Jeg er også absolut tilhænger af den metode du helst selv bruger! Jeg havde iøvrigt en "aha-oplevelse" for noget tid siden. Jeg red rundt på springbanen med min unge hoppe og der stod meget forskelligt rundt omkring som hun selvfølgelig var nødt til at tjekke ud. Min underviser sagde, at jeg skulle lade være med selv at kigge på det der var farligt. Og det hjalp hende altså helt vildt meget! Så dette bruger jeg også hvis møder farlige sten (med sabeltigere) og alt muligt andet. Hesten kan åbenbart mærke hvor rytteren hæfter sit blik og ergo må det jo være farligt... Hilsen Anja
Fra et MCLeansk synspunkt - og han er en klog mand - så er der to ting der springer mig i øjnene. 1. Det er aldrig en fordel at vende hesten væk fra det farlige (cirkle rundt) - derimod en god ide venligt, men bestemt at insistere på at den forsætter mod det der skræmmer den. 2. Dels vil den cirkel i tager skabe "hurtige ben" som vil sætte adrenalinen igang og dermed aktivere flugtinstinktet - jo flere cirkler jo værre - og det er jo ikke lige dén association vi ønsker hesten skal få når den oplever noget "farligt". Jeg mener din måde er den rigtige.
Hvis man er ude for, at hesten er bange for noget, den dagligt skal i nærheden af, så kan man vænne den til selve genstanden. Det ville jeg gøre ved at ride hesten frem imod genstanden, men stoppe FØR hesten selv stopper og kigge lidt på det farlige. Efter lidt tid vil hesten sikkert sænke sit hoved og give sig til at kigge på noget andet. Så er den klar til at gå lidt videre. Så er det nogle skridt frem og stop igen FØR hesten stopper og holder og kigger igen. Til sidst er hesten helt fremme ved genstanden og man kan ride forbi eller langs genstanden. Dernæst vil jeg gradvist ride imod genstanden i højere og højere tempo efterhånden som hesten finder ud af, at der ikke sker noget. Samme teknik kan bruges til at få hesten til at gå på presenning osv. Jeg bruger også positiv forstærkning til at markere alle de gode forsøg. Hvis det er på en ridetur i skoven, så forholder det sig lidt anderledes. Her er det en god ide at lære hesten at det er trygt at gå hjemmefra ved at starte med små ture og helst i følgeskab med en rolig hest. Hvis jeg på afstand får øje på noget, som hesten kigger på kan den godt (afhængig af dens reaktion) få lov at stå og kigge, for er den for bange, og jeg presser for hårdt så sker der let det, at man møder jorden ufrivilligt og hesten kan så flygte hjem... Men det hænder jo også at man ikke kan undvige faren og her må man forlade sig på sin grundlæggende lydighedstræning og så lade være med at ride hen på steder, hvor der er stor fare for voldsomme forstyrrelser så længe hesten er ustabil. Man kan godt i situationer, hvor hesten ikke er MEGET bange, forstærke sine hjælpere, og derved overskygge det farlige. Men faren kan også være så stor, at det ikke kan lade sig gøre, og så vil jeg gøre det sikreste jeg kan - stå af og trække ind på marken, ride ind imellem træerne eller hvilken nødløsning, jeg nu kunne benytte mig af - alt er bedre end at hesten springer ud foran en bil. Efter sådan en episode må man se på sin lydighedstræning igen og kontrollere den ude i terrænet, for at blive stadig mere sikker på, at hesten er tryg nok til at reagere på de indlærte signaler (og frygten kan blive større end det bedst indlærte signal) så man dermed kan bevæge sig mere og mere frit rundt i terrænet. Jeg ville kontrollere hestens udbrud med hjælpere der foreskrev det modsatte af det, hesten gør. Hvis den tøver, så driv den lige lidt mere frem og lad den så om nødvendigt stå og kigge lidt, løber den så stop den, bryder den ud i venstre skulder så hold skulderen på plads med kombination af indirekte venstre tøjle og direkte højre tøjle. Hvis bagparten viger væk, så ville jeg korrigere bagparten, men i det store og hele er jeg også tilhænger af at rette forparten ind på bagparten og ikke omvendt. Men at sige, at McLean ikke påvirker på bagparten er ikke korrekt, for han forskriver under ridning at man skal lære hesten at flytte bagparten for schenklen... Det er meget sjældent at kun én løsning virker...
Jeg flyttede faktisk min hest i sin tid, da jeg skulle ca 2 km af stærkt trafikeret vej og krydse togskinner, for at komme i skoven, og jeg var på daværende tidspunkt kommet til sidste side i den bog, jeg kunne ha skrevet: (200 måder at blive væltet, skubbet og trådt på af din hest) Jeg orkede simpelthen ikke at skrive flere kapitler, så jeg flyttede hen et sted, hvor jeg kun skulle krydse 1 vej for at komme op i skoven..Og hvor den ene fold ligger lige ud til vejen... Det fortryder jeg ikke et sekund, for nu er der plads til at vi kan stå i vejkanten og se på bilerne, og selv om jeg ikke rider eller trækker ham på hovedgaden, er der ingen problemer med at trække ham mere.. Og jeg behøver ikke at skrive flere kapitler!  Hilsen gitte
Man skal naturligvis heller ikke se bort fra, at mængden af farlige stimuli i omgivelserne kan være så store (som i Gittes tilfælde) at ikke den bedste lydighedstræning hjælper en dyt. Det kan man også komme ud for med meget stressede heste, også pga. det, de fleste vil betragte som småting. I så fald skal man enten igennem et længere desensibiliseringsforløb eller afstressning, eller som Gitte gjorde - erkende at her er farerne for mange. Jeg synes, at du gjorde det helt rigtige. For mange mennesker forlanger noget af deres heste, som de simpelt hen ikke kan honorere. Sommetider er vi bare nødt til at erkende, at ikke alle heste er lige tilpasningsdygtige og dermed simpelt hen ikke KAN tilpasse sig det liv vi byder den uden at der konstant er problemer. Hvis man er nødt til at snakke med alt for store bogstaver for at få hesten til at reagere, så beder man den om noget, som den af en eller anden grund ikke kan udføre, og så må man sørge for, at den KAN udføre det, før man beder igen, og denne gang må man kunne få en reaktion uden at skulle være alt for voldsom. Bare nogle flere ville gøre som dig, Gitte 
Tusind tak, det er lige så jeg rødmer 
jeg vil lige høre herinde om der er nogle af jer som har erfaring med at bruge æblebidet altså det i gummi både stang og todelt, jeg har tænkt tanken at ville pøve det, da min hest er meget blød og måske dette var løsningen
jeg bruger det to delte til isabella og har kun gode erfaringer med det
De holder vist ikke så længe hvis hesten gnasker meget i biddet 
Jeg kan nu godt lide æblebid. Nu mest fordi at de ikke er så kolde om vinteren. Dog går de nemmere i stykker. Havde en hoppe der ødelagde det en af de første gange hun brugte det. Hun gnaskede i biddet så der er kommet en stor skramme på det. Og sådan noget gnasket plastik virker ikke til at være behageligt.
Ja nu er der opstået endnu et "problem" med isabella (problemerne i ridningen af hende kommer og går, men nu er hun jo også ung)... Så længe jeg rider rundt med halv løse tøjler på hende (i dressur), så slapper hun fint af, og bøjer gerne nakken osv osv... Men lige så snart jeg samler tøjlerne op, for at ville arbejde med hende, og få hende i holdning, og mere med bagfra, så spasser hun fuldstændig af.. det virker som om det bare slår "klik" for hende.. så spænder hun op, smider ryggen, og lytter slet ikke efter... hvis jeg så slipper tøjlerne og tuller rundt og arbejder med hende for løse tøjler, hygger hun sig vældig igen... Dyrlægen har tilset tænderne for en måned siden, og fandt ingen grund til at gøre noget det... sadelmageren var ude for 3-3½ mdr siden, og konstaterede at sadlen ligger som støbt til hende (da han var ude, havde hun også en periode hvor hun spændte op, og har siden haft en super god periode, som så er slut nu)... Jeg aner virkelig ikke hvad jeg skal gøre når hun har sådan en "periode"... Min underviser prøvede hende også lige idag, og der ville isabella slet ikke fremad... Kan nogen komme med råd til, hvordan jeg får isabella til at acceptere at hun altså skal "arbejde" lidt af tiden i stedet for at hygge ride??? Det er også lige som om, jo bedre form og jo flere muskler hun får, des mere "hidsig" reagere hun, når hun har de "perioder" Isabella er forresten 5...