Hej Jeg har altid været dressurrytter, men også altid været draget af det "alternative", og for mig har samlet ridning for en løs tøjle altid været det ultimative, omend uopnåelige, mål. Jeg er nået til et punkt i træningen af min hest, hvor jeg føler, at det er på tide at revurdere denne forestilling. Historien omkring min hest er lang og kompliceret, og egentlig ikke relevant i denne sammenhæng. Vi er der nu, hvor jeg har en jævn og god kontakt på tøjlen, hesten bliver mere og mere afslappet på biddet og eftergiven for hånden, og   Og det er her, jeg får problemer   For oppe i mit hoved er målet jo, at hesten slet ikke skal have støtte på biddet, og at det også er hestens ønske, for biddet er jo et "ondt" hjælpemiddel - en metalstang i hestens bløde mund. Jeg rider hverken med sporer eller pisk, og kunne aldrig drømme om at ride med andet end et almindeligt trensebid, så biddet er sådan set det "værste" hjælpemiddel, jeg har. Jeg har altid tænkt, at hesten ikke kunne lide støtten på biddet, men nu hvor den selv begynder at søge kontakten, så tænker jeg, om jeg tager fejl?? Den tager jo glad og gerne biddet i munden hver dag, og reagerer velvilligt på signalerne på såvel bid som sæde og ben. Så har hesten egentlig ikke noget imod en jævn støtte på biddet?? Uanset, så er faktum i hvert fald, at min hest slapper langt bedre af på en fast og jævn tøjlekontakt, end den gør for en løsere tøjle hvor biddet dalrer rundt i munden. Det er bare svært for mig, når jeg tænker det, som at jeg er "ond" mod hesten, fordi den løse tøjle er det egentlige mål. Hvordan tænker I det? Er jeres heste også bedre tilpas, når tøjlen er samlet op? Og tager jeg fejl når jeg tænker, at biddet er et "ondt" hjælpemiddel?
Nu er jeg helt alm dressurrytter, så jeg vil gerne have sug på tøjlen. De gange mine heste ikke suger ud til biddet, der er de enten for åbne/går ovenud eller går bag lod. Min 6 års har så lige lært mig, at man som unghest, som har fået fysisk styrke i form af muskler, men stadigvæk er ung i hovedet, også kan stå helt korrekt fortil, let foran lod, svare bagfra - og så absolut ikke have sug på tøjlen. Det lyder som en drømmesituation - det var det ikke, han var nemlig på "sig selv i hovedet tur". Så muligvis så det lækkert ud, men det var en bombe at sidde på. Da du nu så ikke bryder dig om bid, og ser det som et "ondt redskab", så ville jeg da forsøge mig ud i bidløst ala kapsun. Der må være nogle inden for det alternative, som rider på den måde. Husk at kapsunen ikke er blidere/mindre magtredskab end et bid kan være i den forkerte hånd - begge kan bruges voldsomt og magtanvendeligt - eller på en korrekt og signalgivende måde. mvh Charlotte
Når jeg hører ordet støtte - så er det er ord for mig der betyder at hesten har brug for det, det er nødvendigt for at opnå samling og hesten ikke kan uden den støtte fra biddet. Det er også sådan jeg hører ordet brugt fra nogle dressur ryttere. Biddet er ikke som sådan ondt. Jeg ser det som et armbånd. Hvis du har et armbånd på og det bare er der, så kan du mærke det men det gør ikke ondt. Hvis du derimod tager i det så kan det gøre ondt, afhængigt af hor meget og det kan gøre ondt hvis det sidder forkert. Samme tænker jeg om biddet. Derfor mener jeg blandt andet også når det kommer til kontakt at hesten skal bære sit eget hoved. Jeg vil ikke have det sug mange snakker om - altså vil jeg ikke kunne mærke hesten fortil, jeg vil ikke have vægt i hænderne da hestens skal bære sig selv. Det jeg kan mærke fortil, er så meget bagpart jeg mangler.  Så jeg kan fint ride med kontakt, pointen er bare at jeg ikke mener at jeg skal kunne mærke hestens mund andet end kun lige. Det jeg kan mærke i hændernre, kan hesten jo også mærke i munden. Så kan jeg mærke vægt i hænderne, går hesten med konstant pres i munden. Det samme gør sig gældende på de andre billeder, hvor tøjlen dog er mere samlet op, der er mere kontakt. Summasumarum: des mere samlet hesten bliver, des mere kontakt. Samt ingen vægt/modstand i tøjlerne.
Jeg kan sagtens følge din tankerække! Med forbehold for at det jeg siger kun er umiddelbare tanker, da jeg ikke har en ridebar hest, og først de seneste år er begyndt at søge reel viden om rideteori: 1. Måske de løse og dinglende tøjler og bid forstyrrer hesten? Prøv evt et bid med ophæng og parerstænger. Eller bidløs, igen med fokus på at intet slasker. 2. Usikkerhed fra hestens side om signalerne. Hvis den er vandt til aktiv (omend blid) brug af biddet, vil det måske forvirre den når du pludselig fjerner den del af hjælpen. Måske er du ikke stærk nok i signalerne i din egen krop. Det lyder ikke som et problem med styrke fra hestens side, da den kun søger en let kontakt, frem for tungt at lægge sig på bidet. Så jeg ville se mere på årsagen til at hesten søger kontakten. Hvorfor opstår behovet hos den? Hvor ville I være, hvis du aldrig havde redet med bid?
Kan godt se din pointe og har også selv tænkt tanken.. Min nuværende hest kan ikke have jeg har helt løse tøjler, den bliver usikker, anspændt og føler sig slet ikke tilpas.. Men har jeg en let tøjlekontakt ligesom du beskriver slapper den også mere af... Min gamle hest, startede med man skulle have helt løse tøjler og ikke konstant kontakt, men efterhånden som de samlende øvelser blev højere (piaff/passage) og han fik mere styrke, kom tøjlekontakten lidt mere, men på ham var det vigtigt at jeg nogle gange gav helt efter i tøjlen, ligesom slap den helt.. Så jeg tror det er meget individuelt fra hest til hest, hvad de bedst synes om og jeg mener man selv som person må lægge sin ridestil om til hvad ens hest allerbedst fungerer med.. Går din hest veltilpas med en let tøjlekontakt, er det da selvfølgelig det du skal fortsætte med og i mine øjne kan det på ingen måde være "ondt"... Hvis det er det hesten fungerer bedst med og virker mest veltilpas med, så er det det den har det bedst med.. Vi prøver altid og proppe tingene ned i "kasser", klassisk dressur, "almindelig" dressur osv... Istedet tror jeg man skal "plukke" lidt fra alle "kasserne" og finde netop den løsning, der virker bedst for dig og din hest.. Alt andet kan vel være ligemeget, så længe både rytter og hest er tilfredse...
Jeg arbejder også med den svære kunst at have tøjlekontakt - jeg får altid lyst til at give efter når jeg mærker den der lette vægt at hester lægger sig på bidet - og min træner sagde kort og godt, hun søger dig, du svigter - du er der bare ikke, når hun leder efter dig -   satte ligesom tingene i perspektiv for mig... Jeg er så velsignet med en hest der ofte pruster til mig lige når jeg rammer rigtigt, og det gør hun også ofte når jeg holder kontakten selv om jeg føler den bliver for hård, for som træner siger - hun skal jo lige lære det. (hest er i oplæring) I øvrigt mærker jeg den samme vægt i håneden i sidepull.
I min verden bør man ride med en let kontakt til biddet. Det vil sige at man skal kunne mærke hestens mund blidt. For mig er det et spørgsmål om at jeg skal kunne hjælpe hesten/fortælle den hvordan den skal stille sig/ligge sig, evt. forstærke halve parader osv om nødvendigt. Og det vil jeg gerne kunne gøre uden at mine hænder skal løftes for højt, eller at jeg "lige skal samle tøjlen op først".  Så herfra er det en let kontakt således jeg kan overføre de budskaber jeg har brug for igennem biddet på en nem og flydende måde.  Men dette betyder jo ikke at man aldrig skal give efter, eller holde stramt/hårdt ved tøjlen. 
Hej Alle  Beklager på forhånd et meget Laaangt indlæg