Jeg har lidt svært ved at overskue hvor jeg kan hente den billigste forsikring hjem på en bil. Jeg overvejer - hvis budgettet kan holde til det - at købe min egen bil. (bliver en brugt) Jeg vil gerne have den kasko og ansvarsforsikret. Jeg har haft kørekort et år nu og kører i mine forældres bil pt. Jeg er derfor ikke elitebilist og har aldrig ejet min egen bil før. Så jer andre der evt. er i samme båd som mig. Hvad ligger jeres forsikring til om måneden og hos hvilkent selskab?
Du kan altid prøve at kigge på Forsikringsguiden   for at sammenligne priser på forsikringer. 
Det kan sagtens svare sig at indhente tilbud rundt omkring. Da vi startede med at have bil, mener jeg vi gav, 8-9k årligt? For kasko + ansvar, det var som nye bilejere og under 25. Hvor Tryg mener jeg, gav os et 'tilbud' (Assurandøreren sagde selv det ikke kunne svare sig for os overhovedet) - prisen var 25k! Alka er okay til at starte med, dem havde vi og fik rabat fordi min kæreste - som står som ejer - tog det der respekt for fart kursus. Samtidig samlede vi indbo, ulykke (min), hundene etc hos dem. Pt har vi TopDanmark, synes som sådan ikke det er blevet billigere af at blive over 25   Men det kommer vel engang, næste år bliver mit kørekort 10 år - håber da det snart kan mærkes på forsikringerne. Pt. har vi kun lovpligtig ansvar, til ca. 5500,- årligt for en Opel Corsa.
Lige en side information; Jeg er over 25 år  Tak for jeres erfaringer. Jeg vil da lige prøve at søge på nogle af dem i nævner.
Hej Sandra Alt efter hvor dyr en bil du har tænkt dig at købe, så overvej om det kan betale sig at have den kasko forsikret eller om du skal nøjes med ansvar. Vær også obs på hvor stor selvrisikoen er på de forskellige forsikringer, der kan være stor forskel selskaberne imellem. Jeg ved ikke hvad priserne for "nybegynder" er - men jeg giver som elitebilist knap 5900 om året for kasko og ansvar inkl 50.000 km årligt. "Brianbiler" koster normalt mere i forsikring end alm kedelige biler med lille motor  Hilsen Anne
Hvad skal jeg gøre?? 
Hehehe 
Åh ja kender det 
   
Der er mere mellem himmel og jord end vi menneske lige kan forstå og din hest har måske ret, dyr har det med at kunne fornemme den slags   . Måske kunne du tage kontakt til et medium som kan afklare hele situationen for dig. Mediet kan måske hjælpe dig med at fjerne spøgelset. Spøgelser kan nemlig være svære sådan lige at fjerne på egen hånd 
Udsæt den for mange ting. Når vores heste står i deres bokse går jeg forbi og svinger med plastik og min mand kører forbi med store maskiner. De hopper rundt til at begynde med men det går snart over, snak med den og giv godbidder. Bliv ved indtil den ikke er bange mere. Lav larm omkring dem. Mine heste er så rolige fordi de bliver udsat for mange ting. De går på plastik og kan have det ovenpå sig. Og ros dem, husk du er føreren og hvis hesten kan mærke du er bange bliver den det også. Ved ikke om du kan bruge det:) Mvh. Sonja
Fnis   Det spøgelse ser sgu heller ikke for glad ud!!! 
En veninde sendte mig lige et link til dette fascinerende projekt - bodypainting af hest   Udstillingen er i Berlin pt. Video: Billeder (og ja, det er billeder, ikke en Barbiehest i Photoshop   ): Det er da fedt lavet! Og sikke en tålmodig hest. Noget andet heste-relateret, som jeg absolut skal se næste gang, vi er i Edinburgh, er The Kelpies - de er ret nye og ser vildt imponerende ud: Facebook: Hjemmeside:
Hvor ville jeg gerne se folks ansigtsudtryk, hvis man troppede sådan op på stævnepladserne! 
ihvertfald, at man ville blive husket 
the kelpies er flotte- ærgeligt de ikke var der da jeg var i skotland for mange år siden. De malede heste hmmm, de minder om de der malede køer(figurer) men godt fundet 
Jeg synes det er totalt uansvarligt at lukke så mange børn ind i en hundeskov. Jeg har da også nogle gange min søn med, men der er jeg godt nok også meget obs på ham. Han han nemlig ikke forstået at alle hunde ikke er venner. Undrer mig også over, når jeg kommer ud fra børnehaven, at der står børn og snakker med mine hunde, mens forældrene bare kigger væk. Ikke at de ikke må (har meget børnevenlige hunde), men jeg ville bare aldrig selv lade mit barn gå hen til en hund jeg ikke kendte. Heller selv om den stod ude foran en børnehave eller skole.
Som dig så synes jeg det er noget mærkeligt noget at tage en hel børnehave ind i en hundeskov. En iøvrigt godt markeret hundeskov hvor man næsten ikke kan være i tvivl om hvad man laver derinde. Og som forældre ville jeg blive edderrasende hvis jeg fandt ud af at min datters BH havde holdt legeplads et sted hvor der går løse hunde. Det er jo ikke alle der kan lide børn- ej heller alle børn der kan lide hunde! I den hundeskov jeg har brugt meget tid i, er der indhegnet, godt med buskads og stier, bænke til at sidde på og vandskåle ved hovedindgangen. Man KAN ikke være i tvivl om at det er en hundeskov og fra Skov- og Naturstyrelsen er den også klassificeret som hundeskov. Midt i denne hundeskov ligger en høj bakke. Som i rigtig stor! Og om vinteren er der så en hel masse forældre OG daginstitutioner der benytter bakken i hundeskoven som kælkebakke! De kommer endda med bus inde fra byen for at kælke med børnene! Jo, den er da ideel som kælkebakke- hvis ikke det var fordi der var løse hunde OG hundelort der ikke bliver samlet op! Igen- jeg var blevet edderrasende hvis min datters BH havde benyttet sig af hundeskoven som aktivitet...
Det synes jeg godt nok lyder uansvarligt. Det løb mig koldt ned af ryggen, da du beskrev hvordan en masse børn strømmede hen til din hund, tog fat i selen og begyndte at klappe hende. Det er en ekstremt truende situation for en hund, og de kan sagtens bide fra sig i sådan en situation! Synes egentlig også det er idiotisk af pædagogen at sige, at der bag hegnet er en farlig hund! 1: børnene løber hen til den "farlige" hund og ser at den er sød og rar - de lærer ikke at "farlig hund" virkelig KAN være skide farlig og bide fra sig! 2: den måde pædagogen siger det på, får det til at lyde som om at "den farlige hund" er med i skattejagten, en del af opgaven er at turde gå ind til den farlige hund og finde skatten. Var jeg et barn ville jeg da tro, at hunden "var med" i legen, og det er dne jo ikke - det er en helt fremmed hund og ejerne er ikke klar over, at pædagogen lige har inddraget den i en skattejagt! Ej, synes det er uansvarligt, simpelthen. Synes det er utroligt du kunne holde den positive mine, jeg havde sgu sagt til vedkommende at min hund ikke er børnevenlig og at det er uansvarligt at sætte en flok unger i løb hen til den!
Hej  Puha hatten af for at du kunne holde et positivt sind   Det kunne jeg ikke, jeg synes det er ubehøvle og dumdristigt at sende en flok børn ind i en hundeskov/område. Sorry to say, men det er ikke fordi det i DK vrimler med hundevenlige steder, så kan vi da ikke få lov at have de få i fred. Jeg er ikke særlig børnevenlig og jeg tror jeg var blevet noget rød i hovedet hvis jeg havde oplevet det du har. Jeg kommer kun af og til i hundeskoven, fordi jeg bor på en stor gård hvor han har stor frihed og ofte mødes med naboens hund og socialisere sig plus vi har ham med alle vejne og han er med på ridetur, men alligevel synes jeg at en tur i hundeskov og møde mange forskellige hunde er en god ide og når vi er der så igen sorry men hvis folk slæber deres unger med er det deres ansvar og jeg kalder ikke min hund på plads fordi der er nogle børn der skal rende rund og skabe sig. det er jo en HUNDE skov. Min hund er ikke glad for børn, ikke som i han bider eller knurre af dem, men han går helst uden om, og det værste er når folk tænker hey jeg giver da lige mit afkom en bolle i hånden inden vi går ind!! min hund tager den ikke, men har snakket med flere der inden som er bange for at deres hund vil tage maden fra barnet og måske ramme barnet i processen. det er ikke okai.. Og ja jeg er lidt ond, men der er sku nogle forældre ( og åbenbart os pædagoger) der skal tage sig sammen. Man skal lærer sin børn at have respekt for hunde på den gode måde så de ikke tror det er legetøjs bamser. !
Når jeg sidder og kigger på de forskellige sider på hn, så er der reklamer på begge sider. Det er alle mulige reklamer lige fra hesterelaterede til amerikanske ligegyldige reklamer og reklamer for børn. Men hvem bestemmer egentlig reklamerne på hn? Er det tilfældigt, hvilke der dukker op?
Gør du ikke delvis selv det? Cookies osv. Jeg ved ikke alverden om det. Jeg har lige været på Clio Online for at tjekke noget omkring engelsk til skolen - og vupti, så har jeg fået en Clio reklame i venstre side. Nok ikke noget de fleste HN'er kender.... Det jeg har på højre side: hesterelaterede ting - jeg tror det er købte reklamer på HN.
Jeg evd ikke om det er Google eller hvem, men der er nemlig cookies. Dine reklamer ser anerledes ud end alle andres. Tilpas så vidt muligt til dine interesser og søgninger. Jeg gider ikke reklamer, så jeg bruger AddBlocker på Google Chrome
Jeg bruger altså også ADD Blocker Jeg hader at se HN på min arbejdspc hvor vi ikke har spærret for reklamer.
Det bestemmer du selv.  Her er mit skærmbillede. Er bare glad for at slippe for alt det gejl og reklamep*s.
Her har jeg hesterelaterede reklamer og en reklame for pizza  heste-tingene giver mening, men jeg har aldrig søgt på pizza/fastfood e.l., og spiser det højst een gang om året, så er nok ikke den oplagte målgruppe 
Ha, her er der nu i venstre side en reklame for Citroën.. Og sådan en får jeg ALDRIG! Ikke om de så ville forære mig én.. Føj for den da. 
trailere (af god kvalitet), en barokpinto der spiser St Hippolyt, en Jeep (som jeg overvejer den dag jeg ser Gozone i hans Citroën nr 2 eller 3 - altså hvad er der måske lige galt med Subaru eller Land Rover   ). Men det lugter da lidt af rideinteresse. Jeg kan i øvrigt få et hurtiglån til min Jeep. På 4000,-. Men derudover skal jeg have damesko og -tasker. Det er nok den samme computer der har regnet Jeep'en ud. Jeg kan nok ikke melde den for idioti, men jeg kan da melde den for kønsdiskrimination 
Pipfugl, jeg troede egentlig også, at sundhed og religion var to ting milevidt fra hinanden. Som sygeplejerske skal jeg støtte patienten i sin tro, og når jeg ikke selv er troende, har jeg faktisk syntes, at det har været rigtig svært at støtte og opfordre til noget jeg ikke selv tror på. Derfor blev jeg positivt overrasket, da jeg fik noget fornuftig undervisning som bl.a. indeholdte en masse fakta omkring forskning i religion og sundhed. Ting som at folk der går i kirke lever længere, folk der tror har større chance for at blive hurtigere rask og den slags, har gjort det væsentligt nemmere for mig, at støtte mine patienter, selvom jeg ikke selv er troende. Desuden har det fanget min interesse så meget, at jeg har lavet et par reserveringer på biblioteket om emnet. (og for god ordens skyld vil jeg godt tilføje, at jeg ikke tror der sidder en mægtig mand i himlen og siger "han tror på mig, så ham helbreder jeg". Men jeg tror vi mennesker er så komplekse, at der er nogle mekanismer i vores krop, der endnu ikke er mulige at påvise. Og spændende er det)
Jeg mener nu, hvis hun i en ung alder vælger at tro på noget som du er modstander af at tro på, hvad vil du så gøre? Og må jeg spørge, holder I jul?
jeg tillader mig lige at opfører mig som en kælling. men det skal til engang imllem. jeg er ikke selv kristen, eller på anden måde troende overhovedet, men du er da godt nok langt ude. stakkels pige.  tænk at blive taget fra sin normalt funkerende veninde på den måde, bare fordi hun tilfældigvis tror på gud. må din datter heller ikke lege med muslimer? hvad er der galt med at din datter lærer om det. og får lov til at tage stilling selv? hun har vel også religion/kristendom i skolen? eller det må hun måske ikke fordi det kunne ødelægge dit ønske om et ateistisk barn? jeg syntes da kun det er godt for begge børn at de snakker om det selv, og selv udforsker deres tanker og tro. du er da godt nok snæversynet. og respektere andre, det lyder da godt nok som noget af det sidste du gør. en af mine bedste venner er kristen. og tar til alt muligt kristen komsammen noget, og når jeg hører om det får ejg da lyst til at tage med, på trods af min manglende tro. er der noget galt med min ven fordi han ikke ryger, ikke drikker, og ikke vil have s*x før ægteskab? hvordan ser du minus i noget af det?  + han har vildt sjove historier, og vildt mange gode venner som han har fået gennem alle de arrangementer der er for kristne. at du ikke er troende - fair nok, men at forbyde din datter det er altså virkelig synd. den eneste der prøve at hjernevaske nogle her er altså kun dig. og oveni så kan du ende med du tar en vildt god veninde fra hende. Hvad med dine børn? har de fået lov at tage stilling selv, for det virker godt nok ikke som om du er en der overhovedet ville overveje at give dem tilbudet om at tage stilling selv. har du overhovedet tænkt over dine handlinger, har du læst dit eget indlæg igennem? jeg er godt nok glad for jeg er vokset op og selv har fået lov til at tage stilling til om jeg tror eller ej. uden forældre der skjulte valgmulighederne for mig. jeg håber din datter er mere åbensindet end dig, og at hun senere tar de valg hun vil og ikke dem du vil 
Pipfugl, kan fortælle dig, at der faktisk er mange konfirmander som "siger" at de ikke tror på gud, for at de ikke skal virke upopulære.. men størstedelen af konfirmanderne tror inderst inde på gud.  OG ja der er blevet lavet en undersøgelse om det, i år 2009.
Umiddelbart tænker jeg, når jeg læser dit indlæg: Hold da op en fanatisk mor  Det er jo fint, at du er atist, men dine børn skal da selv vælge hvad de vil være! Det gør de ved at undersøge, hvad der findes rundt omkring af tro og fordi deres venner/veninder har en religion og fortæller dine børn om det, på denne måde lærer dine børn, at omgåes andre og respektere at der findes flere "Trosretninger" Ved at du hiver din datter ud af et værelse efter hun er lagt i seng, gør du det til noget fy noget og på denne måde risikerer du, at dine børn ikke vil komme til dig og stille uddybende spørgsmål, om de forskellige informationer de får og det mener jeg jo er et skråplan for så kan det, netop gå galt  Der er altså ikke meget accept, respekt og forståelse for andre og deres trosretninger, hvis man mener man kun får det såfremt, de andre putter deres trosretning langt væk imens du er tilstede. Jeg er selv ateist, min mand er kristen. Vores børn er henholdsvis ateist og kristen...Vi har ingen problemmer med at respektere hianden eller at leve sammen under samme tag...For dybest set, så handler det ikke om trosretning men om næstekærlighed og respekt..
 
Pipfugl, er dine børn døbt? Holder I jul hjemme hos dig? Er du gift i kirken? Hvad med påske osv? Ja du ved nok hvor jeg / flere andre vil hen..
HAHAHAHAHAHAHAHAHAHAHA...AHAHAHAHAH      du minder sååå meget om ham præsten oppe i vensyssel der er nisse hader, for det er dæmoner og det må hans børn ik tro på   så han har lært dem hvis de ser en nisse kigge på dem i et blad så tegner vi dens øjne over for det er en dæmon  er godtnok glad for jeg ik voksede op med dig som mor da, altså ungerne lærer det da fra venner alligevel hvis de vil eller er du med dem ude i hvert frikvarter, eller sidder konstant og stirre på dem hvis de leger sammen med en kristen   WOW FREAKY
Jeg kunne som Sandra også godt tænke mig at vide om i holder Jul???
Søs<3Meggi<3: Det undrer mig at du bliver så ''RASENDE'' over kristne der missionerer. De fortæller vel bare andre, hvad de står for og tror på. Hvis kristne ikke må dele deres tanker med andre, så mener jeg det er direkte krænkelse af ytringsfriheden!! Alle mennesker, uanset om det så er Greenpeace eller Pinsebevægelsen, har lov til at fortælle andre om, hvad de tror på og argumentere for, hvorfor de tro sådan. Det er et hvert menneskes eget ansvar at sortere øregas fra fornuft! Desuden ville det være mærkeligt, hvis kristne ikke fortalte om Gud på en indbydende måde. Hvis det ligger dem meget på hjerte, kan de jo nok have svært ved ikke også at ville dele det med andre. Se selv på politikerne når de debaterer i medierne. De bliver næsten sure, når den anden part ikke med det samme erklærer sig enig med dem. Så vidt tvivler jeg da på det går i bibelklubben. Jeg nyder selv at høre om, hvad andre tror på og mener, da det udfordrer min egen overbevisning. Hvis du ikke kan holde ud at høre nogen puffe lidt til din tro, så er du måske bange for at den ikke holder i sidste ende? Jeg er dog enig i at enhver forælder burde informere om hvor de tager andres børn med hen. -Jonatan
Jonatan: Du har set, hvornår sidste indlæg er fra, ikke?
Interessant nok er det et gammelt indlæg, og Jonathan, der vækker det til live igen, har oprettet en profil i dag - og skriver i øvrigt intet om sig selv. Gad vide om der er tale om en google-søgning? I øvrigt, Jonathan, er der altså ret stor forskel på at 'tale om det der ligger en på sinde' og så at missionere. Førstnævnte sker ud fra en   oplevelse, hvor der er plads til at ændre mening og blive klogere sammen. Sidstnævnte er en opridsning af 'sådan er det' - nogle gange ud fra at pseudo-åbent udgangspunkt, men hvor den der starter aldrig kommer til at ændre mening. Jeg har da haft mangt en eksistensiel snak med kristne, men de er da aldrig gået derfra med tanken om at Gud måske ikke findes alligevel. Der har ligesom kun været én der kunne rykke sig, og det var mig. Af samme årsag er jeg dybt taknemmelig for min stærkt troende veninde, som *ikke* missionerer på mig. Vi ved hvor hinanden står og møder hinanden som dem vi er. Men trådstarteren er da galt afmarcheret, ingen tvivl om det - mest af alt fordi hun lægger sit eget opdragelsesansvar fra sig. Det er ikke omverden der skal skærme hendes børn mod hokuspokus, det er hende der skal opdrage dem til selvstændig og kritisk tankegang. Ellers kan man ikke begå sig. I
I øvrigt, Jonathan: "Hvis du ikke kan holde ud at høre nogen puffe lidt til din tro, så er du måske bange for at den ikke holder i sidste ende?" ...hvad mener du helt præcist med den kommentar?  At folk, der ikke gider blive missioneret på, i virkeligheden er skabs-kristne eller? Det er en ret grov motiv-tillæggelse over for alle os, der bare gerne vil være i fred.  I
Den her debat kan jeg tydeligt huske  Er nødt til at erklære mig enig med Issina: nogle af os er fast besluttet på vores trosretning (for mig ateisme). Når man har hørt folk fra andre religiøse overbevisninger prøve at overtale/missionere/osv. overfor én en milliard gange, så kommer der et punkt, hvor man ikke gider mere. Der kommer et punkt hvor man har hørt alle argumenter fra de største religioner, og man er i øvrigt ikke interesseret i at udforske dem, der måtte være tilbage. Man har hørt det hele og mere end man ville, og vil faktisk bare gerne leve i fred og fordragelighed med sin egen religion. Så handler det ikke om, at jeg ikke gider have min ateisme skubbet til, det handler om at jeg har hørt nok, og jeg ved hvad jeg tror på. Man skal aldrig stoppe med at lære, men jeg synes det er OK at andre skal respektere, når man ikke gider "skubbes til" af deres missioneren længere. Jeg gider ikke høre om, hvordan jeg kommer i et helvede jeg ikke tror på, eller hvordan DERES gud er den eneste HELT og aldeles rigtige, ud af cirka 4000 trodsretninger blot på denne planet (Lav lige statistikken... Nej, lige præcis din gud er nok ikke den helt rigtige, velda?). Så nej, det er ikke fordi man vakler i sin tro altid - nogle gange er det bare fordi, man har fået nok af at høre om, hvordan ting man ikke tror på helt sikkert vil ske for en 
Jeg kommer i en kristen legestue med mine børn, og jeg er selv ikke troende. Og jeg har for nyligt netop tænkt over det her med, hvor meget jeg selv og andre skal og må italesætte og "pådutte" mine børn deres tro. Jeg bemærker, at der er en helt grundlæggende måde, som kristne og jeg ser verden på. De kristne, jeg møder, er vokset op med en viden om, at gud eksisterer, og for dem har jeg indtryk af, at der ikke rigtigt er et valg, for for dem har han altid eksisteret. For mig er det et valg - jeg kan vælge at tro på Gud eller Allah eller andre eller helt lade være. Det giver en helt grundlæggende forskel i, hvordan vi kommunikerer med mine børn. De kristne er tydelige og klare, for dem findes der ikke andet end, at gud findes, og derfor taler de om det som en helt naturlig præmis for alle samtaler om skabelsen og biblen og det at gå i kirke. For mig er det gode historier, som man kan vælge at tro på eller at lade være. Det giver altså bare de kristne et rigtig stort forspring i forhold til at formidle et tydeligt og klart budskab - som jeg helt tydeligt kan mærke betyder noget for mine børn. De har meget lettere ved at forstå, at gud bare er der og har gjorde dit og dat og dut, end mine mudrede forklaringer om, at det er der nogen, der tror, og nogen, der ikke tror, og så må man ligesom selv vælge, hvad man vil tror på, og måske var der også the big bang og darwin og udviklingsteorien og.... Sæt lige det op imod "Og så tog gud et ribben fra manden og lavede kvinden", hvad? Det er en totalt tabt kamp!      Jeg NÆGTER så, at fortælle mine børn, at gud ikke findes. Det må de altså selv finde ud af, om de synes, han gør, når de bliver ældre. Men jeg fortæller dem, at jeg ikke tror på det. Vi læser bøger om gud og jesus og kristendom og snakker om det, for vi bor i et samfund, der kulturelt set bygger på kristendommen, og derfor synes jeg, at det bør man vide noget om. Men jeg har da overvejet, om vi skal blive ved med at komme i den legestue, fordi jeg føler mig lidt overhalet på det der valg, som jeg gerne vil lade være op til dem. På den anden side, så møder man bare det der overalt, så man kan også argumentere for, at vi lige så godt kan tage den nu. mvh. tina
du håndterer det, taina. Jeg gik selv i en kristen klub som barn i et par år. Det var det eneste fritidstilbud, der ikke var musikskole eller sportsklub, i mit nærområde for min aldersgruppe dengang. Vi tog på lejr, lavede fuglekasser, spillede rundbold - og så snakkede vi åbenbart om Jesus - den del kan jeg overhovedet ikke huske   Det eneste religiøse, jeg husker fra de år, er fadervor og trosbekendelsen, som jeg stadig kan udenad i dag. Min mor har for et par år siden afsløret, at hun egentlig ikke var så vild med, at vi (min søster og jeg) skulle i en religiøs klub, men vi kunne godt lide at være der de par år. Min familie er, hvad jeg ville kalde "kulturelle kristne" - vi sætter pris på traditionerne og værdierne, men jeg er ikke sikker på, at mine forældre tror på Gud f.eks. Det har de aldrig direkte givet udtryk for, så det er ihvertfald ikke noget, som vi som børn er blevet påduttet. Jeg tror nok, at børnene selv skal finde ud af, hvad de mener og tror med tiden, hvis man holder dem fra ekstremistiske miljøer og ruster dem til at blive kritisk tænkende væsner.