er nemlig lige hvad det er  Meget lettere at være en perfekt letrider 
Der fortrækker jeg godt nok en perfekt   letridning . Og kan man riden den uden at holde i tøjlen , så er det tæt på flot letridning   For den rytter der klamrer sig til tøjlen , kan IKKE ride . Men bare rolig naturligvis kan jeg da godt fremvise en perfekt nedsidning , jeg har jo lært AT ride .Den er bare ikke nyttig i skoven over og sten  Illum
Hvad mener du med tilløb? Fordi når jeg rider letridning så rejser jeg mig dels ved hjælp af hestens bevægelser (man får et puf i den rigtige retning) dels ved lige at klemme mig fast med knæene og skubbe mig det sidste stykke op.. Det knæslutte jeg har når jeg rejser mig, slipper jeg jo ikke bare for at lade mig falde idet jeg skal ned og sidde på ryggen igen i letridningen. Der klemmer jeg igen imod, denne gang med hjælp fra bøjlerne netop for ikke bare at hamre enden tilbage ned i ryggen på det stakkels dyr.. Så jeg kan ikke se at man skulle tage mere tilløb til det, end hvis man bare sidder og bumper generelt i en nedsidning.. Og så vil jeg give de andre ret, de fleste hurtigst finder teknikken ved letridning end ved nedsidning. For ved nedsidning kræver det at man har en smidig lænd og nogle lænde og mavemuskler til at holde sædet i ro på hestens ryg, mens man i letridningen netop bruger det sted hvor man normalt bliver slynget ud af sadlen for kort efter at bumpe ned i ryggen på hesten, til at rejse sig og få styr på situationen og sætte sig forsigtigt ned igen..
Du har vist præcist fanget hvad jeg mener med tilløb: Når man fejler i letridning er man længere fra sadlen end ved nedsidning, og rammer den derfor (måske/afhængig af hvor dygtig man er) med højere hastighed. Desuden, når jeg klovner i nedsidning ryger jeg ikke OP (og ned igen), jeg ryger frem (og tilbage), og den bevægelse kan rygsøjlen (hestens) bedre optage end en bevægelse vinkelret på ryggen. ... men letridning er jo mange ting - sidder man i stolesæde (som jeg gør når jeg rider meget brede køreheste) bliver der forbandet lang vandring mellem yderpositionerne, hvorimod en smal (moderne/sports/ride)-hest bevæger jeg mig ikke mere end jeg lige får kronjuvelerne ud af farezonen.
Ja det har du jo ret i. Men jeg synes dog oftere man ser ryttere kludre i nedsidningen. Rigtig, rigtig mange læner sig frem når de bliver usikre og kommer derved til at bumpe, knap så mange glemmer at stå imod i letridningen, da dette er nemmere at lære fordi det kræver knap så mange kræfter og og koncentration. Mht. at letridningen er forskellig fra hest til hest, så kan det godt være at der er forskel på hvor meget man rejser og sætter sig alt efter hestens rygsving, men jeg vil vove at påstå at det stadig er samme bevægelse man laver. Man skal stadig hjælpe til for at komme helt op at stå og man skal stadig stå imod for ikke at hamre lodret ned i ryggen på hesten..
- man skal så lidt som muligt fra sadlen med et minimum af energiforbrug: Og det skal være så lidt at hesten selv render "på plads" igen under en i næste fase, uden at man bruger kræfter på at sætte sig igen, eller sætte sig langsommere end tyngdekraft/hastighed dikterer ... det er da i hvert fald mit utopiske mål. Til gengæld er det nok rigtigt at begyndere læner sig forover, og så holder min vurdering ikke, for så er det hele torsoens vægt der belaster hesten, og ikke kun hoftens. Hmmm ...