Hørte lige en sang i radioen i morges, men fik desværre ikke fat i hverken sanger eller navnet på sangen, så nu håber jeg I kan hjælpe mig. En del af teksten lød cirka sådan: You'r in my life You got me a goal You'r happy about it So I gotta know What's in it for me Hvad er det for en sang? Nogle der kan hjælpe...?
Havde sådan glædet mit til at hele familien, skulle tilbringe en uge på Bornholm. Vi skulle kører kl 8:00 lørdag morgen (den sidste lørdag) vågnede op og var så spændt.. Kom ned i stuen hvor min far sidder og har det rigtig dårligt, går videre og kommer til mor hun siger far har så ondt ind i brystet, men der er nok fordi han har stået og malet dagen inden.. Men det bliver ved, mor ringer til vagtlægen og får at vide vi skal komme over med ham, så vi får fat i vores nabo som er fars lillebror, de kører til vagtlægen, for hvis det nu ikke er noget alvorligt kan vi kører på ferie bagefter. De har været væk i en halv time da telefonene ringer. De har indlagt far, de tror de er en blodprop. De siger de gerne vil at mor min søster og mig kommer derover.. Vi kører over på sygehuset, men da vi kommer derover har de allerede overførst ham til Aalborg med fuld udrykning, Han har en blodprop i hjertet. Vi skynder os at kører efter og da vi kommer til Aalborg sygehus er han allerede blevet opereret (han skulle have en ballon udvidelse..) Og er meget træt, så vi g¨r ned og får noget at spise og da der er gået et par timer kigger vi op igen. Han har det meget bedre og er ved godt mod.. Vi er lykkelige over vi ikke var halvejs på vej til bornholm og han havde fået det skidt, for så havde han måske ikke overlevet. Han er stadig på sygehuset men kommer hjem fredag.
Det var da en frygtelig oplevelse! Jeg har selv prøvet stå i en situation hvor jeg troede jeg skulle miste min far, så jeg kan sagtens sætte mig ind i hvordan det må have været. Man opdager pludselig hvordan ens liv kan tage en vending man ikke havde regnet med, og man vil ofte være mærket af det bagefter. Jeg håber det bedste for din far og for jer! Godt han kom afsted så hurtigt at der kunne gøres noget.
God bedring herfra til din far. Jeg har oplevet noget nær det samme, dog med en sørgelig udgang. Jeg skulle i 1996 på ferie med mine forældre, vi boede dengang på Grønland og vi skulle 3 uger til St. Croix. Jeg rejste et halvt døgn før mine forældre og jeg ankom til St. Croix torsdag eftermiddag. Mine forældre havde overnattet i Canada og skulle videre fredag morgen. Da min far er på vej ind i flyveren får han det dårligt og synker sammen. Han får førstehjælp af kabinepersonalet samtidig med at der bliver rekvireret en ambulance. Hans hjerte stopper flere gange i ambulancen, men tilsidst kan de ikke defibrillere ham mere og han er død inden ankomsten til hospitalet. Jeg måtte afslutte min ferie allerede et døgn efter den var startet, til Canada og underskrive dødsattester, arrangere bedemand og fragt af min fars kiste til Grønland. Puuha, dét er min værste ferie nogensinde. Giv din far et kæmpeknus og vær glad for at du fik lov at beholde ham - jeg savner stadig min hver evige eneste dag. KH Pia
Det er simpelthen det værste af det værste.. For snart et års tid siden fik min svigerfar en udvidelse, han havde haft et små dårlig længe og nægtede at gå til læge.. Men endelige fik de ham lokket afsted, og ind på Aalborg sygehus med ham.. De ringede ikke engang til min kærste, da de ikke ville bekymre ham da han var på arbejde - nøj hvor var han ked af det.. Han ville jo være der, hos sin fars side - tænk hvis det var gået galt eller noget.. PUHA!! Ikke mere end 14dage efter ringer min mor, hele min side af familen bor 130km væk, kl 6:30 og siger at min bedstefar havde fået en blodprop - det føltes bare som et slag lige i hovdet da hun sagde det - jeg skulle nok egentlig have blevet hjemme fra arebjde i stedet for at fortsætte ud af døren, jeg var ude af den.. Og det eneste jeg tænkte var IKKE IGEN.. Min bedste far er aldrig kommet til på dupperne igen, men han mangler også sin ene lunge pga tidligere kræft og sammen med astma og nu dårligt hjerte fordi han igenne de sidste 10 år har haft en massen små blodpropper, de troede bare det var hans astma og lunge haløj der drillede ham.. Jeg hader blodpropper, og er så glad på dine vejne at I ikke var kommet afsted.. Håber alt er vel..
Her i søndags fik min mor også ondt i brystet, og min far ringede 112. Ambulancen kom hurtigt, men da havde hun heldigvis fået det bedre, men hun blev alligevel kørt til check på sygehuset. Der var heldigvis ikke tale om en blodprop, men "bare" et symptom på stress. Men det var da alligevel en dramatisk oplevelse. Godt at din far har det bedre   .
Føj hvor ubehageligt - ved desværre HVOR ubehageligt. Minder mig alt for meget om min helvedsferie, i vinteren 2003. Jeg var 13 år. Skiferie i Bulgarien. Vi skal til at spise morgenmed på hotellet, da min far kommer hen til bordet, har sved på panden, halter, er ved at falde da han prøver at støtte sig til stolen. Vi får ham ned på stolen, og bemærker ret hurtigt, at han ikke bevæger hele højre side af kroppen. Mundvigen hang, og hans arm blev ved med at falde ned ved siden af ham, og hans ben var strakt ud. Vi får fat i en tjener, og siger vi skal bruge en læge. 4 mand får bugseret min far ud i gangen, væk fra de andre gæster. Min mor tager med ham i ambulancen, mod hospitalet. Min bror og jeg bliver på hotellet. Lægerne vidste med det samme hvad der var galt, men de er så dårligt stillet, og deres hospitaler er så ulækre, så vi fik min far udskrevet hurtigst muligt. Da han ankom ville de have ham til at fortælle sit embede, og han sagde han var sygeplejerske - det er han ikke. Han er dyrlæge, men min mor er sygeplejerske. Min mor rettere ham, men han påstod at han var sygeplejerske - munden og hjernen samarbejdede ikke. Han kunne heller ikke skrive. Det viste sig, at det var en blodprop i hjernen. Min far lider af en sjælden sygdom der hedder Polycythæmia Vera, der er en blodsygdom. Han har tidligere haft en blodprop i hjernen, én i benet, og én i lungerne. Fik konstateret sygdommen for over 20 år siden. Aldrig har jeg oplevet noget så ubehageligt, og håber ikke jeg kommer til det igen.
Er meget taknemlig over at min far stadig er her og han har det godt. Mange gange når man har haft en blodprop tager hjerte klapperne skade, men det ser så fint ud på far fordi han kom så hurtig afsted. Hans blodprop var 1/3 lukket da han ankom til sygehuset. Synes mange gange man hører dårlige ting om sygehusene men denne gang har de bare været så dygtige og hurtige, så takket være dem har jeg stadig min elskede far.. Vi skal over og hente ham idag, og han har det rigtig godt.. Gudskelov kunne ikke bære hvis vi skulle begrave ham, det ville jeg aldrig komme over.. I er kommet med nogle ganske ubehagelige oplevelser. Man tænker altid når man hører rundt omkring at det sker aldrig for en selv. Livet kan hurtig vende 180 grader. Så lev hver dag fuldt ud, det vil jeg gøre efter denne oplevelse..
med ham.. Vores smed (VVS) døde i weekende, de skulle hjem fra ferie og da han satte sig ind bagved rattet, faldt han pludselig forover og var død, konen fik liv i ham, men for sent.. Tænk at ende sin ferie sådan 
Jeg vil gerne lige give mit besyv med. Jeg har læst hele tråden, og kan mærke på mig selv, hvor meget det skærer mig i hjertet !! Mest af alt pga Santos. Jeg er ikke ude på at rakke ned, eller nedgøre dig, Maria, slet ikke. Jeg vil gerne bare pointere noget. I og for sig så elsker du jo hesten, så meget, at det er blevet et problem for dig at skille dig af med ham, da du jo kun har råd til én hest (fair nok). Jeg ved du tænker på Santos. Jeg har selv stået i din situation, dog var min hest kronisk skadet, men for MIN EGEN skyld, ville jeg hellere udleje end at sælge min gamle hest ! Det viste sig dog at være en dårlig idé, da JEG som har ejet min gamle lærehest i 14 år, vidste bedre om, hvad min hest behøvede. (kan læse dine krav og forventninger til nye lejere/ejere), ergo ville du være sikkert være ængstelig ved at leje/sælge ham end selv at beholde ham, eller aflive ham! Det lyder hårdt at aflive ens bedste ven, men som én person har skrevet, så er en død hest en glad hest! Du siger at du ikke vil ride en 17 årig hest op, det forstår jeg ikke. En tur i skoven og et par spring i ny og næ, vil vel ikke skade Santos, andet end glæde ham mere ? Jeg vil sige, at for Santos skyld, så afliver du ham, eller giver ham bort til et hesteplejehjem, hvor han kan hjælpe andre mennesker der har det svært. Her gør han gavn ved at give sin livsglæde til andre, som han betemt ser ud til at have. Tit holder vi heste i live, eller sælger dem, fordi, VI, personligt har det bedst med det, selvom at hesten egentlig er ligeglad med hvad der sker, om den er levende eller død, det tænker de jo ikke over. Aflives en hest, så ved man at den har det godt til det sidste, sælger man en hest (især hvis det er en af ældre dato), så kan man ALDRIG i sit liv, vide sig sikker på at den får det liv, der er bedst for den. Man kan ALDRIG lave en kontrakt og være sikker på den bliver overholdt. En kontrakt er en sikkerhed for menneskene om, at dyret får det, som menneskene gerne vil have det. Ret mig hvis det er forkert! Min gamle hest, har nu fået fred. Jeg indså, at hos mig fik han det liv han skulle have, og på den måde som det skulle være. Han skulle rides skånsomt og have en hyggepart der hvor jeg havde begge mine heste opstaldet. Han kom hjem efter at have været udelejet i 4 måneder. Efter 3 måneder hos mig med hyggepart på, ville skæbnen så, at han skulle få en slem diagnose. Jeg valgte at give ham fred! Det er nok det bedste jeg kunne gøre for ham! Det er bare svært, når det hele står på. Men Maria, du har jo inderst inde valgt, at Santos ikke kan være hos dig mere ! Derfor du har oprettet dette indlæg. Du springer ikke rigtig til,(hvad jeg har læst, eks. om Else's tilbud) så vil du jo heller ikke have det særlig godt ved at sælge/leje ham ud til andre! Selvfølgelig tænker du på Santos ve og vel, men har han det ikke bedst hos dig ? Måske til den bitre ende ? Han er 17 år og kan han ikke rigtig rides på? Hvem vil så smide penge i ham for at holde ham godt gående ? En ældre hest, kræver jo også det rigtige foder og forhold som du selv sætter krav til! Verdenen idag, går meget ud på penge, det ved selv jeg. Hvem ville være så gavmild at ofre så mange penge på en hest, som ikke er ens egen? (hvis han lejes ud). I Hasselager, er der et hesteplejehjem, hvor du kan give ham bort. Der er folk på det sted som kommer hver dag og nusser og plejer hestene fra top til tå og tager de hensyn til hesten, som der nu kan være. Min veninde har afleveret hendes gamle hest til plejehjemmet. Hun fortæller mig, at hun har det godt med at hendes gamle hest kan hjælpe mennesker med sår på sjælen, samt at de tager hensyn til slid, gigt, spat osv. Det var noget af en smøre, men dit indlæg og trådene dertil ramte mig så hårdt i hjertet !! Det er jo Santos det handler om, og ikke at til svine hinanden, som jeg også kunne læse. Du har jo valgt at Santos skal videre, så giv ham det HAN er tjent med, og ikke hvad DU synes han skal. Er han skadet, så afliv ham, kan han ikke rides, så afliv ham!! Kan han bruges til hyggeridning, så forære ham væk ! Men stiller du mange krav, er det klart folk trækker sig. Han er en superstar i dine øjne, men forvent IKKE at andre folk synes det samme. For dem er det en hest og man skal være yderst heldig at man finder nogen der vil forelske sig i din hest, som du også selv er. Det er en øv'eren situation at stå i!! Men du har to valg og se realisk på det hele og forvent ikke at du kan blive rig på at sælge ham, for i dit hjerte koster han mindst en million (det gjorde min hest i mine øjne)er du heldig kan du få 10000 kr for ham plus udstyr. Han er jo en god gammel hest. Tænk godt og grundigt over det hele. Vil Santos få det godt andre steder ???
 Sikke en smørre det blev til og jeg troede egentlig også at tråden var død..  Jeg er faktisk glad for du skriver for du skriver stort set mine tanker.. Ang. aflivning så er det ikke på tale før jeg har prøvet at se om det rette hjem kan findes. Santos er en yderst glad og tilfreds hest og han trives. Derfor er min samvittighed ikke til aflivning. Min samvittighed er til at sælge ham - MEN kun til den rette. Mange har henvendt sig hvor jeg har takket nej tak. Det SKAL være de rette. Jeg ville meget gerne beholde ham. Men jeg kan ikke. Jeg har ikke tiden til to, desværre, og samtidig går jeg sygemeldt med dression. Jeg vil ikke være stabil nok til hver dag at skulle tænke på to heste - også det vejer i beslutningen. Selvfølgelig er der noget der hedder part/passer men ansvaret vil stadig være mit og jeg vil ikke kune holde til det. Dette hader jeg mig selv for. Santos var som sagt solgt og jeg ville kun af med ham på det tidspunkt og købe nu HVIS jeg fandt det rette sted - hvilket jeg troede jeg gjorde. Havde det sted ikke fandtes havde jeg beholdt ham og lagt mine ambitioner på hylden! Nu er der så i mellemtiden kommet en unghest også. Og der er som sagt kun til en - endnu engang desværre.  - ja det vil han. Jeg kan ikke tilbyde ham det liv han fortjener...  Ang. ElseGs tilbud så er det mellem mig og Else.
Sommerhus turen ER noget der er planlagt fra før han mødte mig, men derfor er det da stadig ikke retfærdigt. Det er fint nok, han tager i sommerhus med dem, fred være med det, det er heller ikke hans skyld, at jeg ikke skal på ferie. Men det er fandme for strengt det de gør.
nå jamen hvis du er ubrugelig og ussel er han da et svin...er han ikke?? i er jo ikke så gamle men derfor burde han da nok behandle dig pænt...
Han skriver at HAN er uduelig og ussel.
Selvfølgelig er det strengt, men helt ærligt så skal du passe på din vrede over det, ikke går ud over ham, fordi hans bekendtskaber er nogle r*vhuller. Det er ihvertfald første skridt til at miste ham. Efter dit sidste indlæg, så virker det jo også til han har fattet pointen.
Lader ingenting gå udover ham. Jeg kontakter ham bare ikke. Har han fortjent det måske? Det kan godt være jeg er streng overfor ham, men nogen gange skal man passe på sig selv. Lige pt. er det aller sidste jeg har brug for, at føle mig uønsket. Jeg lver i en helt anden verden af gamle minder og tanker, og det eneste jeg vil er at flytte hjem igen. Det kan godt være jeg snart er 17 år og skal have mit eget liv, men nogle gange smuldrer det hele bare imellem fingre, når man er skilsmisse barn for anden gang og har mistet sin far. Og jeg kender INGEN som har skilte forældre, alle mine venner bor med begge deres forældre og også min kæreste. Det skal ikke være nogen undskyldning, for at være strid. Men bæreret flyder over engang imellem. Jeg føler allerede jeg har oplevet mere sorg end de fleste mennesker oplever på et helt liv.
I er altså kun 17 år, og den tur har været planlagt inden i blev kærester. Hans venner har inviteret nogle piger over. Ja, de er jo altså også i score alderen. derfor er der da ingen grund til at tro, at han svigter dig, vel? Jeg er selv mor til en pige på 20 og en dreng på næsten 17. Min datter har været sammen med sin kæreste siden de lige var fyldt 16 (starten af 1.g) Det er de stadigvæk, men de er altså nødt til at give plads til drenge/pige ture også, nu er de mest sammen med deres venner i store flokke, og det vil du sikkert også opleve med din kæreste, når hans venner også får faste kærester. Min søn har meget brug for at være sammen kammerater, uden at der er piger med. Faktisk flokkes pigerne om ham, men han er vist ikke helt klar til at binde sig endnu. Husk også, at det ikke er din kærestes skyld at du står i en svær situation, fordi dine forældre er blevet skilt. Jeg synes faktisk han lyder som en sød fyr.
Kunne man forvente.. I forstår jo bare heller ikke.
En sød dreng. Jeg har skrevet at det er HELT OK at han er taget afsted med dem, men det er ikke fair de inviterer en anden pige (som forøvrigt har en kæreste), når jeg ikke måtte komme med. Og vi er IKKE "kærestekedelige" for sådan er der bare ingen af os der er. Og hvor skulle de vide det fra, når de aldrig har set os sammen?
jeg synes din kæreste burde præsenterer dig for hans venner! for et eller andet sted må det da også være træls for ham at han ikke kan være sammen med både dig og sine venner?  (Og lige en lille ting, nogen synes ikke 5 måneder er lang tid... jeg er 17, har været sammen med min kæreste i lidt over ½ år, jeg synes det er lang tid, det synes jeg også 5 måneder var. Og i forhold til hvor lang tid et forhold "normalt" varer når man er 17, så synews jeg at 5 måneder er et godt stykke tid:))
Når det ser rigtig sort ud, så er der pludselig lys for enden... - kan godt forstå du er ked af det, og ja du har oplevet meget mere end andre, men husk det der ikke slår os ihjel gør os stærkere. Jeg er selv skilsmisse barn, mine forældre blev skilt da jeg var 6 år gammel, og min frustration over det hele kom i din alder, men jeg lover dig at selv om du er skilsmisse barn så kommer du hel over "på den anden side"  Tænk over tingene, og find roen i at være dig selv, tage nogle lange ture ude ved hesten, og husk hele tiden at være positiv. Du har et langt liv foran dig, så det er bare op på hesten og fremad  Angående din kæreste, så er fyre i den alder ikke særlig gode til at sige fra over for deres venner, jeg synes at jeg kan huske at deres mening betyder meget for dem - er de andre singler?? Måske er det derfor at de ikke kan forstå at du gerne vil med - tror du ikke det er deres beslutning at du ikke skulle med og ikke din kærestes??
forstår dig udmærket du føler dig svigtet og tråt på, tag en sank med ham når han kommer hjem det er mit bedste råd til dig, det hjælper ikke på jeres forhold eller forholdet til vennerne, hvis du får ham til at føle sig ussel hvad jeg ikke tro på at du gør. men prøv at tage et af hans opkald og snak lidt om hvordan det fik dig til at føle, at du ikke måtte komme med men at han ikke skal føle sig ussel eller sådan noget. det er jo ikke ham der har taget den beslutning der ved skal det ikke gå ud over ham bare min mening, det er jo hans venner der har taget den beslutning ik. men føler med dig ved hvordan det er ikke at føle sig accepteret af vennerne, det gør ondt men det kommer nok med tiden når de lære den fantastiske person du er. hvordan kan jeg sige det jo vi er alle en fantastisk person på hver vores måde. prøver at muntre dig lidt op, det er hvad jeg ville sige til dig hilsen laica
Det er deres beslutning, at jeg ikke skulle med. De ene har en kæreste og de andre to lidt +/- Fem mdr. er måske ikke lang tid, men jeg er ikke en der @!#$ til højre og venstre, min kæreste før ham, var jeg sammen med i 15 mdr. Også skal det da lige siges jeg var min kærestes bedste ven, inden vi blev kærester, så egentlig må jeg tælle med i vennekredsen jo.
okey så er det mere indviklet ind jeg troede men jeg står ved hvad jeg skev i mit første indlæg, snak med ham om det. hilsen laica p.s det hele går nok.
Synes du skal skrive til din kæreste igen, han skal også have lov at være lidt væk. I er jo begge 17, og der er der mange der tager på ferie med deres venner uden kæerester (også med nogle af den anden køn) Og jeg er 100% på at du godt kan stole på din kæreste, han skriver til dig ikke? Det betyder jo, at han elsker dig. Synes du skal passe på det du har, og ikke ødelægge det for dig selv. Snak med ham om det når han kommer hjem, så han ved at han ikke skal gøre sådan ved dig igen Bare en tanke herfra
Om om jeg kan stole på ham. Eller noget af den skuffe. Læs hele indlægget grundigt.
Han gør som alle andre sige rtil ham han skal gøre. Præcis. Det er også bare det, at han lader dem gøre det.