Jeg kan godt forstå, at det nogle gange er lidt svært at få gode stabile medarbejder  Se denne overskrift, fundet på jobindex   : Mon de fleste af deres kunder er kvinder  Hilsen Pia
Jeg lægger gerne ud. Jeg er ind imellem lidt hysterisk på det punkt. Det handler især om at ville "smide de sidste fem kg", selv om jeg ret beset er temmelig normalvægtig. Alligevel får jeg altid øje på den mindste lille delle, eller går i chok ved synet af antydningen af dobbelthage på familiefotos  Går også op i hår - min frisør siger det er askeblond, men jeg konkluderer at det ser GRÅT ud! Så farvet blir det, og ved den mindste udvoksning går alarmklokkerne i gang... Går aldrig på arbejde uden make-up og uden at have glattet mit ikke-ret-samarbejdsvillige hår. Står gerne op gudsjammerligt tidligt blot for at have oceaner af tid foran spejlet. Troede sådan noget her var et teenagesyndrom, men i en alder af 33 er det nærmest blevet værre... Er jeg i panikalderen? Og hvordan kan man have det fint med sig selv (for det synes jeg egentlig jeg har), og samtidig være så besat af det ydre? Det virker lidt modstridende. Hvad med Jer andre - er I også forfængelige og tør bekende det åbent? 
Jeg havde lige bestillt aflivning af min hest da hun har en rygsygdom, kissing spine, hun var deprimeret og ked af det, smerter i rygg. Hun havde ikke lyst til ret meget andet end at spise. Det var en hård kost at gennemgå. Samme dag som jeg havde talt med dyrlæge så fik jeg en besked om at min plejefar har lungekraft og er meget syg. Det har spredt sig til begge lunge og op i den ene skuldre og han kan ikke starte kemoterapi fordi han har en infektion i kroppen. Så det har været en dum dag igår. Men jeg har en anden hest som jeg kan ride men derfor er det hårdt at miste en jeg har været glad for og haft mange dejlige ridetimer med.
Hej Elisabeth... Jeg kan kun sige at jeg føler meget med dig, jeg står selv i den situation, at min elskede hest skal aflives engang i næste uge, og mange mange andre ting slås jeg også med ved siden af dette. Det er svært når man er i lange perioder med store udfordringer, pyha...
føler med dig.. det må virkelig være hårdt at få det oveni hinanden. fik min pony aflivet 31. maj, under aflivning valgte min kat at få killinger, men hun havde ikk prøvet det og modarbejdede det hele, dvs de sad fast fordi hun klemte ballerne sammen og kvalte dem. vi havde ellers ventet længe på dem og glædet os. så følte lidt lisom det bare var jordens dårligste dag, og troede ikk jeg ville overleve. men det gjorde jeg. kan godt se det her langt fra er lisom dit. men har virkelig ondt af dig.