Jeg ved, fordi det er de jordemødre jeg kender fortalt mig, at man på hospitalerne er mere afslappet omkring visse ting fordi lægerne er så tæt på. Så er man tilbøjelig til at være mindre opmærksom på visse ting og lade tiden råde. Det betyder så også at det oftere går galt og at komplikationerne er større end hvis man havde gjort noget ved dem med det samme! Men når man er jordemoder til hjemmefødsel er man nødtil at gøre noget ved den mindste smule tvivl om hvor vidt der er en komplikation på vej. Det betyder at de vil overflytte ved den mindste smule tvivl. Ofte før en jordemoder på et hospital ville have reageret. Det betyder også at nogle kvinder bliver overflyttet også kommer ind og føder på hospitalet helt uden komplikationer overhovedet fordi det er så meget mere opmærksomme. Dette er ikke en undersøgelse som underbygger dettte. Men det er den erfaring de jordemødre jeg kender har og fortæller. Det er meget betrykkende når man som hjemmeføder ved at ens jordemoder er mere opmærksom end jordemoderen på hospitalet. Men det er i hvert falde også meget trist for dem som føder på hospitalerne at alle deres instrumenter gør at man ikke lige så hurtigt forsøger at forhindre tilstødende komplikationer, fordi man VED man har et helt hold og en operationsstue inden ved siden af. Det er hvad man kan kalde falsk tryghed.  Når jeg har talt med mine jordemødre har de ALDRIG været vidne til noget disideres farligt ved de mange tusinde hjemmefødsler de har været med til. Overflytninger, ja! Men ingen er døde mellem hænderne på dem og ingen er kommet til skade, eller har fået komplikationer eller udført indgreb som følge af at de var hjemme. Den ene har endda arbejdet i Holland i mange år (Der føder hver 3. hjemme, både førstegange og flergangs). Dog har de prøvet at det på hospitalerne er gået HELT galt. Det er da ret tankevækkende. I hvert falde er jeg med min viden meget i tvivl om hvor vidt det er rigtig at raske kvinder overhovedet bør føde på et hospital, såfremt de forventer en normal fødsel. Jeg er mere og mere overbevidst om at man skal vende den om. At alle kvinder som udgangspunkt føder hjemme, med kendt jordemoder og får stillet ALT tilrådighed (som jeg gjorde i den specielle ordning Region Sjælland har) og kun bliver tilbudt hospitals fødsel hvis der er noget i vejen, f.eks flerlinger, eller andet sygdom. Og man skal også huske på at man jo ikke er bandlyst et hospital undervejs hvis man fortryder. Man kan til hver en tid bede om at blive flyttet. Om det så er dage før fødslen, eller man har haft veer i 1 time eller om man har 1 cm. tilbage. (I sådan et tilfælde ville jordemoderen så nok sige at man så ville føde i bilen og at det var bedst at blive   ) Det er ikke sådan at jordemøderne i hjemmefødselsordningen er imod hospitaler. Men de er helt klar FOR hjemmefødsler og synes i kraft af deres mange års erfaringer og mange tusinde fødsler på både hospitaler og hjemme at de fødsler de ser går bedst ALTID er dem som foregår hjemme. De står ikke fast på at man SKAL føde hjemme hvis man fortryder. Min jordemoder spurgte mig en gang undervejs i min fødsel om jeg ville en tur ind på hospitalet. Hun gjorde på en sjov måde. Jeg ved at hun mente det som en peptalk. hun kendte jo godt min holdning til at ville på hospitalet. Og hun kendte godt min holdning til overlægen som jeg synes var en klaphat. Som hun fandt vældig morsomt, ja jeg er ikke så autoritetstro.   Så hun spurgte om vi skulle ind og hilse på Jens. Jeg kunne i min kamp godt fornemme hendes ironi, mens samtidig var hun bund alvorlig. Havde jeg sagt ja havde hun pakket ALT sammen med det samme. Hun var der for mig og for at opfylde ALLE mine ønsker. Men jeg tænkte lidt over det (DEt kunne jeg godt, selv om jeg havde haft kraftige veer i 8 timer) Og jeg tænkte:  Også rystede jeg på hovedet og sagde "nej!". Og samtidig blev jeg ramt at en enormt viljestyrke! For jeg VILLE DET HER! Jeg var jo skabt til at føde og kvinder i afrika og andre lande uden hospitaler føder hver eneste dag uden så meget som et fødekar eller panodil! Også kunne jeg også! Desuden var jeg overbevidst om at det ville være det bedste for vores søn! BASTA! Så jeg blev stopfodret med kiwi af min mand og en kold cola mens jeg sad på en yogabold og drejede mine hofter rundt så han kunne komme godt ned i mit bækken. 4 timer senere blev han født og jeg tog ham selv op igennem vandet. Jeg var den første til at holde om ham! Det var ikke jordemoderen! Hun guidede mig til at holde tage min hænder ned undervejs og mærke efter ham, hun guide mig til at tage mine hænder ned under min krop (Jeg sad på knæ med kroppen lænet over kanten på karret) og tage fat om min søn mens jeg pressede ham ud. Jeg er SÅ glad for hun gjorde det. Det var så flippet at være en SÅ aktiv del i hans fødsel, at jeg kunne mærke hans hoved pg krop komme ud af mig og føle om ham imens. Og på trods af at jeg før fødslen havde følt det enormt grænse overskridende selv at skulle mærke med undervejs og egentlig havde sagt at jeg ikke havde lyst, så gjord jeg det og jeg synes det var en god ting, for jeg vidste præcis hvor meget kunne presse for ikke at ødelægge mig selv. Jeg ved ikke hvor jeg vidste det fra, det vidste jeg bare. Jeg følte mig som en naturlig stærk vikingekvinde med gudommelig krafter da jeg gennem gik det smertehelvede uden at bande, skrige eller græde. Uden at bide eller nive min mand, uden at pive. Jo jeg pev kun fordi jeg var træt. Havde ikke sovet ordenligt i flere uger pga. bækkenløsning. Det er bare den ultimative kvindedomsprøve! Min jordemoder synes jeg tog det som om jeg aldrig havde bestilt andet end at føde, jeg pev ikke. Jeg var stærkt kontrolleret omkring min vejrtrækning. Min mor synes jeg var meget sejere end hende til at føde. 100% sejere end hun havde været til sin første fødsel. Og hun har født 3 børn. Og ja jeg er MEGET stol af mig selv!   (Men det må man også godt være når man presser et andet menneske ud af sin krop!) Men jeg under ALLE kvinder samme fantastiske oplevelse! Og jeg synes alle skal have lov at føde hjemme. Alle skal vide hvad en hjemmefødsel i VIRKELIGHEDEN er. Den er ikke alt det de fleste mennesker går og tror.
Jeg har været igennem 3 fødsler tilknyttet hospitalet. Den første var forfærdelig, fordi jordemoderen lavede alt for mange fejl. hvilket betød at barnet kom skævt ned i bækkenet, og efter adskillige timer med presseveer blev taget med kop. Jeg var lænket til sengen i rygleje og havde ingen "kontakt" med min jordemoder. Jeg har altid husket denne fødsel som drama, hvilket den vel til dels også var. De 2 andre var i Holbæk (den første var i Hvidovre), hvor der var en helt anden ro. Nu har jeg termin om 3,5 uge og denne gang er jeg tilknyttet Region sjællands fantastiske hjemmefødselsordning. På trods af at jeg har været igennem 3 fødsler, lærer jeg konstant noget nyt. Jordemødrene er så dygtige til at sørge for, at man er velforberedt. Jeg er tilknyttet en hjemmefødselsgruppe som mødes hver anden uge, her kommer de 2 jordemødre så på skift og taler om forskellige emner, det være sig den fysiske udvikling i en fødsel, naturlig smertelindring, fødestillinger, vandfødsler, landfødsler, hvordan man ryster et skævt barn på plads (ville have været rart at vide under min første fødsel), amning, babyslynger mm. I min gruppe er vi vist nok 9. 2 af dem har før født hjemme, som førstegangsfødende og gør det igen. 2 andre vælger at føde hjemme, selvom det er deres første gang. Så det er intet problem. Som hjemmefødende bliver man undersøgt langt grundigere end de hospitalsfødende, og er der det mindste som taler imod, så får du ikke lov at føde hjemme. det kunne være svangerskabsforgiftning, underkropsstilling eller evt. flerlinger som jeg i modsætning til Camilla ikke ser som "andre sygdomme"   . (læs lige hvad du skrev Camilla)   . Jeg glæder mig som et lille barn til juleaften til at skulle føde, og helt ærligt hvor mange hospitalsfødende siger sådan? Jeg glæder mig fordi jeg skal være i min egen stue,langt væk fra dette: ok måske sat lidt på spidsen, men ret sjov alligevel   . Tanja
Det lyder fuldstændig fantastisk at føde hjemme  Det med operationsstuen - i mit tilfælde tog det lige præcis 5 min fra beslutningen bleve taget til jeg lå på bordet. Det ville ikke været nået, hvis jeg havde været derhjemme. Spørgsmålet er så om den hjemme jordmoder jeg måske havde haft havde været dygtig nok til at få mig skippet afsted til sygehuset inden det var for sent? Den usikkerhed fylder bare rigtig rigtig meget. Desværre 
Hundiversitetet, jeg er ret sikker på,at du var røget afsted tidligere i forløbet. De tjekker jo hjertelyden løbende, og tro mig de tager ingen chancer. Det ville være som at skyde sig selv i foden. Jeg har faktisk aldrig hørt om en hjemmefødsel i nyere tid, hvor man har mistet barnet. så snart jordemødrene bliver i tvivl, så rekvirerer de en ambulance, det foregår som oftest uden udrykning, netop fordi de kommer afsted før det risikerer at blive kritisk. I øvrigt er jordemoderen med i ambulancen, hvilket hun jo ikke er,hvis man kører selv.
Du har sikkert ret. Puha det er godt der er noget tid til, at jeg skal tage den beslutning 
tusind tak for de super brugbare svar!!! jeg er nu ikke et sekund i tvivl længere. om det så bliver frarådet, så føder jeg hjemme når den tid kommer. jeg skal ikke have alle de ekstra risikoer og stress omkring en fødsel på hospital frem for hjemmet  det lyder jo som om at jeg skal til at være gravid nu og her... men jeg tror altså lige jeg starter med at finde en jeg ikke vil leve uden 
Ej rolig nu, man dør ikke af en hospitalsfødsel! I får en fødestue til at lyde som et torturkammer!  Hvis en hjemmefødsel ender i en overflytning, så tæller den vel som hospitalsfødsel fordi barnet bliver født der? Så tæller de værste komplikationer vel ikke med i statestikken under hjemmefødsel? Jeg havde en fødsel på hospital som gik hurtigt og pisse smertefuldt! Men det undergår man nok ikke at det er... Men der var ingen komplikationer overhovedet! Derimod rasede veerne afsted og fra jeg gik i aktiv fødsel og til at jeg lå med mit barn gik der 2,5 time! Jeg havde dog en træls jordemoder som var fuldstændig passiv og bad mig give den gas for hun havde fri kl 15 (det sagde hun 14:50 og jeg fødte 15:08). Efter hun havde fikset mig sagde hun tillykke og smuttede - vi snakkede slet ikke om forløbet eller noget!  Jeg er selv lidt tiltalt af idéen om hjemmefødsel, men jeg ved heller ikke om jeg tør...
sne ferrari. hvor skriver jeg at man dør af en hjemmefødsel? Jeg har da overlevet. Jeg skriver at en hjemmefødsel foregår på en helt anden måde, med super engagerede jordemødre. hvilket det ikke lyder til, at du havde hos dig, ved din hospitalsfødsel. Iøvrigt så er alle de fødsler der starter med en jordemoder i hjemmet, registreret som hjemmefødsler, selvom de ender med en overflytning, så der bliver ikke pyntet på statistikkerne. Egentlig finder jeg det også tankevækkende, at en meget stor andel af hospitalsjordemødrene selv føder hjemme. Det ville de vel for pokker ikke gøre hvis det var så farligt, de må jo om nogen vide det. TS. det glæder mig, at du er opmærksom på, at du har et valg, jeg ville ønske, at jeg selv havde været lige så oplyst i sin tid. Skynd dig at find en mand og få en baby   . Tanja
æhm nej selvfølgelig mener jeg ikke at flerlinger er en sygdom.   Det er jeg ked af jeg fik skrevet. Men i dette overvågnings hospitalssamfund er alt efterhånden en sygdom. Så snart man er gravid så tænker lægerne i på hvilken stor risiko det er at føde. Det overstiger fuldstændig tanken om at kvinder jo faktisk er skabt til at føde og at statestikken taler meget tydeligt om at hospitals fødsler giver flere komplikationer. Og som der også bliver sagt er de hjemmefødsler som ender i overflytning altså med regnet som hjemmefødsel. Således at de komplikationer der måtte komme ind under der ikke bliver registreret som en hospitalsfødsel. Det er klart at statestikken er lavet ordenligt. Ellers kunne man ikke benytte den til noget sagligt overhovedet  Men det der gjorde udfaldet for mig var netop at risikoen for ting som (Og nu spytter jeg bare det ud jeg kan huske): bristninger, svære bristninger, klip, kop, faldende og dårlig hjerterytme, lav apgar score, fødseldepressioner, mislykket ammning, fast sidende skulder, blødninger, iltmangel (hos barnet), fastsidene moderkage. Og efter som at risikoen for at disse ting sker hjemme er lavere så vil jeg faktisk mene at man vælger en mere risikofyldt fødsel når man tager på hospitalet for at få det klaret. Som Tanja også siger så er det det ENORMT tankevækkende at jordemødre for det meste vælger at føde hjemme. Det er jo netop fordi deres erfaringer fortæller dem at det ér det sikreste og sundeste for dem selv og deres barn. Og nej, man dør ikke nødvendigvis fordi man føder på et hospital. Men det gør man heller ikke hvis man føder hjemme.   Og det er der vidst heller ingen som siger. Vi påpeger bare at en hospitalsfødsel rent faktisk ér mere risikofyldt. Som regel fordi jordemødrerne har travlt med at få det overstået.   Men igen, vi siger ikke at alle oplever dette, men det er der mange som gør. Men det er der ALDRIG nogen som opelver ved hjemmefødlser. Jeg har i hvert falde ALDRIG hørt om det. Jeg synes det er skønt at vi kan have sådan en tråd og at vi som har prøvet eller ønsker at prøve det kan oplyse hinanden omkring hvad det i virkelighedne er og aflive de mange myter der også eksistere.
hvor jeg dog 'glæder mig' til næste gang! for den bliver derhjemme! havde også en jordmoder som sagde at hvis jeg lige strammede mig an, så kunne vi nå det inden hendes vagt sluttede   hvilket satte det hele i stå, deraf 3,5 mere til mig.. og en ny jordmoder der bare arbejdede imod mig hele vejen.. 
på sygehus - super betjening. Har aldrig haft trang til at føde hjemme, men hatten af for jer som har modet. pøj pøj til jer alle 
Jeg ville gerne have født hjemme. Men det blev jeg frarådet pga. komplikationer op til fødslen. Og jeg er glad for, at jeg fødte på sygehuset, for ellers havde både min søn og jeg måske været døde. Men okay, jeg er sikker på, at havde jeg alligevel valgt at føde hjemme, så havde min JM fået mig indlagt på sygehuset længe inden, det gik galt. Men det havde måske også været stressende at skulle med ambulance osv. Min JM, ja dem alle 3, som jeg havde under min fødsel. De var på stuen hele tiden. Og jeg blev serviceret, som var jeg kongelig 
Jeg er hverken for eller imod - synes det er et meget personligt valg, så alle må gøre hvad de finder bedst. Men jeres brug af statistikker holder altså ikke. Når alle med mindste mistanke om problemer, flerlinger, osv osv SKAL føde på hospitalet så er det da klart at der registreres flere komplikationer ved en hospitalsfødsel. Hvis man derimod kun kigger på fødende uden forudgående mistanke om komplikationer, så kan vi snakke om det. Det lyder ikke som om det er det man har gjort. VH talnørden
Statestikken er lavet over alle de kvinder som forventede en normal fødsel, som ikke fejlede noget som betød at de ikke ville kunne have født hjemme. Jeg spurgte min jordemoder om det samme og det er der taget højde for. 
Her har min mand i aften fuldstændig lukket for den debat! Ingen hjemmefødsel her! Jeg ved heller ikke om jeg turde - trods de mange argumenter i denne tråd.. Min søster fik akut kejsersnit efter et ellers fuldstændig glat forløb pga en voldsomt faldende hjertelyd lige pludselig - fra beslutningen var taget, til drengen var ude, gik 6 minutter! Hun kan heldigvis ikke huske det, men de nåede ikke at lægge hende helt til at sove inden.. Det fylder naturligvis! Om det ville være endt sådan ved hjemmefødsel, ved ingen..Men så ville man aldrig været nået ind! (Arbejder selv på kirurgisk afd - og jo, de kan skam lave OP stuer klar hurtigere end lynet...!) Som sagt har jeg 2 gode fødsler med mig fra sygehuset - første gang med en fantastisk jordemoder! Anden gang med en mindre fantastisk en af slagsen - men til gengæld en super jdm studerende! Og man blir også selv rigere på erfaring - ved hvad man vil gå med til og ikke.. Så jeg glæder mig som de andre gange til næste gang - på sygehuset 
Jeg var frisk på at føde hjemme anden gang, men manden havde ikke mod på det. Jeg fik en drømmefødsel på hospitalet - super oplevelse og dejligt at der var nogen til at tage sig af alt (rengøring, madlavning m.m.) mens jeg kunne nyde min lille nye knægt.
Det er da en dejlig nyhed. Det betyder, at det liv, som var, bliver anerkendt, som værende et liv med en sjæl. Og det gælder både spontane og provokerede aborter.
det kunne de vel også før, bare ned til et vis antal uger eller ? jeg kender en pige der har fået to provokeret aborter ved omkring uge 20-25 og de er begge begravet med gravsted.
Ja, jeg tror, at det er ubegrænset nu. Også før 12. uge.
at OUH gør det EFTER uge  , MEN at stod det til formanden for jordmoderforeningen så skulle det OSSE gælde fostre født FØR uge 12 - hvilket betyder at det IKKE gælder fostre født før uge 12 ELLER 14. Jeg er dog i tvivl om hvor vidt de så gør det fra 12 el 14 graviditetsuge. Artiklen: Tidligere blev helt små døde fostre kørt på forbrændingen som sygehusaffald. I dag kan de blive gravet ned på en ny børneplæne på Assistens Kirkegård i Odense, hvis forældrene ønsker det. Også i de tilfælde, hvor forældrene selv har valgt barnet fra og fået en provokeret abort. Det skriver Fyens Stiftstidende. "Med de mange scanninger og undersøgelser i dag opdager forældre misdannelser eller Downs syndrom og fravælger barnet. Men der er stadig en stor sorg over tabet af et ønskebarn. Og for forældrene er det en lettelse at vide, at fostret ikke bliver håndteret som affald," siger Lone Sølvsten Kappendrup, afdelingsjordemoder på fødeafsnittet, Odense Universitetshospital. "Både kvinden og manden kan have et behov, selv mange år efter, for at vide, hvor fostret blev af. At vælge nedgravning på et bestemt sted er desuden den mest anstændige omgang med aborteret væv," siger Lillian Bondo til Fyens Stiftstidende. Andre frygter dog, at det vil pirke til diskussionen om den fri abort før uge 12, skriver avisen. På den nye børneplæne i Odense lægges fostrenes aske i en anonym fællesgrav uden ceremoni.
Jeg har i forbindelse med mit arbejde været på "rundvisning" i kapellet ved Viborg Sygehus. Der fortalte kapelassistenten, at siden han kom til i 80'erne, blev alle fostre begravet. Dog "samlede" man dem i kølerummet i kapellet - jeg ved ikke hvor mange dage - også blev de begravet. Det var han foregangsmand for, fordi hans samvittighed ikke kunne bære, at de blev kørt ud som affald. Jeg mener også at kunne huske ham fortælle, at alle, der ville have deres foster udleveret og begravet, kunne få det. De skulle bare sige til inden fostret kom i kapellet. Han var en ener (er desværre på pension nu) - ingen tvivl om det! Men hatten af for hans arbejde, også for de små fostre.
Vores Dagplejemor har valgt at sige op. Skal man så købe en gave til hende? Har faktisk haft en super god tid hos hende, men hun har desværre valgt at stoppe på en rigtig dum måde, der gør at jeg lige pludselig ikke føler hun er har fortjent en gave.... Er jeg snæversynet?
der ligger vel en årsag bag hendes stop ? tænker jeg ... jeg ville hvis jeg havde været glad for tiden give hende en lille ting som tak, til trods for stoppet, fordi man ved jo aldrig hvad der er årsagen :/ Men altså hvis du kender årsagen og mener den er overfladisk så er det jo op til dig om du vil give eller ej. Snæversynes er svært for mig at bedømme, når jeg ikke kender grunden.
Hendes stop er helt fair og også ventet, MEN ifbm. stoppet har hun forlangt ekstra ferie i Juli, hvor vi alle jo har planlagt vores ferie efter hendes for ikke at få problemer med at få passet vores børn. Desuden er der lige kommet en masse ekstra fridage oveni... Skal lige sige at det er en privat dagpleje, så ingen mulghed for gæstedagpleje.... Øv øv er så træt at det skal ende sådan...
Det er selvfølgelig træls at i nu skal til at finde andre løsninger til jeres børn i de uger det drejer sig om .. Men er det kun for at være på tværs - eller har hun måske ikke noget ferie/afspasering som skal bruges inden hun stopper? .. Personligt ville jeg helt sikkert give hende en gave hvis jeg ellers havde været glad for tiden hos hende.. Med udgangspunkt i vores egen DPmor (også privat) ville end ikke den måde at stoppe på kunne ødelægge den glæde vi har haft ved hende i dagligdagen .. Om du er snæversynet kan jeg ikke vurdere, jeg kender dig jo ikke.. Men jeg syntes det ville være en lidt smålig handling at lade denne ene episode ødelægge minderne om en ellers god tid hos hende...
Kan godt se jeg bør købe en gave.  Er bare så skuffet over den afslutning. Mener jo også at når man er privat så kan man ikke "tillade" sig at holde 4 ugers sommerferie og mange omsorgsdage mm...
Citat: /Citat slut Så private dagplejemødre/fædre skal opgive deres egne ferieplaner, og hvad de ellers har mulighed for af fridage, for at behage forældrenes ferieplaner? Hvorfor skal private dagplejere skulle opgive egne feriedrømme, for at gøre dig tilpas?
Igen - det er jo dig selv der skal vurdere om gaven er fortjent eller ej - det har vi andre ingen mulighed for at vurdere da vi jo ikke står i din situation.. Vores private dagplejer har 6 ugers ferie samt 5 afspadseringsdage om året, dem betaler vi forældre jo men derfor er det da ikke op til os at bestemme hvordan og hvornår hun vælger at bruge dem ... Vores dagplejer får jo ikke som sådan feriepenge, men derimod den samme løn året rundt.. Hvis det også er tilfældet hos jeres, kan det jo være grunden til at hun afholder ferien inden hun stopper.. Hun har måske ikke mulighed for at gemme ferien uden at miste pengene for den ... En anden mulig grund kunne jo være at hun simpelthen ikke har lyst eller overskud til at arbejde videre, det er psykisk vanvittigt hårdt at gå på job og bare tælle ned til den dag det er slut.. Min pointe er bare at jeg tvivler på hun har valgt at holde ferien bare for at genere jer forældre.. Men snak da med hende, det er da ikke forbudt at spørge hende om der er en speciel grund til at hun vælger at gøre det på lige præcis den måde ..
Jeg synes nu om du er privat eller kommunal har du lige meget ret tilferie, forskellen er at man som forældre tager valget at når man vil have en privat dagplejer, så er der ting som er lidt mere besværligt, som ferie og man skal selv finde pasning ved sygdom og så videre. Så på den beskostning synes jeg ikke hun er strid på nogen måder. Hvis hun har noget ferie hun skal have brugt før hun holder, kan jeg da på alle måder godt forstå hun gør det. Det ville 99% af alle andre mennesker gør, så hvorfor ikke også hende bare fordi hun er privat dagplejer .. på det punkt synes jeg måske du er snæversynet. Men ellers stik hende da en lille ting og sig tak for den her dejlige tid du har givet mig barn.
Det er fint at der kommer mange bud på hvad din dreng kan "fejle" men jeg synes du skal lytte til dig selv og så tage den snak med pædagogerne og få en fys/ergo terapeut med ind over snakken da jeg stadig holder på at din søn vil have rigtig godt af en gang børstning, da det måske kan give ham lidt mere ro i sig selv. Og det er uanset om han har ADHD, er sensitiv, er gifted eller om han bare er en helt almindelig dreng der bare har store gåpå-mod på livet og derfor ikke altid bliver forstået. Synes uden tvivl at det er der i skal starte.
vi kom jo til samtale, og frygtede nok lidt at vi fik at vide at han slet ikke fungerede dernede... men vi blev MEGET positivt overrasket, de mener han er en meget nem dreng, en sød og rar dreng, og en virkeligt kvik dreng, de kan god t se det store temperament, og det giver til tider også knuder derhenne, men de arbejder på det ligesom vi gør, og de mener allerede at kunne se en forbedring, angående det sociale, er dte åbenbart vores ide om hvordan børn bør være der er forkert ;o) han har ikke mange venner og de fleste er piger, men til gengæld er det rogtigt gode venner, og de er på ingen måder bekymret omkring det sociale ;O) da vi nævnte hvad SP havde sagt omkring adhd, kunne de slet ikke genkende det og mente slet slet ikke han var ud over normalen, bare i den høje ende... pædagogen nævnte så selv dte omkring særligt sensitive, og forklarede os mere omkring det.. hun mente han var i den kategori der hedder særligt sensitiv - særligt begavet, da han er virkeligt klog af sin alder, og hans sprog er MEGET specielt og langt over hans alder. og det jo så ikke er en diagnose, men mere en medfødt tilstand, tager vi det igen helt roligt, men meget rart at der er blevet sat en "etikette" på, så vi ligesom ved at han ikke fejler noget, men at han "bare" er sensitiv og føler tingene 30.000 gange mere end vi andre, ikke så sært at man så kan blive forvirret, træt og gal... men dejligt at komme derhen og finde ud af at han er som han skal være ;o) Natascha: tror du har helt ret, og som du ved havde farmand det jo på mange punkter på samme måde, han kunne så bare ikke rigtigt tackle det, nu er jeg ikke i tvivl om at det helt sikkert også er det der er med kim, for han har det selvfølgeligt stadig, nu kan han bare tackle hans temperament ;o) pudser lige glorien da det jo begyndte at gå meget bedre med ham da jeg kom ind i billedet ;o) så mange tak for alle jeres svar, hun skulle skamme sig den sp at hun sådan sætter de tanker i mit hoved ;o) man finder jo også pludseligt flere symptomer man tænker passer, og gør problemet større end det egentligt er... lidt sjovt, nu har vi læst en masse om særligt sensitive, og begyndt at behandle ham lidt anderledes, og der er nu gået nogle dage hvor vi har haft et minimum af episoder, og dem der har været har vi nemt kunnet komme ud af fordi vi nu forstår hvordan vi bør tale til netop ham, og vi har så snakket med ham om at få nogle af de venner han har med hjem, hvilket han er helt med på ;o)så nu er vi positive igen, og det er okay at være lidt anderledes ;O) uanset hvad det er der gør man er anderledes.
Yes det kan jeg godt huske 
... I nok har fundet "nøglen" til jeres dreng. Der gik godt nok også mange ting op for mig, da jeg begyndte at læse om sensitivitet og tænkte "det er jo mig" og "det er jo mine unger". Bogen jeg fortalte om ovenfor vil jeg opfordre til at I læser. Den er supergod og ikke mindst gratis at downloade til iPhone/iPad. Og ellers kan den givetvis findes på biblioteket. SP griber nok til ADHD-tanken fordi det er den "hun kan". Mit indtryk er at det ikke er så mange, der har noget begreb om sensitive børn bland sundhedspersonale. Det er nok mere noget der slår igennem hos pædagoger, som har hørt efter i psykologi 
. Det var skøn læsning Du kan altid ringe til screenerne i foreningen Gifted-Children og snakke med dem om jeres dejligt unge. Måske bliver i ikke tilbudt medlemskab endnu pga. hans unge alder, måske har i heller ikke brug for det endnu - men når han bliver lidt ældre vil det måske være rart at have i baghovedet at der ER en forening for de kvikke unger