Dagen i dag vil for os altid stå meget klart i vores erindring! Dagen vor vores længe ventet føl skulle se dagens lys... Men sådan gik det ikke. Det hele startede da jeg kom ud til hesten efter et opkald fra min Far med beskeden om at Lady var ved at fole. Da jeg kommer ind i stalden og ser min mors ansigtsudtryk, er jeg klar over at den er gal. Efter et hurtigt blik på Lady kan jeg se at det kun er hovedet der er kommet ud, hvorefter jeg kigger spørgende på min mor og spørger om forbenene ikke skulle komme først. Hun nikker blot og siger at hun har ringet efter dyrlægen. Ventetiden føles uendelig lang, og jeg tror at jeg inderst inde godt ved at det er for sent. Vores dejlige hoppe Lady som har været i familien de sidste 10 år ligger ned i sin boks og ser ud til at have opgivet alt. Føllet, som skulle have heddet LaLouvre, kan lige skimtes. Et fint, lille og ædelt hoved er alt der er blevet afsløret, ingen aftegn men en dejlig rød farve kan dog skimtes. Vi havde sådan glædet os, både min mor og jeg. Planen var at jeg skulle ride championat på den som 4-års og derefter skulle min mor overtagen den, så hun kunne ride jagter. Den skulle være Ladys efterfølger når hun skulle på pension. Vi havde sådan glædet os... Dyrlægen ankommer og konstatere ret hurtigt at føllet er dødt... "Den ligger helt forkert" siger hun igen og igen, mens hun knokler med at få føllet ind igen. Forbenene er helt krøllet sammen og den ligger på siden. Hun prøver at vende den, så hun kan få forbenene ud, men efter 15 min, vælger hun at ringe til Ansager. Beskeden er klar. Den skal afsted med det sammen hvis vi skal rede Lady. Føllet er tabt. Jeg spænder hurtigt min trailer for bilen og i løbet af 5 - 10 min er Lady læsset. Jeg kører min mor sidder ved siden af og bagefter kommer min kæreste. Vi kører tavse afsted og speedomeret viser over 100 km/t. Tankerne flyver rundt i mit hoved. Havde jeg da for f... bare kørt derud kl 6 som jeg har gjort de sidste par dage, sovet i stalden som jeg havde planlagt, så kunne det være at dette ikke var sket. Vi har jo gjort alt efter bogen og mere til, hvorfor skal det så lige ske for os!!! Det er ikke retfærdigt... Det er det bare ikke!!! Da vi ankommer til ansager bliver hun anbragt i tvangsboksen. Dyrlægen undersøger hende og konstatere det sammen som den første dyrlæge. Føllet er dødt. Den ligger på siden med benene krøllet sammen. Dyrlægen kigger på mig, da jeg er den eneste der står ved Lady. Min mor er gået væk sammen med min kæreste. "Vi bliver nok nød til at skære det ene forben af for at få den ud" siger han Åhh nej tænker jeg bare, det sker ikke det her jeg ved at jeg vågner lige om lidt men det er endnu ikke sket. Efter en ½ times tid er føllet endelig kommet ud. Dog ikke i et helt stykke. Det ene forben hænger kun i skindet og det andet har mistet det halve af skindet efter kæderne da de trak den ud. Nu ligger der et lille delvis pateret føl på gulvet. Et lille hingste føl i en smuk mørkerød farve uden aftegn. Vores lille LaLouvre, som vi havde ventet på i så lang tid, men som ikke lever. Turen hjem forgår i tavshed. Vi er kede af det, men lettet over at vi stadig har Lady hos os. Nu sidder man her med en underlig fornemmelse i maven og tårer der triller stille ned over kinderne og tænker på vores lille LaLouvre der aldrig kommer til at løbe glad rundt ude på marken. Han havde endnu ikke rigtig set dagens lys. Vi skulle have haft så mange glæder sammen men nåed knap at hilse på hinanden. Ej hvor er livet altså uretfærdigt... Lille LaLouvre du vil altid være i vores tanker... Venlig Hilsen Mie Sveigaard-Iversen
Normalt har jeg en anden profil herinde, men da der er folk der kommer her som jeg ikke lige har lyst til skal vide det er mig der skriver, bliver det under et fakename. Håber folk vil tage det seriøst alligevel. Jeg er 26 år og har indtil nu haft det fint. Jeg bor sammen med min fantastiske kæreste, vores dyr i vores EGET hjem(ejer det.). Jeg er dog bare gået i sort. Kærestens arbejdssituation har været til debat men det ser ud til han har fået styr på det. Men jeg er gået helt kold oveni hovedt. Jeg er startet på et studie jeg troede var mig. Det var det ikke. Jeg har så været fraværende torsdag - fredag fordi jeg ikke havde lyst til at have kontakt med andre mennesker. det resulterede i at min studievejleder ringede ca 1 gang hver halve time hele søndag... startede første gang kl 8.30 og sidste gang kl 22.30 på en søndag. Jeg havde ikke overskud eller lyst til at tage den. Det skal så nok tilføjes at jeg for 2 år siden fik rigtig mange dårlige nyheder om families død og sygdom over telefon og siden da har haft et meget ambivalent forhold til telefonens ringen.Hver gang jeg høre den rejser hårene sig på nakken og jeg tænker :Hva nu..? Så derfor tager jeg den ikke når jeg er ked og trist.Kan slet ikke håndtere det. Jeg har nogen problemer med min søs der gør vi ikke taler sammen hvilket påvirker mig meget..men jeg er trods alt begyndt at komunikere med min mor igen... Jeg prøver forgæves at passe mit job og mine interesser, men det hænger slet ikke sammen. Jeg har ondt i hele kroppen, mit hoved føles som om det skal springes, jeg glemmer ting, har det som om jeg skal besvime og er totalt træt(på trods af 9 timers søvn.).Jeg vågner op om morgenen med ondt i maven (som om jeg har gjort noget forkert), igår var det så slemt at min mave næsten krampede. Det sidder i MAVEN ikke underlivet... jeg har før haft stress og mavesårs-tendenser + depressioner og er lidt bange for at det er det begyndt at snige sig ind på mig.. Jeg har skrevet en mail til min vejleder og en gruppe jeg er i om hvordan jeg har det men ved ikke om de overhovedt kan forstå det...hvilket jeg faktisk tvivler på... Jeg kan ikke finde hoved og hale i noget som helst.. Igår blev jeg snuppet i en fotofælde og her til morgen sad der en p-bøde på bilen.Sidst nævnte fik mig til at stortude! Er bange for at blive smidt ud af skolen så jeg ikke kan betale min husleje, men har ikke lyst til at fortsætte. Kan man få kontanthjælp selvom man bor i en ejerbolig?(Bare en måned?)Hvad skal jeg gøre? Jeg er gået helt i sort..kære HNére..I hjælper så mange herinde,kan I hjælpe mig? Hvis i nåede helt herned  Tak fordi i gad læse det. Hilsen En træt bruger af HN.
aspekter ved jeg ikke så meget om, men du kan ikke modtage kontanthjælp når du ejer noget af værdi, for det kunne du sælge. Lyder som om du er ved at glide ind i en depressionsagtig tilstand evt. med lidt social fobi blandet oveni. Hvis du er i fagforening kan du jo modtage sygedagpenge hvis du får en sygemelding? Passer uddannelsen ikke til dig, må du jo tage konsekvensen og få meldt dig ud. jeg synes ikke det er nogen skam at indrømme at den uddannelse slet ikke var det rigtige for dig- synes det er værre at spilde en masse penge på at tage en uddannelse du aldrig vil bruge. Tror du har lidt for høje forventninger til dig selv, og du skal have lært at acceptere at du ikke magter så mange ting som du måske ønsker. Synes du skal tale med din læge om dine muligheder, og så vil jeg ønske dig held og lykke med det hele. Christina
Håber, du har et godt forhold til din læge. For hende/ham skal du kontakte og bede om at få en dobbelttid/-konsultation og så ellers lægge alle kortene på bordet overfor vedkommende - og hold ikke følelserne tilbage. Vil du græde/tude/skælde ud eller lignende - så gør det overfor lægen. Fortæl direkte hvordan du har det lige her og nu. Få evt. en lægeerklæring på et par dage - således at du i ro og mag kan få styr på dine inderste tanker/følelser. Alternativt kan man opsøge den lokale præst. Ja ja ja, vil nogen måske mene - jeg er ikke meget troende/kristen m.v. Men en præst er faktisk også bare en menneske, som nu har valgt denne form for erhverv(!). I gamle dage brugte man jo faktisk præsten mere end man brugt lægen. Til præsten kunne man fortælle alt - uden at andre fik det at vide og vedkommende kunne/kan oftest komme med nogle positiv ting i ens liv. Så først fat på lægen - og dernæst præsten. Dernæst skal du på et stykke papir/eller hel pakke - skrive nøjagtig hvad du føler lige her og nu. Læg ikke bånd på dig selv. Skriv alt det negative ved din situation lige her og - dernæst alt det positive (og der er noget positivt - du er f.eks. dig, og det kan ingen overhovedet gøre bedre end dig   uanset, hvordan du har det lige her og nu  ) Læg så papiret/papirerne til side - gå dig en lang tur ud i det blå uanset vejret. Her i det sydvest-fynske stormer det en "halv pelikan" - men pyt, hvis det også gør det hos dig. Ud i den friske luft og lad dine tanker få frit løb inde i hovedet. Skulle du komme fordi en bager eller slagter - så køb noget lækkert med hjem (f.eks. en "ulækker" kage med snask eller en lun "delle") samt et "kulørt ugeblad (Hjemmet, Ude og Hjemme eller lignende). Hjemme laver du en kop/kande varm kaffe/te/kakao - gnasker det indkøbdte "mundgodt" i dig - gerne smaskende - læs det kulørte ugeblad, hvor kendte/ukendte personer fortælller om, hvor kedeligt/trist/sørgeligt deres liv er- læg dig så på sofaen og tag en "blunder". Når du vågner op - så tag en varmt bad og plej din krop med creme m.v. Lav noget mere kaffe/te/kakao og skriv så igen ned på papir - nøjagtig, hvordan du har det lige her og nu - både de negative ting og de positive ting. Gå ud til dine dyr og "fortæl" dem, hvorfor madmor er "depri"; de er de bedste til at lytte uden at afbryde  I morgen - så tager du først det første skriveri og læser igennem. Dernæst nr. to skriveri. Sammenhold nu de to skriverier og se, om der i nr. to ikke er lidt mere positivt end i det første. Hvordan og hvorledes med kontakthjælp/midlertidig økonomisk hjælp fra kommunen - det ved jeg ikke, om du har mulighed for. Men spørg dog en sagsbehandler. Brug dét system, som vi alle betaler skat til (hm, dog ikke altid med glæde) og forklar din situation. Alternativt kan du finde noget hårdt, tung og billigt og sparke foden ind i det. Det gør knald-hamrende ondt - men tro mig, du får noget andet at tænke på lige her og nu  Håber du snarest får en afklaring på din situation.
Engang imellem har man brug for at gå i hi, det er ok.Jeg synes at du skulle tale med din læge. for ikke så lang tid siden var en af mine bekendte i en håbløs situaton, huset på tvang, ingen job, pgr af skade, bilen strejkede, ja alt var sort. Han opgav, huset solgt på auktion, men forholdet holdt. Idag glad, godt job og han ser fremad. Det er vigtigt at du taler med nogen, det være læge, socialrådgiver eller nogen du stoler på. Men giv dig selv lov til at facaden går ned,har du brug for fred, så søg de muligheder du har. Om du kan få kontanthjælp ved jeg ikke, men snak med kommunen. Pas på dig selv og god vind. en trøstekrammer herfra Charlotte
Det ligner meget en depression du har fået dig der. Der er to ting du straks skal gøre. For det første skal du forbi din læge og få dig en henvisning til en psykolog eller en psykiater og dernæst skal du tale med din vejleder/kommunen om hvad du gør økonomisk indtil du er på fode igen (sygedagpenge?). Når man har en depression kan man ikke altid passe job og uddannelse og så er det MEGET vigtigt at du har lovligt fri, altså at du ikke skal gå og undskylde at du er blevet syg. Mens du får hjælp og komme til hægterne igen bør du lege lidt med tanken om hvad du har lyst til bagefter, både så du er forberedt og fordi at du SKAL igang igen med noget på et tidspunkt. Conni
Jeg er vel ikke berettiget til sygedagpenge når jeg ikke er medlem af nogen a-kasse el.lign. Er jo studerende så er man jo (eller jeg) ikke medlem af noget endnu..
Jeg vil nok sige du skal skynde dig at få fat i din læge... det der lyder desværre rigtig alvorligt...men en ting du ikke må er at gå holde det for dig selv du SKAL snakke med nogen om det da det ellers vil blive værst for dig selv hvis du holder det hemmeligt... Så skynd dig ned til din læge og få ham/hende til at hjælpe dig.. Jannie
Hejsa. Ja jeg er jo syg, så jeg surfede lidt rundt og faldt over en IQ test. Jeg har taget den og mit iq ligger på 114. Det er nu okay. Men hvad ligger jeres på?