Sagen er den, at jeg har en dejlig welsh cob dreng på 9 år, som jeg har haft siden han var 2. Han er en virkelig dejlig, men meget meget sensitiv hest, som reagerer meget kraftigt når han bliver forskrækket - og det er ofte uden forvarsel. Daniel er importeret fra Wales af, af forrige ejer(da han var et halvt år gammel) som ville bruge ham som avlshingst - men han voksede over mål. Da jeg købte ham, havde jeg Tina MJ med ude og kigge på ham, hun vurderede ham til at være noget svær og med et lidt nervøst sind, men jeg havde vist forelsket mig, og købte ham. Jeg havde Tina MJ ude til tat hjælpe mig med at komme godt i gang med træningen fra jorden, lære ham basissignalerne, etc. Vi gik lange ture i skoven, og selvom at han havde dette meget følsomme sind, så synes jeg det gik godt. Jeg begyndte at træne at hoppe op og ned ved siden af ham, vænne ham til forskellige mærkelige ting, og til sidst at komme op og ligge, og sidenhen helt op og sidde. Helt uden problemer. Jeg skridtede endda lidt rundt på folden af små korte omgange. Så skulle vi flytte, og han med. Nu er han tre år gammel. Relativt kort tid efter at vi var flyttet (fra en lille flok til en anden lille flok, og jeg vurderede at han trives), fik jeg desværre dummet mig. Jeg skulle vise min mor, hvor gode vi var, og jeg fik hende til at give mig en hestesko op på rygen af ham - ude på folden, uden udstyr eller noget. Det var en stille sommeraften, alt var roligt, og jeg blev desværre dumdristig. Jeg sad deroppe som de andre gange, nu blot et nyt sted, og bag mig begyndte min mor at pille ved en plantesæk. Daniel bliver forskrækket over dette, hopper frem, og bliver opmærksom på min tilstedeværelse deroppe på en helt anden måde end hidtil, og dette forskrækker ham yderligere, og han smider mig af. Ingen tvivl om at både han og jeg er blevet forskrækkede, men jeg kommer lige kort op på ham igen, så vi slutter af stille og roligt. Jeg ved at jeg har dummet mig og været lidt for kæk (hans sensible sind taget i betragtning, og beslutter mig for at få hjælp til den videre tilridning, så jeg ikke gør noget forkert. Nu er han fire år gammel. Vi kommer i kontakt med en gammel garvet berider der tilbyder et forløb hvor han kommer ud til mig og guider mig i hvordan jeg skal gøre. Han lød kompetent, og jeg googlede ham og tjekkede ham herinde, mange var rigtig glade for ham. Desværre egnede han sig ikke til Daniels sensible sind. Han instruerede mig i hvordan jeg skulle longere ham, og samme dag, lægge sadlen på ham (som jeg ellers havde vænnet ham til), og så skulle han longeres rundt, og der skulle ikke pusses for meget om tingene, det var bedst hvis han ikke nåede at tænke for meget over det. ... det fungerede slet ikke med Daniel. Selvom at jeg kun havde ham ude to gange (og trænede selv lidt der imellem), og jeg hurtigt fulgte op på min mavefornemmelse om at det her ikke var vejen frem, så var Daniel nået at blive virkelig bange for sadlen, og løb fra mig flere gange i panik, og løb mig ned en enkelt gang. Jeg stoppede med det, og gav ham helt pause fra sadlen. Nu er han fem år gammel. Jeg fandt en anden træner, som tog ham i træning, en som trænede ud fra bla. Susan Kjærgårds principper, som tog det heelt stille og roligt, og sendte ham i tilridning hos hende. Hun gik langsomt frem, brugte meget tid med at træne ham fra jorden, og lytte til hans signaler. Men det endte desværre også skidt. Hendes hjælperytter havde været oppe og skridte rundt på ham nogle gange, og en dag var de ligeledes i gang med en stille og rolig skridtrunde, da rytteren strejfer ham over manen - dette bliver Daniel forskrækket over, og smider hende promte og meget voldsomt af - rytteren ender med at blive hentet med ambulance. Det skal lige indskydes her, at jeg er overbevist om at træneren gik rigtigt frem, samt at Daniel naturligvis er blevet tjekket igennem af dyrlæge/kiropraktor flere gange, uden nogen anmærkninger. Han havde været der i tre måneder, og min pengepung slog ikke til at lade ham blive der, da jeg godt kunne regne ud, at vi nok ikke kunne nøjes med én eller to måneder. Jeg tog ham hjem, og tænkte at tid til at modnes yderligere måske ville hjælpe, og jeg kunne træne ham i nogle af de ting jeg havde lært. Jeg fik desværre stress/depression og fik ikke reelt gjort eget ud af træningen, andet end at vedligeholde ham idet han kunne, gå ture - både alene, og med min daværende islændervallak. Han hyggede sig på folden, og jeg hyggede mig med ham i det omfang jeg kunne. Jeg bliver gravid og efter endt barsel får jeg nyt arbejde, og jeg er nu der hvor jeg slet ikke har tid til hest også. Efter lang tids overvejelse besluttede jeg mig for at sætte ham til salg. Måske nogen der var meget dygtigere end jeg, med tiden til det, kunne komme længere med ham. Jeg synes det var rigtig svært, men jeg kommer i kontakt med en kvinde som er meget interesseret. Hun siger alt det rigtige, jeg føler mig ikke i tvivl om at hun har den viden og erfaring der skal til. Hun har endda fået undervisning over længere tid ved selv samme træner, som havde Daniel i tilridning. Jeg fortæller Daniels historie, og vi snakker sammen over længere tid (flere måneder), og hun fortæller mig hvordan hun vil gå frem - bl.a. at hun vil tage det stille og roligt, måske vil der gå et år før de vil forsøge sig med at ride ham - det bliver helt op til Daniel, og i hans tempo. De vil starte med at lære hinanden at kende, gå ture, jordarbejde. Hun betaler ikke noget for ham, for det er ikke sikkert at han kan blive en ridehest. Det er helt fair synes jeg. Jeg var bare glad for at have fundet et hjem, hvor de havde forståelse for hans sensbilve sind. Troede jeg. Efter at hun havde haft ham i en måned og ti dage, ringer hun og siger at det går ikke, og at jeg skal hente ham, helst inden weekenden. Daniel havde smidt hendes (store) datter af, fordi de havde forsøgt at presse ham til at blive i traven. Han havde reageret lige så hurtigt og uden forvarsel, som første gang. Jeg blev så ked af det. Det var i foråret. Nu er han så hjemme hos mig igen. 9 år gammel. Jeg har ikke tiden til ham, med barn og en time til og fra arbejde. Jeg har forsøgt at finde et nyt hjem, og det fungerede ikke, jeg kan faktisk slet ikke bruge min mavefornemmelse til noget - og jeg vil ikke risikere at han ender som kastebold. Jeg har også forsøgt mig med om jeg kunne finde et sted hvor de ville have ham som selskabshest, gratis. Men de fleste vil helst gerne have én man som min kan skridte på... Jeg overvejer meget om aflivning er den rigtigste løsning. Flere har nævnt det - både hende som havde ham i tilridning, dyrlæger, etc... Men, jeg tror jeg har behov for at høre andre hestemennesker, hvad I tænker? Med venlig hilsen Nadja
Din hest - dit valg. Men jeg kan da fortælle dig, hvad jeg havde gjort. Jeg havde aflivet ham. Hilsen Sif
hvorfor giver du ham ikke ½ års fri? bare lader ham lalle rundt på en fold, uden tvang eller andet og så til foreåret starter du op igen. prøv at find en som gider at starte forfra med ham. mit råd ville være at finde en westerntræner (ikke at du behøver at ride det) men oftes er det nemmere at finde en som virkelig arbejder med hesten på dens premissere. har selv brugt en, som abejdede med " de 7 lege". har nemlig også en dame som man ikke bare kan forlange noget af uden at man næsten sender hende et brev 14 dage før. Men hun fungere fint med den måde at arbejde på. man samarbejder med sin hest, og ikke noget med tvang.
Du har hele vejen igennem haft den rette mavefornemmelse for, hvad der var bedst for Daniel. Og du har haft en unik forståelse for hans sensible sind. Derfor tror jeg også, at du har mavefornemmelsen til at vide, hvad der er det rigtige at gøre nu - uanset hvad andre må mene.
Hej, Et tip om træning af den slags voldsomt reagerende heste: Jeg har også Welsh Cob, og ja, de kan være utroligt sensible. Min dame er 18 og som eksempel synes hun stadig, at lyden af regn på ridehustaget MINDST betyder, at nu bliver hun ædt af løverne! Og det er ikke fordi jeg ikke har prøvet træning på flere måder. Jeg har efter mange (alt for mange) års afprøvning af diverse teorier og teknikker fundet ud af 1 middel der virker: Mad, stilstand og ros. Ja, det lyder banalt og er det også, men jeg skulle lige finde den helt rigtige metode. Når hun bliver skræmt, kan hun reagere ret voldsomt og uhensigtsmæssigt (f.eks. springe ud foran den motorcykel, hun bliver skræmt af). Jeg er ikke helt ung længere, og jeg bliver hurtigere pivet end tidligere, må jeg erkende, så det måtte jeg gøre noget ved! Jeg startede med gå tur med hende og så stoppe hende, så snart hun eller jeg fik øje på noget, der var "farligt" (motorcykler, knallerter, legende børn o.s.v.). Så roste jeg hende og gav hende en godbid før eller samtidig med, at det "farlige" kom hen imod os og forbi, mens jeg selv var ligeglad med det "farlige" element. Først, når hun igen virkede rolig, fik hun lov at gå videre. Jeg fortsatte et stykke tid på denne måde og satte mig sidenhen op. Nu er vi kommet så vidt, at hun kan skridte imens det farlige kommer forbi, hvis jeg bare selv er rolig og roser hende sønder og sammen. Hvis det er mere farligt end som så, stopper hun selv op og venter, og så får hun selvfølgelig en godbid bagefter. Denne teknik har gjort vore rideture meget fredeligere, og jeg bruger samme teknik i ridehuset, hvor visse hjørner før havde en tendens til at være farlige. Alle andre teknikker fejlede, men så begyndte jeg at stoppe, rose og belønne, og nu er hun meget mere cool end før. Så nogle gange må man være virkeligt opfindsom for at kommunikere med den slags "omverdensreaktive" heste... Jeg håber, at du finder den helt rigtige løsning med din hest. Held og lykke! MVH Jette
Hvis det var min hest så vil jeg give den én chance med enten Tove Nielsen fra Naturgaarnden eller Ditte Young (har dog aldrig brugt hende, men hørt om mange gode resultater fra folk som har brugt hende). Jeg havde en utilregnelig hest (egen avl) som jeg vil vælge at kalde det, som jeg overvejede at aflive efter flere års kamp med et uligevægtigt sind. Hesten var til salg, men jeg kunne ikke sælge den, altså... jo det kunne jeg godt, men jeg følte et ansvar overfor de folk som kom i kontakt med hesten. Samtidig syntes jeg det var synd at aflive så smukt og ungt et dyr, så jeg fik Tove ud og 14 dage efter var hesten i tilridning i Schweiz hos den familie som købte hende umidelbart efter behandlingen. Den fik aldrig et tilbagefald og jeg slap for at slå en dejlig hest ned. Hvis du virkelig har givet op så er der kun aflivning tilbage.
 Tidligere tråd om samme emne:
Iføle VOM.dk (viden om mad) kan man godt fryse kartoffelmos. Jeg har dog ikke prøvet det selv. Birgitte