indenfor enhver kamp"sport" satser man på hurtige stød i stedet for tunge bevægelser - fysikerne har et begreb for det der hedder "impuls". Hastigheden hvormed man rammer et legeme er altid mindst lige så vigtigt (som regel vigtigere) end trykket man lægger bag, det giver den største energiforplantning ind i det ramte. Fedt når man er en aggressiv Brian-type, men ikke når man er en hest med en endnu ikke helt perfekt rytter. Fysisk forstår jeg ikke at man kan aflaste hesten medmindre man rider fejlfrit (og hesten med, og kun i plant terræn). Nedsidning kan være hårdt ved rytterens ryg hvis vedkommende ikke følger med i den horisontale bevægelse, og dermed til- svarende hård ved hesten, men de stød hesten får uden tilløb kan aldrig måle sig med dem den kan få med tilløb (letridning), så det må være et spørgsmål om hvor god rytteren er, og hvor ofte der sker fejl i forhold til hvor hårde fejlene er, hvis argumentet skal have nogen ræson? Illums argument synes jeg halter lidt, medmindre det er nemmere at være perfekt letrider end perfekt nedsidder? Buhl (som rider letridning, bla. på springhest med springsadel)