sådan glædet os, til at se jacques som han kom til at hedde.   så vi fik ham aldrig ham at se i live detsværer.  tak for alle de fine ord og medfølelser. HILSEN LOUISE
HEJSA uh... så er det imorgen vi skal til lille jacques begravelse,åh..det bliver svært det er barer så meningsløst at et lille barn skal dø.  jeg er spændt på hvordan min mand tager det,han har haft det svært når jeg snakker om det,   og han siger han får det direkte dårligt over det hvis han tænker for meget på det.  fordi han tænker jammen tænk hvis det, havde været vores lille amanda. ja jeg kan godt følge ham da det jo er meget nemt at sætte sig ind i,når man selv har et spædbarn på næsten samme alder. HILSEN LOUISE
virkelig med de forældre... jeg er glad for at i vælger ikke at tage jeres datter med. Det er som salt i et åbent sår, at se et andet spædbarn, når ens eget må i jorden... Jeg håber at i kan arrangere det sådan, at de slet ikke behøver at få så meget som et lille glimt af hende.. og at i hvis i skal med dem hjem bagefter - stadig vælger at barnet ikke skal med. Efter min mening og efter hvad jeg selv har oplevet, så er det meget meget svært at skulle se andres levende børn, når ens eget ligger på kirkegården.. Om ikke andet ville jeg, vælge at den der er nærmest parret tager med dem hjem, hvis de ønsker man skal med hjem, nogle gange slutter det hele ved graven ved så små børn.. og at den anden så bliver væk med jeres baby. Det vil være enormt svært for alle når den lille kiste skal i jorden, puha, jeg mindes det - hvor forfærdeligt alt vil føles. Jeg vil tænke på jer i morgen, og håber at i kan få det hele til at passe ind med jeres barn, så de ikke behøver at se hende. Mette
Halløj halløj Ja altså jeg ville lige hører jer andre om jeres børns søvn. For det er nemlig sådan at vi er i den situation at Frederik sover super godt. Faktisk sover han så godt, at jeg nu syns han tager nogle ret så lange lure. Vi lægger Frede til at sove ca. kl. 22.00 hver aften. Nogle gange falder han i søvn før, og andre gange efter. Han har hele tiden i snit sovet 3 timer, og så vågnet og blevet ammet, og lagt til at sove igen. Igen sover han 3 timer osv. Langsomt er søvnperioderne steget. Han kan nu sove mellem 3-5 timer af gangen, og sover HVER nat, uden bøvl. Nu i nat sov han så 9 timer i træk, uden at han vågnede og ville have mad. Da han vågnede i morges var han rigtig glad, og spiste godt, og vi hyggede et par timer og så faldt han i søvn igen ved 11 tiden og sov 4 timer. Så er det jeg tænker om det er normalt??? Frede vokser helt som han skal og han er virkelig en utrolig nem dreng, men er det også normalt at de sover så meget?? Han smiler, og siger uuuhhh   og kan allerede vende sig fra maven til ryggen, og så er han god til at holde sit hoved når han både ligger og sidder. Alt i alt perfekt. Kh Mette (som er LYKKELIG veludhvilet efter hver nat)
godt spørgsmål, hvad er normalt ? Det er der desværre ingen der har facit på men hold da k... hvor kan man da godt være misundelig, det lyder til at du rigtig kan få noget ud af dagen hvis han bare ligger der og sover hele tiden, bare det var mig ! mvh Jeanne
Hej Mette Sådan sover Lukas faktisk også. Han haft et mønster med 4 timers intervaller, som han godt nok synes at have sat ned til 3 timer. Ind imellem tager han 5 timer mellem måltiderne. Om natten kan han sove rigtig længe, men jeg tør ikke lade ham ligge med mere end 5 timer mellem måltiderne. Han har ikke taget så meget på og vi skal lige til vægtkontrol på tirsdag i forbindelse med en anden undersøgelse. Men når han kan gå med 4-5 timer mellem måltiderne og ellers stort set sover om natten, betyder det, at jeg kan planlægge det sådan, at vi kun skal op engang om natten og derfor får 2 gode sammenhængende perioder med søvn. Jeg har heldigvis så godt et sovehjerte at jeg sover straks jeg får mig lagt igen. Mette, vi skal vist bare nyde det (så længe det varer)
...det er lige så normalt som så meget andet!   Vær glade for at han er så nem og glad og dejlig og husk på det, hvis hans søvnmønster ændrer sig om et par måneder!  Nogen børn sover få gange i døgnet men i flere timer ad gangen. Nogen sover kortere tid, men oftere.  Silje på snart 4 uger sover også i lange stræk om natten og som regel 2 gange 3 timer om dagen. Jeg nyder det selvom jeg godt ved at det ikke er sikkert, at det varer ved. I hvert fald har de to andre ændret søvnmønster omkring 4 måneders alderen, så jeg byder det bare så længe det varer.  Camilla
Vores piger på 3 måneder bliver puttet så de sover kl. 19. Mange gange sover de allerede kl. 18. Så vækker vi den kl. 22 hvor de får en flaske. De sover så til kl. 3-4 stykker hvor de får en flske igen og sover så igen til kl. 7 ca. De sover ik meget om dagen længere. De sover godt ind til kl. 14 om eftermiddagen og derefter er de svære at få til at sove mere. Men bare de så sover godt om natten, så kan jeg godt overleve power napningen om dagen.
Puha.. Jeg vil så bare nyde det ekstra meget at vi får sovet så godt nu allesammen. Jeg er rigtig glad for at hører jeres erfaringer også. Det giver en stor tryghed. Kh Mette
Er der nogen herinde, der har erfarring med babyer med torticollis? Vores lille Tobias på 8 uger har fået konstateret torticollis i venstre side af halsen. Vi går til fysioterapeut og laver øvelser herhjemme. Han ligger også i en skum-"tagrende", men lige netop den hader han. Hans middagslur er totalt spoleret, han skriger hver gang, han pøver at dreje hovedet, og det er TIT!!!  Nogen der ved, hvor lang tid det ca tager, før det er væk? Er der andre - mere effektive??? - behandlingsformer? Nogen forslag til en stakkels fikseret dreng? 
...at den ene muskel i hans hals er blevet trukket eller forstrakt eller sådan noget ved fødslen. Den er nu for kort og dobbelt så tyk som den i den anden side. Det gør, at hans hoved trækkes til den ene side hele tiden. Og det er jo skidt  Det er heldigvis ikke så slemt, som det lyder på den der hjemmeside: dystoni.dk. Men det er sq ikke sjovt. Synes jeg har "fræst" nettet tyndt for oplysninger. Overvejer kst, da flere af terapeuterne har erfarring med netop dette. Pyha... 
...om det er det samme min nevør har? Hans hels fik også et slemt overstræk ved fødslen og desværre var ingen opmærksomme på det. Så da han var 4 uger sad hans hoved helt forkert - ud til den ene side og opad og man kunne bare ikke få ham til at dreje hovedet. Jeg sendte min søster til kiropraktor med ham, og de behandlede ham. Efter 3 gange holdt han hovedet normalt, men nu er det begyndt at trække op igen.   Og han er tydeligt mærket af det. Men nu skal de til lægen i næste uge og så må vi jo se hvad han siger. Men det lyder godt nok til at være en hård omgang - også selvom det ikke er så slemt som beskrevet på dystoni.dk Camilla
Hey... Ja jeg er så i uge 11 og min blodprocent er lige på grænsen for at være for lav, så jeg er startet på jernpiller før man "skal"... kan ikke komme igennem til lægen, derfor spørger jeg herinde, nogen der ved hvor mange der skal indtages hver dag?  Mia
Mon ikke det står på pakken??? Jeg tager en om dagen før aftensmaden, men det er også hvad der står på pakken at man skal.
Nej der står forbyggende 1 om dagen og behandlende 3 om dagen men ikke noget om graviditet... og jeg ved ikke om det er forbyggende eller behandlende... Mia
er for lav, så ville jeg (i hvert fald i en periode) gå efter den behandlende dosis. Du kan evt. lige ringe til din læge eller JM og forhøre dig. Jeg tog selv i en periode tre om dagen, og da jeg følte det hjalp, gik jeg ned til 1 om dagen.
Står der ikke hvor mange mg én pille indeholder??? Man skal have mellem 50 - 70 mg jern hver dag. Stine
min blodprocent svinger også meget, jeg opdaget det ved at jeg var ved at dejse om 2 gange på en uge, var lig bleg konstant, så jeg har nok fået taget 50 blodprøver en til vidre, og bliver scannet 1 gang om måneden, for at se om lillepigen har det godt. jeg er blevet sygemeldt pga for lav blodprocent,da jeg var elev i hjemmeplejen, og lægen mente ikke det var så smart at, jeg skulle rende rundt og besvime hos mine borger   . min blodprocent har været helt nede på 5,2 du skal nok gå til tjek hos din læge, jeg startede også med 1 jernpille om dagen, men spiser nu 3 om dagen. hilsen ditte
Cristel: Jeg var hos lægen i sidste uge til det første graviditetstjek og fik bagefter taget blodprøver hos sygeplejersken men der kunne jeg ikke komme til at snakke med lægen igen... den er på 7,4 og fik at vide at den skal ligge mellem 7,4-10 så den er som sådan god nok, men skal helst ligge lidt højere... og tak for info  Stine: Tak for info, det var lige det jeg skulle høre  Ditte: Det er da den grimme måde du kan mærke det på hva...   hvor langt er du henne? Mia