Ja jeg skulle til dyrlægen med Casa-katten, som tissede blod, i formiddag. På vej derhen bliver han så bange og forskrækket i bussen (over busdørenes lyd) at han får stemt så meget imod inde i transportkassen at lågen går op - og der skal altså noget til - og væk løb Casa. Ud mod meget befærdet vej, på et område der er helt fremmed for ham. Vi har ledt efter ham siden kl. 11.30 - nu er jeg hjemme for at lave efterlysningsplakater, og så kører vi igen. Nøj hvor er det hårdt. Og nøj hvor jeg kommer til at få det skidt i aften, når jeg kommer i seng - hvis jeg kommer i seng. Vil da alle dage bebrejde mig selv at han stak af. Har nu lavet en flok plakater og har rundsendt en sms-efterlysning, så håber nogen finder ham, hvis ikke vi selv gør. Øj, hvor har jeg det forfærdeligt!!! 
... for et par måneder siden var jeg til en undersøgelse der viste at jeg skulle have en lille operation. Ikke noget stort og dramatisk og jeg måtte komme hjem samme dag. Undersøgelsen var om mandagen, og jeg gik hjem med beskeden om at jeg ville få en indkaldelse inden for et par uger med en dato til operation, men at det godt kunne være der var noget ventetid. HELT ok, det var jo ikke noget farligt jeg havde. Om tirsdagen varslede jeg heldigvis min teamleder på arbejdet om at der på "etellerandet tidspunkt" ville være et par dages fravær. Onsdag da jeg kom hjem lå der et brev om at jeg skulle til forundersøgelse næste dag og opereres om fredagen! Så jeg måtte til at ringe til min teamleder hjemme og sige at jeg altså ikke kom på arbejde dagen efter. Ikke helt heldigt midt i sommerferieperioden, men på den anden side mente jeg at der skulle en god undskyldning til for at ikke tage imod den operationsdato jeg fik. Desværre havde jeg heller ingen til at passe mig inden for de 24 timer - jeg nåede simpelthen ikke at arrangere det. Jeg tog dog chancen og tog alene hjem - for det følte jeg at jeg havde det godt nok til. Jeg havde dog en veninde på standby på telefon og havde sikret mig at naboen var hjemme HVIS nu jeg blev dårlig. Det turde jeg så kun fordi det var et så minimalt indgreb OG fordi jeg 6-7 timer efter operationen havde det godt nok til at jeg vurderede at det var ok. Ellers var jeg blevet natten over på hospitalet. Så alt i alt gik det forbløffende hurtigt og nemt - og med rigtig god behandling på hospitalet. Jeg var lidt skeptisk da jeg fik at vide at jeg skulle på en 4 sengsstue - men da jeg havde den for mig selv var det jo ok  Det er så min første erfaring med sygehusvæsnet siden jeg var 15 år. Men den var da absolut så positiv som sådan en kan være. Det eneste jeg synes var LIDT usmart er at de sender indkaldelsen til dagen efter. Så jeg skulle møde op til forundersøgelse næste dag kl 8 - og hvis jeg ikke kunne komme skulle jeg ringe til afdelingen i god tid - mellem kl 9 ot 12 
kontrol besøg- det har jeg da ikke haft de to gange jeg fik fjernet slimfoder i knæet... (studsede bare lige over det*S*) Jeg er osse altid kommet til rimelig ok sys jeg- 14 dage efter har jeg skullet til den snak man har inden og mellem 14 dage og 1 1/2 mdr efter har jeg været opereret. Så herfra har dte indtil nu osse kun været i orden.
I tirsdags kom jeg til skade til ridning, slog mit hoved temmelig meget og forstuvede tommelfingeren. Tog på job onsdag men havde det rigtig skidt så jeg fik lov at gå hjem. Var hjemme torsdag og fredag men raskmeldte mig til mandag. Lørdag deltog jeg i en længe planlagt opvisning og kom desværre til skade igen, fik en grim flænge i en finger og et par trykkede ribben - så jeg var på skadestuen igen .... Det var selvfølgelig ikke supersmart at sætte sig op på hesten med hjernerystelse, men efter at have sovet næsten non-stop i 2 dage,havde jeg det mærkbart bedre. Min chef overværede denne opvisning og mit uheld. Jeg mødte ind på arbejde her til morgen og blev trukket til side og fik følgende besked;  Hun var blevet meget vred over at se mig deltage i den opvisning eftersom jeg havde været fraværende i 2 dage (skal lige siges at jeg har haft sammenlagt 3 sygedage på 1 år og at jeg ikke står til rådighed i weekenderne. Jeg blev virkelig sur og skuffet, sagde til hende at min arbejdsplads overhovedet ikke skulle blande sig i hvad jeg foretager mig i min fritid og at jeg allerede var bekendt med rygter om at det burde være forbudt for personalet at dyrke "farlige" sportsgrene, da de i så fald selv var skyld i evt. sygedage, men at jeg ikke ville acceptere sådan et forbud. Er det rimeligt at ens arbejdsgiver blander sig i ens fritidsinteresse ??? //D.