Så blev det min tur til at føde, og mærke den rigtige smerte, som alle snakker om. Veer!! Min fødsel var lang og hård, og endte desværre med et kejsersnit. Det startede lørdag den 2/8, hvor jeg begyndte at få veer om middagen. Jeg ringede til fødegangen, og vi blev enige om at jeg kom forbi om aftenen, hvis det forsatte. Kl 22 ca ankom vi, og jeg kunne glæde mig over at være 1 cm åben.  Mine forældre var allerede i jylland. (De bor i nordsjælland) Men det hele gik desværre i stå om natten. ØV De blev nød til at tage hjem om tirsdagen, og selvfølgelig om aftenen gik det igang igen. Typisk. Vi ventede med at ringe for denne gang gad jeg ikke at det skulle gå i stå. Natten igennem, som jeg ok, men vågnede et par gange. Om Onsdagen, den 6/8 (terminsdagen) kl 10 ca var mine veer regelmæssige 3-4 min i mellem og varede den længde de skulle. Ringende igen til fødegangen, og vi blev enige om at jeg skulle ringe når vi kørte hjemme fra. Kl 15, var det rimelig ulideligt at være mig. Så vi tog afsted og øv kun 2 cm åben, efter alle de veer. De ville undersøge mig igen kl 20, for at se hvordan det skred frem. kl 20. 4-5 cm åben. Varmepuder er dejlige. Fik lov at komme i badekar. Ved midnat ca 6-7 åben. Kl 02.00 fik jeg lagt rygmavsbedøvelse. Dejligt dejligt dejligt. Og de tog vandet. Fik blundet lidt til kl 6 ca. Efter kl 6, husker jeg kun smerte smerte og atter smerte. Var 8-9 åben, og havde begyndende pressetrang. Men det måtte jeg ikke, for lille manden havde "kilet" sig fast i mit bækken, og kunne ikke komme videre.. De skruede op for bedøvelsen.. hjalp ikke. Og de skruede op for ve droppet. Jeg fik valget imellem kejsersnit eller at en læge skulle prøve at presse han ud af mit bækken, og så se om han gled rigtigt ned igen.. Jeg Kunne ikke se en ende på de smerter, og min mordemoder, mente at det ville være bedst med kejsersnittet. Lille manden var også begyndt at blive træt, og de prøved at vække ham. Så mig afsted kl 08.10 til operations stuen. Aldrig i mit liv har jeg været så bange. Efter alle de veer og kræfter jeg havde brugt de sidste 24 timer, krampede jeg i hele min krop. Eller min overkrop, for min underkrop var jo bedøvet. De blev ved med at give mig muskelafslappende, og ligemeget hjalp det. kl 08.34. den 7/8. Kommer han til verden, med navlestrengen 2 gange om halsen og 1 gang om kroppen. Han skreg, og jeg fik kun set 2 sek af ham. kl 09.10 var jeg tilbage på opvågningen. Min kæreste var med og bar ham. De havde skudt ham til at veje max 3500 gram. Og han måtte derfor kontrolvejes, og vejede også 4280 gram.  Sund og rask dreng, som nu hedder Jonas. Han havde lidt ondt i maven de første nætter, men nu sover han og spiser. Det er dejligt. Savner dog at sove lidt mere end 3 timer i træk. Han er idag den 18/8 11 dage gammel. Min mor og min kæreste, var der under hele forløbet. Lidt billeder vil I nok gerne have. Håber ikke at teksten blev for rodet.. På opvågningen.. En meget meget træt mor   Hos min mor   Sover   Endelig i sit ejet tøj   Hjemme   Dejlige dreng   Fuld størrelse  
... sød. Og sikke en fødsel 
Hvor er han bare dejlig og han ser så tilfreds ud. Sikken en omgang du måtte igennem.
Tilykke med den lille basse. Han er godt nok dejligt!!
Med ham. Men det har jeg jo skrevet til dig  Får helt en klump i halsen af at læse din beretning. Det sender mig lige tilbage til min egen fødsel. Det kan vi 2 åbenbart bare ikke gøre ordentligt. Men hvor ser han da skøn ud. Vi kommer forbi en dag, skal nok lige give lyd inden. Mette.
Er helt enig med jer ang. trådens emne som er dybt uacceptabel. Men mener flere af jer helt seriøst at andre ikke må sige fra over for jeres børn? Hvis jeres unge slår mormor lige i ansigtet uden at i ser det. Så skal mormor give lille Lise en slikkepind?? Hvis lille Lise smadrer 100 års vasen i farmors og farfars, ved at kaste den efter jeres søn lille Peter. Så skal hele familien bare klappe og råbe hurra? Jeg håber da virkelig at vores familie/venner selv kan sige fra over for vores barn i situationer som de finder uacceptale/evt krænkende. Jeg vil da faktisk forvente det. Mvh Kit
Jamen Stute, det er jo også en helt anden situation. Og Kit - nej, jeg mener ikke at mormor eller andre ikke må sige fra overfor barnet, blot at det skal gøres på en "sober" måde. I min bog er det   i orden at bruge fysisk tvang/vold mm. - Men stod min søn et højt sted og kunne falde ned, eller var på vej ind mellem en hests ben - ja, så ville jeg fjerne ham. Omend   - OG bagefter PÆNT forklare hvorfor man ikke må... Hvis barnet slår mormor midt i ansigtet, mener jeg at mormor bør være voksen nok til at sige nej på en voksen og pæn måde.
at man kan anmelde det... Mistanke om mishandling af barn og mor... det er faktisk en borgerpligt...
ElseG: ja jeg ved godt det kan anmeldes, men som sagt har jeg ALDRIG set det. Pigen har ingen former for mærker eller bare rødmen.. Med andre ord vil det være ord mod ord.. Spirit: HELT ENIG... Man kan godt se situationen an og ellers opfører sig som man slev forventer at folk opfører sig overfor en.. Det er noget helt andet hvis barnet er ved at komme tilskade og det evt skal gå stærkt..
skulle røre mit barn på den måde! Jeg forstår på den anden side heller ikke, at man kan få sig selv til at slå en andens barn.. Det ligger meget fjernt fra, hvad jeg synes, man kan tillade sig ..
Her i Danmark behøver vi heldigvis ikke at have en personlig holdning til at slå børn. (Forstå mig ret) Det er nemlig forbudt ved lov at slå sine børn og dermed strafbart. Engang var der noget der hed revselsesretten, men den er ophævet. Og man kan nu blive dømt for at øve fysisk og psykisk vold mod børn. Stakkels stakkels din veninde. Når hun selv er misbrugt som barn, har hun fået ødelagt mange ting i sin personlighed. Bla.a det at passe på sig selv og kunne sige fra, når nogen igen, igen overtræder hendes grænser. Hvis jeg var dig, ville jeg udnytte min pligt som borger og sende kommunen din viden om denne familie. Så har du gjort hvad du kunne gøre for at hjælpe disse børn.