nogenlunde samme sted, dog kun nogenlunde...og lidt ældre.´... Valgte "livet" der idag er 14 år og ALDRIG, trods mange spekulationer, er blevet fortrudt! KH:)én der bare synes du skal lytte på hvad din mavefornemmelse fortæller dig og skrotte alle andres gode meninger og råd ! Det er DIT liv !
 
Det værste ved sådan en situation, er at man skal tage en drastisk drejning i sit liv, noget der kan/vil påvirke en resten af sit liv, ligegyldigt hvad man vælger.. Jeg ved godt hvordan du har det, Jeg stod der for nogle år siden, og for helvede hvor er det svært at vælge A eller B!! Lige gyldigt hvad du vælger skal der nok komme noget godt ud af det, det kan jeg love dig!! Men der er selvfølgelig flere sorte sider af begge muligheder. Jeg tror på at hvis du lytter til den lille "Nanna" der sidder der inde i dig, så fortæller hun dig hvad der er det rigtige.. Det gjorde jeg, og det har da været hårdt, men nødvendigt.. Jeg ville ikke kunne forsørge et barn, da jeg selv har en masse rod i mit liv, skule jeg ikke have endnu mere rod, som der ville være med et barn. Held og lykke med det hele! Du har min støtte lige gyldig hvad du vælger!!
Lad dog være med, at skændes med hinanden, i denne tråd.  Pigen er frustret og står i en meget vanskelig situation - tror sørme ikke det er nogen hjælp, at starte et skænderi om ,hvad der er rigtigt og forkert! Der er lige så mange måder, at tænke og leve på, som der er mennesker. Respekter det... Jeg fik en abort, som 16-årig. Accepterede aldrig den beslutning. Det barn manglede i mit liv - helt frem til jeg, som 26-årig blev mor! Jeg tæller stadig hvert år, hvor gammelt det barn kunne have været. Kender omvendt også kvinder, som har taget beslutningen og levet fint med den, fordi det var den rigtige beslutning for dem, på givne tidspunkt. Vær meget opmærksom på, at du tager dit ansvar, lige gyldigt hvad du vælger! Og lige gyldigt, hvad andre mener... Den er ikke nem og du har min dybeste medføelse. Mange tanker og knus Karina
Netop. Man kan tage ansvar på mange måder. Men uanset hvad man gør kan det IKKE gøres om bagefter, så være SIKKER inden du handler. Også min.Jeg tænker på dig cocoa og håber du kommer frem til en løsning der føles rigtig for DIG.
en totalt skøn "ups" på snart 12 år. Jeg læste til sygeplejerske da jeg opdagede at jeg var gravid. Tja fedt. Gravid og alene og midt i studierne og 21 år. Men jeg har aldrig fortrudt mit valg. Måske har jeg haft det let. Jeg har heletiden haft en kanon opbakning fra min mor trods det at vi boede 50 km fra hinanden.Da jeg blev færdig uddannet indebar mit job jo en del skæve vagter og vagt hver anden weekend, men min mor hjalp uden at blinke. Jeg var alene med min søn i fire år. Jo det var da lidt træls til tider, men alligevel føler jeg ikke jeg er gået glip af noget. Jeg ville ikke have undværet et sekund. Idag er jeg gift med en dejlig mand. Vi har sammen fået endnu et barn og vi har nu et trejde barn på vej. Men jeg tror at beslutningen om at til-/fravælge et barn er en meget personlig beslutning. Der vil altid være for og imod uanset. Uanset hvad man vælger så er det den rigtige beslutning. Men prøv om du kan sætte "ord" på hvad dine bekymringer drejer sig om. Når du har gjort det så undersøg mulighederne for at få løst dine bekymringer. Mine var : økonomi og uddannelse. De var jo heldigvis såre simple. Jeg kender ikke dine men måske de ikke behøver at være så store når chokket har lagt sig. Men om du skal gøre det ene eller det andet er svært af rådgive om, idet ingen anden en du ved hvordan dit liv og dine følelser ser ud. Men jeg håber inderligt for dig, at du har en familie til at støtte dig og dermed hjælpe dig på vej til den beslutning der er rigtig for netop dig.
hejsa cocoa. Det er ikke en sjov situation at stå i. For mig ville der ikke være et valg, men nu er det ikke mig. Men jeg vil prøve at give dig et råd, så kan du tage det eller lade være. Men lige lidt forklaring først. Vores situation er/var jo en anden end din. Jeg er også gravid, dog med et ønskebarn. Vi fik af vide at vores barn har en alvorlig hjertefejl, og vi derfor kunne vælge at få lavet en abort, selvom jeg der var i 21. uge. For at tage beslutningen snakkede vi med en masse mennesker, bla en præst, som hjalp os meget. Hun sagde vi skulle tage 2 stk parpir. På det ene skulle vi skrive fordele og ulemper ved at beholde, på det andet fordele og ulemper ved aborten. Skriv ALT! Også de ting som virker dumme. Det gjorde vi, og det hjalp helt sikkert på at tage beslutningen. Samtidig synes jeg også det er vigtigt at din familie og venner bakker dig op i dit valg, uanset hvad det bliver. Held og lykke. Hilsen katarina
Der var en længere oppe i tråden der skrev at "de fleste får børn når de er 20-25 år" - det er forkert - gennemsnitsalderen for førstegangsfødende er 28-29 år i Danmark. At få et barn som 22-årig   ungt. Min veninde har lige gjort det, men hun bor sammen med sin kæreste og de var ikke i tvivl - uddannelsen må så komme senere. Jeg er 21 og kunne trods fast forhold og stabilt liv slet ikke forestille mig det. Det er et svært valg. Men lad ikke skylden/abortmodstanderne hindre dig i at gøre det, hvis det er det du vil. Det er klart at næsten samtlige unge mødre i denne tråd vil fortælle dig at de gjorde det rigtige i at beholde deres barn. Jeg håber du finder ud af hvad der er den rette løsning for dig - jeg sender dig alle mine varmeste tanker. Anissi
Lige mine ord Anissi. Synes også der er alt for mange, som romantisere det at få børn i en tidlig alder. Jeg synes helt klart, at når det er en svipser og parforholdet knaser, ja så er det ikke just som at vinde i lotteriet.
Hej Cocoa Det er første gang, jeg kommenterer en ikke-hesteemnetråd, så bær venligst over med mig, hvis jeg klumrer i det  Min tidligere overbo var på din alder, da hun fik sin datter - et "one-night-stand" blev til en pige, der i dag er 8 år. Moderen har altid været alene med hende, og der har været nogle mænd på banen sidenhen men ikke noget varigt. Moderen er en rigtig "party-pige", der gerne vil i byen. Nogle gange kom hun ned til mig og spurgte, om datteren kunne sove hos mig, for hun ville gerne ud. Vi puttede hende så i min seng, og moderen hentede hende næste formiddag, når hun havde sovet ud. Det samme gjorde vi, når moderen skulle på nattevagt. Min overbo kiggede så efter mine drenge, når jeg gerne ville ud at ride. Jeg har altid været en hjemme-pige, der bedst hygger mig med venner i hjemlige omgivelser. Jeg blev gift som 30-årig, fik to børn, men har i realiteten altid været alene med dem, selvom jeg var gift, da de blev født - faren var udstationeret "sydpå" ad flere omgange af 6 måneder - bl.a. lige da den ældste blev født. Det var ikke hårdt at blive mor for min unge overbo, men det var hårdt for mig, der ellers havde nogle "gode forhold" på papiret. Jeg elsker naturligvis begge mine børn over alt og ville ikke undvære dem for noget - men min situation da de blev født gjorde, at jeg ikke følte, jeg var en god mor for dem. Det er heldigvis ændret i dag, og jeg har et fantastisk godt liv sammen med dem. Jeg har uddannelse, job, lejet lejlighed, gode venner, og nu også igen tid til mig selv om min hest uden børnene  Jeg skriver dette - ikke for at udlevere hverken min eks, som jeg har det rigtig fint med i dag - men for at bemærke, at det ikke er de ydre omstændigheder, der gør, om man kan have et barn eller skal vælge en abort. Cocoa! Du skal vælge ud fra, hvad der er bedst for dig - det vil også være bedst for det lille barn, du har indeni. Et barn er ikke en romantisk ting, man kan hente frem og lægge fra sig efter behov. Barnet er der (forhåbentlig) al tid fremover - med glæder og sorger, op- og nedture. Mærk efter, om du er parat til at lægge dit liv om, så der også bliver plads til det ansvar, et lille barn giver. Held og lykke med din beslutning - som kun du og du alene kan tage  Bedste hilsner Marianne
Jeg føler godtnok med dig lige nu. Min veninde og jeg snakkede så sent som i dag om hvad vi ville have gjort; men vi ved det jo egentlig overhovedet ikke for vi er ikke i den samme situation som dig. Jeg læser til sygeplejerske og da jeg var i praktik, fortalte en af sygeplejerskerne om en meget ung pige, der fik en abort; men som fortrød det bagefter. Den unge pige vendte tilbage til det samme sted et par år efter og opsøgte den samme sygeplejerske, som havde haft med hende at gøre. Og da fortalte hun, at den beslutning hun tog den dag, den havde hun fortrudt bitterligt og hun ville være mærket af det resten af hendes liv. Med denne lille historie siger jeg ikke at det er en dårlig ide at få foretaget en abort, bare husk at Tænke det godt igennem. Og så tænke det igennem igen. For som de andre også beskriver, så er en abort en stor beslutning, som vil få konsekvenser for dit liv efterfølgende. Følg dit hjerte, held og lykke. Stort trøste-kram herfra.
Nogle der har hørt om / prøvet dette produkt? Jeg har googlet det, og umiddelbart kan jeg ikke se noget galt med det.. Men jeg er stadig for stor en kylling til at prøve!  Men bortset fra det, så syns jeg deres måde at formulere tingene på er dybt diskriminerende.. De får det jo til at lyde som om det er en skam at have små bryster... Citat: Hmm...
Hej. Jeg ville høre om der er nogen der ved om man kan få sin hest på sommergræs fold et eller andet sted ved Tølløse. Det sted hvor mine står har ellers et sted hvor de plejer og tilbyde sommerfold. Men da det kun er mig og en anden der er intresseret, kan det ik lade sig gøre. Det er for få. Og da jeg ik kan ride på ham, ville det være dejligt at han i sommer kunne gå sådan et sted, så sparer jeg også lidt penge. HILSEN KARINA.
billeder skal der på - jeg smider billede på tråden på mandag...fra en lille hyggekonkurrence vi havde i min familie- og vennekreds om hvem der kunne præstere de grimmeste fødder og tæer... (Hvilket faktisk gjorde at vi alle,- incl. unger kunne skraldgrine af vores knap så heldige fysiske mærkværdigheder...) KH:) én der trods grimme tæer elsker sine fødder fordi de bæ'r og har båret mig så lang tid som de har...
en gang til et stævne, berideren på stedet havde set ham springe og spurte min træner om han ikke var tilsalg... Meeen nej han er stadig min ikke om jeg vil af med ham. De andre var nok en anden sag Jannie
Den første gang det skete var jeg til springtræning - iøvrigt for første gang nogensinde - og der kom en mand hen og spurgte min far om vi ikke var interesserede i at sælge. Min far spurgte så af ren nysgerrighed, hvad han ville give. Til det svarede han et beløb, som er 3½ gange højere end det jeg købte ham for, 2 år tiligere... Anden gang det skete, var jeg til dressurundervisning. Klubben havde besøg af nogle italienere, som var på udkig efter nye heste. Da jeg var færdig med at ride, kom de hen og spurgte om pintoen var til salg. Nej, sagde jeg så. Glemte at spørge hvad de ville give, men det var så også kun af ren nysgerrighed 
Tja min gamle hest havde jeg aldrig solgt. Den eneste måde han kunne komme fra mig på var ved aflivning. Hvilket han blev for 4 år siden. Hvis hans ben havde kunne holde, ja så havde han stadig været min. Men ved ikke hvad jeg ville gøre med en evt. ny hest. Kommer jo an på hvor glad man er for kræet. Men umiddelbart kunne jeg godt finde på at tage imod et godt tilbud. Hvis det ellers var til et godt hjem og jeg ikke er alt for glad for hesten. Hvis jeg til en fremtidig hest har det forhold som jeg har haft til de heste jeg har haft part på siden min gamle blev aflivet, ja så ville den blive solgt. Men man er vel altid gladere for en hest manselv har købt end en man har part på?
Dengang herschwan var en ung knægt fik jeg også et par bud på ham - men det var nu kun fordi, det var nogle, der troede han kunne holde ponymål   Men jeg havde nu med 100%'s sikkerhed svaret "nej" alligevel. I dag er han ikke en flad femmer værd med alle de skader han har haft   - men jeg kan jo sagtens bruge ham alligevel.
Men jeg ville nu også sælge, hvis jeg fik et godt tilbud, og jeg havde den gode mavefornemmelse. Jeg har aldrig prøvet det, men det tror jeg nu at jeg ville gøre. /mette.
Jeg ved udmærket godt, hvad svaret vil være, hvis der er nogen der vil købe Hannibal. Og det er NEJ! Prisen er sådan set underordnet, om det er hele eller halve millioner, så beholder jeg ham. Den hest er den bedste jeg har haft, og jeg kommer til at lede længe, for at finde én som ham igen. Derfor kommer han kun herfra med benene i vejret, og der går forhåbentlig mange år før det sker... Men det afhænger jo meget af, hvad ens forhold til hesten er - om det "blot" er et ridedyr, eller man virkelig holder af den! Min hest er også min ven, udover at han selvfølgelig gerne skal lave gode resultater på stævnebanerne 
..at blive kontaktet uopfordret, men takkede nej. Ved ikke hvad hun ville have givet. 'Hesten blev så halt et års tid efter, så jeg kontaktede hende og spurgte hende om hun stadig var intr. (det var en hoppe som stadig kunne bruges i avl) Så jeg solgte.. Men til en helt anden pris end hvis jeg havde solgt året før...
Nu ville jeg nok ikk blive tilbudt det helt store for Thilde   , meeen hvis jeg blev, så ville hun ikk være til salg. Om der så var en der ville betale et kæmpe million beløb. Hun er MIN, og jeg har lovet hende (og mig selv) at hun aldrig skal videre, og det løfte holder jeg  - Hun er ikk bare min hest, hun er min ven - hun er den der trøster, når det er det jeg trænger til. - Hun er den der gir mig smilet tilbage på læben, efter en rigtig dårlig dag. Niks, hvis jeg sku sælge hende, ku jeg ligeså godt sælge en af mine venner - det ville jeg da heller aldrig gøre.
Jeg holder meget af mine heste. Men her er alting til salg, hvis prisen er den rigtige og jeg ved, at hesten får det godt i sit nye hjem. Der er mange mennesker, der er lige så gode til at klappe hest som mig, tror jeg   Jeg venter nu stadig forgæves på, at der er nogen, der står og vifter med tusindekronesedlerne  Der er dog undtagelser, men det har ikke noget med min kærlighed til hesten at gøre, men mere en vurdering af, om det er hensigtsmæssigt for hesten at få nyt hjem. Min gamle hest, svesken, ville jeg ikke have solgt til nogen for noget som helst beløb. Svesken døjede med maven, og efter at jeg i halvandet år forsøgte at få hende på ret køl med stort set alle midler, så ville jeg trods alt mene, at når det gjaldt netop denne hest, så ville jeg med min erfaring i sveske-maver være den bedste til at klappe hende, hvis der gik ged i maven igen - og jeg ville ikke kunne tåle tanken om, at hverken sveske eller ny ejer skulle igennem samme mølle, som jeg tog. Der var dog én undtagelse - der var en, der hjalp og gav tonsvis af gode råd, og hun kunne have fået svesken for en krone, hvis hun skulle have nyt hjem - men det er jo en helt anden sag end det, som denne tråd handler om  mvh. tina
Det kommer vel an på hvad DU vil - Hanne Hej Hanne Kommer det i bund og grund ikke til at stå og falde med hvad du vil med dit hestehold ?? Vil du ud og ride Grand Prix og er Rado den der skal bære dig, ja så skal du da beholde ham...MEN vil du ride LA og Rado kan komme op og gå Grand Prix, ja fortjener han så ikke at komme videre i sin uddannelse. Tænk på, at hvis du ikke er kommet videre med ham næste år (ikke at I ikke kan), så daler prisen, for så er han pludselig et år ældre, men kan ikke mere end en 5 års. Det er op til dig, om du kan lægge tid, penge og træning nok i ham, så I sammen kan nå nogle mål, eller om I arbejder i hver sin retning. Jeg ved jo at du også har Stjerne-pigen, og hun kan mange øvelser, og I kan sammen starte LA og lidt mere. Og nu skal hun jo ikke have føl næste år, så denne gang kan du rigtig få fyret op under hende, og vise hende frem. Desuden har du jo også din plag fra sidste år, som vel også er udset til at blive en kommende stjerne i stalden, og afløser for Stjerne om nogle år. Derudover har du jo også et par andre føl i vente, så måske en af dem kunne blive en kommende stjerne. Du har jo heste nok at tage af, og nogle af dem skal jo sælges på et eller andet tidspunkt, så hvorfor ikke sælge en af dem du kan få en masse penge for, istedet for at sælge nogle af de andre til spotpris, fordi hesteholdet måske tager overhånd  Jeg ved da med mig selv, at der er stor forskel på hvilken af mine heste jeg ville sælge: Den gamle hoppe, Lady - hun bliver aldrig solgt. Hun er min første hest nogensinde, og hun har skænket mig meget godt her i livet. Unghoppen, Romse - hun bliver måske solgt engang, men så ved du også hvem køberen er   Romse er udset til at være min ridehest, såfremt hun nogensinde kommer tilbager fra låner (og så trækker jeg måske en Leredo mere på hende   ) Avlshoppen, Diamant - Kunne godt blive til salg engang, for den rigtige sum, og hvis der står et hoppeafkom i stalden efter hende. Plagen, Bambi - sikke en lækkerbisken. Jeg ville ægre mig selv gul og grøn hvis hun ikke kommer ud på dressurbanerne med en eller anden toprytter, der kan bringe hende så langt som hendes talent rækker. Jeg kan aldrig tage hende så langt selv, så når hun har afleveret 1 stk. hoppe-afkom til videre avl, ja så bliver hun udlånt med henblik på uddannelse og evt. salg. Så kig ind i dig selv, lav en plan for din fremtidige ridekarriere, og spørg dig selv om det skal være Rado eller en af dine egne afkom som skal bære dig igennem det, og så brug nogle af alle pengene på undervisning og kurser, så du er klar til at tage næste generation til tops.
Min mavefornemmelse siger at han ikke skal sælges, men så kommer fornuften også ind. Han blev jo købt for at være min kommende konkurrence hest   , og selvom vejen har været hård og lang så er vi jo kommet fremad. Derfor har jeg bestemt mig til at takke pænt nej til tilbudet, og ellers nyde at jeg har så talentfuld hest- som jo også er min bedste ven. Og lige nu sælger jeg ikke mine venner. Tak til alle jer som har givet jeres kommentar med- det har været rigtig rart.
Tillykke med din beslutning - Og godt at du valgte med maven (eller i dette tilfælde med hjertet) Held og lykke fremover Eva
-til rigtigt-rigtigt mange penge for Calina de første gange jeg blev budt noget for hende. Først den dag jeg synes jeg var stødt så grundigt mod muren og ikke kunne komme længere sportsligt valgte jeg at sælge hende. Det var flere år efter. Du skal ikke sælge hvis du selv mener at hesten er mere værd for dig. Tine
Min pony ville ingen byde så meget på, at jeg ikke kunne sige nej. Jeg har i øvrigt kun fået ét bud - og det var fra et par meget unge piger og ikke noget særligt seriøst eller imponerende bud.  Min søster har derimod en rigtig fin varmblodshoppe, som hun selv har store planer for. Jeg ved dog, at hun må sælge, hvis der kommer rigtigt mange penge på bordet - i morgen kan hesten være færdig som ridehest - og drømmen følge med. Sådan er det jo, når man ikke har en guldske i måsen. Om Fjotten er det i øvrigt sagt, at hun ikke vil være en arv, hvis jeg står af, men en ren gæld - eftersom hun koster så mange penge at holde.   Skulle der ske mig noget, arver min mor hesten - og en livssum på en lille mille. Hesten skal forblive i min families eje og rides og passes af min søster (så kan hun lære at savne mig, kan hun!  ) Mette (Fjolle)
Jeg kan godt forstå du ikke vil sælge Deseada, men hvis du en dag skulle finde på at forære hende væk, kan du bare ringe til mig!!  Jeg har jo haft glæde af hende for snart længe siden, puuha som tiden går. Hilsen Helene, som desværre ikke har fået nogle uopfordrede tilbud på pels-hesten...
Godt du er noget frem til en beslutning. Held og lykke til Jer fremover. Nu har jeg læst hele tråden. Findes der virkelig slet ingen, der har solgt på et uopfordret bud? Jeg tænker tit på hvor seriøse de bud der kommer, på baggrund af at en har set hesten gå en bane et eller andet egentlig er. Og lige netop derfor kunne det da være spændende at høre fra nogen, der rent faktisk har slået til.