Nu er jeg pensionist, men jeg har faktisk svært ved at få dagen til at gå- eller måske få struktur på hverdagen. Så hvad gør man så? Jeg har svært ved at strukturere og planlægge, selvom jeg trives bedst med det. Jeg trænger til nye input! Men mit hjem er ikke i en stand, så jeg trives med at folk kommer. I det hele taget har jeg svært ved folk, kommer tæt på- og samtidig gider jeg ikke gå hjemme og blive mere mærkelig. Eller hvad jeg nu bliver, når man ikke kommer nok ud. jeg har overvejet HF enkeltfag, for jeg elsker at lære nyt. På den anden side- jeg har ikke lyst til at køre langt. Det er også dyrt. Jeg trænger til at komme ud af puppen, men herfra- kan jeg ikke overskue det. Lige nu er mit liv: Kattene skal til dr dyr på mandag. Og de tre hankatte skal ordnes i næste måned. De små skal have nye hjem. Og? Har jeg ventet så længe, at jeg ikke kan andet og mere?
Kan sagtens følge dig i det med, at hvis ikke man ikke har noget man  , så kan hele dagen gå med petitesser - i mine læseferier som studerende kunne jeg snildt bruge en hel formiddag på en opvask  Det lyder som om du er motiveret for at "gøre en indsats" på én eller anden måde. Jeg har tænkt på - frivilligt arbejde (katte ? ), besøgsven - muligheder for at søge legat hvis din økonomi ikke tillader HF enkeltfag; er der nogle tilbud i din kommune om motion eller andet som du kan drage nytte af og have lyst til ? Men når alt kommer til alt er det jo dig der skal finde udaf hvad du "brænder" for; tror dog alle mennesker har noget at byde på - så held og lykke med projektet 
er helt klart enig med ovenstående.. se om du ikke kan finde noget frivilligt arbejde til at starte med.. der starter i jo med samme bagtanke, nemlig dyrene   .. er nemmere at komme ind på mennesker af den vej, og samtalen behøver ikke dreje sig om personlige ting.. har selv en snert af menneske fobi   .. kan ikke fordrage at forholde mig til "nye" mennesker.. er bestemt ikke blevet nemmere med alderen, men har dog lært hvad jeg kan gøre.. snakker for det første aldrig om noget personligt, men drejer gerne samtalen ind på dyr, huskøb, fælles venner eller noget i den stil.. håber det lykkes for dig, for uanset hvad vi føler har vi brug for lidt mennesklig kontakt.. vi er et flok dyr.. så ud til de forskellige dyre steder med dig   .. katte hjem, dyre læge, dyrehandler, rideskole.. en af dem skal nok ha brug for en gratis hånd et par timer engang imellem  held og lykke
..... der er det netop ikke dig, der skal vende vrangen ud på dig selv, men være den der lytter og går ind i besøgsmodtagerens univers  Nu ved jeg ikke lige, hvor langt du har til nærmeste plejehjem, for der kunne de sikkert også bruge frivillige. På det plejehjem hvor jeg arbejder, er der både frivillige i dagcentret, men også i de forskellige boenheder. Der er bl.a. et "skubbehold" i sommerhalvåret, der kommer og tager de beboere, der ønsker det ud på en køretur i kørestol, eller ledsager dem på en gåtur med rollator. Det er simpelt hen guld værd og det eneste "trælse" ved det er, at vi der er ansat, ville ønske, vi havde plads i normeringen til den slags aktiviteter. Det er i hvert fald meget værdifuldt for beboerne, måske især for dem der ikke selv har familie mere, der kan gøre de ting for/med dem. Held og lykke med at finde på noget 
Hvis du godt kan lide at lære nyt, men der er for langt til skolen, kunne du tage internet kurser, lige som hf enkeltfag. Så kan du lave læse plan for dig selv og på den måde sætte styr på dagen. Jeg kender det godt, jeg går også hjemme, jeg bruger tiden på at holde hus og motionere min hund.
 
det var nemmere for nogen at få sin førtidspension før 2003. Men at sammenligne det med de ikke fejler noget kan man ikke. Da jeg stadigvæk, gik på arbejde, fik vi en dame i skåne job, hun kunne arbejde 20 timer ved siden af sin FP. Men hun gik dopet rundt, hun havde haft en svær fødselsdepration, som hun aldrig var kommet over, så hun fik en del antidep medicin, hun sad faktisk og små sov i pauserne, og det arbejde hun udførte, skulle gås efter af os andre.. Hvor sjovt mon hun havde det ?? Jeg selv,har mine smerter og kan ikke så meget, heller ikke ride, magter simpelhen ikke at sadle op. Når jeg har nusset om hesten og striglet, orker jeg ikke mere. Men livs glæde og gnist i øjnene har jeg da. jeg har også det sociale liv jeg selv gider.. Ja der er nogen som tror det er lykken at få pension, men de har jo heller ikke set på hele billedet. Man skal jo være syg for at få dem, det er jo ikke penge som kommer ind af døren, mens man uden bekymringer kan rende rundt og leve sit liv vel, og så glemmer de nok også at man just ikke bliver rig af pension, sidste år trak de 3000 af min pension før skat fordi min mand havde en fornuftig løn, jo mere han tjente, jo mere trak de af pensionen.. og da vi skal leve af min pension, er det ikke sjovt kun at have 7000 til mad, medicin, benzin, tøj, gaver , og ja alt det man nu har brug for til daglig. Spørg lige hvornår vi har holdt ferien. det er ca 8 år siden..
-Hvad F..... bilder du dig ind at komme med den påstand? kan fortælle dig, at jeg var gennem 2 års kamp for min pension selv om alle læger og andre kloge hoveder sagde der ikke var andet at gøre på grund af min FYSISKE sygdom... Næ du...efter 2003 er antallet af PSYKISK syge førtidspensionister steget helt vildt for kommunerne er ikke gearet til at takle deres sygdom - så er det nemmere at sætte dem på pension... Desværre for dem, for de kunne måske "reddes" til at have et fleksjob i stedet for  Dette er ikke en påstand, men fakta der blev offentliggjort i starten af 2010 hvor man lavede en statestik over dem på pension før og efter ændringen i loven... Hvis du kender nogle der udnyttet systemet, hvorfor melder du dem så ikke...det havde jeg da gjort lige med det samme.....
Hmm... tror umiddelbart du forveksler mig med en anden... kan i hvertfald ikke lige huske det du skriver. Men rent faktisk har du lidt ret. Jeg tror ikke på, at så mange mennesker (som folk skriver om) bliver behandlet dårligt af deres   At man så bliver dårligt behandlet af   er en anden diskution. Men folk skriver så meget om, hvor dårligt de bliver behandlet af deres sagsbehandler, og jeg tror simpelthen ikke på at sagsbehandler er bevidst onde mod deres medmennesker. (selvfølgelig vil jeg ikke udelukke enkelte tilfælde). Så jo, jeg tror på at folks sager bliver påvirket af systemet, men tror ikke på onde sagsbehandlere. Så ville ønske at folk vil udnytte demokratiet i deres vrede mod systemet, istedet for mange gange at rette deres vrede mod deres sagsbehandlere.
hmm det med at psykisk syge "bare" får pension...hmm jeg måtte igennem systemet i 1 år og nogle måneder før jeg fik pensionen. og da havde jeg været syg i ca 8-9år. jeg har endda kun min pension i 2 år, så skal den til revurdering. Og det er til vinter. Og jeg regner ikke med jeg beholder den. selvom jeg ikke er i stand til at have et normalt job. men det er ikke bare så "nemt" at få pension.
Jeg skriver ikke det er blevet nemmere for personen men for kommunen...før i tiden havde man i kommunerne overskud til at takle de psykisk syge og få dem på rette fode igen, det gør man ikke den dag idag. Den dag idag kommer de på pension når man ikke lige ved hvad man mere skal prøve...og det er en sørgelig udvikling, synes jeg. Det er da godt at din pension tages op igen efter 2 år..det kan jo være at du måske kunne klare et job på nedsat tid i stedet for en pension...eller måske et fleksjob eller et beskyttet job.... -det er da væsentlig bedre end at blive på pension...
jeg har bestemt heller ikke ondt i R.... over dem der får førtids, selv håber jeg det viser sig jeg har ressourser til flex, tror også man bliver mere glad for den løsning på sigt hvis det overhovedet kan lade sig gøre. mht til stride sagsbehandlere har jeg nu selv haft en af slagsen, selv fagforeningen havde klaget over ham, det hjalp faktisk at klage, tror min klage var prikken over i´et, jeg kunne så også bevise han havde brudt sin tavshedsligt og løjet noget så ..... overfor mig. (han er stoppet her til den første.) tænker nogengange på alle de skæbner han må have på samvittigheden, syge der ikke som jeg formåede at klage og blive ved at holde på sin ret, jeg ved da også nogle kommuner har tilbudt sagsbehandlerne en pose penge for at få folk ud af systemet - jeg bliver total harm, og selv om jeg er syg skal jeg nok bide mig fast i røv.. på min nye sagsbehandler hvis det bliver nødvendigt, heldigvis jeg har mit temperment det hjælper nemlig hvis der skal energi til at klage gå videre i sagerne osv. bare vente tiderne er jo hel vilde, jeg har ventet nu ½ år på en samtale med en sagsbehandler for at få mig arb marked afklaret, nu sker det så endelig på torsdag.
om din nye situation/tilværelse har givet dig en behandlingskrævende depression?
Ja man skal ikke finde sig i hvad som helst...... At klage kan godt betale sig...jeg klagede over min sagbehandler dengang til Amtet og jeg fik medhold i Amtet....Min sagsbehandler var rasende og det endte med at hun blev forflyttet til andet arbejde  Jeg ventede med at sende min endelige klage da det var faldet en afgørelse (kommunen mente at jeg skulle have den laveste pension hvor PFA og andre havde sat mig højere). Amtet gav mig medhold i at det ikke var den rigtige pension jeg var sat på og sagen blev stadfæstet i Amtet, så den skal kun tages op til ny vurdering såfremt jeg selv kommer og siger at jeg igen kan arbejde...hvilket ikke bliver muligt..desværre.. Så tag kampen med de sagsbehandlere..det kan godt betale sig i sidste ende  : det lyder til at du selv har opgivet everet.....Jeg har været på pension i en del år og noget jeg har fundet ud af er, at man ikke skal læne sig tilbage og "få ondt af sig selv"...Nej du, man må bare gøre en ekstra indsats for at få indhold i livet. Jeg er   smerteplaget og får højst 3 timers søvn (kan ikke ligge ned i længere tid) men jeg har skabt mig et liv og en hverdag som jeg kan holde til... Jeg har ikke store heste at passe men 2 små shettere..de kræver ikke så meget og eftersom jeg ikke må ride, kan jeg da trods alt få en lille køretur med ponyerne i stedet for...bare et par gange om året..ellers bliver det til gåture og det er også en dejlig ting  Jeg tror du skal henvende dig til din læge og finde ud af noget du nu kan bruge dit liv på, så du ikke får den opfattelse af livet som du har nu...
Du Skriver: Så kan jeg oplyse dig at dem, er der skam masser af,nogle af dem er direkte modbydelige, med deres klienter. Fuldstændigt uden medmenskelighed og med forudfattede meninger om hvad man kan fejle eller ej. Min blev ved med at fastholde, jeg nok bare bilte mig ind jeg var syg, fordi jeg var opvokset med en mor, som havde et lille handicap pga. af polio som spæd, der var bare det ved sagen at det havde aldrig holdt min mor tilbage, og hun har altid været på arbejdsmarket.. Da jeg kom til sagsbehandleren, var jeg blevt fyret pga. af min diagnose, sjovt nok, havde jeg været kommunal ansat i fler år.. Jeg havde en diagnose fra reumatisk afd, fra overlægen selv. Men alligevel mente Sagsbehandleren, jeg var psysisk syg og bare skulle gå til Psykolog, Jeg nægtede ikke at gå til psykolog, men fortalte da, at jeg ikke mente det ville hjælpe. Det blev skrevrt i min profil, som om jeg havde benægtet at gå til psykolog. Heldigvis for mig, havde jeg bisidder med fra Fagforeningen. Til sidst efter flerer læge undersøgelser, som bekræftigede at jeg var fysisk syg. forlangte sagsbehandleren at jeg gik til psykolog og jeg skulle selv betale hele forløbet. Heldigvis, kunne jeg nøjes med 4 timer og psykologen skrev så til Sagsbehandleren at jeg ikke fejlede noget som påkrævede at jeg gik til samtaler hos hende eller andre, og at hun derfor afbrød " behandlingen". Andre af hendes klienter, fik besked på at gå på slanke kur, så skulle de se så blev de raske igen. Sådan havde hun små mærkelige påfund til de forskellige klienter, uanset havad de fejlede og havde læge papire på, så viste hun bedre og kunne trække sagsbehandlinge ud så længe at man røg ud af systemet og henvist til kontant hjælp. Hvilket hun udemærket godt viste, de ikke kunne få. Jeg var så heldig at jeg fik en ny, sagsbehandler ( den gl, blev sørme selv syg)og så tog min sag heldigvis en ny drejning , hun fik mig indstillet til pensionsnævnet og den gik da også glat igennem. Rigtig mange ender i limbo, med mærkatet for syg til flex, for rask til pension.. Så er det lige man tænker, hvis man ikke kan klare et flex, så bør man jo have pension. Og er de så meget i tvivl, kan de jo give en tidbegrænset pension. Er man stadigvæk i tvivl om at sådanne sagsbehandlere findes så kan man joprøve at læse lidt med på 
Har ikke oplevet misundelse.. men nogle gange mistro, fordi jeg er ung og folk oftest kun ser mig når jeg har det bedst.. jeg går ikke rundt og taler om mine smerte.. har jeg det slemt jamen så ligger jeg hjemme på sofaen og det ser folk ikke.. Hader faktisk mest at skulle forklare hvorfor.. især fordi folk bliver enormt medfølende (det er selvfølgelig pænt af dem at føle med mig) og det er jeg ikke så god til at håndtere.. altså klare mig jo.. Men føler mig nu heller ikke slukket.. socialt netværk har jeg aldrig haft det store af.. jeg har nok i familie, få nære venner og mine dyr.. men det har ikke ændret sig.. Jeg bruger den energi jeg har på min hest (som betyder uendeligt meget for mit velbefindende både fysisk og psykisk) min mand og vores hund.. Med hensyn til "onde" sagsbehandlere.. jo de findes.. jeg havde en der løj for mig, hvilket gjorde at mine sygedagpenge løb ud og jeg stod uden noget som helst i 8 måneder.. røg også mellem 2 stole.. klart for syg til at arbejde (også flex og skåne) men uden en diagnose (som der var 1 års ventetid på) og med en lægekonsulent der lænede sig op af rapporten fra min arbejdsprøvning og ikke ville godkende 2 lægers diagnose af mig fordi de ikke var specialister i det område, så havde jeg ikke en godkendt diagnose og kunne ikke indstilles til FP.. måtte selv betale for at komme på privat klinik og få diagnosen og derefter blev sagen genoptaget af en ny (og super sød og dygtig) sagsbehandler der fejede kritikken væk og sagde at nu havde jeg med diagnosen jo bevist at de tog fejl og derfor ville hun indstille mig direkte til FP og den gik direkte igennem tog 6 dage  Den værste oplevelse havde jeg dog med det arbejdsprøvningscenter jeg var på.. de havde fra starten besluttet sig for at jeg var psykisk syg og derfor bare troede jeg havde ondt.. blev bedt om at lave en smerteskala (hvilket ikke var noget jeg kendte til) jeg misforstod og troede 10 (som var det højeste) var når jeg havde mest ondt og ikke kunne mere.. men 10 betød åbenbart nær død ligger og skriger på hospital.. (da forklarede ikke skalaen for mig) dette forklarede jeg selvfølgelig.. og de sagde okay så forstod de og det ville de notere og jeg skulle bare fortsætte sådan som jeg havde troet og hele tiden havde gjort.. men da de lavede rapport brugte de det i stedet imod mig og skrev jeg overdrev.. samtidigt skrev de en masse pjat om at jeg var tårepræget og jo ikke havde noget netværk osv.. deres læge snakkede med mig i 10 min og undersøgte mig slet ikke men konstaterede at jeg intet fejlede.. De krævede så jeg skulle til deres psykolog.. hun var heldigvis smadder sød og lod sig ikke snyde af at de insisterede på at jeg var depressiv og hun erklærede at jeg var 100% psykisk rask, mit eneste problem var smerter og manglende forståelse  Men kommunen insisterede bagefter på psykiater fordi de trods psykologens udtalelser skrev i papirene at de mente jeg havde en psykisk blokering mod at arbejde.. men lægen der kunne give mig min diagnose ville de sjovt nok ikke betale.. Men psykiateren var enig med psykologen og skrev tilbage til kommunen at jeg var 100 % klar og hoved og hverken havde depressioner eller psykiske blokeringer men blot fysiske smerter hvilket hun altså ikke kunne hjælpe med.. Og her var det så de bare dumpede mig, for jeg hørte jo ikke til nogle steder  Så må indrømme jeg er mere end glad for min pension idag..
Hej. føler jeg genkender alt det du skriver, mistolkninger mistro osv. og så få denne label på sig som værende psykisk syg. Heldigvis har vi begge, været til fornuftige folk som kunne afvise dette. ;o)
Gitte (1982) du skriver du ikke tror på onde sagsbehandlere. Jeg optog ALLE samtaler med min sagsbehandler, og tro mig, hvis det var lovligt at ligge det offentligt kunne jeg sagtens bevise de findes. Min sagsbehandler sidder og fortæller mig direkte i et møde at hun mener jeg er brokfyldt med løgn og at min læge og speciallæge sikkert er det samme, eftersom han jo giver mig medhold. Spørg lige om min læge så rødt efter den udtalelse. Den røg så videre til borgmesteren og byrådet og tænk pludselig kunne min sygdom godt accepteres, og lægen samt speciallægen som tilfældigvis var en af ålborgs dygtigste var pludselig så troværdig at jeg blev indstillet til ftp. De er totalt ondskabsfulde sagsbehandlerne, og er man ikke hele tiden 2 skridt foran dem, så står man uden indtægt. Hvilket de andre historier her i tråden også bevidner. lillefis: Jeg skriver ikke alle der modtog ftp før 2003 jeg skriver EN DEL af dem der fik den tilkendt. Jeg vil gerne tro du også har været igennem hele møllen, for selvfølgelig var det da også svært dengang, det er jeg slet ikke i tvivl om. Flere røg bare gennem nåleøjet uden egentlige diagnoser, hvilket de ikke gør idag. Hvorfor melder jeg ikke dem jeg kender... hmmm tja de 2 udfører et erhverv ved siden af som jeg benytter rimeligt tit, mon jeg kunne det hvis jeg meldte dem  2 andre er en meget nærtstående og dem melder man bare ikke. Jeg er meget imod at man går rundt og melder folk for alverdens ting, og kunne ikke drømme om at melde nogen, for sådan noget.
I over 20 år (ja, det er også for længe!), og jeg har aldrig haft en ond sagsbehandler, de fleste var flinke, en en træmand, og det var dét. Jeg har haft en arbejdskonsulent, som var udygtig, hun havde skimmet mit CV- og så vandt jeg et kursus hos 3A, jeg ikke kunne sige nej til. Jeg har haft en arbejdsgiver (flexjob), der fyldte kommunen med løgn, så jeg mødte op med min dårlige ryg, der var behandlingsplan for, og der stod der 4 voksne mennesker, klar til at sige GRRR. Jeg vidste ikke, hvad han havde skrevet til dem, eller at han havde skrevet! De slappede betydeligt af, da jeg fortalte om mine vilkår. Som aldeles ikke var fleksjobsagtige. Så dampede af en efter en.... Dt tog mig nogen år- før jeg fik læst, hvad idioten skrev. Og der blev jeg rasende! Men han er en taber, og idiot, - og rygtet om ham havde bredt sig, mens jeg var på arbejdspladsen. Jeg fik kunder, der ikke ville bestille hos ham- allerede dengang! Generelt ser jeg på sagsbehandlere, som folk jeg skal arbejde sammen med. Mine frustrationer må jeg af med, der hjemme. Sagsbehandlere skal passe på kommunens penge, de er ikke til for dig. Derfor er det vigtigt at overbevise dem om, at kommunen kan spare penge- og at du får en effektiv hurtig handleplan.