Så er vinteren godt igang, og jeg står nu og skal købe nyt dækken til pletten. MEN, jeg er ret usikker på str, da jeg skal bestille i udland. Så jeg håber der er en derude der kan hjælpe mig med at oversætte denne   size guide til dansk str. Jeg skal bruge dækken i str 140 eller 145. Jeg bestiller fra UK.
Hejsa ! Rambodækner er størrelse tabellen: 6,3 = 140 cm 6,6 = 145 cm Venlig hilsen Tina
Åh for pokker da hvor er det nogen gange svært det her med kærester, børn, bonusbørn, eks'er, gamle og nye familier.... og jeg hader at skulle tage nogle valg jeg ikke har lyst til at tage og sluge nogle kameler, som jeg mener er for store til mit halshul... Jeg har kendt min kæreste i 8 måneder, og et par måneder forinden gik han og eks'en fra hinanden. De har sammen en søn på 5 år. De er begge pædagoger og tænker og handler nok en del anderledes i nogle situationer, end jeg gør. Jeg selv har været skilt i 4 år og har 2 børn på 18 og 21 år, så situationen omkring mine børn er selvfølgelig noget anderledes, fordi de er så meget ældre, tænker anderledes end en på 5 og fordi de har været vant til længe, at mor og far ikke er sammen og derfor lever hver deres liv og kun deltager i sammenkomster i anledning af større begivenheder. Jeg har et super forhold til min bonussøn og han er rigtig glad for mig. Eks'en og jeg taler også fint sammen og jeg synes hun er en rigtig sød pige og ved hun synes det samme om mig. Og så burde alt jo være i skønneste orden, ikk?? Meeen næh nej, så let er livet desværre ikke - for jeg indrømmer gerne, at jeg alligevel er en hel del jaloux på hende. Når hun kommer i min kærestes hus, som også har været hendes, føler jeg mig pludselig som gæsten og som om det er mig, der trænger ind på hendes enemærker. Og jeg kan mærke, at jeg samtidig føler det er hende, der træder ind på mine og at det skal hun lade være med. De har et godt samarbejde om sønnen, til tider så meget, at det virker som en rød klud for øjnene af mig, fordi han altid skal forberedes til alt, have en forklaring om alt, have et valg altid, fordi det pædagogisk er korrekt og i den dur. Bare knægten slår en prut, der lyder speciel, så skal mor straks ringe eller sms'e til far eller omvendt, og det tager totalt overhånd i mit hoved og gør det svært for sådan en lille størrelse at skille tingene ad og acceptere, at mor og far ikke er sammen mere og at det heller ikke vil ske. Men hvad ved jeg, jeg er jo ikke pædagog... Nu er det store samtaleemne fra begges sider, hvordan knægtens fødselsdag skal fejres næste weekend. Mor ønsker klart (hun har kun sine forældre), at far, farmor, farfar, mormor, morfar, oldeforældre og jeg skal komme ud til hende og fejre knægten, så han kan have hele sin familie omkring sig på en gang. Far ønsker at komme videre med sit liv, tænke frem og ikke tilbage og fejre dagen sammen med dem han skal dele sit liv med fremover og lade mor fejre med sin familie. Samtidig tænker han meget over, hvordan han tror knægten helst vil holde sin fødselsdag, og han er ikke sikker på det er det samme valg knægten ville tage. Jeg har meldt klart ud, at jeg accepterer - uden sure miner, hvis de vælger at holde fødselsdagen sammen hos mor, men at jeg ikke vil deltage, fordi jeg igen vil føle mig som gæsten og føle mig forkert i et selskab, hvor det ene hold er mine nye svigerforældre og det andet hold er min kærestes tidligere svigerforældre og jeg er den eneste udefrakommende. Noget tyder på, at mor nu har fået far overbevist om, at det bedste for drengen vil være, at have hele sin familie samlet om sig på sin fødselsdag. Og I kan nok gætte, at jeg helt klart ikke er enig... Er det forkert af mig, at jeg - stadig og stædigt - holder fast i, at jeg ikke deltager i fødselsdagen..?? Kom meget gerne med jeres betragtninger - også selvom I synes jeg er en heks, der bare er jaloux og ikke vil se ud over min egen næsetip