Vi er nogle tøser som har en VIP-klub, hvor vi møde og skiftes til at have temaer for maden. 1. runde var livretter og vi fik: Sushi, fastelavnsboller / frikadeller + kartoffelsalat / +spinat roulade + isdessert / kyllingfilet m. pasta salat 2. runde er landetema og indtil nu har vi været rundt om: Japan = sushi Italien = hel laksefilet i ovn m. krydderrier og frisk paste og salat og en lækker isdessert Nu er det så min tur næste gang og jeg er bare helt blank - kan komme i tanke om noget, men ikke noget helt genialt. Har tænkt følgende: Spansk = tapas Turkisk = humus, oksefarsspyd og lammespyd og salat nordisk = ???? Ja - min madopfindsomhed er altså ikke så stor... det behøver ikke være hverken særlig svært eller dyrt - bare tydeligt og "sjovt" fra et eller andet land... Så nogle som har nogle gode idéer??? Mange hilsner Rikke
Mexicansk kan da nærmest ikke blive mere tydelig  Tacos, tortillas MUMS!
he heh.... lige præcis mexicansk kan det ikke blive   Vi arbejder nemlig alle et sted hvor vi skal spise på job med unge mennesker - så det er mexi MINDST én gang i ugen.... Ellers giver jeg dig ret i at den er nem og meget tydelig. Rikke
Hvad med indisk? F.eks forskellige curryer, naan, chapatti, samosaer, ris osv
Brock wurst mit sauerkraut.... Amerikansk Burger/ spare ribs Nordisk Svensk pøsleret/ stegte ål med stuvede kartoffler Har selv iår holdt græsk team Lammesteg/græsk salat/tzakikiiiiii ummmm kh heidi
Så siger vi Ghanesisk Fufu eller Tanzaniansk Ugali med sauce med ben og kød osv. i. Med masser af chili, og skal self. spises med hænderne. Nummenum!  Elleeeeer, hmmm... Russisk. Vodka med vodka. Hvad er egentlig typisk russisk? Kina med wok mad.
Eller kinesisk... noget med nudler, wokkede ting... Og selvfølgelig med spisepinde!!
hvad med spansk....paella (staves)
Her er et link med en masse opskrifter fordelt efter lande til inspiration:
Vil gerne lige høre andres erfaringer om lignende valg: Jeg har en 14-årig vallak som pt. er halt og måske, måske ikke bliver ridehest igen. Har meget længe gået med tanken om at købe et føl eller 1-årig, og det er (lidt ligesom når kvinder bliver skruk samtidig med omgangskredsen   ) blevet til noget mere end bare en strøtanke, efter 2 af pigerne i stalden kom trækkende med hver deres dengang lille vidunder - som nu er blevet til større vidundere (specielt den ene). Men jeg føler det som om jeg er utro, som om jeg er i gang med at investere i en ny og yngre kone og ikke bare en "dum hest", og derfor er jeg stadig i tvivl, selv om økonomi og tid tillader både 5 og 10 heste. Er der andre herinde der har haft lignende overvejelser? Og hvordan er det rent faktisk gået når I har anskaffet jer nr 2? Er det gået udover tiden til og måden at opfatte og bruge nr 1 på?
Jeg gik fra overvejelse til handling og vil sige pas på, de formerer sig i stalden og pludselig har man mange. Jeg har 8 muler og de bliver alle nusset og kysset dagligt.
Ja PAS på, de formerer sig nemlig hurtigt!! Jeg gik fra ikke at have nogen, til 1 føl, 1 ridehest jeg købte tilbage og så lige 1 føl mere på 3 måneder.. Så nu har jeg 3.. De bliver alle nusset og kommer i "træning" hver dag 
Jeg købte også cappo da min gamle hest ikke kunne rides længere, og jeg syntes det var svært. Så fik min datter pony og så blev det ligesom lettere. Så købte min mand en hest og pludselig var vi en hestetosset familie som brugte alt vores tid på de 4benede. Status er nu, Jeg har 1 hest, min mand har 2 heste og vores datter har 3 ponyer. Alle bliver kysset og elsket lige højt!
Stella: sådan tænker jeg også og dejligt at høre  Kære Jette: Jeg er helt med på, hvad du mener, og har været omkring dette i mit hovede. -for kan jeg på sigt leve med, at jeg bare ikke kommer til at ride dressur/undervisning/stævner osv.? Og du provokerer bestemt ikke mig -du er bare omsorgsfuld  Hvis Sida skal være skovtrold, så skal han være det. Og ikke kun for nogle år. Det jeg mente var, at han måske skulle gå og tulle på folden x antal måneder, altså give skaden ro. Det skal han have uanset. I hvert fald har jeg meget svært ved at forliges med tanken om at aflive min hest på 6 år, som overhovedet ikke viser nogen form for halthed og i øvrigt går og er lalle-glad. Det KAN jeg bare ikke. Om han bliver dressurhest igen er ikke så vigtigt for mig mere. Vi er i gang med "projekt børn" herhjemme, og seriøs ridning er jeg ikke motiveret for længere. Jeg tror hverken på Sidney som dressurhest eller en ny hest som dressurhest. Jeg har efterhånden været så meget igennem med mine heste, at jeg er blevet træt. Træt af at jagte en drøm der bare ikke VIL gå i opfyldelse for mig. Min glæde over Sida er så stor i det daglige, og hvis jeg kan ride ture i det fri (gør jeg alligevel mest), og få en dejlig galopper i ny og næ, så er jeg mere end tilfreds -så længe jeg VED at hesten nyder det. Men men men jeg tænker stadig. Og afventer noget før jeg kan træffe en beslutning. Og så har jeg ikke hørt fra forsikringen endnu, så jeg ved reelt ikke hvad de siger... der udover har jeg slet ikke diskuteret det med manden endnu, og hans mening betyder også en del.. Men det kommer jeg til imorgen. Knus
Sandra Cashew: Tak   Jeg prøver virkelig at gøre det bedst muligt for dem. Correy: Ih hvor jeg føler med dig   Men umiddelbart lyder det som om, du har gjort det du kunne, i forhold til hvad jeg kender til KS. Sidney havde jo KS i mild grad, og fik fjernet en torntap i august 08. Det blev opdaget tilfældigt ved handelsrøntgen. Han er kommet sig helt efterfølgende. Men han havde ikke ondt af det som sådan (eller han viste det i hvert fald ikke). Men det kræver en del og er en dyr operation (avler gav 20.000, og det er vist dyrere nu har jeg hørt). Der udover er det 1 ud af 2 heste, som ikke kommer sig på trods af operation.. Det er virkelig svære odds at være oppe imod  Stod jeg med en KS hest, som jeg havde haft i træningsterapi osv., og som stadig ikke var blevet bedre, så havde jeg nok stoppet... Din hest viser jo også, at hun har ondt, ikke? (stejler osv.).
Jeg har en 13 års vallak gående, som reelt er dødsdømt 3 gange! Købte den for 9 år siden, af en rigtig @!#$ hestehandler.. Lang historie, men kort og godt gik hesten ik igennem handelstjek pga sabelben og ikke ok i bøjeprøve på forben! Hesten sku ha været retur, men det endte med, at jeg beholdte den, efter samråd med advokat og dyrlægen.. Dyrlægen mente, den ku holde max 3 år som ridehest.. Problemer havde og fik jeg, men jeg gjorde, hvad jeg følte var det rigtige for hesten i samråd med smed og dyrlæge.. Senere fik hesten et problem bagtil.. Hesten blev scannet, røntgen, ledbehandlet mv.. Dyrlægen sagde tilsidst..Luk hesten på fold i 2 mdr, og "glem du har den".. Er den stadig ikke ok der, sender vi forsikringspapirerne.. Hesten blev bedre, men var ikke helt ok endnu..Jeg gav hesten fri et år, og trænede den langsomt op igen.. Hesten kom op og gå LA4 på distriksplan.. For 3 år siden, begyndte hesten at modarbejde i dressuren..Den blev kørt i røntgen igen igen, og nu viste billederne spat og nogle nydannelser på et par torntappe..Dyrlægen synes ikke den sku igennem flere ledbehandlinger mv, men sagde, at den godt kunne bruges som hygge/skovturshest.. Han ville gerne skrive til forsikringen, hvis jeg ville det.. Jeg tog hesten med hjem, og tænkte lidt frem og tilbage, om jeg orkede at "bøvle" mere med den.. Jeg besluttede at beholde den, og så bare "pensionere" som dressurhest.. Skæbnem ville så, at de 2 andre heste jeg har, igennem en længere periode begge ikke kunne rides.. Jeg havde derfor kun min "pensionist" at ride på, og da den ELSKER at arbejde og være i hænder begyndte jeg at ride lidt dressur på den.. (manglede det fra de 2 andre, så ku ikke dy mig   ) Hesten var rengående og faktisk godt gående.. Idag skåner jeg stadig hesten, men den går atter dressur, og jeg rider stævner på den igen  .. Hesten er idag bedre end nogensinde, og stortrives...og jeg tror/håber, at med den måde den bliver redet på idag, kan den leve mange år endnu... Med den her historie vil jeg blot sige, at indimellen kan man være heldig.. Jeg har sidste år aflivet min 8 årige dressurhest, som jeg også havde kæmpet med igennem lang tid.. Hesten her kunne også have haft et godt liv som selskab/hyggehest, men han havde sindet imod sig, og jeg ville ikke risikere, at den blev solgt videre eller mistolket, hvis jeg valgte at sælge den, når den havde flere diagnoser som aldrig måtte mistolkes.. Jeg havde ikke lyst til 2 selskab/hyggeheste, så jeg gav ham fred (med accept at forsikring).. Det koster mange penge at have hest, men jeg er så heldig at have mine heste herhjemme (elles havde min "pensionist" nok heller ikke levet idag..) Jeg kan sagtens følge dit dilemma..Jeg er glad for, at jeg valgte at give min de chancher den har fået, også selvom det har kostet mange penge i dyrlægeregninger og smederegninger med specialbeslag mv.. Den har altid været fulgt af dyrlæger (ikke den samme igennem tiden) så det har på intet tidspunkt været dyrplageri.. Grunden til at dyrlægerne har dødsdømt den, var pga, at jeg er konkurrencerytter og det mente de ikke den ville kunne holde til! Dyrlægen siger idag, at den ser utrolig godt ud og er imponeret af den er så godt gående som den er.. Det eneste jeg idag gør ekstra for den er specialsko, MSM i foderet, og BOT på benene om natten, når den står på stald  Håber du finder den rette beslutning for DIN hest! Mvh Ulla
Lad være hvis du er i tvivl, og hvis din hest ikke lider. Du får aldrig muligheden for at få den hest tilbage. Beslutningen om aflivning kan altid tages... For 1½-2 år siden stod vi i samme svære situation, da min den gamle dreng var død syg on/off nogle mdr.. Hans blindtarm var ved at stå af. Vi brugte en masse penge og tid på at redde ham, og vi var lige ved at give op. Den eneste grund til vi ikke gav op, var at jeg ikke følte det var rette tid for at han skulle afsted. Nu har der 7-9-13 ikke været noget siden foråret 2009... Min første hest Balu blev aflivet akut marts 2005 - jeg var ikke i tvivl om at beslutningen var den rette. Jeg kunne se på ham at han ikke kunne mere smerte.
Jamen så synes jeg bestemt at han skal forblive i live, netop hvis han ingen smerter har og sagtens kan trives med fold, skov og hvad du nu kan finde på at sjove ting med ham.  Også hvis du/i er ved at finde ud af andre ting i livet (de der unger   ) For så er det at folk siger, tiden bliver knap når man har sådan nogle små poder. og måske du vinder i Lotto eller lign. så kan der jo blive til flere heste på egen gård.  KNus.
Vi har besluttet herhjemme at træde lidt på bremsen. Nu får han bare tid og ro og underholdning hver dag, så må vi se om den lille mand kan trives med dette... Det vil jo vise sig med den energi han har.. Masser af foldtid er i hvert fald et must for ham. Og han får ingen behandling, for det er så usikkert med resultatet, og øger kun chancerne med 10%. Nu står han natten over med sine BOT gamasher, og kommer ellers bare på fold de næste mdr. Så ser vi efteråret an.. Mange tak for alle jeres indput. Selvom det helt og holdent er min absolut egen beslutning, så hjælper det alligevel at få andres tanker på banen  Mange hilsner fra en mere rolig Kristina og en glad Sidney I skal da lige have et billede af en af vores hyggestunder:
Sikke et dejligt billede af dig og Sida  . Jeg tror bestemt, du har taget en god beslutning ved at vente. Man kan ikke aflive sin hest før man ved i sit hjerte at det er det eneste rigtige at gøre. Min egen erfaring med alt her i livet er, at man skal lytte til sit instinkt, fornemmelsen i maven, for ellers kommer man til at fortryde det resten af sit liv. Dit hjerte vil tale til dig når du er klar, måske om et par måneder, måske først om ti år  .
Walle: Sikke en solstråle historie. Stor tillykke!!   Jeg er nu lidt mere skeptisk mht. Sida´s karriere som dressurhest, da det jo er gaffelbåndet.. Og det ER en skade, der stopper mange hestes karriere.. Astatine: tak. Han er min øjesten, og han giver mig disse kram hver eneste dag, hvis jeg lægger op til det    Jeg har ikke truffet en endelig beslutning, det gør jeg, hvis de næste par mdr. viser mig, at han er tilfreds med sit liv, og forblive rengående. Men det har givet mig noget ro i hovedet, at jeg ikke er presset til noget med det samme, som jeg føler er forkert. Jeg støtter dig 100% i din beslutning, det er det rigtige du gør. Og det viser kun hvilken ansvarlig og kærlig hesteejer du er. Havde Sida haft ondt, var det også et farvel til ham. Tak for dine svar og opbakning Mange tanker fra os
Der er sket en del siden sidst, jeg skrev.. Jeg synes jeg vil skrive, at vi har truffet en beslutning om, at Sidney skal have fred. Jeg har vævet meget frem og tilbage, og det har været en forfærdelig tid efter Højgård, hvor vi fik diagnosen. Men situationen er blevet mere og mere vanskelig. Både fordi jeg skal finde et andet sted til ham med mere foldtid, (så skal han flyttes igen igen igen, fordi folk ikke overholder aftaler om foldtiden alligevel)og fordi vi er ved at sidde noget vanskeligt i det mht. hest/økonomi. Manden er begyndt sige stop for flere behandlinger. Han tror ikke længere på det. Han betaler bare ved kasse 1, og det eneste han har set, er mig der er ked af det, bekymret og ulykkelig over, at jeg ikke kan få en ridehest ud af det. Hesten har stort set været syg, siden vi købte ham (og før det havde jeg 2 syge heste, som måtte aflives med 2 års mellemrum), og jeg er begyndt at spekulerer på, om ikke jeg bare udsætter pinen for både hesten og jeg ved at vente i det uvisse.... Jeg er begyndt at tro, at det er utopi at tro han kommer sig, og han trives desværre ikke med bare at stå stille. Han har en myretue de første 2 mdr., han skubber og maser, når jeg lukker boksdøren, fordi han vil ud, kan ikke stå stille på staldgangen osv osv. Nu er han bare slukket. Står bare og hænger inde i boksen, når jeg kommer. Hans humør er lidt bedre når vi har gået en af vores lange ture, men det er ikke det samme længere. Han er simpelthen så ked... Jeg kan ikke holde ud at se min hest sådan, så nu må han have fred. På mandag d. 4 oktober siger jeg farvel til min elskede dejlige Sidney <3 
Sikke en trist slutning på tråden  Men jeg vil nu alligevel sige, at jeg synes du er SÅ sej. Tænk sig at skulle dette igennem.. Og så endda for 3. gang. Men din hest er heldig. Tænk sig at have en ejer som dig, der virkelig er sit ansvar voksent  Selvom det er hårdt, er jeg sikker på, du har truffet den helt rigtige beslutning - Det er det bedste for din hest, og hvordan skulle det kunne være forkert? Jeg håber, du får sendt ham godt afsted på mandag. Jeg vil sende dig en kærlig tanke. Trøsteknus herfra.
Åh nej, hvor er det bare trist   . Nu fik du mine øjne til at løbe i vand...måske fordi det kun er 3 uger siden jeg måtte sende min smukke hest over regnbuen. Du skal være stolt af at du kan tage beslutningen. Det er så svært, men det er det rigtige. Chancerne for at din hest ville kunne komme sig over en skade på gaffelbåndet i et bagben er uendeligt små, så du må ikke føle at du ikke har givet din hest alle chancer. Det er bare så usandsynligt at du nogensinde ville få ham til ridehest igen, og det er så tydeligt at han bare kun trives som ridehest. Jeg føler med dig mere end du aner, og jeg kender dig ikke engang. Stort trøstekram!
Hej Kristina Jeg er helt sikker på at du har truffet den rigtige beslutning, og din hest skal være glad for at have en ejer der stopper istedet for at ride videre på en hest der er lidt "bøvlet" du har kæmpet og fundet årsagen. Det gør altid mega ondt at sige farvel til dem, men tænk på hvor heldig han er at have haft en ejer som dig! Hilsen Mikala
Tusind tak for jeres opbakning, det betyder virkelig meget midt i al sorgen... og det mener jeg virkelig. Stedet hvor vi har ham opstaldet, vil ikke have døde heste liggende, så jeg var ved at gå i panik forleden. Jeg kunne bare ikke bære, at Sida skulle ud og køre for at komme til en dyrlæge og stå på en klinik i sin sidste time (Sida stresser nemt i øjeblikket). Så igår gik vi en tur rundt med Sidney i området omkring gårdene, og fandt et sted på et stykke jord. Min mand spurgte ejeren af jorden, om vi måtte bruge det. Han var så sød og venlig, og sagde at han selvfølgelig ville hjælpe os.. Så min kære mand trækker Sida afsted til det specielle sted, vi har valgt sammen, hvor han er rolig og der er masse af græs og æbletræer. Dyrlægen møder min mand der, og så får lille Sidney fred.. Min mand elsker Sida, men for min skyld skåner han mig for endnu en aflivning og gør det for mig, selvom det er svært for ham. Sida har altid været så glad ved synet af min mand, og de har tilbragt så mange hyggetimer sammmen.. Jeg troede aldrig, jeg kunne holde mig væk, men jeg KAN bare ikke igen.. Jeg vil huske Sida som han var -glad, positiv, frisk, bøllet, venlig, sød, varm og blød og min dejlige kramme-bamse..
Du har taget en god beslutning for dig og din hest. Det er nok nu, og han skal have fred. Det er smertefuldt at gøre dette, men jeg er sikker på, at det på sigt vil give dig en indre ro. Jeg føler med dig og bliver berørt af at læse om dine tanker og kærlighed til din hest. Jeg ønsker for dig at de sidste dage med din hest bliver fyldt med varme, selvom det er nogle svære dage at komme igennem. Fortæl din hest hvor meget han betyder for dig, jeg tror det vil hjælpe dig lidt.
Det er godt at I fandt en anden løsning så hurtigt, men blev da godt nok noget vred på dit opstaldningssted, da du skrev de ikke ville have døde heste liggende!! Det drejer sig jo om max 24 timer før de er hentet, og hvis man driver sin heste-pension proffesionelt, så ved man at aflivninger er en del af pakken. Det er så uendeligt vigtigt for de fleste hesteejere at hesten er helt afslappet og på hjemmebane de sidste minutter  . Men det er super, at I har fundet et godt sted, som lyder meget smukt med masser af græs og æbletræer. Jeg er ikke i tvivl om at Sida får en lykkelig tid til det sidste. Jeg forstår godt dine tanker om ikke at være der til allersidst. Jeg kan fortælle dig hvad jeg valgte at gøre for tre uger siden, da det var mig der skulle gennemleve, hvad jeg betragter som de sværeste timer i mit liv. Måske har jeg levet en meget beskyttet eller heldig tilværelse op til nu, men det var virkelig det værste jeg endnu har oplevet selvom alt gik fuldstændig som det skulle uden nogen overraskelser. Hvis du ikke kan klare en sådan historie lige nu, skal du vente med at læse det til engang i næste uge. Men det er en smuk historie...hvis sådan en sådan historie nogensinde er det. Jeg ankom til stalden to timer før dyrlægen, hvor jeg sad og drak the en times tid sammen med min søster, mens vi kiggede ud over folden, hvor Landoff gik med sine tre kammerater. Konge på folden og stolt som altid. Vejret var helt perfekt. En time før gik jeg ud og kaldte på ham, og han gik glad imod mig fuldstændig som han plejede. Jeg striglede ham, mens han guffede hø og fik ælbler, ca. 4-5 kg gulerødder og 35 kys på mulen  . Bagefter gik vi ude langs ridebanen, hvor græsset stadig var rigtigt langt og godt ind til dyrlægen kom. Vi gik tilbage til stalden hvor han fik den beroligende sprøjte, og så trak vi ham bare lige uden for stalden hvor der var en lille plads. Han var helt afslappet hele tiden, og der var ingen stress. Det lykkedes mig at være helt rolig inden i og stærk. Jeg stod med hans hoved ind mod min brystkasse mens han blev mere og mere sløv, og så sagde dyrlægen at nu var det tid. Jeg kyssede ham en sidste gang, og gav så træktovet til vores staldmutter, som Landoff også kendte godt, og så gik jeg og min søster lidt væk, så vi ikke kunne se. Jeg havde besluttet at jeg bare ikke kunne se ham falde. Efter 3-5 min gik jeg tilbage og så ham bagefter. Han så fuldstændig fredfyldt ud. Med let lukkede øjne og tungen helt på plads inde i munden. Han havde sandsynligvis været helt væk inden han faldt. Jeg blev kun ved ham et lille minuts tid og så kørte vi væk. I bilen havde jeg med mig fem store flotte billeder af Landoff og jeg, som jeg blev ved med at kigge på, mens vi kørte væk. Billederne hjalp mig meget, tror jeg. I de første 3-4 timer kunne jeg kun se ham ligge og være død, og det fyldte meget, men hen af aftenen kunne jeg igen huske og se ham meget tydeligt glad og levende foran mig. Og sådan har det heldigvis været lige siden. Jeg husker ham præcis som han var glad og frisk, fræk og fjollet og uendeligt smuk. Jeg forstår dog godt, at du har bedt din mand være der istedet for dig selv. Jeg havde ikke noget valg, da min hest havde meget lidt tillid til fremmede, og jeg havde ingen part på ham, så den eneste person i verden der kendte ham godt, og som han kendte godt, var mig. Derfor var jeg nødt til selv at være der det meste af tiden, selvom det var hårdt. Jeg tror, jeg var nødt til at gå tilbage for rigtigt at kunne forstå det. Det havde hørt fra andre at det tager længere tid at komme sig over det, hvis man ikke har set sin hest død. Man ser dem overalt og forestiller sig dem overalt. Jeg ventede en uge før jeg tog tilbage til stalden, og det var okay at være der. Jeg kiggede ud over folden, og forestillede mig ham ikke gå der. Jeg kiggede på den tomme boks og forestillede mig ham ikke stå der igen. Jeg tror, det var fordi jeg havde set ham ligge der, at jeg kunne forstå, at han bare ikke er mere. Men fordi jeg havde været så meget med i processen vidste jeg bare, at den måde han var kommet afsted på var helt perfekt. Jeg ønsker at din sidste dag med Sida må blive smuk og fredfyldt, og at du kan finde din indre ro og styrke frem. Man bliver tit overrasket over hvor stærk man bliver i sådan en situation. Jeg er sikker på han får en god rejse. Jeg læste engang i en bog, at alle heste fortjener på et eller tidpunkt i deres liv at blive elsket af en lille pige. I Sidas liv er du den lille pige. En lille pige der tør tage et stort ansvar! Stort trøstekram
medfølelse herfra - det er næsten ubærligt. Men - hold da op - dit opstaldningssted, det var dog det værste. At de vil være bekendt din sidste stund med din hest, skal foregår på "fremmed jord" væk fra hestens "hjem" de skulle skamme sig. Håber du på et tidspunkt for overskud til at fortælle dem, at det IKKE er iorden. Da jeg stod i en stor stald, blev en hest der - en sjælden gang imellem - skulle aflives, ført over på den anden side af vejen ved foldende, aflivet med udsigt over "sine" græsmarker, og dækket med en pressening. Det er altså ikke så svært. Men hvor er det synd for dig - trøstekram herfra. .