jeg vil anbefale en Albion SL - super sadel med dybt sæde og god knæstøtte. Mvh Kit
Jeg er vældig begejstret for Comfort Elite Cadence fra Saddle Exchange. Dejlig blød monoflapsadel, med flytbare og udskiftelige knæpuder. 
Hvordan blev i gravide? Var det med vilje? Upsér? Var din mand klar? Blev du gravid alligevel, når han sagde han ikke var klar? Blev han klar? Fortæl fortæl 
 Naturligt i første forsøg, og venter en dejlig lille dreng til juni.  Jeps. Planlagt og det hele. Vi havde dog ikke regnet med at det ville gå så stærkt efter 8 års brug af p-piller.  Nej.  Ja, han ville meget gerne have barn/børn.  Nope. Det kunne jeg ikke finde på. Noget så stort, skal man være enige om. Ville aldrig gå bag hans ryg.  Han var klar fra starten af 
På den gode gammeldags manér  Nej  I og med det ikke var planlagt på nogen måde, så vel lidt en ups'er.. Men ikke helt, da vi jo trods alt godt var klar over at der kunne komme bebs ud af det, når jeg stoppede på p-pillerne   Dog kom det bag på os at det skete allerede en måned efter! Vi ville egentlig gerne have ventet et år, men sådan blev det ikke - før jeg fandt ud af jeg var gravid, var han ikke glad for idéen om at få barn nu. Men så snart jeg fortalte ham nyheden var han lykkelig og har været det siden.. Nu er det kun mig der går i stress-mode  Ja, det kan man jo så sige, men SÅ ikke-klar var han heller ikke trods alt. Og det var jo ikke noget jeg gjorde mod ham eller bag hans ryg  Det må tiden vise, der går stadig lige et halvt år før vi skal være forældre 
Med den første, i første forsøg, og med nr. 2 i 3 forsøg. OG på den helt naturlige måde  Helt planlagt begge gange. Dog regnede vi ikke med at det ville gå så hurtigt første gang, og tilgengæld blev vi noget utålmodige 2. gang, da der ikke var gevinst med det samme  Nej! Meget klar, og alligevel, tror jeg ikke at man som mand, bliver helt klar, før man står med sit barn i armene  Det kunne jeg aldrig nogen sinde drømme om.. Han blev i den grad klar, og han er en dejlig far 
men det tog lang tid og 3 aborter. Vi var helt enige om det og var også 28 og 30 da vi blev forældre. Jeg synes aldrig man skal "snyde" en mand til at blive far.
Hvordan blev i gravide? Var det med vilje? Upsér? Var din mand klar? Blev du gravid alligevel, når han sagde han ikke var klar? Blev han klar?
Suk! Det der med sadler er altså ikke nemt når man forelsker sig i korte heste!  Jeg er den lykkelige ejer af verdens skønneste Welsh Cob, men hans sadelleje er en udfordring da han har et stort skulderparti og en kort ryg! Har lige været til sadelmager og min lille 16" flatseat Prestige ligger super, men jeg skal bruge meget mere støtte, da jeg har en skade i lænden og at jeg tilsyneladende spænder alt for meget i en flatseat uden støtte. Har ellers altid redet i helt flade sadler, men må erkende at min rygskade i dén grad spænder ben for mig som rytter (udover lænde-/rygsmerter har jeg nedsat styrke/følelse i højre ben). Jeg har købt en god gammeldaws Stübben Siegfred MF Spezial til den anden meget kortryggede hest og selvom den er en halv tomme for lang, trives hesten med den og ridning er knap så smertefuldt for mig når jeg ikke skal "hage" mig så hårdt fast. Desværre er Stübben sadlen for lang til Welsh'en, men pasformen er rigtig god med de rundede puder bagtil. Sadelmager havde desværre ikke rigtig en masse bud på hvad jeg kunne gøre når jeg skal have en sadel med en masse støtte, da jeg hermed er nød til at gå op i en 17", da der unægteligt bliver mindre plads til rytteren når vi er ude i dybt sæde og store knæstøtter. Er der en sadel I kan anbefale til en hest med kort ryg med lidt "dybde" (han har ikke en særlig "lige varmblodsryg") og som samtidig kan give nok støtte til mig? På forhånd tak! 
Silas: kentaur er prøvet og modellerne med støtte bliver for lange.   Passiers facon duer slet ikke til hverken krikken eller jeg og fx en Wintec Pro 16,5" kan fungere (samme facon som bates), men den er stadig for "åben" til mig både mht til sæde og knæstøtter. Men tak for input! 
Hvor kort er han? hvad med de her De findes både i spring og kombi. (og dressur) (Der er en billigere udgave i kunststof - Thorowgood)
"Sadelmager havde desværre ikke rigtig en masse bud på hvad jeg kunne gøre når jeg skal have en sadel med en masse støtte, da jeg hermed er nød til at gå op i en 17", da der unægteligt bliver mindre plads til rytteren når vi er ude i dybt sæde og store knæstøtter." Ved du hvorfor sadelmageren ikke havde nogle bud? Hvis det er fodi personen ikke har erfaringer med sadler med korte puder, vil jeg foreslå dig at prøve en anden sadelmager. Men det lyder lidt på mig som om sadelmageren ikke har nogle bud, fordi der måske ikke   et bud. Sadelmagere kan ikke trylle... og hvis hesten går bedst med en 16" og du skal bruge en 17", så er der nogle gange hvor opgaven er uløselig. Det er vigtigt at være åben over for. Men det er sadelmageren bedst til at vurdere. Prøv evt at høre Charlotte fra saddlefitter.dk, hun har god erfaring med netop korte rygge. Det her er skrevet i den bedste mening - fordi man nogle gange selv så gerne vil have det til at gå op - og heste med korte rygge   megasvære...  I
Jeg har lige været sadelhelvedet igennem med min korte og brede DV´er - her endte det med en ældgammel Kieffer Donau som ligger ganske godt, og er tilpas kort. Der er faktisk en ok størrelse knæpuder i - overvejer dog at få sat ekstra store i på et tidspunkt, jeg døjer nemlig også med fysikken, så har brug for at blive "fanget" hvis der går snurretop i ridedyret  Trine (Faxa)
Tænker jeg på.... de er netop fabelagtige til disse engelske racer og så er det en fantastisk sadel 
Til min kortrygget hest er en Kieffer Nobert Koof super. Den har enorme støtter. Det er den nye model. Ikke de gamle. De er for smalle i kammeret. Men ja, sadler er noget som fanden har skabt. Hvor er det dog ikke nemt. Især når det både skal passe hest og rytter. Håber du finder en der passer Jer begge Heidi
Vil lige dele et par billeder af min guldklump. Han har en rigtig god periode for tiden - udvikler sig helt vildt; der kommer nye ord, sætninger og formuleringer dagligt. Og så er han jo ellers bare en lækker lille møgunge  Kan benytte lejligheden til at vise ham frem efter jeg havde mishandlet ham med trimmeren   Sikke det hår der røg, men han er ikke blevet klippet meget længe; han havde en hel tysker-hale i nakken    Syntes selv jeg slap lidt godt fra det - og sønnemand ser da rimelig tilfreds ud også?  
især det sidste er jeg helt vildt med, sikke en charmebøf
Mange tak for den søde kommentar 
Hej alle  Vi har planer om at få lavet en sandkasse i år, vores datter er 15 mdr og lillebror har termin til juni, så vi vil vældigt gerne have styr på det inden  Jeg har kigget rundt på de færdiglavede men syntes ikke de er helt store nok, og da vi bor på et nedlagt landbrug med masser af plads, vil vi gerne bygge en nedgravet selv. I den forbindelse vil jeg gerne høre om der er andre der har erfaringer med at lave sandkasse selv og evt. billeder til inspiration??  Hvor store har i lavet jeres og hvilke materialer har i brugt til ramme/bund/evt. fliser udenomkring? Og hvor dybt et lag sand har i på? Håber på inspiration så Rikke og lillebror får den fineste sandkasse de kunne drømme om 
Vi har blot lagt fliser og i fliserne er der et hul på ca. 2m.*1,5m. Hvori der er sandkasse. Det er en god løsning og dejligt nemt blot at feje sandet ned i hullet igen, når ungerne spreder det ud over det hele.
Fie, hvor dybt har i så gravet ud til sand?
Ca. ½ meter. Og det er sjældent de graver dybere 
Ganske naturligt - dog skulle der 6 mdrs lagengymnastik til med den første, og 3 mdr med nr. 2. Men det at øve sig, er jo sjovt  Jep, de er begge planlagte... eller det vil sige, at jeg ikke tog p-piller. At de så er kommet med 3 år og 9 dage imellem, er så ikke planlagt. Nope Ved den første var hans kommentar til den positive graviditetstest "det har jeg ikke tid til lige nu"... "Øhmm - der er så en leveringstid på ca. 8 mdr skat"... "jamen, det har jeg altså ikke tid til... eller noget" Han blev selvfølgelig ellevild og glad - så det var nok bare et lille chok, selvom det var planlagt.  Med nr. 2 glædede han sig til at sige det til vores ældste, og til at spunken kom ud. Det kunne jeg aldrig drømme om. Ja da...
Hvordan blev i gravide?  Var det med vilje?  Upsér?  Var din mand klar?  Blev du gravid alligevel, når han sagde han ikke var klar?  Blev han klar? 
Hvordan blev i gravide? Var det med vilje? Upsér? Var din mand klar? Blev du gravid alligevel, når han sagde han ikke var klar? Blev han klar?
Hvordan blev i gravide? Var det med vilje? Upsér? Var din mand klar? Blev du gravid alligevel, når han sagde han ikke var klar? Blev han klar?
Hvordan blev I gravide: for ikke at jeg skal ud i en længere forklaring om blomsten og bien, så siger vi på den naturlige måde.  Var det med vilje: Jep det var helt planlagt, gik dog hurtiger end vi havde turde håbe på efter 11 år på p-piller. en måned, så var Trolden der   . Var din mand klar: ja han glædede sig lige så meget som jeg gjorde til at Trolden kom ud. Blev du gravid alligevel, når han sagde han ikke var klar: det kunne jeg aldrig finde på. blev han klar: Ja og han er en fantaskisk far.
jeg har en springsadel med MEGET støtte du gerne må prøve og den erikke lang,-
Puha jeg har haft travlt her i julen, men nu har jeg endelig tid til at svare jeres indlæg!               
Ej det er en joke, jeg synes bare dette billede er totalt kunstigt modella agtigt   
thihi  det ligner meget godt de der model/opstillings billeder 
Han er altså bare så superfin ham G.   Modella ...
Hej alle i skønne mennesker. Først og fremmest vil jeg lige sige, at jeg kun spørger af nysgerrighed, og børn er for os noget der først vil være aktuelt om nogle år. Men jeg kan altså ikke dy mig for at tænke og tænke på fremtiden  Jeg kunne rigtig godt tænke mig at høre, hvordan i har håndteret at være gravid, have et spædbarn og samtidig hest? Har i beholdt jeres hest(e), solgt, udlånt eller hvordan? Lad og nu sige at økonomien (mht hesten) ikke er et problem. Har i så fysisk og psykisk haft overskud til at have hest også? Jeg tænker det også betyder noget om man selv har staldarbejde, evt har hesten hjemme, eller om man "bare" skal komme og ride. Jeg håber I vil fortælle lidt om hvad I har gjort - og som sagt er det noget der ligger mange år ude i fremtiden, men man har vel lov at drømme 
Da jeg blev gravid med vores første datter, havde jeg 2 heste. Folk blev ved med at sige, at det ville jeg ikke have tid til, når hun kom til verden, men jeg ville ikke lytte. Måtte kort tid efter hendes ankomst erkende, at jeg ikke længere havde tiden, eller prioriterede anderledes. Jeg valgte at sætte min unghoppe til salg, hun krævede for meget arbejde. Det var ikke noget problem at have hest og ride en masse, da jeg var på barsel med den første, min mor er hjemmegående og passede nærmest dagligt i middagsluren, lidt anderledes blev det dog da jeg startede på arbejde, men 2-3 dage om ugen blev det da til. (Jeg har hverken ridehus eller ridebane, så det er naturen hver gang.) Nu er jeg så på barsel igen, med nr. 2, og denne gang blir det altså ikke til ret meget ridning, desværre. I perioder får jeg redet en masse og andre perioder slet ikke, okay vejret er heller ikke med mig pt. Jeg er spændt på, hvordan det kommer til at hænge sammen, når jeg skal tilbage på job! Men, heldigvis er det en gammel pony jeg har, som bare er glad for at se mig, når jeg kommer derud   Jeg nyder, når jeg har tid til at ride, men nyder ligeså meget, når min store pige er med ude og ordne stald, og jeg på den måde deler min hobby med hende 
Hej Jeg er gravid med 1½ uge til termin  Jeg red indtil knap 5½-6 mdr 3-4 dage om ugen, uv, ture osv. Efter 6 mdr måtte jeg opgive ridningen og i stedet træne Bassen fra jorden. Klarede selv udmugning osv. Jeg har hele tiden haft en part 2-3 dage om ugen og dette var en stor hjælp, de de 3-4 dage om ugen var nok fysisk for mig. Jeg var så ude i god tid for at finde part nr 2 som skulle overtage mine ridedage når jeg ikke kunne mere. Hende har jeg haft siden 6 mdr og hun har 2 dage om ugen fast og den anden har 3 dage fast. Disse dage bliver han redet. Jeg har ham selv 2 dage om ugen nu hvor vi hygger og indimellem løspringer, longere osv. Jeg kan desværre ikke muge mere, så den klare parterne de andre dage. Min plan for fremtiden er at når jeg igen kan ride, så starter jeg op med at ride 2 dage om ugen selv, og på sigt er min plan- som jeg VIL have til at fungere at jeg VIL ride 3 dage om ugen fast. Dette vil så betyder at jeg skal sige farvel til den ene part hen over sommeren, men hvornår afhænger af hvornår min krop er klar. Jeg tror det handler meget om priortering og viljestyrke. Evt salg af hesten er IKKE en mulighed i mine øjne. Han er min bedste ven, mit fri rum, og det sted jeg samler energi til hverdagens udfordringer. Jeg havde inden jeg blev gravid luftet tanken om salg for mig selv, men når jeg mine 2 dage om ugen er i stalden og kysse og klappe min bedste ven så skammer jeg mig helt over at have tænkt tanken. Det er mange penge hver mdr, når en baby også er en dyr fornøjelse, men jeg ville ikke undvære min bedste ven. Dette ved min kæreste også selvom han da godt kan nævne indimellem at vi pt bruger knap 4000 kr pr mdr på at have hest som andre rider  Jeg har hesten stående på ridecenter hvor vi kun selv skal muge et par gange om ugen, alt andet bliver der sørget for!
da jeg fik min den første, satte jeg hesten på rideskole, så jeg skulle kun tænke på at ride. Jeg blev enlig mor da tøsen var 4 mdr. men hun var så nem at have med, at der var aldrig noget der, og jeg fik en part til hesten da tøsen var 2 år ca. men så fik jeg nummer 2 og han var slet ikke nem på nogen måder, og parten var flyttet, så hesten blev udlånt, da sønnike var 6 mdr, jeg kunne slet ikke få det til at hænge sammen tidsmæssigt. det er først her for et par år siden at tiden er vent tilbage, men der var datteren også 10 og sønnike 6. selv om jeg savnet at ride, så har jeg overlevet de år, for mig er de 5 år gået ret hurtig, men for ungerne er de jo noget længere. Og ja de blev privioteret frem for hesten, især da jeg var alene med dem. Jeg var stævne rytter før.
Tusind tak for alle jeres svar  Det der egentlig bekymrer mig er, at vi bor laaaangt ude på landet, så jeg vil få langt til hesten og det tager jo også tid  En part er heller ikke en mulighed for mig, jeg vil ikke have andre skal ride min hest da hun er så speciel, og ville konstant være nervøs for om der skete rytter eller hest noget. Så hellere sælge  Hvor er det dejligt i gider svare, det er helt sikkert noget jeg vil have i baghovedet 
Jeg prøver at blive gravid, selvfølgelig sammen med min kæreste   , og selvom jeg hele tiden har sagt at det var noget der helst skulle komme uventet og bare når det sker, så har jeg været nødt til at planlægge det en del. Jeg er studerende, har studiejob og hest. Så både tid og økonomi skal planlægges virkelig godt for at få det til at hænge sammen. Jeg har gjort alt for at jeg stadig kan være studerende og have hest, mens jeg går på barsel, og derfor skaber jeg rammerne så det bliver mest realistisk. Det første vi gjorde var at flytte ud af byen, vi boede på Frederiksberg, kun 1,5km fra KU LIFE (min skole), men da jeg kun er på skolen 2-3 gange om ugen, jeg studerer en del hjemmefra og har ikke det store behov for at gå til forelæsninger, kunne vi ligeså godt flytte ud i noget større. Så nu bor vi i et lille hus i Ganløse, med have og masser af plads til at få børn  Derudover har jeg lige flyttet hesten, så den nu står i gå afstand fra huset, og hvor der er fuldpas, så det eneste jeg skal er at ride og se til min hest. Så jeg regner stærkt med at være hesteejer selvom vi får et barn. Det næste skridt er at finde en part mere, min nuværende part har selv lige født nr.3, så hun har rigeligt at se til, og når hun kommer igang igen, bliver det nok kun 1 gang om ugen, derfor vil jeg finde en som kan ride 3-4 gange om ugen, når jeg selv må stoppe ridningen. Jeg regner dog med at jeg selv kan komme, med barn og barnevogn, hvor mine dage vil gå med råhygge   , og ellers håber jeg at jeg kan gå derned og følge med når parterne f.eks. skal ride undervisning o.l. En ekstra part vil også hjælpe på de faste udgifter jeg har på hesten. Jeg klarede at have hest og være studerende og have krævende studiejob, da jeg passede min kæreste, som lå syg med kræft, så jeg tror også at vi nok skal klare at få et barn 
Er jo gravid med nr 2 med termin 7/6-13 og er så meget i tvivl om jeg skal vælge kejsersnit eller forsøge at føde "normalt".. og kunne godt bruge andres syn på sagen.. Grunden til at kejsersnit overvejes er flere problemer i fødslen af min datter.. egentlig havde jeg en hurtig fødsel.. havde dog tidlig vandafgang og måtte have igangsætningspiller da der ikke kom veer.. Kl 4 om natten kom de første veer og de var fra første ve ca ½ min og 4 min imellem, så vi valgte at ringe til sygehuset og fik lov at komme ind.. ankom til fødemodtagelsen ca 6, lå og ventede og blev tjekket ca 6.30 der var jeg ca 4 cm åben og de bestilte fødestue.. på det tidspunkt begyndte det at gøre vandvittigt ondt.. Kom på fødestueen ca kl 7 og fik en maske med lattergas.. blev efterladt.. jeg lå i min egen verden med smerterne og prøvede at arbejde igennem det.. min mand smådøsede i en stol (pga arbejde, vandafgang, frem og tilbage på sygehus osv havde han sovet ca 5 timer de sidste 3 døgn) .. lidt over 8 kom de nye jordmødre ind (var blevet glemt i vagtskiftet)de tjekker og jeg er 9,5 cm åben og får at vide at får jeg presse trang skal jeg lige vente på ok fordi der sidder en kant i vejen, som hun ikke helt ved om vil flytte sig ved pres.. +de lige vil sætte en elektrode på babys hoved pga hjerterytmen (lå med strimmel) var for svingende) Lidt efter siger hun åbenbart ok for pres, men da jeg er midt i en meget smertfuld ve opfatter jeg det ikke, så de første presseveer holder jeg igen, hvilket gør ondsvagt ondt.. Hun siger så at jeg jo skal presse, ja ok, det prøver jeg så, men føler ikke jeg kan.. det gør virkeligt virkeligt ondt.. Vi kæmper og kæmper, men der sker ikke nok og de snakker om at skamben evt sidder for lavt.. ledende jordmoder hentes og hun siger at der skal kop på, for de er ikke helt trykke med babys hjerterytme.. intet akut men baby skal altså ud snart.. Hun ligger kop på hvilket gør endnu mere av, og vi kæmper videre, til sidst hedder det ud i denne ve eller vi køre til kejsersnit.. jordmoder vælger at klippe og hiver alt hun kan og jeg presser med alt jeg kan hive frem.. og ud kommer baby, ligbleg og med navlesnoren om halsen og blodet sivende ud af munde.. var sikker på at hun var død.. De klipper hende fri og hun hyler (gud ske lov) og over til tjek, pga hjerterytmen får hun også taget blodprøve fra navlesnoren om der har været ilt mangel, men alt er ok og hun score top i apgar.. Hun viste sig at være stjernekigger, og de ved ikke om det gav problemerne eller hun var stjernekigger pga for lavt skamben (har senere opdaget at min storesøster har fået 2 kejsersnit pga for lavt skamben) Jeg bløder voldsomt og er lige på grænsen til at skulle have blod.. og senere viser det sig at sugekoppen har smadret mit haleben, jeg kan ikke sidde i 3 måneder.. hvilket ikke er sjovt med et spædbarn.. og nu efter jeg er blevet gravid giver halebenet mig igen smerter hvis jeg sidder eller går i længere tid.. min datter fik voldsom guldsot pga blodansamling efter sugekoppen, hvilket betød at jeg måtte ligge i lys med hende i 2 dage (hun kunne ikke ligge i lysvuggen da hun skreg og hev beskyttelsesbrillerne af) og ud og ind til prøver i 14 dage.. Synes vi gik glip af starten af at være forældre.. Så jeg tog en snak med min egen læge, som fik mig henvist til fødselslæge omkring mulighed for kejsersnit.. Det jeg frygter er om jeg kan føde, især hvis barnet er større, min datter var kun 2690 g og 49 cm og havde et lille hoved, og hun kom kun lige ud, frygter et 3500 kg barn med stort hoved  Frygter især for barnet, da jeg har mistet en søn i 35 uge for 13 år siden, derfor panikkede jeg også da de ville have måler på hendes hoved og da de begyndte at snakke kejsersnit og da hun kom ud med navlesnoren om halsen, frygtede så meget der skulle ske hende noget, var faktisk ligeglad med mig selv, de skulle bare få hende ud.. Og frygter skade på mit haleben, for har læst at skader man det igen kan det give kroniske problemer og smerter.. og orker ikke det helvede igen med ikke at kunne sidde, slet ikke med 2 små børn.. Jeg kan selv vælge, de har godkendt at min frygt er velbegrundet, men de prøver stadig at overtale mig til at forsøge at føde og så kan vi jo altid gå til kejsersnit hvis det ikke går.. jo tak, men jeg ville gå i panik og bryde sammen hvis de siger at vi må opgive og køre til kejsersnit.. vil hellere at det er planlagt så.. Men de siger jo at jeg jo har født.. så jeg kan godt.. ja men er det risikoen værd ? og kan jeg hvis barnet er "normal" størrelse ? Ved ikke hvad jeg skal gøre, de fremhæver jo alle fare og ulemper ved kejsersnit, men ved jo fra mange der har fået lavet det at det ikke behøver være så slemt, men er samtidigt klar over risikoen.. men 6 uger uden løft er mindre end 3 måneder hvor jeg ikke kan sidde og knapt kan gå og kun ligge på siden.. Puha det blev langt.. trængte vist til at lukke ud.. og håber nogen har energien til at læse det 
Med den forhistorie ville jeg uden tvivl vælge kejsersnit. I mine øjne er et liv i smerter ikke det værd... og nu er det jo din krop, så de kan jo ikke bestemme over den. Din krop, du bestemmer!
Jeg kunne ikke engang læse det hele. Nåede dertil, hvor søster har for lavt skamben, og det kombineret med sådan en møgfødsel og risiko for, at du har det samme: jeg ville bestemt vælge kejsersnit! mvh. tina
Ja vaske ægte brok indlæg fra mig af.. jeg er 22 år, og derfor statistisk ung mor   jeg er glad og min søn er 100% planlagt og mit støreste ønske.. jeg gør tingene som jeg finder bedst og jeg følger ikke alle sunhedstyrelsen råd, og er af den mening at man kan blive for hysterisk og man skal følge sin egen mave fornemmelse. jeg har intet i mod folk følger det til punkt og prikke men de skal dælme ikke trække det ned over hovedet på mig! generelt oplever jeg ældre mødre (+30) og nej jeg syntes ikke man er gammel som 30 årig, men man er ældre mor end jeg   skal tale ned til mig og fortælle hvordan jeg skal gøre med mit eget barn.. og jeg bliver tosset hver gang, jeg får følsen (som er bekræftet) af de føler de ved mere og bedre "rustet" end mig pga aldren.. så kære hn, føler i sådan? det er både møntet på unge og ældre mødre. ældre mødre, føler i jer mere rustet og erfaren end yngre kvinder, og i så fald hvorfor? yngre mødre (under 25) føler i jer set ned på? eller bedømt? og hvad gør i selv for at ændrer den opfattelse?
Jeg ville også vælge et kejsersnit - helt sikkert.
Jeg valgte 2. gang at få et kejsersnit på moders ønske. Jeg har nogenlunde samme historie som dig, dog minus for lavt skamben, med til gengæld blev jeg inkontinent (noget blev ødelagt da baby var på vej ud), og 2. gang fik jeg også navlebrok. De forsøgte også at overtale mig til at prøve at føde "normalt" og så kunne bede om kejsersnit under vejs. Heldigvis valgte jeg kejsersnit. Godt nok havde jeg ondt ca 14 dage bagefter, men det var intet i forhold til hvad jeg gennemgik første gang. Mette.
Jeg havde også en rigtig grim fødsels første gang og har også planer om planlagt kejsersnit anden gang. I dit tilfælde ville jeg også vælge kejsersnit.
For alle jeres indput.. Synes bare de prøver at få kejsersnit til at lyde farligt og voldsomt, men nok bare fordi de skal fortælle om alle riccisi og hvis folk stadig ønsker det så er det fordi de virkeligt mener det..
Min fødselslæge sagde direkte til mig, at det var mere sikkert med et planlagt kejsersnit frem for et forsøg på vaginal fødsel, hvor der tidligere var komplikationer. Enhver er jo godt klar over, at en ukompliceret vaginal fødsel er nemmest at komme sig over for kvinden, men det er forkert at presse kvinder til at prøve, hvis de virkelig ikke ønsker det. Man hører aldrig lægerne fortælle om de risici, der er ved en vaginal fødsel. Min nabos første barn er spastisk lammet pga. iltmangel under fødslen. Ved barn nr. 2 fik hun planlagt kejsersnit. Hvorfor er det lige, at der nærmest SKAL ske noget ulykkeligt, før kvinden bliver taget alvorligt og får lov til at vælge selv? Dem, der prædiker højest om vaginale fødsler, er jo dem, der har haft en god og ukompliceret fødsel med lykkelig afslutning.
Lov at vælge selv, men følte sådan lidt alla "en "rigtig" kvinde forsøger at føde selv".. Så et program med en læge der havde lavet 1000 KS og han sagde at de planlagte klart var at foretrække fordi hvis fødslen går igang vil baby ofte sidde fast i bækkenet og nærmest være umulig at hive fri med større risiko for skader på både mor og barn..
Puh det lyder næsten som mit forløb af fødslen af min søn, som i dag er knap halvanden.. Jeg endte også i akut kejsersnit, fordi han ikke ville komme rigitg ned, han lå skævt med hovedet.. Det var et helvede af smerter, selve kejsersnittet var det nemmeste, jeg mærkede intet, den dag... men jeg havde voldsomme smerter dagen efter, de gik dog væk og havde alt i alt en god oplevelse af kejsersnittet, jeg synes ikke det var slemt og jeg har ikke døjet med det siden.. Men, dert er jo altid en risiko ved at få foretaget et kejsersnit, der er jo nogle kvinder der døjer med det flere år efter.. og inden min fødsel havde jeg aldrig drømt om kejsersnit... Jeg er gravid igen med termin 4 maj, og på trods af min oplevelse og at jeg godt kan få et kejsersnit, så har jeg valgt, at jeg vil føde selv, så vidt det selvfølgelig er muligt. Jeg har været til samtale hos jordemoderen, som siger jeg går som andengangsfødende og at chancen for at jeg kan føde selv er stor, så jeg vælger at tage chancen, jeg var heldig første gang ved kejsersnit, men det er jo ikke sikker jeg er det anden gang.. og jeg vil gerne prøve at føde selv.. De har lovet mig, at bliver jeg bange eller forløbet ligner min sidste fødsel, så vil jeg blive sendt til kejsersnit før, så jeg er indtil videre rimelig rolig omkring det.. men ingen fødsler er ens og heller er kejsersnit, så det skal man jo gøre op med sig selv.. Panikker du helt, så er et kejsersnit måske løsningen for dig:-)
Jeg tror, at det er vigtigt at forstå, at ingen fødsler er uden risici. De er bare forskellige afhængig af, om det er KS eller vaginal fødsel. Der er mange kvinder, som efter en vaginal fødsel oplever problemer efterfølgende. Det kan være problemer med at holde på vandet, holde op luft og afføring. Problemer med smerter ved samleje osv. Og ligesom mange kvinder går glat igennem en vaginal fødsel, så er der ligeså mange kvinder, der går glat igennem et KS. Jeg har selv fået valget om KS eller vaginal fødsel næste gang. Og da der er fordele og ulemper ved begge dele, så er beslutningen da svær.
Jeg forsøgte at føde naturligt med min den første. Desværre var hun for stor til at "komme igennem" og alt gik galt efterfølgende. Efter et akut kejsersnit med store komplikationer for både Liva og mig- bl.a. fordi hun sad fast i fødselsgangen og skulle presses tilbage, så endte jeg med at blive opereret i alt 4 gange på én uge   . Da min næste graviditet udviklede sig sådan, at Maja blev vurderet til at være større end storesøster ved hver scanning og jordemoderbesøg, så blev jeg anbefalet et planlagt kejsersnit. Overlægen fortalte, at mange af de rædselsfulde komplikationer, man hører om ved kejsersnit, skyldes det akutte kejsersnit. Man opererer på en i forvejen meget stresset krop, hvilket aldrig er optimalt. Et planlagt kejsersnit har meget større chance for at forløbe uden de store problemer, fordi man opererer en "frisk" krop. Jeg tog det planlagte kejsersnit med Maja- og der var absolut ingen gener! Det var så skønt at kunne stå, gå, amme og pusle sin baby fra dag ét   . I forløbet med Liva var jeg syg i 4 uger, hvor jeg måtte have hjælp til at passe hende, og amningen fungerede først efter 10 uger (jeg havde malket ud til hende igennem hele forløbet). Så i mit tilfælde var et planlagt kejsersnit det helt rigtige valg- men det var en svær kamel at sluge, at jeg ikke skulle have oplevelsen af at føde mit barn selv. Men som overlægen sagde, så ville jeg nok føle det som et tungt nederlag at få endnu et akut kejsersnit og risikere de samme komplikationer igen...
Beslutningen er endnu ikke helt taget, vil gerne snakke med jordmoder først også og se hvor stor bebsen forventes inden jeg tager valget..
den aftale da jeg fødte, at alt var gjort klar til ks, men at jeg forsøgte at føde selv. Efter 16 timer, og Freja stressede, blev jeg kørt akut på operationsgangen. Alt var klart og jeg havde allerede bedøvelsen på mig. Jeg "tør" jo ikke få en ekstra pga alt for mange gener, før under og efter hele graviditets, fødsels og post fødselsforløbet, men jeg er selv i tvivl hvad jeg vil gøre. Min udfordring ligger så i, at jeg er opereret i underlivet 5 gange nu, så det kan være potentielt farligt for mig, at blive åbnet igen.
altid holdt på at kan man føde selv må det være det bedste, meeeeen efter mit fjerde barn, så røg den mening meget meget langt væk   så efter det historie du lige har fortalt ville jeg helt klart vælge KS. Pøj pøj med resten af graviditeten 
klart vælge et planlagt kejsersnit! Min første unge va et akut kejsersnit, den næste et planlagt - og jeg ved godt hvad jeg skulle vælge hvis der kom en treer!!!
Forresten, så var en anden af mine overvejelser, at får man kejsersnit nr. 2, så har man helt afskrevet muligheden for senere at føde "normalt". Man får nemlig ikke lov at føde selv efter to kejsersnit, pga risikoen for en sprængning af livmoderen- og det er ikke at spøge med. Har en veninde hvor livmoderen sprang, og hendes næste barn skulle tages 4 uger før tid ved et planlagt kejsersnit, fordi de var bange for endnu en sprængning, hvis hun fik veer. Så får man kejsersnit nr. 2, så er der ikke flere "skud i bøssen" mht at få lov at forsøge at føde selv- det gjorde lægen mig også opmærksom på, inden jeg tog den endelige beslutning om PK. Men er stadig glad for min beslutning- den første tid med Maja var SÅ skøn ifht. den første tid efter et AK.
Med det du har været igennem ville jeg også vælge pks. Jeg har selv lige fået barn nr 2 ved pks for 2 uger siden. Min første datter fødte jeg vaginal på 20min og hun var 55cm og 4300gr, da jeg blev gravid med nr 2 og kom til jordmoder og hun sagde at bebse blev nok større end storesøster var gik jeg lidt i panik for det var alligevel en hård fødsel. 3 uger inden termin blev jordmoder pludselig i tvivl om bebse lå med hovedet nede eller om det var rumpen. Det var så desværre rumpen som lå nede :-/ Lægen på fødegangen prøvede at vende bebse, men desværre uden held. Så jeg fik lov til at tænke over hvad jeg ville (på det tidspunkt blev bebse skønnet til ca 3000gr). Jordmoderen fortæller mig så at lægen mente det ville være forsvarligt nok at lave et sæde fødsel når nu min datter var så stor. Jeg turde ik tage chancen i frygt for noget kunne gå galt. Så en uge inden termin fik jeg pks. Og der var intet jeg skulle have frygtet for fik en dejlig datter på 50cm og 3360gr. Selvom det tager længere tid at komme sig ovenpå ks er det bedre at vælge det end at få en frygtelig fødsel igen.
Jeg oplever ikke, at jeg ser ned på yngre mødre, er selv snart 30, men der er ingen tvivl om, at jeg personligt føler mig bedre rustet nu end jeg ville have gjort da jeg var mit i 20'erne. Dermed ikke sagt, at man skal vente så længe som jeg har gjort. Nu ved jeg ikke hvilke råd du fravælger at følge, men hvis jeg møder mennesker der rent sundhedsmæssigt fejler i forhold til deres børn, så tænker jeg mit, men det har ikke noget at gøre med moderens alder.
camilla jeg er helt enig i vi ikke er lige så pylret  hundiversitetet det er underordnet hvad jeg har fravalgt eller nærmere tilvalgt som shs anbefaler - eller ikke gør   at tænke sit er ok, det gør jeg også når folk gør noget jeg aldrig kunne finde på.. rart at hører du ikke tænker sådan om yngre mødre.. 
Nu var jeg en ung mor, men nu er jeg hvis hvad du kalder ældre, jeg fik min første da jeg lige var blevet 21 og nummer to da jeg var 25, og nu er jeg så 33. og har aldrig følt mig set ned på fordi jeg var yngre, og er stadig den yngste forældre i min datters klasse, når vi holder forældre møder og sådan, min yngste som så er 8 i hans klasse er jeg sådan ok med, der er 2-3 stk på min aldre og der er deres den første resten er noget ældre end mig. men aldrig selv da jeg var 20 gravid, eller 21 og havde fået en datter og blev enlig mor, har jeg følt at jeg blev kigger ned på eller irettesat eller fået råd jeg følte var en irettesættelse, jeg har altid været super glad for at have en "ældre" mor at støtte mig op ad, nu i min sag var det så min egen da hun fik sin sidste som 37 årig, og min søster var så 4 da jeg fik min. Ja min mor var også en ung mor til mig, og ærligt jeg synes ikke det var så fedt da jeg var barn, fordi hun havde INTET tilfælles med de andre forældre   Det har hun så nu med min søsters venners forældre. Men kan så sige nu jeg er de her 13 år ældre, så kan jeg sagtens se at der måske var nogle ting som jeg ville gøre meget anderledes idag, fordi min viden er bare større, som den jo for det meste bliver når man bliver ældre
Jeg er så nok det, du kalder gammel mor.... Eller jeg bliver det til august.... Jeg ser hverken op eller ned på unge mødre - jeg ved bare, at jeg ihvertfald ikke selv var klar til at få børn i en ung alder ... det er jo individuelt... Jeg er bestemt ikke hysterisk omkring min graviditet - jeg ryger ikke, jeg drikker ikke alkohol, jeg farver ikke hår, jeg går med begrænset makeup, jeg bruger neutral shampo, jeg drikker ikke kaffe og jeg spiser, så vidt muligt, sundt og varieret + de anbefalede vitaminer... - MEN jeg , selvom jeg er "gammel mor", har jeg da også oplevet at andre mødre har sagt/irettesat mig med fx. "sort the er ikke sundt for dig", "du må ikke spise rovfisk" mv. når jeg en sjælden gang har spidt/drukket det.... Jeg gider ikke kommentere det - jeg kigger som regel bare - og forsætter så mit indtag... - jeg kender kostanvisningerne, men jeg nægter at blive hysterisk! Så jeg tror faktisk ikke, at den der "gammelkloghed" folk ind imellem ligger for dagen, har noget med alder at gøre - men en umådelig trang til at blande sig....
Tror du har fat i noget der vivi(Thorleif), folk blander sig uanset alder. Jeg er også "gammel" mor. 29 med den første, 32 med den anden. Jeg har også ofte oplevet at folk har blandet sig. Alle har en mening om hvordan tingene skal gøres. Alle har en mening både dem med børn (store som små) og dem uden børn. Mange mener det godt, men desværre overskrider de manges grænser ved at kommentere eller komme med gode råd. Jeg er nok en af dem som er lidt mere påpasselig (og ja tror det ofte kommer med alderen), især med den første. Oplever dog også folk på min alder der både er mere eller mindre påpasselige end mig. Jeg tager dog ikke alt for gode vare og lytter også til mig selv og mit barn. Hvis vi trives så behøver vi vel ikke følge alle råd til punkt og prikke. Med første barn syntes jeg det var svært at lukke af for omverdenen og blev ked når nogen syntes jeg fx var hysterisk fordi jeg ikke gav min søn sukker etc før han selv begyndte at spørge efter det. Her anden gang er det lettere at lukke af (selv om jeg stadig kan blive ked af de forskellige kommentare/velmenende råd). Jeg er overbevist om at vi alle unge som gamle forsøger(udfra de ressourcer vi har) at være de bedste forældre for lige netop vores børn. Men da jeg jo ikke selv er ung mor kan jeg jo ikke vider om folk kommentere alderen og derefter kommer med råd til jer, for hvis det er sådan så syntes jeg ikke det er okay. Alderen er jo underordnet for om man er en god mor.
Jeg har fået mine 2 børn som hhv. 20 og 25 årig. Begge to planlagte. Men jeg må sige at det var MEGET lettere at være nybagt som 25 årig. Selv om det var en rædsom fødsel, der endte i akut kejsersnit og nær havde taget livet af mig...! Som 20 årige havde folk nærmest ondt af mig. Jeg blev overhældt med alverden råd, meninger og holdninger. Jeg kom i en mødregruppe, hvor de andre var 10-15 år ældre end mig og på en eller anden måde "så ned" på mig. Det var rædsomt, så var der kun et par gange. 2. gang var det som om omverdenen synes at man var gammel nok. Jeg er i dag 35 og nogle af mine venninder er først nu begyndt at få børn. Jeg må indrømme, at jeg syns de er lidt for gamle.  Jeg har ELSKET at være ung mor.
om alder, men om folks valg. Drikker du kaffe og ammer så skal folk nok kommentere uanset alder. Eller hvis du ryger, farver hår eller drikker alkohol mens du er gravid. Det har jeg ikke gjort, men uanset alder så skal det nok få folk op af stolene. Jeg tror måske man er mere usikker som yngre og lettere føler sig set ned på? Jo ældre man bliver, desto mere rager det en hvad folk synes om ens valg. Jeg gik ihvertfald meget mere op i andres meninger for 10 år siden.
Syntes selv jeg er ung mor - men er godt på vej mod 32 og mor til en på 2½ og en på 6 mdr, så jeg er vel "ældre" ... Min første var forøvrigt ikke planlagt - hun var dog ikke mindre ønsket af den grund .... Men aldrig har nogle spurgt om hun var en smutter - selvom min mand og jeg ikke havde været sammen ret længe ... (Vi har dog kendt hinanden siden jeg var 16 og har været ungdomskærester) ... Syntes dog også jeg har mødt mange mennesker som havde mange gode meninger og holdninger til MIN graviditet ... F eks havde mange utrolig travlt med hvad man måtte og IKKE måtte spise/drikke som gravid/ammende ... Der var også mange stikpiller om mit forbrug til babyudstyr og mærketøj ...   ... Og så skal jeg love for folk havde ufattelig mange meninger om mit valg af fødested anden gang, da jeg oplyste at lillesøster skulle hjemmefødes ...   ... Så jeg tror helt sikkert at man støder på den slags uanset alder og erfaring - men måske har vi "ældre" lidt lettere ved bare at smile og sige ja ja - og så gøre som det passer os når de velmenende mennesker kigger den anden vej   ...
Charlotte det er nemlig præcis sådan jeg oplever det! og jeg får ofte spørgsmål om hvorfor jeg valgte at beholde og alt det jeg går glip af.. det er min alder folk kommentere på og tager udgangspunkt i.. janne du ved da ikke hvilke kommentare jeg har fået? så du kan vel ikke fastlå at det ikke handler om alder? folks mening er jeg så vidt ligeglad med, men det er lidt svært når man får den mast ned over hovedet og folk indleder med "du har jo heller ikke så meget livserfaring" "eller jeg kender en ung pige som dig"
hov det lød da lige surt nok   det skal ikke forståes så hårdt som det er skrevet 
Ved ikke hvad betegnelsen ung mor går på, men jeg fik mit første barn som 25 årig og 3 år efter kom lillebror. Jeg er også typen der tager en dag af gangen og lever efter min egen mavefornemmelse; ingen terpen i bøgerne under graviditeten eller i den første tid, ingen fødselsforberedelse, ingen hysteriske madvaner osv osv. Og jeg endte så i en mødregruppe hvor 2-3 af de andre mødre var bundhysteriske med dette. Jeg fik da også et par kommentarer og øjne med på vejen når jeg fandt NAN frem til ungen, eller tilbød mos 2 dage "før tid" osv. Jeg tager det oppe fra og ned, men kan da godt mærke det "koger" lidt en gang imellem om hvad de egentlig skal blande sig for (ikke lige nævnte mødregruppe men andre "bedrevidende") Gode råd og ideer ikke at kimse af! Men lettere nedladende bemærkningen og hentydninger om at man er en ravnemor fordi ungerne får lov at få blå mærker - forstå mig ret. Men børn skal - efter min mening - ikke pakkes ind i vat, de skal opleve og lære, med måde, hvad livet går ud på og hvad der er smart og mindre smart. Hvordan ved du f.eks. selv at en ovn er varm = gør ondt? Eller at man slår hovedet når man hopper rundt under sofabordet, at man kan falde ud af sengen/sofaen hvis man hopper i den, at gulvet er glat når det er vådt osv osv osv. Alt med måde, men det nytter jo ikke noget at bære børnene over alle "farer"  Så i min verden er der lidt for meget hysteri og pædagogik og en søgen efter "facit" på alting, istedet for bare at tage en ting, dag og ikke mindste barn af gangen og så takle det ud fra egen mavefornemmelse - evt. med lidt råd ...
Jeg gad da godt, have været en yngre mor, så jeg bedre kunne holde til at være så meget vågen om natten   (mine er 2 og 4 år) Jeg ser ikke ned på nogensomhelst og jeg syntes, at alle skal gøre det på den måde de selv syntes er bedst. Nogle mennesker føler, at de bare må give et råd, det er uanset, om det er fordi de bare gerne vil sige noget, eller om de har en reel bekymring for barnets vel. Men alt andet lige... når jeg her som 36 åríg (gisp.. så gammel) ser tilbage på mit eget 20 årige jeg, så ved jeg godt nu, at jeg slet ikke var så klog, som jeg VIDSTE jeg var dengang  Livets dynamik og udvikling, det er sgu da herligt 
Ingen hest* Da jeg ventede den første. Hørte jeg et rygte om jeg jeg havde valgt at beholde barnet for at tvinge min kæreste til at blive hos mig... WHAT? Jeg (vi) er nøjagtig lige så lykkelige her 15 år efter som vi var den gang. Vi valgte SAMMEN at få et kærlighedsbarn. Ingen tvang nogen til noget. Jeg kan godt se nu, at der var nogen der havde voldsomt ondt i   over at vi i så tidligt en alder havde fundet vores soulmate  Og i kraft af, at vi havde (har) hinanden lykkes det at have baby, uddanne mig til revisor, min mand aftjente sin værnepligt - for efterfølgende at blive selvstændig, bygge hus og LEVE LYKKELIGT !!! Jeg kan egentlig godt forstå de var misundelige  Så mit råd til dig, er at vende det døve øre til - Selv om det kan være svært.
Hvad du ser som en gammel mor (32 år da jeg fik den første, 34 når nr 2 kommer).. Og nogle mennesker er bare bedrevidende og skal komme med deres mening og råd uanset din alder..jeg må også høre meget for mine valg.. Dog er der enkelte ting jeg ikke forstår folk gør, fx ryge og drikke under graviditet, sidde og ryge hvor små børn sover eller leger osv men det er uanset folks alder..
vil slå fast jeg ikke ser nogen som gammel mor  i de fleste kommuner er man ung mor når man er under 25. jeg skriver ikke er ældre eller gamle mødre, men i er ældre end mig  det er bare pointen i indlægget, jeg tror ikke jeg har formuleret mig godt nok, jeg refere ikke til "almindelig" blanderi, men til folk der kommentere eller direkte refere til min alder. det er primært mødre +35 jeg har måtte hører den slags kommentare fra.. i har ret i jeg skal lukke af, det er bare svært når der et eller andet sted bliver hentydet til jeg ikke er gammel/erfaren nok..
Jeg har pga akut ks ved min første søns fødsel (pga hans størrelse på 4600g) valgt at jeg dennegang skal have pks, og jeg glæder mig helt vildt meget. Det bliver så fedt at få en drømmefødsel, for det var KS for mig. Jeg har just været til jordemoder idag og hun siger også at det vist er meget godt da vores lillebror også bliver en lille basse. kh mette
Jeg fik akut kejsersnit med min søn pga fødsel gik i stå og han blev stesse inde imaven. Selve kejsesnitte gik fin , men søn kom ud og veje 3690 gram og var sund og rask, dog var han lidt stesse. men jeg var møgsyg bagefter, der gik to dage inden jeg kunne komme ud af sengen, pluds volsomme mave smerte, min dejlig søn vil ikke rigtig amme og var lidt stresse, så han måtte en enkel overnatning på børneafeling. lige nu sider jeg med tåre ned af kinden, selv om det er 17 måneder siden, har hele oplevelsen været hård. efter en uge fik vi lov at komme hjem, men efte 1½ døng hjemme , røg jeg igen ind med mavesmerter, nu havde jeg oven i hatten fået livmorsbetæneldese og endnu en uge på sygehus. det var en forfærlig tid, hvor vi heldigvis havde farmille og venner omkring os. Jeg har stadig i dag , nogle smerter, som kommer som jag nede i underllivet. så kejsersnit er ikke nødvendigs uden problemmer. men jeg kan godt forstå hvis du vælger ks, for i mange tilfælde går det godt. Jeg ved at hvis vi en dag , tør at prøve at få et barn mere, så får vi valget om vi vil have ks eller om vi vil føde normalt, men jeg ved ærlig ikke hvad jeg vil vælge, for bare tanken om at skal igemmen det hele igen, er skræmmende.
Er 2 vidt forskellige ting. Ved et Aks er man allerede stresset, og højst sandsynligt udmattet. Man har været i smerter, højst sandsynligt mange timer, og kroppen er træt. At operere på en træt krop, er ikke nogen god ting, men desværre nødvendigt, da det jo både drejer sig om mor og barn her. Kroppen er mere tilbøjelig til at være længere tid om at hele, og psykisk, kan det også være sværere, for det var absolut ikke det man havde forventet. Ved et Pks, møder man udhvilet ind (ja så udhvilet som man nu kan være, når man er spændt). Man er frisk og har ikke været i smerter i mange timer. Man har også ligesom sat sig op til at det er det her man skal. Du kan evt læse min beretning, hvor jeg endte med at få et pks. Jeg har 2 børn, og hvor jeg tænker på den lilles fødsel som noget skønt og dejligt, får jeg stadig ondt i maven og tårer i øjnene, når jeg tænker på den stores. Mette.
Netop Pepsiok- samme tanker herfra.
Uha et lidt ømt emne for nogle  MEN, tja ALLE har hver sin mening og lad dem om det.. Jeg har altid troet at "ældre" mødre havde mere "ro" på   , samt de havde mere naturlige "erfaring"  MEN øhhh NEJ vel  Ej INGEN sure miner her, jeg syntes det ens HELT egen valg, jeg kan både se fordele ved at værer "ung" og "gamel" mor.. Også hva jeg har erfaret ind til nu  Jeg selv fik min første datter som 20året, den næste som 21året og den sidste som 22 næsten 23året  Den skal hvis lige forklares, vi fik Karoline da jeg var 20år, blev derefter rimelig hurtig gravid igen (planlagt), vi var dog så uheldige vi mistede vores lille BUDDA i 28uge.. Det skulle selvfølgelig lige sluges og vi havde faktisk valgt vi ikke skulle havde flere børn, MEN sådan ville naturen det ikke   , så jeg fik pludselig afvide jeg var gravid igen, selv om jeg havde spiral  NÅÅ men jeg blev undersøgt i hoved og BIP, tja og d. 23,01,02 kom mathilde til verden  I dag er de 13 og 11½år gamle og tjaa MOR her er GLAD for jeg ikke er ældre, samt tjaa det kan godt værer jeg/vi gik glip af noget "ungdom" med fest osv.. HMMM tjaaa vi nyder vi nu kan tage en tur i byen sammen med venne osv. og "skabe" os tossede GRINN, vi syntes bestemt ikke vi er gået glip af noget, for nu er pigerne så gamle, og vi har stor glæde af dem, ikke at vi ikke kunne det som (44året) men syntes det dejligt vi nu har tid til lidt fest og ballade inden vi er helt gamle   .. Noget HELT andet er hvis vi havde ventet bare i 3-4år med at få den første, TJA så havde vi INGEN børn, da jeg efterfølgene har været rigtig meget syg.. SÅ JEG/VI er MEGA glade for vi fik børn i en tidlig alder.. 
kan skære alle over en kam, jeg har mødt pyldred unge mødre og ældre mødre der ikke var pylrede og omvendt. Jeg er oldgammel mor   og jeg er på ingen måde overbeskyttende overfor mit barn, det tror jeg ikke gavner i længden. Jeg ville muligvis nok have været anderledes overfor mit barn hvis jeg havde fået ham for 20 år siden, men ikke i forhold til om jeg ville være mere eller mindre pylret omkring ham. Min holdninger til verden var anderledes og det ville jo nok have en indflydelse på mit barn. Når det så er sagt, har jeg aldrig været så struktur-nazistisk at jeg har sagt nej til at deltage i sociale ting, mit barn er da bare blevet lagt til at sove i kassecyklen når han var træt og så har jeg hygget mig med mine veninder, det har fungeret fint. Jeg fik mit barn som 35årig 
Ung mor her.  Men modsat dig har jeg været bevidst om, at et par år mere lige kunne gøre forskellen   Og ventede derfor de par år mere. Jeg tror det kommer an på hvem man er. Allerede ved at du har fravalgt råd for ikke at være hysterisk, studser jeg... Sundhedsstyrrelsens råd er basseret på grundig forskning og er altså velbegrundede.  Personligt har jeg nok styr på mit liv og er ved at tage en rigtig god uddannelse, til at folk åbenbart har vurderet, at jeg vidste hvad jeg gjorde   Men jeg har også sørget for at "advare" og fortælle om mit ønske om at få børn under uddannelse i god tid. Og forklaret at det var af praktiske årsager. Derudover har jeg tager nogle aktive tilvalg i min morrolle, og det tænker jeg fx også hjælper folk til at pakke sammen og forstå at det her er velovervejet.  Som yngre mor har jeg da selv fordomme over for de der absolut skal have børn tidligt, uden hverken økonomisk grundlag, ordentlig bolig, parforhold eller uddannelse. Og som endvidere mener kommunen skal betale alt og ikke engang forsøger at amme (nogle har deres grunde, men angst for hængebryster er ikke en gyldig grund imo   ).
- han var meget planlagt og vi måtte prøve et godt stykke tid, så jeg er i den grad bevist om mig selv, før i tiden var der intet unormalt i en 22 årig mor, nu for folk bare børn så sent.. - jeg har ikke fravalgt sunhedssyrelsen råd for ikke at være hysterisk? hvor læser du dog det? jeg følger ikke alle råd til punkt og prikke, jeg kigger på mit barn og træffer beslutninger ud for det. Personligt har jeg nok styr på mit liv og er ved at tage en rigtig god uddannelse, til at folk åbenbart har vurderet, at jeg vidste hvad jeg gjorde   Men jeg har også sørget for at "advare" og fortælle om mit ønske om at få børn under uddannelse i god tid. Og forklaret at det var af praktiske årsager. - jeg kender også nogle af overstående typer, og det er dem der ødelæger det for os andre.. bla derfor hader jeg programet "de unge mødre"
Det er sjovt... for jeg tænker nemlig om unge mødre, at de må have rimelig meget børne-erfaring, siden de tør springe ud i det. Jeg turde ikke, da jeg var yngre, for jeg vidste nada om børn og har haft meget lidt med mindre børn at gøre. Jeg tror ikke, jeg var blevet nogen specielt god mor som ung. Jeg vidste ikke, hvad det gik ud på og havde ikke lyst. Men andre er jo fantastiske - jeg tænker, det er dem, der ved, hvad de går ind til. Mine barylere har haft en babysitter, der var 16 år, og hun var dæleme sej til børn! Det ville ikke undre mig, om hun blev en ung - og god! - mor. Med alderen har jeg så - sammen med interessen for børn, jeg har mødt et par stykker, og syntes, at de da var meget søde - ikke samlet den store erfaring, men har været i stand til at læse op på emnet og spørge om råd - noget, jeg ikke tror, jeg ville have gjort som yngre. Men jeg er ikke i tvivl om, at andre yngre mødre er så sikre i deres mor-rolle, at de sagtens kan finde ud af det. Min baggrund giver mig nok en anden baggrund end de, der har erfaringen. Jeg overtager ikke mere eller mindre kritikløst en børnemetode, der er nedarvet i familien, så den dybe tallerken skal opfindes mange gange. Det kan være både godt og skidt, tror jeg, for selvfølgelig kunne det være rart, at mange ting kom af sig selv, på den anden side tror jeg, at det er sundt at sætte spørgsmål ved ting, så man ender med en metode, som man tror på er den bedste. Så min dødssyge konklusion må være at: Der er fordele og ulemper ved både unge og ældre mødre  mvh. tina
være gammel mor, fik min søn , da jeg var 31. Jeg tror der er lige meget fordomme begge veje fra, du siger at ældre mødrer kigger ned på dig, men du har jo også dine fordomme om os, at vi er mere hys og pyldret. jeg kender en mor ,som er ung mor, som er mere pykdret end mig, men har der også kendt ældrer mødrer der er mere pyldret, tror ikke at det nødvendigvis har noget med alder at gøre, men noget med hvordan man er som person. Jeg tror at vi alle uanset aldre kan nikke genkendene til at første gang man er gravid, så møder man et hav er mennesker, der kommer med alle mulige råd, nogle gode og nogle dårlige, tror med tiden at man lærer at sotere det fra, man ikke kan bruge. Jeg ser bestemt ikke ned på ungere mødre, synes det er fint , hvis man er klar til at få børn, jeg var bare ikke klar da jeg var i 20 erne. Kan se der er en her inde der nævner programet de unge mødre, som tit for skyld for at være årsag til de mange meninger om unge mødre. Jeg har selv fuldt programmet i mange år og synes faktisk at der er nogle af de unge mødre , som klare det rigtig godt, ja der er nok også nogle vi kan blive ening om der måske ikke skulle have fået børn, men tror helt ærligt at hvis de lavet et program om ældre mødre, vil der også være nogle dårlige imellen. plus man skal huske at tv også kan være meget manipulernde og nogle gange gerne vil fremhæve de dårlige ting, for det giver flere seer tal, folk gider ikke at se lysserødt, man vil se drama 
Bell-Ami hvor læser du jeg har fordomme? det har jeg ikke, jeg skriver om mine oplevelser med den aldersgruppe  hmm det er ikke så meget i graviditeten jeg mener, der var jeg snot hysterisk og fulgte alle rådene og alligevel fødte jeg 2 måneder for tidligt og havde vandafgang 11 dage før jeg fødte (uge 30) ja nogle af de unge mødre klarer det godt, dem bliver da bare ikke rigtig fokuseret på, der bliver fokuseret på en åndsvag teenager med et barn der råber og skriger hele tiden, der bliver fokuseret på tvangsfjenerelse, pagraffer (bla 50) osv osv.. desværre husker folk ikke rigtig de gode ting, men mange huske den stor rygende unge mor med lår i skoene, og sminke i hele hovedet 
aarh det passer nu ikke helt, det kan være det er dem du husker, men jeg husker faktisk bedst dem som klarer det til UG Camilla fra Aalborg Nanna og Ditlev synes jeg rigtigt godt om Nadja fra Bønnerup strand og flere og jeg oplever, og det kan man jo også tydelig se, hvis man kigge gamle indlæg igennem, at der er lige så mange fordomme mod de "ældre" ... at man burde ikke få børn efter de 30 og som du selv siger at de pylre. Ja måske nogle gør, men nogle unge mødre pylre skam også lige så meget, det kan jeg da huske fra min mødergruppe da jeg fik den første. og det er jo sjovt nok ofte dem som har fået børnene tidlig der kommer med dem om de ældre Jeg har som sådan ikke fordomme, MEN mener at der er unge der burde vente, ligeledes der er ældre der ikke burde have sat børn i verden.
iwana nu er det jo ikke hvad du personligt husker   det er hvad der oftest er fokus på, jeg har stadig ikke en fordom om ældre mødre pylrer, men dem jeg har mødt har været +35 og pylre  jeg husker ikke nogen fra de unge mødre, da jeg ikke ser programet, jeg tager stor afstand til det, men jeg kan se hvad diverse medier og forumer skriver om det, og det er sjældent blomster historierene udover hjemmet eller lign bringer en i ny og næ  nu var det ikke meningen emnet skulle handle om mig, men om de 2 sidste spørgsmål i starts indlægget 
jeg var en meget ung mor, da jeg fik mit første barn og jeg var vist, hvad man kunne kalde "hysterisk". Hold da op, mit barn fik kun det helt korrekte mad, det helt korrekte tøj, legetøj, pasning osv osv - senere fik jeg flere børn og var mere afslappet. Jeg fik aldrig nogle nedladende eller bedrevidende kommentarer - mest nogle om, at ungen da ikke kunne tage skade af en is, som 8 mdrs. og den slags - men det tog jeg mig nu ikke af. Jeg kan idag se, at jeg godt kunne have været mere afslappet, for min egen skyld, men ellers gjorde jeg det jo bare som jeg fandt det rigtigt, og barnet trivedes jo rigtig godt - det har alle mine børn gjort. Men jeg havde måske ikke behøvet, at gå SÅ meget op i det helt rigtige. Men undervejs vil jeg også sige, at jeg var en atypisk ung mor, for jeg har mødt rigtig mange unge mødre, som faktisk fravælger de sunde og gode pointer i Sundhedsstyrelsens anbefalinger. Og ja, som ung mener man, at man ved bedst, hvad der er det rigtige for ens barn, men det gør man altså bare ikke altid. Nogle af de unge mødre jeg ser nu, gør ting som jeg aldrig ville have drømt om, og det omfatter ting som at give barnet fast føde for tidligt, forsøge at træne bebyer til faste sovetider og den slags, som jeg nærmest synes er overgreb mod barnet. Alder fører til større viden og mere erfaring, men iøvrigt forsøger de fleste jo, at gøre det så godt som muligt. For nogle kunne det bare også godt omfatte, at de måske lyttede til andres råd,istedet for bare at afvise dem. Men unge mødre og ældre mødre har vel iøvrigt ikke mere tilfælles, end andre mennesker? man kan være god til det i alle aldre, og man kan være et uvidende "kvaj" i alle aldre?
Jeg går under betegnelsen ung mor - blev gravid som 23 og fødte kort tid inden jeg blev 24 (og er stadig 24!) . Jeg har endnu ikke oplevet nogle nedladende kommentarer om min alder fra ældre forældre , og i bund og grund ville deres kommentarer nok heller ikke betyde så meget .. I min Mødregruppe er vi blandet , to unge og så helt op til de 38 år og den mest umiddelbare forskel der er på os , er at vi to unge åbenbart går en del op i mærkevarer til børnene , fremfor de ældre som er lidt ligeglade med hvilket mærket børnenes tøj er . Min erfaring med ældre mødre er at de ofte er mere afslappede omkring tingene såsom hvornår de nu lærer at kravle og hvor jeg nærmest går i panik når vores datter på 1 år , stadig er tung bagi og ikke kan kravle ordentligt , tiltrods for sundhedsplejerske har sagt at hun er fint med .. Jeg går meget op i at vi spiser sundt og at vores datter ikke får slik , og i en alder af 1 år og 3 mdr har hun stadig ikke smagt det og selvom der er flere ældre mødre der har nævnt at hun ikke tager skade af det , har jeg på ingen måde følt det som en rettelse af mig og min alder . Jeg bliver da glad og stolt indvendigt når der kommer andre mødre hen - unge som ældre og feks spørger hvor jeg har købt noget legetøj , tøj eller hvordan vi ligger hende til at sove så nemt eller hvorfor hun er så glad hele tiden , da jeg åbenbart føler mig i den målgruppe hvor man tit kan blive set ned på pågrund af alder . Til gengæld har jeg oplevet veninder/bekendte uden børn , der prøver at komme med gode råd og siger ting såsom "altså min søster på 32 bruger kun den sæbe , da det er den bedste" , eller "i den børnehave hvor jeg arbejder , gør vi kun sådan og sådan" . Det irriterer mig til gengæld grænseløst , da folk uden børn der ikke har prøvet at ha børn 24/7 , i min verden ikke burde belære mig . Inden jeg fik barn følte jeg mig rigtig klar , men der er altså rigtig mange ting man overhovedet ikke havde set komme eller forberedt sig på ! I bund og grund handler det vel også om hvor usikker man er på sig selv og sin moderrolle , om hvor personligt man tager alle rådende ..
Hejsa. Jeg vil gerne lave et vægmaleri ved puslebordet - men hvad skal jeg dog bruge for noget maling? Det skal kunne tåle fugt i luften, da det er på badeværelset, og så må det ikke afgive nogle giftige stoffer. Jeg har søgt lidt på nettet, hvor der bliver anbefalet akrylmaling, men mon det dur? Andre ideer? :-) Katrine.
Jeg har brugt akryl maling fra Bilka, Søstrene Grene og andre "alm" indkøbssteder. Fungerer fint, er nemt at male med, kan tørres af, fåes i mange farver og er billigt  Lidt eksempler :  
Tusind tak  Flotte malerier!!!
købe maleprøver hos farvehandlen og vælge den type man bruger i vådrum. Jeg havde engang et kæmpe vægmaleri i stuen, lavet af akrylmaling, en af farverne var umulig at male over igen, magenta, den slog igennem alt, til sidst måtte tapetet tages ned.
afgiver jo dampe, så skal du bruge naturmaling hvilket jeg tror er en dårlig ide i et vådrum.
Vi brugte "pletforsegler" eller hvad det hedder, da vi skulle male dem over... Gjorde lidt ondt i mit lille kunstner/moderhjerte, at male Bambi osv. over    Men de blev dækket fint 
jeg havde brugt (muligvis galleria) kunne ikke dækkes af noget, heller ikke pletforsejler