Hej, jeg ville lige høre, om der er nogen, som har gode erfaringer med slankepiller? Jeg er godt klar over at vejen frem er ikke kun slankepiller, men motion og sund mad. Min vægt er dog nået rekordhøjden og det er jeg slet ikke stolt af..  Derfor kunne jeg godt bruge noget til at hjælpe mig igen.
nogen husker måske denne "historie" hvor jeg bliver bekendt med at min venindes kæreste ikke havde rent mel i posen. fra starten kort: min kammerats nye kæreste holder små møder med en ex. denne ex bor sammen med min veninde, der er uvidende om disse møder. ( ) siden er der sket meget. møderne tog til og "Hans" gør sit yderste for at holde "hansine" og jeg fra hinanden. han får rigtig sat lus i pelsen. hvilket resulterer i at "Hansine" slår hånden af sine 3 søstre, og mere eller mindre af mig. jeg vælger grundet de ishues hun står i at trække mig lidt tilbage og give hende luft til at være i det hun vælger. tiden går og det bliver sværer og sværer at nå ind til hende. og efter nogen tid hører jeg sådan set kun fra hende når de mangler en barnepige. efter den 3 hele weekend jeg passer pigerne sender jeg et lille brev med pigerne hjem. til "Hansine" selvfølgelig. i brevet står det hele. og at jeg ikke aner hvad ben jeg skal stå på, for jeg vil gerne passe pigerne for hende, men jeg vil også gerne være noget for hende selv. at jeg ikke aner hvad jeg skal gøre når min kammerat fortæller mig den slags. jeg printer det første indlæg ud og ligger ved. det skulle jeg nok aldrig have gjort, for jeg bliver mødt af en vrede jeg sjældent har oplevet lignende. jeg ringer hende af, kører ud og beder min datters tante tage hende et par timer og møder op på adressen. der var blod, sved og tårer men vi får snakket ud. men så kommer "Hans" hjem. jeg møder ham i indkørslen. han hilste pænt og det samme gjorde jeg selvfølgelig. men jeg kunne godt se at han var noget utilfreds med at jeg havde været der. hævnen tog han simpelthen til min datters dåb hvor "Hansine" selvfølgelig skulle stå fadder. til den efterfølgende middag skaber han sig og er svært ubehøvlet overfor min datters familie på fars side. Heldigvis havde han ikke rigtig held med at fuldføre det cirkus der, for folk sad vist bare og tænkte det da var noget af en fyr "Hansine" havde fundet sig der. Herefter var der stille en periode igen. Men han stopper ikke her. Han fortsætter sine små møder med dullen som han nu sidder og fortæller lodrette usandheder om mig. Nu er hun ikke den der har opfundet den dybe tallerken, så hun falder i gentagende gange overfor mig og jeg får til sidst ordene ud af hende. jeg Kontakter ham på facebook og udbeder en forklaring. han nægter alt. men det kan han gøre som han vil. han er ikke vigtigere for mig end "hansines" lykke. Her til aften skrev jeg til "Hansine" om de var færdige med de flyttekasser de lånte for rigtig længe siden til at flytte "Hans" hjem til hende, knækkede filmen for alvor. hun vil hverken se, høre eller vide af at de møder der finder sted. det var slet ikke mig der bragte dem op denne gang. men jeg er vist for hende blevet et symbol på at de findes alligevel. det endte desværre med at vi "slog op" sagde hinanden tak for alt det gode, og ønskede hinanden det bedste frem over. Tillykke "Hans". du vandt. dit svin!
Yaiks da... det kan da kaldes fornægtelse hva....!!
hold da helt op.... er det man kalder "kærlighed gør blind"  jeg ønkes dig og familien det bedste og håber at i med årene får redt trådene ud...
Sikke en slutning  Håber den kan omskrives!
lede- ja jeg håber som en anden skriver- osse at det skrives om. Men du har da gjort hva du kan - så kan mene om det hva man vil, for jeg mener du ahr gjort det rigtige. inge nskal tvungent leve på en løgn, nu er det op til hende selv og hendes valg herfra.
... det var en træls ting - men ikke nødvendigvis slutningen. Det afhænger jo af dig. På et eller andet tidspunkt får hun måske brug for dig (det er trods alt de færreste, der lader sig narre hele livet igennem), og i det tilfælde vil det være op til dig, om du ønsker at være der for hende eller ej. Jeg har prøvet nogenlunde det samme for mange, mange år siden. Min venindes kæreste var direkte truende overfor mig, og jeg valgte ganske enkelt at "glide ud" af omgangskredsen (ikke særlig svært, for kæresten gjorde sørme hvad han kunne  ). Da hun efter et par år fik øjnene op og kylede ham ad H.. til, besluttede jeg mig ret hurtigt. Jeg ringede til hende og sagde ganske enkelt, at jeg var der, hvis hun havde brug for mig. Det tog hende et par måneder at tage sig sammen - og vi har ikke nævnt kærestens navn siden. Nogle ting skal man bare ikke bruge krudt på. I dag er vores venskab stærkere end nogensinde, og jeg tror at det holder. Hvis du orker/magter/har lyst, så kan du jo altid gøre det samme, hvis/når din veninde bliver klogere. Hilsen Sif
Sådan bare lige for at klargøre det... Véd vi, at Hans og dullen laver "GrisseFy!" under disse møder? Er det ikke - rent teoretisk - muligt, at de blot er gode venner, men at Hans er en af de mænd (og dullen en af de kvinder) der er for dumme til at kunne se at det ikke behøver være hemmeligt at være venner med sin X - og ikke er villig til at opgive hverken venskabet eller kæresten. Han tror måske ikke, at de to ting kan forenes - frygter for udfaldet, og føler sig derfor truet af dig? Nu lyder han jo som en kegle. Så det er bare på det rent teoretiske plan jeg her opererer. Men ér det en mulighed? Jeg føler mig nok lidt "ramt" af dine indlæg, fordi det er gået op for mig, at nogle teoretisk set ville have mulighed for, i mit liv, at misforstå alting - så jeg blev "dullen" i forhold til min X-kæreste og højt elskede ven. Forskellen er så, at vi aldrig har gået stille med dørerne angående vores venskab. Selv har jeg dog i indledningen til forhold overvejet om det skulle forties indtil jeg ligesom havde fyren "helt på krogen". Men nej - jeg valgte at ligge kortene på bordet - ikke bede om tilladelse eller forståelse - blot ærligt sagt - at kunne det ikke accepteres - så måtte han gå. Faktisk var der en der valgte den vej. Godt det samme, det glæder mig at jeg fik skilt ham fra allerede der. Min X er en af mine allerbedste venner. Vi taler om alt og intet - spiser sammen - ordner heste (vi boede sammen da mine 3 stk plage blev født hjemme, så Martin har været med fra starten, og forguder de kære "små") - giver hinanden fødselsdagsgaver - griner og græder. Da min seneste X gik fra mig - da græd Martin for mig allerede i tlf, og var en af de første til at trøste mig. Hans kæreste har det godt med vores venskab, men har nok, ligesom mine potentielle livsledsagere, ikke fået ret meget valg. Ligegyldigt hvad - så er hun en DEJLIG pige, og jeg er SÅ glad for, at Martin har fundet hende! Jeg ved godt vores "sag" er meget anderledes - der er ingen fortielser, men det jeg tænker lidt er, at hvis så mange (jf. den gamle tråd) kan dømme så meget på grundlag af et indlæg på HN - hvad tænker så ikke naboer, periferere venner osv om Martin og jeg... Er jeg mon "dullen" - eller er han.  Det var da en titel jeg ville være ked af, at have på mig, på baggrund af, at jeg stadig kan se utroligt meget godt, i den mand jeg brugte en del år af mit liv på.. Bare ikke på kæresteplan! Nu ved jeg godt - at nogle partout VIL have den opfattelse, at det er forkert at være venner med sin X... Men det er jo bare endnu en håbløst umulig fordom at mane i jorden. Bare en tanke... Milla
Til Milla: super at du har sådan en god ven i din ex..;o) Meen såfremt at "hans" havde rent mel i posen så bude hele det show og hemlighedskræmmeri jo ikke være nødvendigt...!!!! "Hansine" har jo efter sigende disset både hendes 3 søskende og veninde (måske flere hvem ved) for hans skyld...lyder for mig som meget manipulation og et ikke super godt forhold desv. Og jo, vi har så "kun" trådstarter's vinkel på dette, meen den virker nu rimelig reel i mine øjne... Jeg har selv stået i begge "lejrer" altså har været "veninden" "hanssine" og "ex'en" (dog en ex som Milla ;o) - og det dur bare ikke for nogen parter såfremt at Hans ikke er ærlig og reel... Såfremt at han var dette ville disse problemer ret sikkert ikke have været der for nogle af parterne...Hmmnnee.. Men ja...lad hende være sålænge at hun ved at hun bare skal ringe når hun er klar til det....altså når hun selv har fundet ud af at det er knap så super det hele...!!! Yderligere så har jeg da også et par gode gl. veninder, der desv. er så Jaloux at vi ikke kan have kontakt når de har en kæreste...det må man jo så bare tage med, og så snakker vi bare sammen i de perioder hvor de så ikke har nogen...(da sådanne forhold sjældent holder så længe..Hmmnee) - men dem giver jeg også plads, og vi kan uden problemer tage tråden op selv efter et par år...;o) Mvh.