Den holder ik her.. Har en colliehund der er rød/lyshåret og den er ik særlig aggressiv. Skal ik ku svare på om det gælder andre hunde...
synes nu minhvide GOlden Retriver er meget lidt agressiv. Men kendte engang en sort Napolitansk Mastif, den kom af veje i en alder af 3 år da den havde gnasket i en barne arm. Scæffer, Rotweiler og dobberman som man bruger i forb. med politi og Vagt tjeneste er da vist ikke de mest lyshårede racer... Så nej den holder da ikke lige i min verden. 
... jeg har en krydsning mellem korthåret og langhåret collie, den har omtrent samme farve som Annemarie´s. Til gengæld er hun blevet overfaldet 2 gange af naboens gråblå Amstaff  Mvh. Lisbeth
Hejsa Synes det lyder lidt underligt, at man kan lave en undersøgelse baseret på 51 hvalpe. Det er da ikke ret mange, og resultatet må da være ret usikkert  Om det holder stik skal jeg ikke kunne sige  Venlig hilsen Rosen
Jeg har mødt mange sorte labrador blandinger, som var aggressive Grande : politiets hunde er ikke aggressive, de gør meget ud af at have gode familiehunde
nå virkelig.
Du er ude i provokationsøjemed her. Den er for tynd og man kan ikke lave Aprilsnar d. 3.  MH Conny
... det koster jo ikke noget at prøve  Mvh. Lisbeth
og det er da også smadder sjovt   , hvad det så skulle bevise! MH Conny
Hehe' nej det er ikke en aprilsnar, læser meget videnskabsblade og modtog Ill.vid idag. Forsknigen fandt sted på det spanske universitet: Córdoba. Hvalpene har ikke været opdraget før, derfor har man taget dem rå og størstedelen af de hvide hvalp bed fra sig, når de blev løftet op.
... føre bevis for noget som helst på så spinkelt et grundlag som 51 hvalpe  Mvh. Lisbeth
Tror du selv på det?
Jeg har en rød terrier og en lys lhasa og de er da jordens mest fredelige hunde, så her holder den altså heller ikke...  -Hjaltine.
nå da. en verdensomspændende undersøgelse. jeg har lavet min egen undersøgelse,med to hunde,de er hvide med pletter,og ikke agressive.
Små hvalpe, som ikke er præget på mennesker, bider ikke når de løftes pga aggressivitet men fordi de er ved at dø af skræk. Det må have været afdelingen for arkæologi eller bagerkunst som har udført projektet. :Pia
en rødhåret Lhasa Apso og en hvid Lhasa Apso - og to mere rolige, venlige og ikke-aggressive hanhunde skal man lede længe efter. ... Mvh Line
Øh   hva er en hvid schæfer så ? Fejlfarvet ? For min den gamle han var den mest fredelige og rolige tingest der kunne gå på 4 ben... men han jo heller ikke læst den omtalte rapport... Må tilgengæld sige at mine den lille brune er noget af det mest hysse væsen der findes...   og oveni er hun morgensur så det gør til en ting... Næææ måske jeg skulle afblege hende ved næste vask !  Knus Mona
jeg ved at mange lider af det ,incl mig selv. har i nogen sinde prøvet at finde årsagen til hvordan jeres angst er opstået? hvis i har kunnet finde årsagen har det så hjålpet jer at bearbejde den? er i sluppet helt af med angsten el delvist. jeg håber i tør være med selv om det er et ubehageligt emne. mange hilsner mig,som er midt i det hele:):(
Jeg lider af panik angst. Mine angst anfald kommer når jeg er træt eller meget stresset, eller inde i en følelsesmæssig svær periode. Jeg er som regel mest bange for døden, og for at miste mine nære, men jeg kan også blive angst for at blive sindsyg f.eks. Når jeg får et anfald, så ved jeg at det hjælper hvis jeg gør noget husligt, eller motionere (hvilket kan være ganske vanskeligt når mine anfald kun er om natten) Men så står jeg op og ordner vasketøj eller gør gymnastik.'' Jeg ved egentlih ikke hvorfor jeg får angst, og første gang jeg fik det første anfald var i forbindelse med en traume og en depression, og så har det desværre hængt ved lige siden. Jeg er nødt til at få anti depressiv medicin hver dag i en lav dosis, men det gør at jeg ingen anfald får, eller dem jeg får er ihvertfald meget svage. Kh Mette
Angst er noget mærkeligt noget og mange mennesker har svært ved at forstå det og forstå hvordan de skal takle det. her mener jeg familie og venner osv, til en der har angst. Jeg har selv lidt af panik ansgt i snart små 2 år, og lad mig lige sige når man tror man ikke kan komme længere ned, så tænk posisitivt og på at det kun kan gå fremad nu... Mit angst kommer f.eks, når jeg er stresset, føler mig presset er træt, eller skal begive mig ud i "den store verden" alene uden der er nogen med mig, eller jeg skal spise det har jeg døjet meget med, jeg er osse som overstående svar skriver bange for døden eller at der skal ske mine nære noget, eller for at f.eks at blive kvalt i min mad, det lyder mærkeligt men angst er jo noget mærkeligt noget i sig selv. Men nu har jeg lært at styre det sådan nogen lunde, nårr min angst viser sig sørger jeg får endten at ringe og snakke med nogen, tae rolige vejrtrækninger eller bare snakke med dem omkring mig så man får tanken væk fra det, for frygten for at angsten viser sig kan osse frembringe det. der er selvfælgelig dage hvor jeg bare har lyst til at sætte mig og græde i et hjørne for mig selv, hvis jeg føler alt bare er imod mig. Jeg har snakket med mange forskellig. både psykiatre og psykologer, og de hjalp lige lidt. så skiftede jeg læge for min tidligere læge ville stort set ikke hjælpe mig, inden jeg skiftede læge havde jeg voldsomme problemer med at spise og det endte med at jeg tabte mig ca 13 kilo, på næsten 3 måneder da fik min mor så nok og rev fat i daværende læge og psykolog, og det endte så med at de gav mig noget beroligende, men det endte ud i at jeg sov 18-19 timer ud af et døgn. ikke en særlig god løsning må man sige. så jeg smed de piller selvom det var hårdt. Så skiftede jeg læge, det var en der forstod mig og tog rigtig hånd om mig og gav mig så noget andet medicin der var bevist at det hjalp på min angst. og det gjorde det rimelig voldsomt. så det eneste jeg mangler i dag er og overvinde det sidte af min angst og lad mig sige jeg glæder mig virkelig meget til det. At komme ud eller delvist ud af sin angst kræver ikke kun hjælp fra sine læger familie venner kæreste osv. det kræver osse noget af en selv, stædighed og en vilje til og ville ud af sin angst, det er svært og enormt hårdt og jeg taler af erfaring men tro mig med den rette hjælp både fra dig selv og andre skal det nok lykkes og du må ikke opgive håbet selvom det svært engang imellem. men tro på det og tro på dig selv det kan give en del mere styrke end man regner med.. Jeg håber dig alt held og lykke i fremtiden og håber du finder den rette hjælp og hjælpe-midler. Knuz. en der kender til det.
Jeg kender også til at leve med angst og har efterhånde gjort det i mange år. I perioder har det været meget styrende, da jeg ikke kunne være alene om natte, ikke turde bevæge mig ud på cykel når det var mørkt, ikke kunne gå bestemte steder hen i huset osv. osv. Det har ligget i min familie i mange generationer og jeg kan høre at mange af mine fætre og kusiner lider af det samme. Jeg kan have svært ved at falde i søvn, medens jeg ser alle mulige skrækscenarier for mig. Det er helt utroligt hvilke ondskabsfuldheder jeg kan forestille mig kl. 1 om natten. Jeg har ikke fundet frem til noget bestemt der har startet det. For snart 10 år siden fik jeg så hest igen, efter en længere pause. Det bragte faktisk en stor forandring i min angst. Det at jeg skulle ud hver dag, at jeg fik motion og at jeg ikke bare kunne springe over, har været en kæmpehjælp. Jeg føler mig meget forpligtet på mine dyr, så angst eller ej, så var det på cyklen og ned til rideskolen også i mørke og helst 3 gange om dagen. Den megen bevægelse det førte med sig, havde en meget gavnlig virkning på min angst. Jeg har jo tit set at man anbefaler motion, men aldrig selv gidet gøre noget ved det. Jeg er ikke typen der løber, med mindre jeg skal noget. Jeg kan godt lide at være ude, når der en en grund. Den grund fik jeg med hestene og hurra for det. Nu er det meget sjældent jeg kommer ud i den helt ukontrollerede angst. Så mit bedste middel har været motion, bevægelse, frisk luft og lys. Hilsen HelleV
min angst statede da jeg for ca 2 år siden ville tabe mig og derfor tog letigen(en slankepille). men fordi jeg havde hørt så meget om folk der havde spist dem og var døde af det, var det klart at jeg var obs på hvordan jeg havde det. og mens jeg stod i køkkenet fik jeg det totalt underligt, jeg kunne ikke trække vejret og blev total svimmel, skyndte om ud til min kæreste som kørte mig på hospitalet da jeg virkelig troede jeg skulle dø. lægerne på hospitalet målte mit blodtryk osv, og sagde at alt så fint ud, det skal lige siges at jeg ikke viste at man kunne få angst anfald, og viste heller ikke hvad det var. et par dag efter skulle jeg på arbejde, og mens jeg kørte fik jeg det virkelig dårligt igen, jeg kørte ind til siden og mit hjerte hamrede af sted, og jeg hyberventileret helt vildt, jeg var virklig bange, ringe til min kæreste som igen kom og kørte mig på hospitalet, de tjekkede alt igen og jeg blev igen sendt hjem uden svar. de efter følgende uge fik jeg det meget skidt når jeg kørte bil, så det droppede jeg tildels, hver gang mig og kæresten skulle noget måtte han køre. jeg hænvendte mig til ejen læge, som fortalte at det var stress, på denne baggrund sagde jeg job op og havde kun skolen, som jeg virkelig havde svært ved at overskue, da jeg oven i angsten havde fået en deprassion. jeg søgte igen læge da jeg var helt nede og græd hele tiden, denne gang hos lægen kom jeg ind til en vikar, som på få minutter kom frem til at jeg led af panik angst, og deprassion, jeg fik nogle pille og fik besked på at søge en psykolog med forstand for denne angst. desværre for mig, var der en vente tid hos denne psykolog på 2 mdr. imens tog angsten til, jeg kunne slet ikke køre bil, kunne ikke spise (pågrund af kvælningsfølse) kunne ikke handle ind da jeg ikke kunne overskue så mange mennesker, var bange for at jeg havde kræft osv. mit liv gik bare ned af bakke. efter de to måneder kom jeg ind til min psykolog, som fortalte mig en masse om angst og at det selvfølgelig godt kunne rettes op på det, mit problem på daværende tidspunkt var at jeg var blevet angst for angsten, på den måde at jeg ikke turde lave noget, tage nogen steder hen, fordi jeg var bange for at få et angst anfald. min tid hos psykologen hjalp mig meget og jeg kom rigtig langt, jeg begyndte at køre bil igen, men kun hvor jeg kendete vejen 100%, hvis jeg skulle ud på længere ture fik jeg panik angst andfald, men jeg kørte og det var det vigtigeste, bare det at jeg kom igang. med tiden kunne jeg flere ting uden at få anfald, min psykolog fortalte at når jeg kunne mærke det var på vej skulle jeg tænke på noget jeg holdte af, eller et roligt sted, f eks et ferie sted, det hjalp mig til at slappe af igen og få styr på min hjerterytme. her efter 2 år får jeg stadig anfald en gang imellem, f eks igår var vi i city 2, og der var simpelthen for mange mennesker til mig, dog når jeg aldrig at få det fuldt ud, her med mener jeg at jeg ikke når til det punkt hvor man hyberventilere, men når at stoppe det inden det går så vidt. jeg har fundet ud af jeg jeg får mine panik angst anfald når jeg er presset eller stresset eller tænker for meget over det, og jeg har altid vand med når jeg skal noget da det gør mig mere rolig, når man får andfald og bliver fuldstændig tør i munden. jeg vil råde dig til at søge hjælp det hjalp mig rigtig meget. min angst kom fra at jeg tog den slanke pille og "ledte" efter symtomer på at jeg skulle dø(håber du forstår.
min mor lider af det...hun er af samme grund blevet pensionist...diagnosen lyder på post traumatisk stress...det fik hun på sit atbejde med voksne svært udviklingshæmmede,der var en lang periode hvor hun fik bank,dagligt af en af deres beboere...det kunne hun sjovt nok ikke holde til i længden.. hun er bange for at dø,det kommer i perioder...så kan hun fx blive bange for at spise mælkeprodukter,bange for rengøringsmidler og ting som chokolade og alkohol rører hun ikke... men i lange perioder mærker vi intet...men bliver hun træt eller stresset kommer det op til overfladen...
Jeg lider af angst og har det gjort det i mange år, har gået mange år på oringe (I Vordingborg) to gange om ugen, men mødes nu kun en gang om måneden med min psykiater. Oveni min angst fik jeg en depression og en spise forstyrrelse, så det kolapsede alt sammen.. Jeg har fået alverdens medicin, men er lige nu medicin fri. Har altid piller med mig til hvis jeg får et anfald, men det er sjælendt jeg tager dem da det er en form for (falsk) tryghed bare at ha dem med.. Det er en frygtelig sygdom der styre ens liv for hvert minut, håber ikke for nogen de skal få denne forfærdelige sygdom.. Jeg har fået det bedre after ca 10 år, men det er en hård og lang vej, med mange op og ned ture, man når lige at komme ovenppå så sker der en ting så man ryger helt ned i kælderen igen.. Søg hjælp, det er en ting man ikke kan klare selv det er helt sikkert!
Den mest basale er omkring heste. Jeg har som 13 årig været udefor et slemt uheld, som i mange år gjorde jeg ikke ville ride skoven...andet end lige i skridt, og hvis jeg kendte hesten. Da jeg fik job i Schweiz, hvor det meste af træningen var henlagt til en skov, ja så måtte jeg tage tyren ved hornene, og idag har jeg intet problem. Men er jeg ikke selv skarp, fx ved sygdom, eller bare er drøn træt, så kommer det igen. -Men det er mere for at beskytte mig selv, end fordi jeg er bange for hesten. -Jeg har engang ikke tænkte mig om, hvor jeg var rigtig syg, og det kostede mig 6 uger i sengen og læsebriller idag. Ellers er jeg angst for at komme for sent. -Hvilket jeg så som oftest ender med at gøre alligevel, fordi enten min mave laver knuder, eller jeg bliver så nervøs, at jeg må sætte mig ned.-Heldigvis er jeg også ved at få det i bedring, men det har kostet et par psykolog timer. Heldigvis er jeg ikke angst på den medicinske facon, men rent mentalt, så jeg har rimelig kunne klare det uden hjælp.
Der er ikke mange, der så åbenhjertigt får sagt tak til de mennesker man møder på sin vej gennem livet. Det er en fin egenskab hos et menneske - din slags kunne vi alle lære lidt af.
Hvor er det flot skrevet; man får helt tårer i øjnene - og det er ikke kun fordi jeg selv kender Hanne. Mvh Heidi
Utrolig flot skrevet, man bliver helt rørt  Og nu ærger det mig da endnu mere, at det først er til vinter, jeg skal finde mig en part. Jeg havde nemlig lige netop set Hannes part annonce med Mickey, og ærget mig over, at det ikke er nu, jeg mangler en hest at ride, da han lyder lige som noget for mig. Mvh. Julie
Og husk, at hvor godt folk er, kommer godt folk til...  Det kan godt være at du har mødt nogle engle, men de har så sandelig også mødt en...Du valsede også ind og berigede deres liv, husk det og glem det aldrig... Varme hilsner fra Gitte, som sætter stor pris på engle...
Læs her, pressemeddelselse fra idag  Døde dyr og dyremishandlinger er helt uacceptabelt. Som landmænd har vi et medansvar for, hvad der sker med vores dyr - også efter de forlader stalden. Vi har derfor i landbruget besluttet øjeblikkeligt at stoppe alle transporter af produktionsdyr over 24 timer. Dermed stoppes alle de lange transporter af dyr, som vi i erhvervet selv har ansvaret for, fastslår Landbrugsraadets præsident Peter Gæmelke.  Jeg vil ikke lægge skjul på, at vi i erhvervet er meget berørte over de helt uanstændige forhold, som Danmarks Radio har afsløret. Vi ønsker at medvirke til, at danske grise transporteres under anstændige forhold - også når de forlader Danmark og transporteres i EU.  Vi opfordrer indtrængende alle vognmænd til at tage ansvar og sammen med landbruget udarbejde et kodeks, som kan sikre en forsvarlig transport af dyr, fastslår Peter Gæmelke..
ja og det er bare skønt at de stopper det dyrplageri, glemme aldrig den udsendelse med heste der hverken fik våt eller tørt på deres rejse til slagteriet, fra danmark til italien, de stakler stod og slikkede dug på træmmerene får at få vand. puha grimt syn. super regl     
... det kan jo stadig godt ske for heste - så lad os endelig ikke lulle ind i en falsk tryghed. Vi er stadig som hesteejere forpligtet til at følge vores syge hest til det sidste, for den kan staidg ende på en vogn til Italien - og 48 timers køretur. Det der er vedtaget er ikek en LOV men blot en moralsk kodeks blandt landmændene! (som ikke har noget med hesteeksportørerne at gøre) Absolut et godt tiltag - men ikke så godt som en lov hvor der er strenge konsekvenser for overtrædelse!
Det er sgu kun godt. Jeg så en udsendelse (det var bare ikke med heste men med grise) t chaførren stoppede ikke en eneste gang for at give dem vand. Til ilalien
påskebryg! Grisen hylede i afmagt..
Nu er det godt nok efterhånden en del år siden jeg var teenager, men selv dengang, kunne jeg da ikke finde på at ride ud, uden at feje efter mig!! Så at sige (jette skovgård) at det     teenagere der ikke kan finde ud af, at rydde op/feje efter sig, er da en ret fejlagtig generalisering...
... der kommer i min stald, kan sørme godt finde ud af at feje efter sig! Det er vist et spørgsmål om opdragelse (hjemmefra), tror jeg  Jeg ville nok gøre som Jytte foreslår - og hvis pigerne er taget hjem, så ville der blive ringet efter dem. Hvis de først et par gange har prøvet at blive jaget afsted for at gøre deres arbejde færdigt, tror jeg at de lærer det. Hilsen Sif
hej robsen jeg siger ikke at det er alle teenagere, nogle kan selvfølgelig godt, men jeg tror bare at de måske skal have det ind med ske, og måske lidt ofte. ungerne i dag er jo vokset op med at der bliver taget meget hånd om dem, og sådan er det, jeg tror at man kommer langt med lidt humor, selvom jeg da godt kan forstå at det er sk... irreterende at se på dette svineri. her hos os har vi egen staldgang, og jeg kan selvfølgelig også godt lide at der er pænt, jeg gider bare ikke gå og mukke over det. så hvis stalden ikke er pæn, får man en streg på sin staldliste og det gælder iøvrigt også mig selv, ungerne kan udemærket godt se når jeg ikke når noget, og så koster det altså kage når man har over 10 streger, sådan har jeg valgt at ordne denne sag. mange hilsner jette
Alle hestene er ude hver dag, men mindre ejer siger noget andet. Det handler jo ikke om de skla feje alle staldgangene, men der hvor de selv har stået med deres heste og striglet. det er bestemt ikke særligt pænt der ligger hår og snavs på gulvet hvis der kommer nogle og kigger på boks. Og dte ved man jo aldrig om der gør. Så derfor kan jeg blive så irriteret over det. også netop fordi jeg er opdraget til det hjemmefra, altså at feje efter mig.. Vi har kontaktet dem selvom de var taget hjem og sagt de skulle komme og feje, det gør de så, en eller to gange. Men så er det glemt igen, og så kommer de ikke hvis man kontakter dem. Så sent som i går kontaktede jeg en af dem og hun kunne "desværre ikke komme". Så må man sQ huske at feje efter sig.. selv når de har muget ligger der @!#$ omkring deres bokse. Det er sQ noget svineri..
kun voksne pensionærer, og vores staldgang ligner også   nogle gange, så det er altså ikke kun børn der glemmer, at ordne efter sig. Hilsen Mumse
til at give hele privat-pony stalden "stuearrest" pga. manglende fejning, som ingen ville vedkende sig. Sammen med den daglige leder bestemte vi 2 staldpersonale at elle dem der stod i det staldafsnit ikke måtte stå og strigle/sadle op på staldgangen i 14 dage(tror jeg det var, ellers var det længere)men istedet måtte stå inde i boksen. De blev alle skåret over en kam, fordi dem der ryddede op efter sig, dækkede over de andre(ville ikke sladre) ergo kunne vi jo ikke straffe en enkelt da vi ikke altid kunne se hvem af de f.eks 4-5 der lige var til stede den påfaldende dag, som ikke ville rydde op. Derfor den kollektive straf. Sjovt nok, var de rimelig søde til at huske det fremover, det virkede, for dem der var uskyldige var jo veninder med de andre, og tog så også fat i problemet indbyrdes. Det skal lige siges at de alle havde det fint med hinanden. Der var ingen, hverken før eller efter som var moppet ud af deres fællesskab. Mvh. Ulla