Godt nok hører jeg ikke under betegnelsen kloge hundefolk   men jeg har en kastreret hanhun. Han har fået meget mere ro i øjnene, men er stadig meget aktiv og glad. Desværre er hans mæthedsfornemmelse blevet lig nul efter kastreringen og pga. at stofskiftet nedsættes med 80% har jeg måtte tilpasse foder og motion efter dette. Socialt har han også forandret sig. Han har svært ved at tolerere, at andre hunde snuser til ham bagi.. Så spørgsmålet er vel, hvad man selv synes er bedst.
en kastereret hanhund, og kan kun anbefale det når man også har tævehunde. Min har på ingen måde ændret adfærd med hensyn til foder/vægt, er glad og livlig og trives fint med tævehunden uden risiko for stress og hvalpe. Så tror på man gør hunden en god gerning, da den undgår alle de stimuli en løbsk tæve indbyder til.
lige med på denne tråd med et spørgsmål. Er der nogen der har hørt om eller har erfaringer med kemisk kastration (lige som en p-sprøjte til tæver der holder et halvt år)? Er nemlig i syv sind om jeg skal kastrere min 4-års hanhund da han synes det er ret lækkert at strinte indendørs   så tænkte at man måske kunne forsøge sig med en kemisk kastration først og hvis det nedsatte strinteriet så at klippe kuglerne.
Min dyrlæge fortalte mig, at kemisk kasteration kunne man bruge som en "prøve". Det virker ikke så optimalt som kasteration, men har det bare en lille efekt, så vil en kasteration jo virke endnu bedre... Vi har jo også en kastrat og det er bare dejligt. Så kan han koncentrere sig om, at være familiehund m.m. Det har vi ladrig fortrudt, men spørgsmålet er bare om det er for sent, med en hund på 2 år, som godt ved hvad det vil sige at være HANhund??
Vi har en hanhund, som først er blevet kasteratet som 7 års, hos ham har der ikke været nogle problemer. Vores tæve har lige været løbsk, og det har raget ham en høstblomst. mvh Julle
blev kastereret i foråret som 9 årig, bl.a. fordi han var for tynd - det har været enormt godt. Han er stadig nøjagtig den samme hund bortset fra han har taget på og nu er på rationeret kost og måske er en anelse roligere.
Vi have en han, en dejlig lille blanding, han strintede inde, hvilket vi ikke kunne acceptere i længden, det var altså ulækker at finde ud af, at alt fra borde, stole, alle vores cd'ere, ja alt blev markeret. Det var ikke tissetrang, men markering. Vi fik ham kastreret, det hjalp ikke en dyt, så blev han samtidig kemisk kastreret, hvilket ej heller hjalp overhovedet, så vi endte med den uhyggelig konklussion, at enten skulle han være ude hund, eller vi skulle slutte livet for ham... Vi valgte at slutte det... Hele familien hylede hele dagen, men selv i dag, en hel del år efter, da er vi helt på det rene med, at vi gjorde det rigtige, han var en rigtig hygge-sofa hund, så at sætte ham ud i løbegård ville være slemt. Han var jo ikke klar over, hvor lang hans liv blev, men det gjorde ondt på os...
Vi har jo 2 styks dejlige killinger på efterhånden en 10-11 uger. De er super dejlige, men vi har et lille problem med deres kattebakke. Det er sådan en med låg og kuliltefilter. Vi renser den 2 gange dagligt og skifter det hele ud hver 3. uge. Men den lugter altså fælt alligevel. Vi har købt sådan noget sand, som klumper omkring deres efterladenskaber. Har i et godt råd? Eller skal man helt skifte kattegruset ud??
Intet mindre!  Nu har jeg altid gået og drømt om den rige onkel fra Amerika, og så viser det sig, at jeg har en 'rig onkel' i De Arabiske Emirater istedet for.  Ihvertfald har vi samme efternavn... Gad vide forresten om mailen er til min mand istedet for? Vi har jo ikke samme efternavn. Faktisk så bliver jeg samtidig lidt sørgmodig. Tænk engang at jeg havde noget ukendt familie, og inden jeg lærte dem at kende, døde de i en bilulykke.  Nå, men jeg må hellere få tørret øjnene og få gjort krav på mine millioner!     Forresten skal I ikke fortælle det til nogen! Det er en hemmelighed mellem min nye advokat og mig!