Hej. Jeg skriver herinde da jeg slet ikke ved hvordan jeg skal komme vidre med mit liv   Sagen er den at jeg mistede min mor her d 13 aug i år   Det er så uvirkeligt at hun ikke er her mere. Jeg græder hele tiden. Jeg er dog startet på job igen. Men det ligesom om jeg går i mine egne tanker,tænker ikke på andet end hende. Jeg har en god mand og 3 dejlige piger. Ved ikke hvad jeg skulle gøre hvis jeg ikke havde dem. Jeg har stadig min far. Og jeg har 3 søskende som jeg har et godt og tæt forhold til men alligevel er det næsten ikke til at bære at min mor ikke er mere   Det hele gik så hurtigt med hende. Hun blev indlagt med nøje og besvær hun var meget svær at få til læge da hun var hunderæd for læger og sygehuse. D 1 aug blev hun så indlagt og fik at vide at hendes lever var meget dårlig. De kunne ikke rigtig give hende behandling da hendes blod var meget tynd pga leveren. Men d 10 aug fik de endeligt lagt et dræn i bughulen så alt det væske hun havde kom ud 8 1/2 L fik de ud!!! Så troede vi at nu skulle det nok gå og hun ville komme hjem. Men så fik hun desværre hjertestop natten til d 13 aug. 2 gange fik hun det men de fik hende genoplivet det tog 40 min!!! Men hun blev jo så lagt i respirator på intensiv og var jo i en meget kritisk tilstand   Vi blev så kaldt på sygehuset hvor vi fik at vide at der ikke var mere at gøre for min mor så de ville stoppe behandlingen for de kunne også se at hun havde fået tryk i hjernen   Hun ville sandsynligvis ikke blive sig selv igen.Og det ved jeg min mor ikke ønskede at ende som en grønsag. Men vi var alle ved hendes side indtil hun døde   40 min gik der til hun døde. Det er så utroligt hårdt det hele og det forløb vi har været igennem og ikke mindst for min mor det må have været så forfærdeligt det hele for hende. Men hun fik en smuk bisættelse med de salmer hun for længe siden havde skrevet ned. Men hvor jeg dog svaner hende så ubeskriveligt meget   Min mor blev 64 år. Ved ikke hvad jeg vil med dette her indlæg men hvordan har j andre der har mistet en kær kommet vidre i livet?
Jeg vil ikke gøre mig klog på hvad du skal gøre for at komme videre... for ingen tackler sorg ens... Dog vil jeg sige, at det gør mig ondt, på dine vegne, at du har mistet din mor alt for tidligt.. Sender dig et cyber knus...
døde den 22 april i år, og jeg synes stadig det er ufattelig hårdt. Jeg havde et meget nært forhold til min mor, vi havde vores hesteavl sammen, vi svømmede sammen og hun hjalp mig på mit arbejde nogle dage om ugen, så vi snakkede sammen stort set hver dag. Min mor har så været syg i mange år, og den 28. december sidste år, gennemgik hun er større hjerteoperation. Det skulle vise sig, at det var mere end hendes krop kunne klare, så de sidste måneder var et helvede, mest for min stakkels mor der bad om at få lov og dø, men også for os, der så magtesløse til. Vi var derfor lidt forberedte, selvom lægen om fredagen havde sagt at nu havde de fået styr på det hele, så nu skulle det nok gå, hun døde så om mandagen. Det er helt uvirkeligt og ufatteligt hårdt, men det bliver trods alt nemmere dag for dag, selvom jeg altid vil savne hende. Jeg har brugt en del tid og energi på min far, der pludselig føler sig meget alene i verden, men jeg er også begyndt at være mere aktiv, så tænker jeg ikke helt så meget over det. Men alligevel kniber man en tåre i ny og næ. Tiden vil gøre dit tab nemmere, men det vil jo altid være der i en eller anden form.
Jeg vil sige at hvis din mor døde her den 13. august, så er det alt, alt for tidligt at du begynder at forvente af dig selv, at du "bare er afklaret" med det og klarer alting som du plejer. Jeg ved godt, at det er svært at forstå, men det bedste, du kan gøre, er nok at give slip på tankerne og bare lade følelserne være, hvad de er. Det er vigtigt at komme igennem sorgens faser, og psyken er bygget til at håndtere det, så man kommer ud på den anden side - efter en god rum tid, og hvis ikke, man får ødelagt overgangen. Her er en side med beskrivelse af sorgens faser: Du er højsat sandsynligt i reaktionsfasen, der også forklarer din fortvivlelse - og som du kan læse tager den typisk 4-6 uger. Så ro på, giv dig selv lov at være ked af det.  Evt. kan du (hvis du ikke allerede har gjort det), snakke med dine nære om at du har brug for noget rum "til at være dig". Du skal ikke gå i stå, men du får nok heller ikke noget positivt ud af det, hvis du forsøger at tvinge følelserne væk og holde styr på det hele. Så det er en balancegang, du skal have fundet.
Først et stort Cyber-knus til dig Det er aldrig nemt at miste, men af erfaring kan jeg fortælle at du kommer videre....... På et tidspunkt Jeg mistede min mand pludseligt for 6 ½ år siden. Og havde ikke noget familie eller meget tætte venner jeg kunne vende mig til. Det endte med at dagen efter begravelsen blev jeg indlagt på psyk (Jeg har et par diagnoser) Så med støtte derfra gik det bedre og bedre. Efter 3-4 uger (Jeg blev oxo fysisk syg. Jeg var blevet fedmeopereret 4 uger før min mand døde, så det hele gik i baglås) blev jeg udskrevet. Og langsomt blev det hele bedre og bedre. Jeg savner ham stadig meget. Men er kommet videre. Jeg forestiller mig at han har det godt i dag. Ingen smerter, ingen forklaringer og ingen dårlig samvittighed. Han er "deroppe" og holder øje med mig. Glæder sig over at jeg er glad og over at det går godt nu. Hvad jeg prøver at sige er at det går langtsomt fremad. Man kan ikke forcere det, men DET BLIVER BEDRE 
... at du har mistet din mor - og så pludseligt at du ikke har haft tid til at forberede dig mentalt. Så er chokket jo noget større end hos os der har haft tiden til at acceptere at det vr ved at "være tid" Men når det er d 13. august du har mistet hende, kan du på ingen måde forventes at være ude af den akutte sorgfase endnu - du er i chok og sørger - og det skal du have lov til, indtil dit sind kommer til en forståelse af den "nye verdenssituation" - for det ER det jo at man skal leve i en verden hvor ens mor ikke længere er. Tag den tid du skal, for at bearbejde dit tab - det er nødvendigt for at du kan komme igennem på en sund måde.
så gør det mig meget ondt at du har mistet din mor..  Jeg tror måske ikke at det er lige nu du skal tænke på at komme videre.. I forhold til det tab du har oplevet er der virkelig ikke gået ret lang tid og jeg tror ikke der kommer noget godt ud af at forsøge at presse sig selv.. Du skal vide at det tager tid og du skal give dig selv den tid det tager.. Sorg og bearbejdelsen af tab er individuelt og afhænger udelukkende af indvidet og hvordan individet oplever omstændighederne.. Du skal ikke kigge på dine søskende og tænke "de klarer det meget bedre end jeg".. Der er ikke et facit på hvornår man klarer det godt.. Jeg har selv kunnet genkende rigtig meget i en teori om sorg som en to-sportet proces.. Den er udviklet af en psykolog, der hedder Maja O Connor, og jeg synes at netop den gør op med tidligere sorgteoriers teser om sorg som en lineær fremadskridende proces.. Den første jul, fødselsdag, bryllupsdag osv osv vil kunne sende en lige tilbage i et sort hul men det er ikke det samme som at man ikke har rykket sig og ikke er begyndt at orientere sig i den "nye" verden.. Ved man hvorfor din mor blev så syg?? Jeg tænker at dårligt fungerende lever og ascitesvæske som regel er forårsaget af noget andet.. Det er helt i orden hvis du ikke vil skrive om det her men måske en forklaring vil kunne bringe lidt ro..
give dig min dybeste medfølelse over dit kæmpe tab. Giv dig selv tid til at sørge og snak med din familie, så i kan mindes din mor sammen. I sidder alle tilbage med et tab-måske de har det værre end de viser udadtil. Føler du på sigt brug for det, så er det muligt at snakke med en psykolog. De kan også vejlede dig i processen det er at miste. Knus og kram herfra.
Hejsa. Vil gerne høre jer der har bygget hus selv fra bunden hvad i ca har givet for grund og hus da det stod færdigbygget. Hvem brugte i til at bygge huset og var det en færdig pakke i købte eller stod i selv for det hele ?. Fortæl fortæl, specielt er jeg int i priser 
hvor i landet man bygger? En byggegrund i København (hvis det findes) er noget dyrere end en byggegrund på lolland