Jeg kom den anden dag til at tænke på, hvor "dreng" stammer fra i forbindelse med wienersnitzel med dreng. Har I nogen idé om hvorfor man kalder det "dreng"? 
hedder wienerdrenge ved jeg ikke, har også undret mig, men det er en skive citron kapers peberrod og ansjoser... kunne selv aldrig spise det ,men har lavet tons af dem 
lille grimme slatne og ildesmagende ansjos der har givet anledning til navnet 
Winerdreng er med ansjos, og winerpige er med ansjos.
Jow jow er skam med på at wienersnitzel med dreng er 
.. kommer skikken med ansjoser fra Østrig - sikkert derfor det er blevet til en wienerdreng  Hilsen Sif
Puha, det her indlæg har jeg gået og tænkt over længe.  Om jeg skulle og risikere at folk mente jeg var en pylret kylling. Men har også fra en person tæt på, fået afvide, at det ikke skal være tabu og det ingen skam at fortælle om. For det gør mig ked af det at det er endt sådan. I kender det sikkert når man ikke har redet længe, og ens krop lige skal med igen. Men i praktisk kan du stadig ALT det du kunne for 10 år siden oppe i dit hoved  Og det kunne jeg også, men ville kroppen.. nej. Jeg har redet lette fyrrige med ridelige heste, blandet med araber. Redet en lille hisigprop af en hoppe. Haft mine kampe med en fjordhest, men fik verdens dejligeste pony ud af det. Og jeg kunne fortælle meget mere der.  Jeg har altid været hygge/fritidsrytter der har kunne de gense grundøvelser i ridningen. Fået undervisning og været tilfreds med det. Min drøm har aldrig været de store dressurstævner, men stævner for sjov og hyggens skyld.  Så den part hest, var ikke værre overhovedet end jeg var vant til- engang. Kun at den var det højere end jeg ridemæssigt var vant til. Og den kunne øvelser til LA, men stadig en fornuftig hest jeg kunne lærer lidt af. I slutningen af året 2011 faldt jeg af den hest der ellers skulle være parthesten. For jeg troede jeg kunne galop. Ja i hovedet, gik det fint, men det var så også det. Jeg slog mig ikke voldsomt overhovedet, men angsten og frygten satte sig voldsomt. Jeg havde ellers fået ros, for at jeg kom meget godt efter det. Mange signaler skulle lige finpudses, men ellers gik det okay med tanke bag, at jeg ikke havde redet længe. Og egentlig bare skulle have rutinen på plads og mere til. Men efter det fald, kom jeg desværre IKKE videre  Jeg blev for bange.  Ikke fordi jeg ikke var oppe efter faldet, for det var jeg.  Jeg VILLE SELV OP, og skridtede efterfølgende lidt rundt. Så heste/parthesten blev jeg ikke bange for, det var faldet der satte en indre bidende angst solidt plantet inderst inde i mig. Ejer og jeg blev enig om at stoppe parten, og så arbejde på at jeg kom over på en anden mere roligere hest (rideskole) og så måtte vi se tiden an om 6 måneder. Nu er vi allerede ved 3 måned. Og angsten er stadig lige solidt plantet og jeg er ikke kommet videre. Jeg har ikke turde vise mig på rideskolen siden   ved godt det er pjat, men det sidder bare så dybt i mig det hele, at jeg har grimme tanker om hvad så næste gang. Snakker man grimt om mig m.m. Men der er søde mennesker derude, og min længelse er stor når jeg kommer forbi foldene og ser hestene. Jeg har fået afvide det er okay med en pause, det er okay at blive bange. Det okay at falde af. Det er okay at tale om det. Det er okay at få hjælp til at starte op igen. Jeg ved bare ikke hvordan jeg skal gribe det an. Godt nok har min svigerfamilie heste, men det er brugsheste i travsporten og ikke ridevante. Så selvom jeg kan snuse til heste stadigvæk er det IKKE det samme. Jeg vil så gerne på ryggen af en hest igen, ride blive bedre igen, og få den drøm opfyldt engang at få hest igen. Og det gør ondt ved tanken om, at jeg kan risikere at opgive det, fordi den angst sidder så dyb. Men om jeg kommer på rideskolen igen, ved jeg ærligt talt ikke  Og det gør mig rigtig ked af det.