...har i ikke hørt om den danske møgunge   på 22 som har vundet VM i poker i dag over en russer?! Heldige r*vhul siger jeg bare! Kunne han ikk lige dele bare en kvart mill ud til mig så jeg kunne komme af med mine lån *GG* Så ville jeg godt nok være MEGET lykkelig hehe Og som min veninde sagde " gad vide om han er single " 
Det er som ikke henvendt til noget specielt herinde   Det er bare generelt jeg oplever at folk tænker lidt *Hvor herre bevares, hvorfor i alverden kan du så ride og have hest?* Og det er da måske også underligt, men nu er det jo ikke fordi, jeg fysisk ikke magter et arbejde, det er psykisk og hesten hjælper jo som bekendt på psyken  Så bare generelle tanker om hvor ked af jeg er over manges holdning til kh, for så føler jeg også de skærer mig med over. En person som nægter at få pension, fordi jeg ønsker, håber og tror på at jeg hurtigst muligt kan komme i arbejde. Desuden er jeg sygemeldt, for som jeg har det: Kunne jeg klare aktivering, kunne jeg også klare et job. Og jeg kan blive ansat på et bosted når jeg vil, jeg har bare måtte takke nej, fordi jeg pt ikke har overskud til det pga træthed. Og sikke en fiaskofølelse, når jeg så inderligt gerne ville  Men igen, bare tanker
Mit indlæg er ikke en hentydning til dig. Bare for at gøre det klart. Jeg har eksempler i nærmeste famile, hvor jeg tænker; hvorfor er de mennesker ikke for lang tid siden blevet istand til at klare sig selv ? For jeg kan jo se at de selvsamme mennesker kan klare så meget andet...... Det gider jeg ikke betale til. Mvh Janni
Jeg kan sagtens forstå, at du let kan føle dig "skåret over samme kam", da man ikke kan se, at du er syg, og ikke en af dem som bare udnytter systemet... Desværre er der ikke meget, at gøre ved det, så længe nogle kommuner lader folk på kontakthjælp - altså de raske - gå i måneder, uden at lette måsen. Det er ærgeligt for dig. Jeg har det på samme måde med min førtidspension, hvis folk begynder at spørge, så remser jeg op at jeg fejler bla bla bla bla, det hele, for det skal ikke være sådan, at folk bare tror, at det er noget man får, fordi man har blå øjne... så jeg forstår dig meget godt. I øvrigt, så ved jeg ikke om det er dig, eller i denne tråd, men jeg har læst et indlæg her på HN på et tidspunkt. Det var en pige, som sagde nej til pension, fordi det ville hun ikke, hun ville arbejde, dog kunne hun ikke nu. Dertil vil jeg sige, at det er dumt at takke nej. Der findes i dag regler, så man let kan arbejde ved siden af pensionen, eller man kan få sin pension sat i bero, hvis man kan arbejde på et tidspunkt... hvis du gjorde det, ville du få ro nu, blive fri for at opleve en kamp, tage den tid du skal bruge, på at komme på toppen, og så gå til din sagsbehandler engang og sige, at nu er du klar til at prøve, du tror du kan nu.... (altså kun hvis det virkelig var dig, som har skrevet det) - håber du forstår mig, kan godt se det lyder lidt klodset.... Men der sker noget inden i mennesker, når man slipper for det pres, enten at skulle ud i arbejdsprøvning, eller man presses med en pension, man ikke vil have... Det er aldrig for sent at gå til sin sagsbehandler og sige, at nu tror man, at man kan arbejde, og man gerne vil prøve... Blot en ide...
Jo det var nok mig  Da jeg valgte at søge pension i sommers, satte min sagsbehandler det i gang og jeg fik af vide, at jeg skulle i arbejdsprøvning. Jeg spurgte hende hvor længe det ville tage, og hun indrømmede, at det sagtens kunne tage mere end et år. Ja, nu er der gået et halvt år, jeg kan stadig ikke arbejde, men det tror jeg virkelig på jeg snart kan! Jeg har det (som regel) rigtig godt psykisk og har styr på min sygdom. Det eneste problem lige nu er, at jeg er meget meget træt i perioder. Jeg blev indlagt i januar 2005, siden da har jeg meget tæt på altid sovet middagssøvn. Jeg har ikke lagt noget særligt i det, før jeg fik det så godt 'at jeg fik mit liv tilbage' og ville begynde at kunne nogle flere ting. Jeg er stoppet med en af de to former for medicin jeg tager. Når jeg skal starte i mit nye behandlingsforløb d. 17, skal jeg skifte mit nuværende. Jeg skal som sagt til lægen og have tjekket om jeg f.eks. mangler jern - eller om medicinen(igen) har smadret noget indeni mig. Jeg kan ikke klare at føler jeg har nogle ressourcer, føle jeg har overskud psykisk og mod på at arbejde, men jeg kan ikke, for jeg ved aldrig hvornår jeg er så træt, at jeg knap kan trykke koblingen ned når jeg kører bil   (Jeg kan blive så træt, at jeg er meget tæt på at falde i søvn midt i en samtale!) Jeg har haft arbejde en måned, min arbejdsgiver kunne ikke acceptere jeg ikke altid havde overskud. Men heldigvis har jeg en forstående sagsbehandler(lykkelig for den 'rette' diagnose) som giver mig tid til at få styr på det her, Mit mål er at begynde at arbejde efter jul, for for mig, er det lige så meget at bevise over for mig selv og andre at denne sygdom, den kan jeg godt komme over! At jeg er stædig nok til at ville vinde over den - og jeg gjorde det. Jeg vil ikke have pension før ALT er prøvet, det kan jeg bare ikke. Jeg vil så gerne udnytte de ressourcer jeg har på at hjælpe andre mennesker, fordi jeg har en erfaring på det, mange af de mennesker jeg vil møde, sidder med i dag. Pension kan jeg bare ikke acceptere, lige nu. Undskyld til trådstarter for sidespringet
en del der går på kontanthjælp er dovne, en del er syge og kan ikke tage et arbejde, nogen kan ikke få et job og andre trænger til et spark bagi for at komme igang. Min søn på 20 er på kontanthjælp. Ikke fordi han er doven, tværtimod. Han har aspergersyndrom, en form for autisme, men går på vuc, hvor han har taget videregående skolegang, og har et dagtilbud på autismecenter Nordbo. Han er ikke dårlig nok til at få pension og ikke rask nok til at kunne tage et fuldtidsjob, han håber at han ved at komme ud i erhverspraktik, kan få en beskyttet læreplads. Nu er det sådan med den form for syndromer, at de skal lave noget som interesserer dem, ellers går det helt galt, så han kan ikke bare komme ud og stå ved et samlebånd, men skal lave noget med computerer, da det er hans store interesse. Man bliver ikke fed at at være på kontanthjælp, og nu har de sat hans ned til 2400 kr om månedet, da han har været på hjælpen siden han blev 18år. Heraf skal han betale 500kr til transport hver måned, resten er så til tøj, mad og ellers alt hvad han har brug for, hvis han kunne tage et normalt arbejde gjorde han det, men sådan spiller klaveret ikke, så det er ikke på grund af dovenskab at han går på kontanthjælp, og der er rigtig mange af hans slags.
Jeg er ikke et sekund i tvivl om, at der sidder nogen og hygger sig på deres kontanthjælp. Men hvem er det lige der skal vurdere, hvem der er dovne og hvem der ikke er? det må være dejligt nemt, at dømme folk på absolut intet grundlag. Min læge gad ikke at spilde sin tid på at sende mig til en specialist, så det var meget nemmere bare at kalde mig hypokonder. Hvilket selvfølgelig resulterede i, at kommunen forlangte mig i arbejde, fordi jeg ikke kunne få en lægeerklæring på at jeg var syg. Så jeg brugte over 4 år på at være skiftevis på kontanthjælp og ude i arbejde i meget korte perioder, hvor jeg hver gang måtte se i øjnene at jeg ikke kunne holde til det fysisk. Pga. et lægeskift kom der pludseligt skred i sagerne, og jeg blev sendt på rygkirugisk og fik langt om længe min diagnose. Og med den fulgte alle retningslinierne for hvordan mit liv skal være frem over. Derfor får jeg nu revalidering fra kommunen og er igang med ny uddannelse. Og nu er det jeg kommer i tvivl om, om jeg så stadig er doven? Eller om det er gået over nu? Selvom jeg som enlig mor til 2 har arbejdet fuldtid som bygningsmaler, har det sandeligt ikke holdt folk tilbage for at stemple mig som doven efterfølgende. Jeg plejede jo ikke at fejle noget, så det var nok bare pjat. (Klart, bare fordi man ikke kan se det på mig...)
ja jeg er nu osse på kontanthjælp... Ikke at jeg nyder det... Jeg ville skal i se nok hellere ha en udbetaling der er lidt større end 4000 kr pr mdr i stedet. Men synd for mig. Jeg har færdiggjort arbejdsprøvning og venter stadig på afgørelsen mm fra kommunen. De har ikke overholdt den tidsfrist de lovede mig til sidste møde som nu fører en masse skidt med sig- bl.a. at jeg i mellemtiden når at fylde 25 og derfor ikke hører hjemme i ungeafd. mere og skal skifte sagsbehandler. Mon det hele går hurtigere el bedre af det... Det tror jeg ikke. Jeg vil gerne påpege at de på kontanthjælp som er dovne har et problem. For det er de færreste på kontanthjælp der bare kan gå og dase den af uden at røre en finder som lovgivningen ser ud. Man kan være doven men det hjælper altså ikke, for man ryger altså i aktivering alligevel. Det er kun hvis der er grund til ikke at være det man ikke kommer det- som eks. jeg har pt. da de ikke er kommet med løsningsforslag efter endt arbejdsprøvning endnu som lovet og jeg ikke kan el må hva som helst. Så jeg forstår ikke den der med at mene kontanthjælpsmodtagere er dovne- for faktisk laver de fleste i aktivering jo da reelt arbejde men for langt færre penge. Og det sparrer kommunen så endda penge på i det at de ikke skal betale en reel løn for reelt arbejde som de ellers under normale forhold vilel skulle. Eks. som i produktionshuset i Vejle.
Jeg har selv været på kontanthjælp i mange år pga psykisk sygdom. Jeg syntes det er mærget ærgeligt at folk skærer alle over samme kam og tror kontanthjælp = samfundsnasser. Har I overvejet at dem som rent faktisk har det skidt af den ene eller anden årsag aldrig står frem og siger "Hej Ja jeg er på kontanthjælp" fordi folk automatisk ville spørge "Hvorfor er du det?" og så skal man forklare at man rent faktisk ikke er rask på den ene eller den anden måde. Jeg var selv meget flov - når folk spurgte mig hvad jeg lavede så svarede jeg "på ferie" - også når jeg skulle have tid til f.eks tandlægen, lægen eller dyrlægen, når de spurgte hvilke tider der passede mig bedst. Jeg er i dag på revalidering og er igang med en uddannelse, jeg lider er socialforbi og har været igang med 2 uddannelser inden denne (begge på revalidering), kald mig bare samfundsnasser, men nogen af os gør altså vores bedste!
Person i denne tråd har skåret jer det får penge af kassen Danmark over en kam.... Og hvorfor være flov over noget I IKKE selv har være skyld i. Og så mangler jeg da lige beviser fra skribenten af denne tråd, ja beviser på HVOR der på HN står K-H=DOVEN ??? Ikke noget hun troer/mener/kan fornemme i en sætning...Næ nej vis mig hvor det står....
Nej ikke her - men generelt i danmark... Jeg har da tit fået at vide "Nå okay, du er på kontanthjælp - gider du ikke arbejde?" når jeg endelig har sagt jeg var på kontanthjælp - meget frustrerende....
jeg har også prøvet at være på kontanthjælp, gudskelov kun i kortere periode (½ års tid) pga svær depresion, og at jeg simpelthen ikke kunne få et job, ligemeget hvor mange ansøgninger jeg sendte eller hvor mange dørklokker jeg stemte. jeg kunne åbenbart i min kommune få lov til at gå og dangdere den i nogle mdr før jeg blev sent i aktivering, Men ikke om jeg gad det!! jeg pressede på med at komme ud og lave noget, og jeg fik ret hurtigt noget indefor kommunal rengøring. Før jeg begyndte blev jeg lovet et fast job efter nogle mdr hvis jeg passede mit arbejde. Og jeg knoklede derudad og passede arbejdet til UG. Men måned efter måned skete der aldrig mere, jeg fik alle skodjobbene, hang i chefen ofte for at høre om der var job til mig, men nix...intet, på trods af at andre havde sagt op, og andre nye havde fået fast job. jeg kan godt sige at jeg følte mig til grin og udnyttet, at her knoklede jeg på lige fod med alle de andre fastansatte, var altid klar til at tage en ekstra tørn, mødte op på alle de forskellige tidspunkter de manglede nogen. jeg fik kun sølle 4000 i mdr. for det. men aldrig blev jeg tilbudt ansættelse. men ja, jeg var jo meget billigere at have gående end en reel ansat. jeg lavede jo det samme arbejde. men, jeg skulle nok bare smile og være glad for de 10 psykologtimer kommunen betalte, for så var det vel iorden at jeg blev forbigået hver gang der var en ledig stilling og jeg knoklede til underpris. Jeg synes at kontanthjælp er fint, og det skal heller ikke være nogen stor indtægt man får af det, men det skal ikke bruges som billig arbejdskraft og derved holde folk fast i systemet som jeg oplevede. Jeg kom da heldigvis selv videre pga min stædighed. men hvad med de folk der ikke har den egenskab at kunne slå i bordet?? det er ved gud ikke særlig nemt når man er syg og gud ved hvor jeg fik styrken til det, når jeg knap nok kunne passe på mig selv i den periode. hjælp videre i systemet kunne jeg ikke få, og det var da også kun med en lægeerklæring i håndet og efter at have siddet og tudet i en time inde hos min meget søde og forstående socialrådgiver jeg fik 10 timer hos en psykolog. så må folk kalde mig doven eller hvad de vil. det er jo sjovt nok aldrig dem der har prøvet at være på kontanthjælp, eller anden offentlig støtte. De ved ikke hvor svær det kan være at danse med kommunen, hvor frustrerende det er at ville noget, men at blive bremset hver gang man selv tager initiativ til at løse ens problem. jeg spilte min tid og krafter ved at tro på hvad der blev sagt. men nu skal folk ikke tro at jeg ikke sætte pris på offentlig støtte! det gør jeg, for den er guld værd når men står med håret i postkassen. men der er meget i systemet der kunne gøres meget bedre.
osse været på kontanthjælp faktisk i 6 år og puha det var bestemt ikke for sjovt fik så til sidst 6500 da jeg blev 25 mææn ej var sku enorm glad da jeg kom ud af det system godtnok,jeg fik kontanthjælp da jeg ikke kan varetage et anml job på fultid og ventede derfor på flex job,så det skam ikke kun dovne folk der for bistand.mvh katrine
jeg har ofte været udsat for det samme. Man knokler på lige fod med alm lønnede og får ikke et tak for det- tilgengæld misbruger de en for det når nu man alligevel er der, og stadig kan de endda finde på at kalde en for doven på aktiveringsstederne osse. Ofte har man kæmpet for at få alm arbejde, og så kan de endda være med til (selvom de ikke må) ay hindre en i at få arbejde. I produktionshuset knoklede vi med fabriksarbejde- pakning mm. af bl.a. corona øl og tyggegummi, skulle stå op fra vi kom til vi gik, slæbe og gøre ved. Tænk sig EN gang i UGEN havde vi lov til at søge arbejde i TO timer den ENE dag!!! Der skulle man både være på nettet og finde arbejdet men osse kunne nå at skrive alle den uges ansøgninger. Behøver jeg sige hvor mange man kan nå at lave på en uge så? De kanlder det INTENSIV JOBSØGNING- jo tak hvis man med intensiv jobsøgning mener intensiv fordi man ikke ahr tid og skal sjuske sig igennem for at søge mest muligt og skynde sig helt vildt så er det skam MEGET intensivt må man sige.
Pas nu rigtig godt på, at du ikke selv dømmer folk, som du selv skriver, her er citat: Jeg kender personligt 5 personer, som går på kontanthjælp, jeg KENDER dem, det er dem jeg udtaler mig om.... Så kan man vist IKKE sige, at dømme folk på absolut intet. Den ene venter på læreplads, han har gået på kontakthjælp 4-5 måneder nu, han knokler rø... ud af bukserne med sort arbejde. Nøjagtig det samme, blot uden plan om læreplads, er de andre. Man skal altså passe meget på, hvis man påstår at andre ikke ved noget. Det er langt langt bedre, at man spørger dem, hvorfra de har det de kalder viden. Mit er VIDEN, og derfor har jeg absolut grundladg for det jeg siger...
jo jo men mon ikke det så kan kaldes VIDEN fra alle deltagednes sider i denne tråd?? Det er det jo hva enten det er individuelt, personligt, omhandler andre, er som fagperson el en af dem der står i det.  Jo der ER folk der blot dømmer uden at ha noget konkret viden- men det er der med alt såvel som det modsatte. Hold helt op jeg har skullet forklare mig mange gange- for jeg er jo ung og kan UMULIGT være skidt fysisk, for det tillader min alder jo slet ikke. Nej men var jeg nu eks. 50 så avr det noget helt andet for så ahr man haft år til at samle skavanker, så er det helt ok. Jeg kan ikke gøre andet end at forklare situationen- og så må folk jo om hva de går og tror. Jeg lever ikke for el genne mandre- derfor er det mig lige meget.