Du får lige et kæmpe skulder klap herfra! Du har truffet en svær og stor beslutning - men der har jo været en grund til det! Håber at du bliver tilfreds med din beslutning... Held og lykke.
puha, synes det er en super flot beslutning du har taget!   og det er mega svært - går igennem noget af det samme pt. men det skal desværre til... Og det hele skal nok gå i orden og hele på et tidspunkt. der går nok et stykke tid før han finder en ny. 4 år tager lang tid at komme sig over. Men al held og lykke fremover! 
Heidisse - jeg gentager lige mig selv så...: Master - Tusind tak.. Det varmer - og det har jeg vist brug for lige nu... Milla
ihh hvor er du stærk! gid der var flere som dig.. så ville der være flere lykkelige happy ends... for alt for mange lader bare stå til også ender det med utroskab og løgne og meget knuste hjerter... op med hovedet! det skal nok gå alt sammen!  
begyndelse... får du nu... på en måde.. Jeg kan godt følge dig... i din smerte når du ser hans smerte.. i din beslutning.. Det er en modig beslutning!! Vi er mange der bare lever i et forhold, med vores bedste ven.. vi er flere der finder det perfekt for os.. trygt uhmm.. Vi er også flere der er misundelige på din beslutsomhed.. og dit mod.. Jeg er selv ved at hoppe ud.. jeg vil være selvstændig.. min egen arbejdsgiver.. ja..   til os.. Og tillykke med den rette beslutning!!
Ja, det fik jeg godt fat i, men du skrev jo også, at det havde været 4 gode år, og derfor lød det jo til, at I havde haft det godt sammen - på trods af jeres forskelligheder. Held & lykke med dit nye liv 
Tror det store problem var at han var hendes VEN - ikke kæreste - og det kan man ikke bygget et forhold på... Held og lykke i fremtiden - med tiden vil det hele se lysere ud 
alt for godt. Jeg tog samme beslutning for ca 2 år siden og gjorde det forbi efter 4 års forhold. Jeg elskede ham også - uden at være forelsket  Han blev simpelthen så ked men i dag er han faktisk rigtig glad for det - nu kan han godt se vores forhold var gået mere over i venskab  Så alt mulig held og lykke på din vej herfra. /Cecilie
Hvor er du modig!!!  Det kræver n*sser at lytte til sig selv uanset hvad det får af konsekvenser. Det er aldrig en let beslutning og slet ikke når man ved hvor meget man sårer den anden. Men hvor ville der være mange lykkelige forhold hvis flere turde gøre som dig. Hvis flere turde lytte til sine fornemmelser og inderste tanker og ikke skyde dem væk, i håb om at de vil gå over og man igen vil finde de samme følelser for den anden, som man startede med at have. Held og lykke med dit nye liv. Jeg håber I begge vil finde lykken derude 
Hejsa! Puhh det er noget af en beslutning du har taget dig... Har næsten selv lige været igennem det samme, bare at det var ham der gjorde det forbi i stedet for. Vi havde også været sammen i 4 år.. Inderst inde ved man jo nok godt selv at ens forhold ikke kører optimalt, men det er bare sådan en hård beslutning at tage, og det er meget nemmere at håbe på at det nok snart bliver bedre igen! Men det holder jo ikke i det lange løb... Det er og bliver ikke sjovt, og det tager rigtig lang tid at komme ovenpå igen, men det gør man... Man bliver glad igen, selvom man ikke tror at det er muligt. Hele min verden brød sammen, og jeg skulle sige farvel til bolig, arbejde og studie, fordi jeg valgte at flytte fra kbh til århus. Jeg skulle bare væk... Men får pakket dine ting, og få flyttet og så giv det hele lidt tid. Du skal nok klare den... og husk at være god ved dig selv og hyg dig så godt du nu kan. Og lad vær med at have dårlig samvittighed. Det er en forfærdenligt situation I begge så i, men så længe man er ærlig og handler derefter, kan man altså ikke gøre så meget andet. Sådan er livet jo desvære noglegange!!! Man overlever og pludselig er det gået tilpas lang tid, og så har man overblikket igen  Held og lykke med dig. Knus trine
... det er enormt modigt af dig og jeg beundrer din styrke. Mon ikke det i det lange løb er den bedste beslutning for jer alle. Jeg ønsker dig held og lykke.
jamen det kunne jo have været mig der skrev det.!!! for knap to måneder siden sagde jeg til kærsten at NU tog jeg en pause en måneds tid for at tænke over os. vi har så også haft spørgsmålet med børn ind over, for han ville ikke have nogen, og jeg har altid gerne ville have mine tidlig og jeg har kraftigt pcos så chancen for jeg skal bruge en del tid på at blive gravid er stor. og jeg vil gerne have børn nu. nå men det sidste års tid især, der har jeg nok løjet for mig selv..hvis nu jeg bare venter, og jeg elsker ham jo stadig. og jamen så skal jeg jo flytte. og der er ikke de ting jeg ikke har sagt. men inderst inde vidste jeg godt det var slut...han var ikke længere den mand jeg forstillede mig blive gammel med, og hvorfor bliver man så? det var et ufatteligt hårdt valg at flytte og sige til ham at vi var slut, for vi var vokset fra hinanden og han græd og jeg græd. og jeg lyver hvis jeg ikke flere gange har haft lyst til at løbe skrigene tilbage. men hver gang har jeg mindet mig selv om, at det ikke var pga ham jeg ville det, men pga den tryghed at være "os" var for man kender jo hinanden rigtigt godt når man lige så vi havde boet sammen 4 år. og tanken om at sku starte forfra på kødmarket var ikke tiltrækkende...eller det med at flørte gad jeg rigtigt godt, gå der og spille op til fyrende osv. men det der med at sku gennem datingen og de første måneder puha det var jeg ikke sikker på jeg orkede...og det er jeg stadig ikke, hvis jeg kunne sprang jeg direkte ind til efter et år hvor man boet sammen. men ok jeg har også kun været singel i en måned. det jeg syntes var mest skræmende, var at da jeg pludselig var singel så var der pludselig uoverskueligt mange tilbud...først var det lidt fedt, men det blev lyn hurtigt for overvældene. for på et eller andet punkt gik jeg jo stadig og sku slippe mit gamle forhold, og gør det stadig og så skal man lige lære at være alene, og fri. og der var ikke længere en til at dele alle oplevelserne med eller kramme når man var ked. nu en måned efter brudet, begynder jeg så småt at leve som singel..ment med at jeg begynder at tænke som mig og ikke os. turde spille på at jeg er singel. men det ER stadig skræmmende, lidt ensomt, og nøøj hvor får jeg ofte øv bare jeg havde ham stadig tanken. men nu er jeg også begyndt og tænke "hey hun ser sku da meget godt ud" når jeg kigger mig i spejlet. jeg håber og ved inderst inde det bliver bedre med tiden. og jeg ligesom dig håber på den ene side også eksen får en kærste hurtigt, på den anden side siger mit ego mig at han self. aldig skal finde en ny. men det ville bare være godt hvis han fandt en først. jeg håber for dig du bliver lige så glad og tilfreds med dit valg, som jeg er 97% af tiden. og jeg syntes det er flot at du står ved dit valg, da det jo helt klart er det bedste for jer begge.
For alle jeres gode og støttende svar. Det varmer meget i de svære timer hvor kasserne skal ud af huset... Vi er ikke uvenner - og vi kan snakke om det. Han har accepteret min beslutning - og tager det pænt. Han er meget ked af det - og det gør utroligt ondt på mig også - men vi er enige om at det er den rigtige beslutning. Uha hvor vil jeg savne ham. Min familie vil savne ham - han har fra dag 1 været hjemme i min familie. Jeg blev aldrig hjemme i hans. Kun ved hans søstre, som begge er meget kede af det. Det er rart at høre om andre der har måttet gøre det samme... Og tak til jer der roser mig - men jeg er ikke spor modig og   - jeg er bange og føler mig som jordens ondeste menneske lige nu... Det håber jeg bare snart går over! Milla
Når du har det sådan et det kun godt at i skilles og går hver til sit så i kan komme videre med jeres liv. Når først der er kommet børn er det straks meget sværere. Jeg håber du finder lykken og du skal nok blive glad igen når du får tid til at finde dig selv. Du får lige en trøstekrammer fra mig. 
Du bliver lykkelig, når du er kommet videre... Det er nemli det helt rigtige du har gjort... Og det er faktisk en fed fornemmelse at se tilbage, og sige "Jeg gjorde det for MIG"
når kasserne er flyttet ud bliver det hele lidt lettere. Ved godt sammenligningen er en smule bisar.. men det er også tit tiden op til begravelsen er mest hård - når den er "overstået" kan man begynde at se lys, glæde og mindes - man kan finde sig selv igen. At dele, pakke sammen, sige farvel til det der bliver tilbage - det ER ikke let!!! !!! Lykke og held!!!