Ja det er lidt tabu hos mig... jeg har altid nægtet at spise hest (jeg er 35 år), og ved ikke om jeg ville gøre det. Jeg ville i hvert fald ikke købe det selv. Men fik jeg det serveret.. tja måske  Gitte
Det kan godt være, det lyder åndssvagt, og at det bare er mig, der er lidt småskør, men jeg har ingen intentioner om at sætte tænderne i noget kød, som måske har været en lille piges bedste ven. Det kan jeg ikke gøre ..
... og har heller ikke lyst til det. Dels fordi jeg ikke kan lide det, og dels fordi jeg ikke har lyst til at ændre mine madvaner, fordi der ude i landet findes idioter, der ikke sikrer sig, at deres heste ender deres dage på ordentlig vis. Jeg ved at mine heste ikke havner på en slagtetransport, og hvis alle hesteejere vedkendte sig det ansvar, så havde vi slet ikke problematikken. BeritH
Jeg skulle nå en alder af 35, før jeg blev "voksen" nok til at turde vove springet ud i hestekød. Tidligere havde jeg brugt alle "forsvar"... Da jeg endelig "sprang ud af skabet" var det med fuld musik og to engelske bøffer af hest. Det var prima!!! Siden er hestesteaks blevet et hit i huset og oksen må se sig slået i mørhed, smag og fedtfattighed...  Badusen
Faktisk så da vi kom hjem fra Roskilde Dyrskue sidste år så stod den på hestekotelleter, det var hingsteplagen fra sidste år. De blav fra fødslen døbt alm. navne, man da de efter et år ikke var solgt så blev de kaldt Atlas og Gram, som var navnet på de frysere de skulle i. Her er tale om min ex-svigerfamilie der opdrætter belgiere, og da hingstene kan være svære at komme af med, så er det ikke sjældent at de bliver slagtet. Samtidig spiser vi den engang imellem hos min tante og onkel. De bor på en ø med vilde heste, og der skal ind imellem tyndes ud i, og så ryger de unge hingste og de gamle hopper. De gamle bliver dog sjældent slagtet, men blot skudt. Jeg har ikke noget imod at spise hestekød, men ville ikke spise mine egne heste. Syntes det er helt i orden at slagte hestene hvis man ikke kan sælge dem til et godt sted, i stedet for at sende dem til hestehandler eller sælge dem for billigt.
Jeg har aldrig smagt det, og kommer heller ikke til det. Vi har heller aldrig fået det i familien. Men man burde jo nok -som i siger. Jeg kan bare ikke lige få mig selv til det. Sender helst ikke til slagt.Jeg er nok bare lidt sart med mine heste hvad det angår. Desuden har min søster som dyrlæge ofte været ude og syne slagterier, og det er nogen gange en lidt grim måde det foregår på. Men jeg synes da det er fint i støtter markedet herhjemme, så de ikke skal sydpå, men desværre er der stadig folk der vælger den løsning. Gitte: Hvis de alligevel ikke kan sælge plagene - hvorfor så opdrætte dem? (Ikke ment som kritik - bare nysgerrig) Hilsen Bettina
Jeg kan godt finde på at spise hestekød, men er ikke helt vild med den lidt sødlige smag. spiste en dag med hos mine venner, da vi var ved at være færdige spurgte de om vi vidste hvad vi havde spist, og det vidste vi ikke, så sagde de at det var Satire, en plag der brækkede benet en måned tidligere, den smagte godt, men den var ung og uden fedt der giver den søde smag, men ligefrem at lægge navn på var ikke rart. Men hesten skulle dø da den havde haft brækket benet over to timer da dyrlæægen kom og sagde at den skulle have fred. Man skal nok være lidt speciel når man spiser sin egen avlede hest, men det var jo egentlig bedre end at smide den ud.
Bettina: Fordi man jo kan være heldig at der kommer et hoppeføl!  Det er kun hingsteplagene der kan være et problem, og med det få antal hingste i DK så er det ikke værd at kåre dem, da der så vil være stor risiko for indavl. Nogle af hingsteplagene kommer til sverige, og selv henter de hingste i Holland og Belgien. Hoppeføllene er eftertragtede, og bruges desuden i egen avl.
Nu er jeg godt nok ikke singel, men jeg føler alligevel en trang til at give et lille skulderklap med på vejen. Da jeg første gang besigtigede min mand for 8 år siden, var der til syneladende ingen problemer med at gennemgå en røngten og handelsundersøgelese. Afstamningen var heller ikke at klage over. Dog havde han lidt svært ved at fravænne sig sin mor, hvilket han stadig bærer præg af i og med han af og til stadig forveksler mig med hende. Desværre er jeg også stødt på flere mere eller mindre skjulte handelsfejl, han har vist sig at være en håbløs og særdeles ustabil håndværker (mon jeg stadig kan nå at få ham uanvendelighedsforsikret?) Nå men anyway sygedækning har for mig været et stort plus, for det er ikke få dage og nætter vi har tilbragt på skadestuen når han har forsøgt sig som håndværker. Så her mine med søstre kan det ikke betale sig at spare.. Nå men rådet herfra er tag jer god tid og find den rette mand, aftal evt en prøveperiode inden i endelig får papirer på hinanden og så husk endelig forsikringen  God jagt!
LOL - jeg kan sagtens leve (i bedste velgående endda) med mindre og ubetydelige "fejl og mangler" - fx. små personlige særheder eller spøjse hobbies  - Dem jeg gerne vil undgå (og styre langt uden om) er de liiidt mere alvorlige (alt hvad der hedder manglende empati eller tendens til psykopatiske træk, antræk til misbrugstendenser, religiøse ekstremiteter, ekstreme moderbindinger etc. etc. må søge lykken et andet sted end hos mig  ! Heldigvis - kan man vel sige - er jeg åbenbart ikke "usælgelig" desværre har ingen af de interesserede købere, der har meldt sig gennem de sidste 8 mdr haft potentiale til at være HAM (hvem han så er  )... Desværre kan det have den effekt at sige nej til Mr. Could Be eller Mr. Okay, at man ikke længere har ret til, at beklage sig over status omkring den ikke eksisterende kæreste... Gør man det alligevel, risikerer man at blive stemplet som "for kræsen"    - Er jeg den eneste, der har hørt den? Desuden har jeg hørt rygter om, at alle "de gode" er bosat uden for københavns området (hvilket jeg ikke er) eller allerede er afsat (har nu en lille idé om, de er emigreret til varmere himmelstrøg)... Ej come on! Jeg har allerede en hel hær af Handyman venner (og det de ikke kan klare, kan jeg selv  ), så der stilles ikke de store krav til antal tommerfingre  . Jeg kan fixe min pc, lave mad (når jeg gider), mixe fine fine cocktails, er ikke synderligt glad for rengøring - men er god til at give massage! Glad for dyr og heste (hunde og katte), god til at bakke med trailer, opvokset på landet - glad for byen  ... Hmmm... Og så løb jeg tør for tillægsord  ... Nå, jeg vil gå ind i seng oggræde mig i søvn --- alene!  (Og så ellers håbe vejene er farbare imorgen tidlig, når der skal fodres heste)... Lady
I er unge og ser godt ud. Jeg har hest (Maxi) og ellers ikke noget, ja bortset fra at den kvarte hjerne er gået ud, er der ikke noget med mig, Nåre jo jeg blev jo 50 den 12 Januar. Ja i piver lidt men husk i er unge alle samen, og der kommer nok en ridende forbi, og så må i være der. Ellers prøv at ride Jagt der kommer man hinanden ved.
Ja Ladybird. Den med du er for kræsen, har jeg hørt op til flere gange  Men det har vi vel også lov til, at være.. Måske ikke så meget kræsen, bare mere målrette med hvad vi ønsker os 
Kan de stikke skråt op. Første gang jeg hørte den var da en "veninde" i folkeskolen mente at det var min egen fejl at jeg aldrig fik en kæreste.  Det næste jeg hørte om det var at jeg da skulle give fyren en chance. Her var tale om en god ven (og mon ikke han har været presset lige hårdt) Vi var "kærester" i et par md. Han næste kærreste var en ældere FYR som han sådan set stadig er sammen med den dag idag. Man har selv en fornæmmelse for hvornår der er kemi. Og hvis det bare handlede om at sige ja lad os være kærester til den første og den bedste. Så tror jeg sku hellere jeg ville udloddes i et lotteri.
Ja jeg ved lige hvad du mener.. Vi er jo ikke kræsen, vi ved bare hvad vi vil have.. Jeg kender da en, som hele tiden har ny fyr og jeg synes det er grufuldt hun ikke bare kan vente lidt og se om prinsen kommer.. Men sådan skal det ikke være.. Ehmm.. I var da vist presset en smule -gg-
jeg havde det præcis på samme måde før jeg mødte min kæreste. hold nu kæft hvor føler man sig alene om alting, og hvor er man træt af at være "bytte-dyr" når man er i byen, hvilket man ret ofte er som single. men jeg kan kun gentage hvad der allerede er sagt, (selvom det slet ikke er det i gider høre på lige nu), rid selv! han kommer. og det lover jeg han gør. selv jeg blev indhentet. bestemt ikke af ham jeg havde forventet ganske vist! men det er nu en helt anden snak! hæng på tøser!
Tænk, jeg synes, at verden ser helt anderledes ud. Det er efterhånden mange år siden, at jeg har været single, men jeg synes, at verden er fuld af dejlige fyre! Jeg har bare efterhånden ingen single-veninder, jeg kan fikse de søde fyre op med. Men jo, jeg tror, at man som regel møder HAM, når man mindst venter det. Sådan var det i hvert fald også for  Mvh Anna
GGG Ja det siger i jo... Jan det gør hun vel nok, jeg holdt også op, men stadig er der ikke kommet nogen.. På et tidspunkt har man vel været alene så længe, at det kan være ret svært, at få en kærste ind... Jeg mener, man får jo nogle vaner og rytmner og kan være svære, at bryde efter så mange år.. Nå ja nu taler jeg jo for mig selv  Men ja, han kommer ski nok en dag og hvis ikke... Tjaa 
Du kan jo kigge herinde og se om der er noget du kan lide:  
Ja ja.. Bare vent Jan... Det finder du nok ud af, at du er en smule alligevel... 
at han er det sidste sted du leder... Det sidste sted er sikkert en eller anden lille udørk, hvor de snakker bondsk og har @!#$ på skoene... Eller også bor han inde ved siden af... Meeen... Det er bare med at få øje på potentialet... Inden en anden kommer forbi...
tror du har fat i moget..  havde også oprettet profil på farmerdating i håb om kontakt med en sød jyde..  men må indrømme at jeg inten ikke er desperat nok eller har for dårlig økonomi til at smide penge væk for at få lov at læse breve.. jeg brugte mange forgæves forsøg på at logge ind på et tidspunkt hvor der var adgang til min post. Tilsidst opgav jeg og slættede min profil.
prøv  . De er faktisk meget søde (:
jeg synes det er en mærkelig ide at få... kan ikke se meningen i det, men det er jo meget syge mennesker der gør det.. ja, ellers kan jeg jo ikke udtale mig om hvad jeg synes om det.. min kusine gør fordi hun er psykisk syg og vil "straffe" sig selv... nej.. og alligevel lidt, for det er jo et råb om hjælp.. nej det har jeg ikke...
En uhyggeligt dårlig vane - jeg synes, det er et ubehageligt fænomen. Det er fysiske og psykiske ar, der aldrig forsvinder. Ja. Nej, ikke udenfor nettet. Årsager er der utroligt mange af, det kommer an på, hvem du spørger. Ja, uden problemer. Som psykologistuderende møder jeg fænomenet i diverse artikler, og ud over det kan jeg desværre svare ja på det sidste spørgsmål.  -+- Zip.
Ja, jeg har hørt om det før og kender lidt til det. Folk gør det fordi de har problemer af forskellige slags. Nogen gør det for at føle noget (som andre allerede har skrevet), andre for at "slippe for at føle noget" -altså så de føler en fysisk smerte og "glemmer" de andre problemer, ander igen gør det for at straffe sig selv hvis de ikke føler de er gode nok. Ja, jeg kan godt sætte mig ind i, at nogen prøver at bruge det som et råb om hjælp eller for at "få det ud" hvis de ikke kan tale med andre om deres problemer.
Ja hvad kan jeg dog sige. Har selv været der i mine unge teenage år. Ja det har jeg. Jeg synes at Anette giver en god beskrivelse af grundlaget for denne handling. Ja 100% da jeg selv har været der. Og kan stadig få trangen til at "straffe" mig selv. Ja og jeg har den dag idag, mange ar på begge arme, som vidner om en svær periode af mit liv. Jeg voksede op med incest igennem 13 år og vold fra mor og stedfar. Og en masse andre ting, plejer at bruge udtrykket >> Jeg har været i helvede og tilbage igen<< Og det var min "Base" for alt min indre smerte! Oven i det udviklede jeg også både anorexi og bullimi. Som jeg stadig kæmper en daglig kamp med. Da den ene del af mig vil spise og den anden del af mig ikke mener jeg har "fortjent" indtagels af mad. Så istedet for at "straffe" mig selv ved Cutting, så "straffer" jeg mig selv, ved at nægte mad i f.eks 1 døgn eller mere. (Jeg plejede at gå i behandling inden på psykiatrien i Herning, men de mangler nu mandskab til at behandle mig   ) Så lige nu kæmper jeg dagligt for at holde hovedet over vandet. Mine svar er ikke et forsøg på at opnå medlidenhed eller lign, blot mine personlige oplevelser med emnet. Ønsker du at vide mere om mine oplevelser er du velkommen til at sende en PB eller en mail. (andre er selvfølgelig også velkomne)
Hvad jeg synes? Ja hvad skal jeg dog sige?! Begyndte selv på det da jeg var teenager og gør det desværre stadigvæk selv om jeg er voksen  ja det har jeg jeg jeg kender mig selv. Min meget yngre kusine har også gjordt det (uden at vide at jeg gjorde det), men hun er holdt op - heldigvis for hende  Synes også at Anette's forklar på hvorfor man gør det rammer meget korrekt. Jep Ja jeg har gjordt det siden jeg var omkring 13 år gammel, mere og mindre i perioder, og faktisk næsten stoppet helt i perioder, men lige nu gør jeg det ofte( har det skidt for tiden). Jeg har været udsat for incest som barn(da jeg var 9 år gamel) og faktisk holdt det hemmeligt intil for et halvt års tid siden. Er nu begyndt i terapi(psykolog) som jeg selv betaler selv om det er dyrt på en SU. Jeg gør det af forskellige grunde, blandt andet for at straffe mig selv, men også når jeg nogle gange får opbygget en uforklarlig indre spændning som jeg kun kan få ud ved at se blodet løbe fra mine arme/ben. Men mest af alt for at glemme den smerte der virkelig gør ondt. Du må gerne skrive en PB hvis du (eller andre) vil vide mere...
-  -  -  -  - 
Det er synd for børnene at de ikke har fået nok opmærksomhed hjemmefra ja pga opmærksomhed, så dem der ser det giver dem respekt/trøst Ja.. men man kunne jo spørge om hjælp, i stedet for at være så dum at skære i sig selv for at andre skal spørge næ
Ville bare sige at jeg synes du er lidt forkert på den...ihvertfald ud fra min synsvinkel. Du skriver: " For det første er det er skære i sig en meget personlig ting som man ikke deler med andre og derfor får man jo ingen opmærksomhed ud af det!!! Og det er ikke kun børn der gør det...selv er jeg snart 25 år og gør det...ja det er sgu for dumt, men sådan er det nu en gang... Jeg har gjordt det i mange år man aldrig fortalt det til nogen før jeg begyndte at gå til psykolog pga incest/seksuelt misbrug(da jeg var barn) og psykologen er sådan den eneste ud over mig selv der ved at jeg gør dette, så det er ihvertfald IKKE for at få opmærksomhed...ihvertfald ikke fra min side. Og det at få hjælp er ikke så nemt som du måske tror...selv må jeg betale lige over 800 kr anden hver uge for en psykolog samtale (1time)og det ud af en SU (lige over 4000 kr pr mdr FØR husleje etc)og det er jo praktisk talt umuligt...
Jeg er 'cutter' og har været det i et par år. Der er ikk nogen logisk forklaring på hvorfor jeg gør som jeg gør. Men det er en mestringsstrategi, der gør det muligt for mig at fungere i hverdagen. Jeg skrev på et tidspunkt et vers, der ligesom skulle få andre til at forstå...
Ups det blev vist lidt for reduceret alligevel!!