Hejsa, jeg kom til at tænke på hvor "gamle" I HN chattere mon er?? Jeg har ikke chattet herinde før, men har læst nogle indlæg indimellem, synes nu at det er helt sjovt at chatte, så det er nok ikke sidste gang jeg gør det!! Mon man kan lave en alders liste? Jeg er 36 år gammel, hvad med jer??
gjort det en gang..og der tror jeg genn. alderen var vist omkring de 30 også.
jeg er 23 år lige om lidt...
Jeg er 24 :]
jeg ved godt det sikkert kommer til at lyde som noget der er til brække sig over, men jeg trænger til at komme af med det.. jeg har lige snakket i telefon med min kæreste i 2 timer (han er lastbilchauffør, og kører 2 dage af gangen) vi er begge 20 år og selvfølgelig stadig unge, men de sidste 3-4 måneder er han begyndt at opføre sig som en single 18 årig der lige er begyndt at gå i byen, normalt er/var vi et meget roligt og "voksent" par men han tager ikke længere ansvar for noget og tænker mest af alt på sig selv, vi fik en lang snak om hvordan vi havde det, og jeg sagde at jeg efterhånden følte mig mere som en mor for ham end en kæreste, og han gav mig ret, vi har begge haft tanken at det her ikke går, han synes tydeligvis jeg er for kedelig, og jeg synes det går alt for stærkt, og jeg vil ikke nøjes med at se ham ganske få timer om ugen.. selvfølgelig skal han have lov at være ung og gå i byen, ja det kan jeg jo faktisk også finde på, men jeg savner at han tænker på mig og gør noget for vores forhold, jeg prøver forvildet at ændre mig så jeg kunne deltage og ændre mig sammen med ham, men jeg kan ikke følge med, han har lovet at han vil prøve og sætte farten ned, men jeg tvivler på at det egentligt er det han har lyst til, jeg er bange for at miste ham, for han betyder alt for mig, men skal det være sådan her så er der ingen anden udvej.. han fortalte mig at han synes det er irriterende at jeg ikke har flere veninder end jeg har (jeg har kun 4 jeg sådan rigtigt snakker med) og det er rigtigt der er ikke mange, men jeg er ikke særligt god til at have veninder, jeg snakker meget bedre med fyre.. er det bare mig der er sær, og trænger til at slappe af og gøre hvad jeg har lyst til, istedet for at gå og prøve og holde styr på ham, og gå og ordne alt det hjemme som ikke ordner sig selv (vasketøj, rengøring osv.) jeg er i vildrede, jeg vil næste gøre hvad som helst for at beholde ham, men det føles bare umuligt... åhaa der blev sagt så mange ærlige ting, og jeg er både glad og ked af at vi fik den snak, for nu ved jeg slet ikke hvad der skal til, om jeg "bare" skal droppe det hele. jeg føler ikke han sætter pris på mig og de ting jeg gør. jeg måtte bare ud med det...
Jeg kan nikke genkendene til rigtig mange af tingene som du skriver, og det var også et problem for mig. Jeg er ikke sammen med ham mere, til trods for at vi var sammen 3 år og boede sammen. Jeg har det meget bedre nu, må jeg ærligt indrømme, selvom jeg til tider savner ham... Det er nu 5 måneder siden jeg flyttede fra ham. Jeg synes du skal tænke meget over dit forhold, hvilket du jo tydeligvis gør i forvejen. Tænk på hvordan du ville have det uden ham, gør op med dig selv om du vil have det bedre uden ham... Men det er MEGA svært!
Puuh ha, lyder ikke godt... det lyder som om at i er ved at glide godt og grundigt fra hinanden... Det første jeg tænker er at det lyder som om det er din kæreste som han var engang du savner, og holder på den måde fast i minderne om hvor godt i havde det ENGANG. Men du skal ikke tænke i fortid, tænk i nutid. Hvordan har du det med ham nu? Det lyder ikke som om han har de store planer om at ændre sig, så prøv at kigge væk fra de gode minder, og i stedet tænk på om du kan leve med jeres forhold i længden som det er nu... Synes det lyder som om i trænger til en pause væk fra hinanden og alle problemerne... Måske skulle i give hinanden lidt tid til at tænke forholdet igennem - også selvom det må betyde at det slutter... Tro mig, du vil i den grad fortryde det senere, hvis du holder fast i noget som mest af alt bare er minder om hvor godt i havde det engang... Var i nøjagtig i samme situation for et par år siden - og det var et HELVEDE...
... du lyder som sådan en indebrændt hjemmegående Hausfrau på 38 år eller mere, der aldrig selv har haft et liv  Hvad er det du skal lave om på dig selv, for at du bliver, som han vil have dig?? Skal han overhovedet bestemme, hvordan du skal være, kan han ikke lide dig, som du er?? Mvh. Lisbeth
at han ikke kan se hann har en fantastisk kæreste. Men se sådan på det: Mænd er ikke andet en forvoksede drenge før de er fyldt 25 år. Jeg syntes du skal vise ham at du faktisk godt kan klare dig uden ham, også selv om du ikke har lyst. Lad det være op til ham om han vil ringe til dig, gør noget for dig selv, gå evt til frisør og få evt en frisk farve i håret eller bare nogle striber som vaskes ud efter hånden. Køb blomster, og sæt dem midt på bordet, hyg om dig selv. Så kan det jo godt være han får øjnene op for dig. For det hjælper ikke at græde/trygle for så er det jo ham der er en dum skid og forlader dig... Alt dette er hammer svært, men ret ryggen og vis ham at du er stærk, også uden ham hvis han ikke vil dig mere. Tænk på du er kun 20 år og det er da lidt for trist at du skal gå hjemme og vente på en som ikke kan se hvad du gør for at i kan ha et pænt/rent hjem. Men for alt i verden så skal du ikke lave om på dig selv- hvis han ikke kan li dig som den du er, ja så skal det så bare ikke være jer. Barske ord, men jeg har selv været der hvor man vil gøre alt for at tingene skal lykkedes. Ønsker dig alt håb for det bedste.
okay ikke ligefrem 38 år.. det er jo ikke fordi at jeg ikke selv gør noget nogen gange, sådan er det ikke ment, jeg menr bestemt ikke selv at jeg er kedelig, og ikke har noget liv, men ja jeg føler mig som en indebrændt husmor, og sådan vil jeg ikke være, men tingene skal jo gøres uanset om jeg vil det eller ej... jeg er måske bare ikke helt så meget til fest og farver som han pludseligt er blevet, jeg kan godt lide at gå i byen et par gange om måneden og være sammen med venner. men jeg gider ikke gå i byen fredag og lørdag i alle weekender, sove længe søndag have et par timer med kæresten og så er det det.. han er sød og siger han vil gøre en masse for at hjælpe vores forhold, men det føles mere som om at han mener at vores forhold KUN kan redes ved at jeg bliver mere festabe, og begynder at komme mere ud, jeg føler mig presset, jeg prøver at ændre mig så jeg stadig har det godt, jeg er blevet meget mere åben overfor nye mennesker og sjov og ballade, men åbenbart stadig ikke nok, det går alt for stærkt, og når jeg ikke får noget igen så føles det ikke godt, jeg føler at jeg kæmper for forholdet alene..
ja det er hårde ord, men det lyder rigtigt, måske har du ret, jeg bør nok lade det være op til ham så, være stærk hmm... sådan har jeg slet ikke set på det, det vil jeg helt klart prøve!!! så må det jo briste eller bære, jeg er egentligt også træt af at spille efter hans regler, jeg vil finde mig selv igen, være glad og tilfreds, det er det jeg har brug for... tak skal i have allesammen..
ja det har du ret i, men hvorfor pokker SKAL det være DIG der gør det? Hvis ikke I kan deles om opgaverne (uden at tale om det), så lav en aftale om hvem der gør hvad. Du kan jo sige, at du gerne vil gå mere ud mv., men at det skal foregå i DIT tempo, så han må ikke skynde på dig. Dog skal du være villig til at ændre dig, hvis du vil. Vil du ikke ændre dig, så er det projekt dødsdømt fra starten af. Der sker altså noget ved os mennesker en gang i mellem. Nogle får nye fritids interesser, nogle begynder at masse producere kager og syltetøj, og andre går måske i byen. Vi ændrer os hele tiden, og hvis ikke der er sket noget markant i et stykke tid, så kan det føles meget overvældende for omgivelserne, når der så virkelig sker noget. Nogle gange tror jeg også manden herhjemme taber pusten, for jeg får ind i mellem nogle tendenser. Så skal der dælme ske noget, og det skal være NU. Så skal der festes, så skal der danses, så skal jeg socialiseres. Manden min holder mig ikke hjemme, mugger ikke og stiller aldrig spørgsmålstegn, han har lært at leve med det  Du må jo, som andre også er inde på, spørge dig selv, om du kan leve med, at kæresten måske får sådanne "blødninger" en gang i mellem, eller om du skal have en hjemmegående i brunternede tøfler 
jeg har vist fået mig selv til at lyde som en virkelig kedelig pige, så slemt er det nu heller ikke, jeg er bare ikke så god til det der med veninder, har aldrig været det, jeg har altid haft flere drenge venner en veninder. jeg går da i byen, fester og drikker som andre unge piger, men jeg er nok også blevet hurtigt voksen tror jeg, jeg giver det da en chance, men jeg vil ikke ændre mig for hans skyld, hvis jeg skal ændre mig skal det være for min egen skyld, og det brude jeg måske arbejde på he he... men takker for gode råd...
...Med jeres slankekur/livstilsændring? Jeg har nu gået 2 måneder og prøvet at komme i gang, men det lykkedes ikke så godt. Har taget 5 kg på, på EN måned, så nu er det altså 20 kg. der skal smides. Imorgen begynder jeg heldigvis til motionsboksning sammen med kæresten og hans lillesøster. Vi starter med 2 gange i ugen indtil vi er kommet i form. Rider jo også hver dag. Og så må jeg vidst hellere lade scooteren stå og hoppe på cyklen. Men hvordan kom i igang? Og var det ikke hårdest i starten. Mvh. Stine
...til den anden lavede jeg om på min daglig dag...begyndte i fitness center hvor jeg kommer 3-4 gang om ugen - har ALTID mange flasker vand til at stå i køleskabet så jeg husker at drikke vand og ja så tror jeg også det handler om motivationen! Ud over det prøver jeg også at spise sundt og varieret...men jeg er ikke hys med min "kur" jeg kan godt spise lidt usundt   men mit mål er også mindst 5 kg inden jeg skal i sommer tøjet, så når det nok 
Jegharogså inu 2 måneder førsøgt atfå lagtmin livsstil om. Hvilket går lit op og ned. Jeg har også valgt at gøre det lidt langsomt i denne omgang, da jeg de andre gange jeg har prøvet har givet op igen. Så denne gang skal jeg langsomt ind i nogle ordentlige vaner. Men ind til videre har jeg gjort følgende: Men min livsstilsændring inbefatter også andre ting. Fx: Så generelt kan det vel kortes nedtil spise sundere og være mere aktiv. Så jeg netop får overskud og ikke bliver stresset. Det er dog som nævnt længere oppe en langsom process som jeg har afsat mere eller mindre hele året til. Det er jo noget der skal holde. Men vil dog have nogle kilo af inden jeg skal vise mig i sommertøjet. Ellers bliver det er fælt syn (i mine øjne).
JEg har det samme problem, mig og min mand er også startet hos vægt konsulenterne, men vi er hoppet fra igen, først glemte vi at vi skulle vejes og så blev det til at vi bare blev væk, vi vejer os stadig en gang om ugen hos svigermor og det koster ikke 60 kr. Når jeg bliver slik sulten tager jeg en appelsin eller et æble, eller også går jeg i gang med et eller andet, lad mig lige sige at mit hjem er pinligt rent, selv hunden er nystrøget... hehe nå men jeg vil stadig gerne tbe mig men jeg vil gerne gøre det på min måde, og det lader til at det virker, 4 kg på 3 uger, så jeg er glad nok, Men ja det er bare rigtig svært at kome igang. og det er så nemt at falde i. Hang in there.
igang sidste år, kom det som et lyn fra en klar himmel. Jeg havde prøvet i et par uger, uden det store held, men pludselig en morgen vågnede jeg og var total klar. Nu har jeg prøvet igen..men det er bare sværere om vinteren tror jeg. Jeg er kommet ind i en rimelig træningsrytme, men når man har ustabilt arbejde skæve skoletider så er det svært, at komme rigtig igang...men jeg venter på,at jeg en morgen vågner op med samme følelse, også ikke bliver indlagt denne gang igen.
Jeg har gået længe nu og sagt jeg skulle i gang. Meget længe. Hver gang jeg siger så nu skal det være, bliver jeg så slik sulten at jeg kunne slå ihjel for noget chokolade. Jeg har endnu ikke fundet en måde at gøre det på. Kan ikke holde ud at se mig selv i et spejl og har det ret dårligt med at se sådan her ud. Men få gjort noget ved det kan jeg ikke. Bor alene, så der er ikke nogen til at holde mig i ørene når jeg kommer hjem. Så jeg trænger også meget til et ordenligt spark bagi. Heidi