jeg fik idag snakket med en i stalden om buksevask... ejg bruger altid skindvask til at vaske mine ridebukser i... men så fik jeg af vide at det behøvede man ikke med det skind der bruges idag... er det rigtigt?? for 15 år siden var det ægte skind man brugte på bukserne og man skulle derfor bruge skindvask for ikke at gøre læderet stift men hvordan forholder det sig idag??? jeg har fra dengang altid brugt skindvask og egentlig aldrig skænket det tanken at man jo idag ikke ligefrem bruger det ægte læder mere... så kom frem med hvordan i vasker jeres ridebukser!
vasker blot på 40 grader med alm. vaskepulver og skyllemiddel Mine bukser vaskes tit og skindet er uforandret ift fra ny. Der er vist ingen der laver ridebukser mere der har brug for at blive vasket med særligt skindmiddel og gnubbes mens de tørrer og så er de alligevel total stive og kradsende at kravle i   UFFFFFF kan tydeligt huske hvor modbydeligt det var.
Hej Jeg vasker også bare min datters ridebukser, som jeg vasker alt andet tøj. Med alm. vaskepulver, jeg bruger dog kun skyllemiddel om vinteren. Hun bruger kun lidt dyrer bukser som Kingsland og Pikeur-bukser.
jeg bruger også bare neutral vaskemiddel, til mine bukser. dog har et par tabt meget farve. da jeg købte dem var de mokkabrune, nu er de falmede, og har et lidt gråligt skær, men pyt   jeg kan stadig ride med dem  de andre ridebukser har ikke mistet farve jeg rider så kun i pikeur.
Hey alle HN'er   Jeg leder efter en sang. Ved ikke hvilket land den er fra, men tror nok den bliver spillet jævnligt på diskoteker og sådan.  Det er med noget saxofon det meste af sangen, ved faktisk ikke engang om der er noget tekst på?  Men den blev bl.a. spillet i denne aftens udgave af Voice - Danmarks største stemme, lige inden og efter at hende den korthårede blondine i den sølv/grå lårkorte kjole var inde og synge Ensom - Medina. Og Lene blev hendes coach.  Hvis nogen har en idé om hvilken sang/melodi jeg snakker om, må I meget gerne linke! 
Kig her: :)
Denne? Der er ihvertfald noget sax(tror jeg da det er) i løbet af sangen.
Takker, den du har linket er et remix, men jeg fandt frem til den originale 
Hjælp hjælp hjælp... Jeg er på herrens mark lige nu!  Snakkede med min lærer, og fandt ud af, at det SKULLE være en novelle. Og ja.. jeg har jo skrevet et essay lignende...  Nogle der har en god ide til hvordan jeg kan ændre det til en novelle, men stadig komme igennem med det budskab jeg prøver at få frem her? Jeg vil lige nu gøre alt for, at jeg ikke er nød til at slette det hele, og starte forfra!!!!  Hjælp!
Nu har jeg fået en god ide...   Kommer lige med opdateringer lidt senere 
Hvis du kommenterer selve opgaven, fremfor at besvare den. Men jeg er jo 70-er-barn, så jeg havde skrevet en benhård socialrealisme (dengang), i dag nok ikke. Det kan jo være Thorkilds mor er død, hans far har drukket sig ihjel- eller sygdom. Måske er det egentlig ikke Thorkild, de er ude efter, men han bliver bange, fordi han er bange for at miste. Måske er der nogen, der bruger stedet til at gemme stoffer og sprængstoffer. Måske hans stedfar laver ulovligt fyrværkeri- og de har hørt om, noget bygningsværk, der gik iluften. Man kan altid vende oplægget, og score billige points ved, at vende det til en nylig større begivenhed. Hvad skete der før? Hvorfor? Var han bange for stedfaderen? Er det en sorg? Eller er Thorkild i virkeligheden morder? Tænk historien igennem? Stryg det der, mig, mig, mig.
Thompson, og er en rigtig god "gonzojournalist", skal man holde sig ude af værket. Med mindre det er i "Jeg-form", det er det ikke. Med alle dine alitteratoner, burde du holde dig til digte. I prosa er det bare forstyrrende. Mesteren er Tom Kristensen: "Som en klokke mellem krykker, hang en betler uden ben." Se, han kunne! Billedsprog og alitterationer. Af prosaister- kan jeg lide Gustav Wied, sprog og humor og tragik. Og Thit Jensen, med hendes kager, der ligner bryster. ("Stygge Krumpen") Derimod synes jeg Agnes Henningsen er umådelig kedelig og skruet. "Let gang på Jorden"- nå, men var dæleme sej at tygge sig igennem! (7 bind!)
Hvad mener du med mig, mig, mig???  Jeg har lige skrevet, at jeg har været nød til at ændre mit essay til novelleform, og det bliver noget andet. Det BLIVER en novelle. Jeg har fået skrevet den færdig nu. Den blev sådan her. Hvad synes i?   Jeg undskylder på forhånd at der mangler nogle afsnit, men computeren laver noget mærkeligt når jeg sætter det ind her på HN  "Det var en mørk og storfuld nat?" - Han vidste det!  Han vidste, at det nu ville blive afsløret. De var ankommet til lejrskolen efter en dødssyg cykeltur på næsten to timer. I regnvejr.  De fik en halv time til at indrette sig på deres værelser. Så skulle de mødes. En politibil holdt uden for vinduet, mens børnene stod klistret bag ruden. Thorkild rystede af skræk, da politiet gik indenfor. -  Hun sad ved sit skrivebord, med stileopgaven foran sig. Oplægget var dødssygt! Det lagde helt tydeligt op til pladderromantisk ugebladsævl. Hun havde ellers jublet, da der blev sagt, at der skulle skrives stil, men da hun havde set oplægget, så hun ikke så forfærdelig glad ud længere. Hendes lærer var kommet med en lille bemærkning om, at det ville blive en let opgave for hende, når hun havde så let ved at skrive. Hun havde bare smilet ironisk, og var blevet siddende i klassen, mens de andre gik på biblioteket. På én gang sad hun og tænkte over hvordan hun skulle skrive denne, virkelig oplagte stil, men en anden del sagde til hende, at hun var nød til at protestere. Af den grund kunne hun ikke samle sig om at skrive.  Hun sad længe og tænkte over, hvor oplagt og forudsigende denne stil var. Tænk at hendes lære skulle side og læse og rette stile, der næsten handlede om det samme. Hun forestillede sig at det måtte være enormt kedeligt.  Efter et par timers dansk, var der en der allerede var blevet færdig. Pigen der havde skrevet stilen, jublede fordi hun var færdig, mens pigen der protesterede spurgte hende, hvorfor hun ikke jublede fordi hendes stil var blevet god. Pigen der havde skrevet stilen smilede forvirret, og jublede videre, mens andre misundte hendes færdige arbejde.  Skolen sluttede efter syv hårde timer med matematik, fysik og til sidst geografi og historie.  Hun tænkte stadig på stilen. I fjerde klasse havde hun skrevet en lignende stil magen til, men dengang tænkte hun heller ikke tænkt over hvad meningen egentlig var med det hun skrev. Dengang var en novelle bare en fortælling om noget. Det kunne så være en godt eller mindre godt skrevet novelle. Hun havde haft en lille diskussion med sin lærer om hvorvidt hun var nød til at skrive stilen som en novelle, eller om hun måtte skrive den i essayform. Der var dog ikke noget at komme efter. Reglerne var klarer.  I stuen lå en stak ugeblade, som hendes mor havde fået spist sig igennem. Forsiderne var farverige, og det gav et godt blikfang. Overskrifterne var meget voldsomme, og yderst dramatiske. Hun slog op på en af siderne. En journalist havde skrevet om en begivenhed, og ved siden af var den sædvanlige krimi historie, som en af læserne havde sendt ind. Hun læste de første fem linjer, og der stoppede hun. Det var let at genkende. Nøjagtig det samme pladerromantiske ugebladsævl som hendes klasse havde fået til opgave at skrive.  Efter en længere konflikt med sig selv, besluttede hun sig for at gå i gang med stilen. I oplægget var et billede af en situation, der skulle indgå. Det lignede noget fra en dårlig tegneserie, eller en af de tegnefilm der en gang i mellem kom i fjernsynet, hvor der maks. var to mennesker bag skærmene der fulgte med.  Hun lagde et linjeret papir foran sig. Det var helt dejligt at sidde og skrive på et papir. I skolen var det blevet så almindeligt at skrive på computerne. Aldrig var der nogle der skrev noget i hånden. Hun sad og tænkte på, at når hun engang fik børn kunne hun sige den sædvanlige sætning "dengang jeg var barn skrev man i hånden, indtil vi kom i syvende, ottende klasse".  Hendes tanker blev endnu engang ledt et andet sted hen. Hun tændte hendes læselampe, så hun kunne komme i gang med at skrive.  For drabeligt og for dumt, tænkte hun.   For kliche, og for meget science fiktion tænkte hun.  Der var ikke noget der duede. Det var også de dumme karakterer der styrede hende. På en måde betød karakterer ikke særlig meget for hende. Det var bare et tal, der ikke sagde særlig meget. På den anden side stod det efter et år på hendes papirer, og hun havde ikke lyst til at se for mange 02 tal. Men hun tænkte også, at det vel var okay at "misforstå" en opgave engang i mellem. At få 02 en enkelt gang gjorde ikke så meget skade. Alligevel kunne hun ikke få sig selv til det. Hun ville gerne vise at hun godt kunne finde ud af skrive noget ordentligt, men hun mente ikke selv at det var muligt med et sådant oplæg.  Hun fortsatte dog.  Nej..for kedeligt tænkte hun.   Tjaa?   Det er bare for.. for meningsløst sagde hun for sig selv. Hun arbejdede alt hvad hun kunne. Hun gjorde alt for at prøve at tænke klart, men det var som om ord, digte og andet hun selv havde tænkt på krydsede igennem hendes hjerne. Noget blev inde, andet fløj ud igen med det samme, og de tanker hun skulle bruge fløj bare ud igen med det samme de kom til hende. Efter en times arbejde med stilen, lagde hun det væk, og fandt et digt frem hun havde skrevet tidligere på dagen. Det var mens de andre havde siddet på biblioteket. Hun havde siddet og tænkt over det, at have en tanke. Hun var kommet så langt væk fra sin stil, at hun var begyndt at skrive et digt. Hun skrev dette.  Hun sad netop og tænkte på det at skrive uden at have en tanke. Hun vidste at uden en ordentlig idé, ville hun ikke kunne skrive noget godt. Ofte fik hun skrevet ting ned hun slet ikke skulle, når hun befandt sig i forskellige situationer. Tilgændgæld gemte hun disse ting, og det var sjovt for hende at se tilbage på, hvad hun havde tænkt på i bestemte situationer.  Der gik nogle dage, og det var ved at være dagen hvor stilen skulle afleveres. Hun havde arbejdet på højtryk alle dagene. Hun følte stadig at hendes opgave var meningsløs, og efter hendes mening ikke løst.  Men i det mindste sluttede historien med, at læreren blev anholdt af politiet, og ikke Thorkild, som ellers havde forberedt sig på et ungdomsfængsel.  Så på den måde sluttede historien godt..
Jeg synes, din stil er blevet utroligt meget bedre af, at du har skrevet den om. Ikke bare pga. genreændringen, men den er blevet meget mere fokuseret   Du viger stadig en lille smule fra emnet, men det er utrolig meget mindre end i den første, tænk at det gør så stor en forskel at skrive den igennem igen. Jeg synes, at din slutning er elegant - på en måde ender det jo godt, for både den novelle din "hun" skriver ender godt, det ender også godt for "hun" fordi hun får skrevet stilen færdig, og det ender især godt for dig, fordi du får både skrevet stilen færdig og gjort det på en måde, hvor du er tro mod dig selv. Metafiktionen (hvor du skriver om det at skrive stilen, især afsnittet med læreren, som din lærer vel kan relatere til) er meget in i tiden. Min eneste tvivl er, om konflikten er tydelig nok: om spændingskurven og strukturen er i orden. Så vidt jeg husker, gik min folkeskolelærer i hvert fald enormt op i en bestemt udgave af berettermodellen - jeg er personligt ikke fan af netop dén model, men spænding /konflikt er vigtigt. Det er ikke fuldstændig fraværende i din novelle, men lidt flad. Især forsvinder klimakset. I denne her, kan du fx beskrive hendes fustration og konflikt med læreren mere følelsesladet (også selvom du måske ikke selv har skændtes med din lærer). På den måde viser du vha. tekstens   din pointe, frem for altid at skrive det ned direkte på papiret   Og skaber dermed dynamik i din historie. Dit næste afsnit kan være hendes forsøg på at skrive teksten, hvordan hun prøver, men simpelthen ikke kan. Få vist, hvordan det er hende en KAMP at skrive den, hvordan hun virkelig prøver, men bare ikke kan. Igen brug nogle følelsesladede udtryk og sæt lidt drama ind i det. På den måde, kan du vise, at din kritik ikke bare er et surt opstød, en et reelt problem, og du kan udnytte handlingen til at VISE noget, i stedet for "bare" at være et baggrundselement for dine beskrivelser af hendess tanker  Dit sidste lille afsnit med dit digt i centrum har det største problem: Du sætter digtet ind, og det er meget fint, men som læser får man ikke en fornemmelse af, hvad det betyder i teksten. Er hun blevet fuldstændig deprimeret og udtrykker sin opgivelse ved at skrive det der? Er det en forløsning for hendes behov for at udtrykke sig kunstnerisk og udenfor rammerne? Sætter digt-skrivningen af et digt om manglende formål hende i stand til at leve sig ind i kammeraternes tanketomhed og dermed kunne skrive stilen? Hvad er det altså helt præcist digtet   for historien??? Et lille tip, hvis du ligesom mig synes, at berettermodellen er et trælst værktøj: Langt de fleste tekser fungerer allerbedst, hvis du kan inddele dem i fem hovedafsnit, en indledning, en afslutning og 3 afsnit i midten. Som du kan se, at jeg faktisk har gjort med din tekst ovenover - strukturen er der altså allerede i din tekst   , den skal bare markeres bedre. Du har en start, en slut og tre afsnit i midten, der fortæller om tre forsøg på at løse problemet - lidt a la eventyrets tre prøvelser. Hvert løsningsforsøg skal have sin egen "mini-spændingskurve", det er her, du er i problemer. Du har materialet til at skabe spændingen, men du udnytter det kun svagt. Du skal også markere og fokusere de enkelte afsnit bedre. Man skal kunne se, hvor skellet mellem de enkelte afsnit går. Og hovedkonflikten skal fylde mere i afsnittet, så du får en bedre balance ml. handlingen og dine "tankebeskrivelser" af hovedpersonens overvejelser om opgavens rådne karakter  Her tror jeg, at du får bedre karakter, hvis du lige bruger lidt tid på at hakke en hæl og klistre et par tæer på  Bruger man den model med start, slut og tre "forsøg"/"prøvelser" synes læreren normalt også, at spændingskurven er helt som den skal være. Tretals-opbygningen er nemlig dybt forankret i vores kulturelle opdragelse, vi forventer simpelthen at teksterne skal være sådan med tre stykker mellem en indledning og en slut. Hvis du derfor har brugt formen korrekt, vil din lærer sandsynligvis sidde med en følelse af, at spændingskurven er liiiige, som hun gerne vil have det. Du vil have en så velfungerende spændignskurve, at din lærer slet ikke vil tænke over, om der er noget at kritisere ved den. - Du kan også skrive andre genrer efter tretals-modellen, fx essays. Den er faktisk rigtig god  I hvert fald held og lykke med det og thumbs up for det arbejde, du har lagt i den - den er allerede ved at blive rigtig, rigtig god  Du skulle tage at se, om du kan finde den motivation og arbejdsvilje hver gang, så du ikke bliver kvalt i dine opgavers kedsommelighed. Bare husk, at det tager 3 gange så hårdt arbejde at bryde rammerne.
Pinnyfyn: Jeg vil nu altså mene, at hvis jeg nu ikke skulle skrive en novelle, men godt måtte skrive et essay, så er det jo som sådan ikke "en besvarelse" Det er jo min holdning, og mine tanker til opgaven.. og hvis du har læst det hele, er det måske nemmere at forstå. Nok om det. Nu har jeg skrevet en novelle, der står oven over. Det skullle det jo være. Hvad synes i om den???? 
har ikke løst opgaven. Selvom dine løsningsmodeller kan være interessante. Det er stadig 03. Du har ført opgaven hjem til mig mig mig. (dig dig dig) Meget postmodernistisk. Men hvad skete der udfra- opgaven? Det har du aldrig besvaret.
Pennyfyn: Jeg har skrevet en ny. Så glem den anden lige nu. Katja:WOW! Tusind mange tak for de meget lange og meget brugbare indlæg. Jeg vil prøve at ændre nogle af de ting du har sagt. Mange tak fordi du har giddet kommentere og hjælpe mig med denne stil. Dine råd er ABSOULUT brugbare!!
Du taler til den eneste, der altid fik 11 i terminstile, og til eksamen.  Så good riddance. 
Pinnyfyn: Jaja.. men det der kan jeg ikke bruge til noget lige nu!  Katjas indlæg var brugbart, men det er dit altså ikke. Jeg skal ikke bruge den første novelle jeg har skrevet i mit første indlæg til noget. Den seneste bliver den endelige. Det er ikke så relevant for mig at du har fået 11 i terminsstile ??
Jeg gik bare udfra trådstarten. Du må da endelig sige til, så vi ikke behøver at, bruge krudt på din tråd. Du spørger om hjælp, og despairer helt. Den har nok, der kan nøjes. Hvis du/nogen bruger noget af mit, vil jeg have credit.
Nu har jeg fået rettet nogle af "fejlene" Jeg har fået penslet det lidt mere ud nogle steder, og jeg har fået delt afsnittende lidt op. Min lære vil komme med nogle kommentare, hvorefter jeg får tid til at rette det ordentligt igennem igen. Jeg vil komme med opdateringer når jeg noget respons på det   Mange tak alle sammen. Det har været dejligt med alle de gode råd! Her er den "rettede" version. "Det var en mørk og storfuld nat?" - Han vidste det!  Han vidste, at det nu ville blive afsløret. De var ankommet til lejrskolen efter en dødssyg cykeltur på næsten to timer. I regnvejr.  De fik en halv time til at indrette sig på deres værelser. Så skulle de mødes. En politibil holdt uden for vinduet, mens børnene stod klistret bag ruden. Thorkild rystede af skræk, da politiet gik indenfor. -  Hun sad ved sit skrivebord, med stileopgaven foran sig. Oplægget var dødssygt! Det lagde helt tydeligt op til pladderromantisk ugebladsævl. Hun havde ellers jublet, da der blev sagt, at der skulle skrives stil, men da hun havde set oplægget, så hun ikke så forfærdelig glad ud længere. Hendes lærer var kommet med en lille bemærkning om, at det ville blive en let opgave for hende, når hun havde så let ved at skrive. Hun havde bare smilet ironisk, og var blevet siddende i klassen, mens de andre gik på biblioteket.  På én gang sad hun og tænkte over hvordan hun skulle skrive denne, virkelig oplagte stil, men en anden del sagde til hende, at hun var nød til at protestere. Af den grund kunne hun ikke samle sig om at skrive.  Hun sad længe og tænkte over, hvor oplagt og forudsigende denne stil var. Tænk at hendes lære skulle side og læse og rette stile, der næsten handlede om det samme. Hun forestillede sig at det måtte være enormt kedeligt.  Efter et par timers dansk, var der en der allerede var blevet færdig. Pigen der havde skrevet stilen, jublede fordi hun var færdig, mens pigen der protesterede spurgte hende, hvorfor hun ikke jublede fordi hendes stil var blevet god. Pigen der havde skrevet stilen smilede forvirret, og jublede videre, mens andre misundte hendes færdige arbejde.  Skolen sluttede efter syv hårde timer med matematik, fysik og til sidst geografi og historie.  Hun tænkte stadig på stilen. I fjerde klasse havde hun skrevet en lignende stil magen til, men dengang tænkte hun heller ikke over hvad meningen egentlig var med det hun skrev. Dengang var en novelle bare en fortælling om noget. Det kunne så være en godt eller mindre godt skrevet novelle.  Hun havde haft en lille diskussion med sin lærer om hvorvidt hun var nød til at skrive stilen som en novelle, eller om hun måtte skrive den i essayform. Der var dog ikke noget at komme efter. Reglerne var klarer. Hun følte sig virkelig misforstået, og undervurderet. Hun havde det som, da hun gik i 3-4 klasse, hvor hun til sidst var så god til de forskellige opgaver, at lærerne begyndte at tage tid på, hvor lang tid hun var om at løse dem. På den måde mente de, at hun kunne blive motiveret. Hun havde ellers fået massere af udfordring det forrige år, men det var som om lærerne havde glemt hende lidt. Hun følte sig i hvert fald lidt glemt. Hendes lære var efterhånden blevet irriteret på hende. Hvorfor hun ikke bare kunne rette sig under forholdene, gjorde hende sur og vred, og til sidst havde hun bedt hende om at gå i gang, og lade vær med at brokke sig. Sådan var det blevet på skolen. Lærerne prøvede altid at slippe på den letteste måde. Det var forståeligt nok på nogle måder, men det begyndte at udvikle sig på en lidt dum måde. I stuen lå en stak ugeblade, som hendes mor havde fået spist sig igennem. Forsiderne var farverige, og det gav et godt blikfang. Overskrifterne var meget voldsomme, og yderst dramatiske. Hun slog op på en af siderne. En journalist havde skrevet om en begivenhed, og ved siden af var den sædvanlige krimi historie, som en af læserne havde sendt ind. Hun læste de første fem linjer, og der stoppede hun. Det var let at genkende. Nøjagtig det samme pladerromantiske ugebladsævl som hendes klasse havde fået til opgave at skrive.  Efter en længere konflikt med sig selv, besluttede hun sig for at gå i gang med stilen. I oplægget var et billede af en situation, der skulle indgå. Det lignede noget fra en dårlig tegneserie, eller en af de tegnefilm der en gang i mellem kom i fjernsynet, hvor der maks. var to mennesker bag skærmene der fulgte med.  Hun lagde et linjeret papir foran sig. Det var helt dejligt at sidde og skrive på et papir. I skolen var det blevet så almindeligt at skrive på computerne. Aldrig var der nogle der skrev noget i hånden. Hun sad og tænkte på, at når hun engang fik børn kunne hun sige den sædvanlige sætning "dengang jeg var barn skrev man i hånden, indtil vi kom i syvende, ottende klasse".  Hendes tanker blev endnu engang ledt et andet sted hen.  Hun tændte hendes læselampe, så hun kunne komme i gang med at skrive.  For drabeligt og for dumt, tænkte hun.   For kliche, og for meget science fiktion tænkte hun.  Der var ikke noget der duede.  Det var også de dumme karakterer der styrede hende. På en måde betød karakterer ikke særlig meget for hende. Det var bare et tal, der ikke sagde særlig meget. På den anden side stod det efter et år på hendes papirer, og hun havde ikke lyst til at se for mange 02 tal. Men hun tænkte også, at det vel var okay at "misforstå" en opgave engang i mellem. At få 02 en enkelt gang gjorde ikke så meget skade. Alligevel kunne hun ikke få sig selv til det. Hun ville gerne vise at hun godt kunne finde ud af skrive noget ordentligt, men hun mente ikke selv at det var muligt med et sådant oplæg. På samme tid følte hun sig fuldstændig håbløs, og værdifuld. Hun var tom og let, uden plads til noget. Selvom det var en håbløs vandring for hende fortsatte hun dog.  Nej..for kedeligt tænkte hun.   Tjaa?   Det er bare for.. for meningsløst sagde hun for sig selv.  Hun arbejdede alt hvad hun kunne. Hun gjorde alt for at prøve at tænke klart, men det var som om ord, digte og andet hun selv havde tænkt på krydsede igennem hendes hjerne. Noget blev inde, andet fløj ud igen med det samme, og de tanker hun skulle bruge fløj bare ud igen med det samme de kom til hende. Hun kunne græde. Så irriteret og sur var hun på sig selv og på omverdenen. At opgive hendes spændende tankegang som hun brugte når hun skrev for sig selv, kunne hun ikke få sig selv til bare at droppe.  Hun vidste at uden en ordentlig idé, ville hun ikke kunne skrive noget godt. Ofte fik hun skrevet ting ned hun slet ikke skulle, når hun befandt sig i forskellige situationer. Tilgændgæld gemte hun disse ting, og det var sjovt for hende at se tilbage på, hvad hun havde tænkt på i bestemte situationer.  Der gik nogle dage, og det var ved at være dagen hvor stilen skulle afleveres. Hun havde arbejdet på højtryk alle dagene. Hun følte stadig at hendes opgave var meningsløs, og efter hendes mening ikke løst.  Men i det mindste sluttede historien med, at læreren blev anholdt af politiet, og ikke Thorkild, som ellers havde forberedt sig på et ungdomsfængsel.  Så på den måde sluttede historien godt..
Her ville min gamle dansklærer skrive med rødt: Talesprog! Desuden har du alle pigerne. God fornøjelse!
Hun kredser om læreren- er hun forelsket i ham? Hvorfor er han så vigtig? Din historie er kedelig og skramler afsted som 4 konservervesdåser erfter en bil.