som nogle husker har jeg været igennem meget med min eks. og det har gjort mig ret usikker på mig selv. Nå men så mødte jeg en, en som virkede til at kunne takle mine usikkerheder, en som var mit modstykke, en som jeg kunne se mig selv med mange år frem. En jeg blev ret glad for, og ja fik følelser for, noget jeg har haft svært ved. Men nu kunne han så ikke mere, han kunne ikke klare min usikkerhed og det der så fuldte med, han bad om en tænkepause, og jeg er hård, siger bare jamen hvis du vil have det så går jeg videre. Han spørger så om jeg ikke kan give ham nogle dage at tænke i, igen er jeg hård og siger nej så er det slut, MEN det er jo ikke det jeg vil. Jeg vil ham, jeg vil vise ham jeg arbejder og får hjælp til min usikkerheder, JEG ved jeg har dem, og jeg VIL arbejde med dem. Men hva gør jeg nu ? jeg lader ham være i fred, men på den anden side har jeg lyst til at kontakte ham og så hva jeg føler for ham. OG jeg har også lyst til at bare køre ned til ham med hans ting og sige så det slut, for at få noget sikkerhed om hvor jeg står. Puha det er ikke nemt ..... øv bøv Jannie
Roligt ned og så skriv alt det ned du gerne vil fortælle ham - du skal bare være modig nok til at give ham brevet eller sende det - forklar ham hvorfor du gør som du gør - forklar ham alt du tænker - så har han også tid til at læse alle dine tanker igennem i fred og ro Held og lykke 
jeg er nok bare bange for det ikke er nok.jeg syntes det bliver sådan et spil og jeg dur ikke til sådanne spil .... jeg ved virkelig ikke om jeg bare skal lade ham være og sige det var det, men tror bare han var den jeg lige havde brug for. Jeg kan bare godt være overvældene, det ved jeg , og jeg arbejder på det. Jeg er på herrens mark lige nu og ved virkelig ikke hva jeg skal gøre, sidder her og hopper op hver gang jeg hører en bil sætte farten ned uden for ... tænk nu ... hvis det var ham ...... jeg tvivler nu men hvis jeg nu var så heldig .. Og lige før min eksamen ... sådan noget tis. Øv jeg savner at snakke med ham.  Jannie
... en chance hvis du er glad for ham  Jeg døjer også nogen gange med usikkerhed og det går ofte ud over min dejlige kæreste. Hvis jeres forhold stadig er lidt nyt kan man jo ikke bebrejde manden at han lige stopper op og overvejer om han kan klare at håndtere din usikkerhed. Min kæreste og jeg har været sammen i 2½ år, så han er ved at være vant til det og ved hvordan han skal håndtere det, men det sker heldigvis ikke så ofte mere  Hvis du har behov for at snakke med ham, så kontakt ham da, han savner sikkert også dig. Fortæl ham at du gerne vil være sammen med ham, ellers risikerer du da han smutter grundet den måde du har afvist ham på. Held og lykke med det 
Du kan ikke forvente at et andet menneske kan heale dig. Du er nødt til at hjælpe dig selv. Hvis det er det du forventer at han skal kan jeg godt forstå han har brug for en pause. Jeg syntes i øvrigt du er urimelig. Han har brug for et par dage for sig selv, og det kan du ikke give ham? Du kan ikke regne med at alle andre altid er klar til at være den "underlegne" der kommer kravlende til dig. Nogen gange må du ud af skallen og række hånden frem. Hvis han virkelig er den rigtige så godtager han din undskyldning. Det værste der kan ske er vel at du bliver såret/afvist og det overlever du også  Held og lykke med det.
at jeg savner ham, og jeg vil ham. Så har jeg vist ham jeg er her, hvis han vil have mig. Nej ved godt at jeg ikke kan forvente et andet menneske til at heale mig, ved godt jeg har de her issues, og arbejder på dem. Det er svært at åbne sig. Jeg er skide bange, men han er nok også usikker. Jeg kan ikke gøre så meget andet nu føler jeg, er bange for hvis jeg kører ned til ham vil jeg skræmme ham helt væk. Jannie
Hvad kom der ud af at du skrev til ham ?
Sagen er den at jeg i marts måned knækkede sammen rent mentalt på mit arbejde og fik stillet diagnosen arbejdsrelateret stress... Jeg blev sygemeldt og mit arbejde var ikke så ivrige efter at få mig retur før efter jeg var blevet opereret d. 26 maj. Det er jo et sprøgsmål om refussion og kroner og øre. Så jeg har gået hjemme, hvor jeg har passet og plejet mig selv og gået til psykolog... Jeg blev opereret - fik fjernet noget skind på min mave og fik syet mine muskler sammen i maven, dette kræver ca. 6 ugers sygemelding - hvilket ikke er nok. I mellem tiden har jeg måtte erkende at jeg formentlig ikke kommer tilbage - jeg er uddannet pædagog og har arbejdet indenfor området med børn og unge med autisme spektraet og dybere personlighedsforstyrrelser. Kommunen rykker i mig for at få mig tilbage, min afdelingsleder har lige ringet og vil også vide hvornår jeg kommer tilbage. OG jeg ved det simpelthen ikke - Mine fysiske skavanker som hævelse i maven og ømhed skal ihvertfald være ovre - jeg har ikke en jordisk chance i forhold til at være en del af fastholdelser eller løbe børn op der stikker af. Kommunen vil indkalde mig til et møde med en virksomhedskonsulent til august- men inden da skal jeg have lavet en ressoruce-profil. Og igår så jeg en stilling som jeg har søgt. Det er til ansættelse pr. 1. august, men ansøgningsfristen er d. 8. juli - altså har jeg ikke en chance for at sige op. Alt kører rundt i hovedet - og jeg ved bare slet ikke hvad jeg skal gøre af mig selv nu. Mit arbejde har nu forlangt en varighedserklæring fra min lægen - ham kan jeg først få en tid hos d. 30. juni... Og jeg følte jeg var i bedring, men nu er alt kaos i mit hoved... Jeg har jo en måneds opsigelse fra d. 1 - men kunne jeg evt. holde ferie og så begynde et andet sted? Et eller andet sted glæder jeg mig til at komme igang igen - det bliver rart, trods alt. Hvad nu hvis det andet sted tilbyder mig jobbet - jeg kan jo ikke starte første august.. hmm - jeg ved ikke hoved og hale lige nu.
Folk er forskellige, men var jeg i dit sted, ville jeg altså tage 1 ting af gangen..... Først, sørg for at blive frisk. Undlad at søge nyt, det er også dårlig melding at komme fra, at du har været sygemeldt og kontakter de nye din pt arbejdsgiver, er det måske ikke lige det bedste skudsmål du får, at du er syg, de kan ikke få noget tidsperskeptiv, at du så pludselig søger nyt job.... Du virker til at det roder lidt rundt for dig, derfor hold dig til 1 ting af gangen, bliv rask, start job, få det til at fungere, og kig dig så rundt efter andet.... Sådan ville jeg gøre......
at du er syg. Du skal være helt rask, før du kan starte noget som helst. Det er møghårdt, når alle hiver i en, men det er SÅ vigtigt at du fastholder at du ikke er klar, så du ikke får stress igen.