ikke det at den er indlagt på landbohøjskolen der koster dyrt, det er behandlingen der kan løbe op.. havde en vallak derinde i 19 dage, med store skader på 2 ben, medisin hver dag xflere, skift af forbindinger, bedøvelse hver gang de skulle kikke på ham, prisen blev ca 8000kr, ikke så dyrt, som frygtet.. pøj pøj med hende kiki
Freja har spist lidt gulerødder men er ikke på toppen endnu. Jeg får først en pris i morgen. Jeg håber at jeg bliver positivt overraskede ligesom flere af jer. Mvh. Pia
er en   for sin hest, så er man næsten nødt til at have sygeforsikring på den  Ellers kan man komme til at stå i en situation som dig, Pia  Med sygeforsikringen behøver man normalt ikke at tage den slags tunge beslutninger  Så 'uanvendelig' kan man vælge fra, men   - den må man næsten have. Altså medmindre man har mange heste og har valgt at det at miste en hest i ny og næ er en del af hesteholdet. For det kan jo løbe op at have sygeforsikring på masser af heste 
i øjeblikket har vi 9 ponyer! Det er første gang vi har en indlagt og jeg har haft heste i 20 år! Ligegyldig næsten hvad det løber op har jeg nok sparet det, ved at de ikke alle er forsikret. Det er nemlig også ret dyrt. Men alternativt burde man jo lave en opsparing med pengene istedet, så man har lidt at tage af i de her situationer. Freja havde det rigtig godt igår aftes. Hun spiser og drikker selv nu og hendes forstoppelse er væk. Nu har hun kun tynd mave som de lige skal finde ud af om det smitter, ellers må jeg hente hende! HVOR er jeg glad for at jeg ikke fik hende aflivet i fredags som jeg stod og overvejede i en periode! Puha sikken en påske! En glad Pia (Som nu har 2 ponyer til salg pga. pengemangel)
Hejsa Pia. Er der noget nyt om hestens helbred og om prisen som du var bekymret for ?
Føler virkelig med dig og krydser fingre for at du snart har din hest hjemme igen Hilsen Connie
Hej alle jer der har fulgt med! Freja har det godt og kan komme hjem inden weekenden. Hun skulle stadig puste lidt og have tynd mave, hvilket jeg da egentlig er lidt bekymret for. Prisen bliver mellem 7-10000 kr. så det går an. Jeg er ihvertfald stadig glad for at jeg sendte hende derind. Men jeg har ikke råd til at hun får tilbagefald. Dansk autohjælp: 5000 kr. landbohøjskole: 7-10.000 kr Dyrlæge langfredag i 3-4 timer: ??? Min mand er/var ikke helt enig i at hun skulle derind, men det er f... svært lige når man står i situationen og gerne vil gøre det bedste for hesten. Mvh. Pia
Hej alle jer der har fulgt med! Freja har det godt og kan komme hjem inden weekenden. Hun skulle stadig puste lidt og have tynd mave, hvilket jeg da egentlig er lidt bekymret for. Prisen bliver mellem 7-10000 kr. så det går an. Jeg er ihvertfald stadig glad for at jeg sendte hende derind. Men jeg har ikke råd til at hun får tilbagefald. Dansk autohjælp: 5000 kr. landbohøjskole: 7-10.000 kr Dyrlæge langfredag i 3-4 timer: ??? Min mand er/var ikke helt enig i at hun skulle derind, men det er f... svært lige når man står i situationen og gerne vil gøre det bedste for hesten. Mvh. Pia
høre, at det ikke blev "dyrere". Ja det må være en svær beslutning, men nu er hun forhåbentlig rask og det sker forhåbentlig ikke igen. God bedring til hende...
..slem oplevelse  Men godt at læse, at der er bedring    Hvem bruger du af dyrlæge? Nysted har vi - de er "dyere" i weekend/helligdage end andre dernede.. Krydser fingre for jer alle 
- Jeg led af spiseforstyrrelse gennem stort set hele min barndom/ungdom. Jeg havde lange perioder uden mad, som vekslede med ligeledes lange periode, hvor jeg indtog store, store mængder af slik og hurtige kulhydrater. Min vægt holdt sig altid lige over grænsen til indlæggelse, men jeg blev konstant vejet, overvåget og vurderet - sådan husker jeg det ihvertfald!! - Jeg hadede samtalerne med forskellige læger, psykologer og andre kloge hoveder, hade når jeg tog på, nød når folk kommenterede at jeg var alt for tynd og selv da en tropesygdom tvang de sidste kilo af mine knogler og fik mig haste indlagt - ja, så synes jeg stadig at jeg var på toppen! Det var først da jeg kom væk hjemmefra at mit mønster begyndte at ændre sig. Jeg fik en sød kæreste og pludselig var det at spise noget der var "hyggeligt". Sammen med ham fik jeg givet slip på noget af al kontrollen og tog faktisk en del kilo på. Stor var min overraskelse, da jeg opdagede, at kæresten faktisk var glad for at det ikke raslede når jeg var i rummet, og jeg lærte at holde af mine bryster som pludselig var synlige og mine kraveben, som ikke længere skar sig ind i huden. Jeg er stadig undervægtig, men ikke sådan at alle drejer nakken af led når jeg trækker i badetøjet. Når jeg bliver presset følelsesmæssigt, fornemmer jeg klart at maden hurtigt tar over - eller det vil sige - jeg holder op med at spise, hvis jeg ikke tvinger mig selv. Jeg er i dag 33 år, og nok først nu rigtig klar til rigtig at "se" mig selv. Meget af min ungdom brugte jeg på at fortænge alle mine følelser, og istedet lade mine abnorme spisevaner styre mit liv. Der er så meget der venter derude når man er ung. Forelskelser, sommerfester, heste, venskaber, festivaler, uddannelser, tid til bare at hænge ud med vennerne og tid til at være helt alene. - Jeg brugte desværre lang tid på ikke at opleve eller føle noget som helst og det er da lidt trist at tænke tilbage på. Kast dig ud i livet, det er berusende dejligt   med alt hvad det byder på. Spiseforstyrrelsen vil altid være en del af mig, men jeg har lært at nyde livet, maden og en normal vægt. Jeg nåede til en punkt, hvor det at LEVE blev det vigtigste og besluttede selv af jeg ville være "normal" Vi får så mange chancer i livet, - det er bare at gribe en af dem!
... bogen Sultekunstnerinde? Jeg har ingen erfaringer med sygdommen selv, men husker da denne bog kom frem. Den blev rost til skyerne - mest af alt fordi den er skrevet af en pige der selv havde været døden nær af anoreksi - og var kommet levende igennem. Læste for øvrigt en artikel om forfatteren, Lotte Inuk, for et par uger siden - hun har skrevet adskillige bøger siden, og er rask!
Nu vil jeg give mig til kende, efter at have siddet på sidelininen, og læst mange indlæg fra dig...- med stor respekt..  Jeg er selv på den grimme rejse, gennem en spiseforstyrrelse..- ved hvordan du har.. Jeg lider af bulimi, og udrensning, altså hvor jeg fylder mig krop med afføringsmiddel...  Det virer til du er kommet langt i dit forløb, og det vil jeg give en KÆMPE ros for, da jeg ved hvor meget der ligger bag... Nogle gange føler man at man gir alt hvad man har også er det ikke godt nok allligevel..- men jo, det giver potte en dag... Det er bare svært at se lige i nuet... Min Kusine er kommet rigtig godt ud af en spiseforstyrrelse, det er det der holder modet oppe på mig, når hele verden vælter for mig... Nogen gange kan jeg også ønske der er nogle der vil overtage den kontrol jeg går med, men som min læge siger:DET ER DIG DER SKAL ARBEJDE FOR AT KOMME AF MED DEN... ( har hørt den sætning mange gange   ) Hmmm... ved egentlig ikke lige hva jeg ville med det her indlæg, udover at rose dig, for dit flotte arbejde...  Du må gerne skrive til mig, hvis du har brug for det...- stor som sagt i samme situation...( og frugter HVER eneste mandag jeg skal på afdelingen og vejes, @!#$ jeg nu bliver indlagt IGEN... Kram herfra...
.. og sys du kæmper bravt!!! jeg havde bullimi fra jeg var 10 til jeg var 17-18 år, og jeg vil sige.. det kan lade sig gøre at blive rask, men danm det tager sq lang tid!! og man får nok aldrig helt et normalt forhold til mad.. i hvert fald ikke lige foreløbig.. men jeg "fejlede" osse mange forskellige ting.. jeg havde billimi, jeg skar i mig selv, jeg var deprimeret, jeg forsøgte selvmord osv osv.. men jeg kom på efterskole og fik det faktisk rigtig godt!! der da jeg var på skolen kastede jeg op for sidste gang med vilje, i februar sidste år skar jeg mig selv med vilje for sidste gang og for at halvt år siden blev jeg af med det konstante dårlige humør!! men jeg sys du skal kæmpe videre for du gør det godt!! og ALT held og lykke til dig i fremtiden!!!
Desværre. Har haft anorexi OG bulimi siden min barndom. Går fast i behandling inde på Herning sygehus. Det tog mig alt for mange år at indse at den var helt galt. Jeg var helt nede og vende på ca 40-45 kg ( ca 169/170 høj) Og var konstant syg, da mit immunforsvar var fuldstændig svækket og resten af min krop ligeså. Men så kom jeg under opsyn. Og da det var under "kontrol" så stoppede jeg behandlingen og mente at jeg sagtens kunne klare sygdommen selv. Men nej desværre. Så den skifter lidt fra at være i voldsom udbrud til at ligge i en slags dvale. Jeg troede ellers at det var fuldstændig under kontrol indtil jeg flyttede her til det jyske. Og der skete nogle ting som gjorde at det hele bare blussede op igen.  Så nu er jeg tilbage ved start igen. Dvs at hver dag skal jeg enten tvinge mig selv til at spise og derefter blive dårlig. Eller voldspise og blive dårlig. Eller blot undlade og spise og have det "bedre" Det er en fucked up sygdom. Og det er så trist at så mange mennesker bukker under for den. Ville ønske at jeg var stærk nok til at kæmpe mig ud af den. Bliver jeg nok en dag, da det er blevet en smule bedre med årene. Flot klaret af jer som er kommet ud på den anden side.
jeg har har haft en spiseforstyrrelse i 12 år. Startede som anorexi og gik senere over i bulimi. Rask? Tja... rask bliver jeg nok aldrig, men jeg har det utrolig godt og det går stadig fremad. Jeg får antidepressiv medicin som hjælper med at fjerne trangen til at kaste op og jeg har tidligere gået i selvhjælpsgruppe, hos pyskiater og psykolog. Jeg kan stadig i perioder have det svært med mad, men der går længere og længere tid i mellem og jeg har lært at leve med det.
Kan sidde og nikke til hele dit indlæg, kender det alt for godt... Går selv i behandling på sygehuset...
Hej Charlotte, Jeg er heller ikke rask, men er midt i kampen stadigvæk... Jeg ville dog lige svare her alligevel, da jeg selv er interesseret i at høre de historier om folk, der er kommet "ud på den anden side"... Det er ofte meget svært at forestille sig et liv uden en spiseforstyrrelse, når den har været en del af ens liv i mange år (5-6 år for mit vedkommende). Det sker i hvert fald tit, at jeg tager mig selv i at tænke, at det er en håbløs kamp, at jeg aldrig finder ud af at have et normalt forhold til maden, at jeg aldrig finder ud af, hvad jeg har lyst til... at jeg aldrig kommer dertil, hvor jeg tænker, at tid er noget der er for lidt af - i mit liv/i mit hoved er der alt for meget tid, og det kan virkelig frustrere mig at tænke på, hvad jeg dog skal fylde denne tid med... og tanken om at gå med en spiseforstyrrelse og triste tanker i evigheder er ikke spor rar. Så Charlotte, jeg kigger spændt med i denne tråd  Tanker fra Lisa
...det rart at høre at man kan komme dertil hvor man kan leve. Jeg er virkelig bange for et tilbagefald endnu en gang. Har ikke kunne holde min vægt stabil mere end 2 uger af gangen de sidste 6 år. Jeg ved virkelig ikke hvordan man skal. Hvor dumt det end lyder så kan jeg ikke finde ud af at følge en kostplan fordi jeg er så bange for at tage på. Så jeg undlader ting eller lader helt være med at spise. Indimellem sker det så at jeg overmandes af angsten for at tage på efter jeg har spist at jeg kaster op. jeg ved virkelig ikke hvad jeg skal gøre. for inde på afdelingen hvor jeg pt er indlagt, der kan jeg godt følge min kostplan og spise og ikke kaste op, og ikke motionere for meget. Men når jeg kommer hjem i weekenderne hvor ingen holder øje med mig - ja så smutter det hele. Så er virkelig bange for at ryge tilbage igen. For jeg ved min krop nok siger stop så, eller så bliver jeg så deprimeret at jeg endnu en gang prøver at tage mit liv - og på et tidspunkt lykkes det jo nok. Jeg magter ikke at være syg mere - og jeg er bange for man ikke kan blive rask. Hvad er der så at leve for. SÅ TAK til jer for at kunne læse det kan blive bedre. Så må jeg bare kæmpe noget mere.
jeg har også været der... spiseforstyrelse havde sit TAG i mig i midten af mine teenageår.. det var hårdt, og jeg kunne slet ikke styere det, ofte levede jeg KUN af et æble på en dag, det var forfærdeligt..!!! jeg er 1.75 høj og endte med at veje 36 kg. Dér ramte jeg Bunden..!!! jeg lærte af mig selv, at hvis jeg fandt noget virkelig værdifuldt at gå op i gik det helt væk. jeg havde ikke spiseforstyrrelse for at tabe mig, for har altid været tynd af natur, jeg havde det fordi jeg OVERHOVED ikke havde det godt med mig selv, og verden omkring mig, var begyndt at gå rundt sammen med de FORKERTE mennekser -var kommet ind i en bande, hvor det kun gik ud på at tage stoffer (hvilket jeg ikke gjorde) og bogstavlig talt smadre folk..!! som sagt længere oppe, jeg fandt noget værdifuldt, noget der fik mine tænker væk, min hest (fik hende helt "tilfældigt" på det tidspunkt). når jeg så fik det slemt kørte jeg ud til hende og resten af min dag var kureret..!! kender et par stykker som her fundet ud af at få det "onde" (spiseforstyrelsen) væk på en anden måde. de maler, de får alt ud gennem maling og pensel og dét hjælper dem.. så jeg tror på at man skal finde noget som får ens tænker et andet sted hen, eller finde noget hvorpå man får det ud af kroppen...!!! men lige så meget igen så kommer det jo også an på hvorfor man har spiseforstyrrelse..!
Charlotte, jeg vil give dig et kæmpe knus og sige jeg ikke ved så meget om spiseforstyrrelser... Men jeg har en rigtig god veninde som har lidt af det! Måske hører man ikke så mange solskinshistorier, men hun er i dag helt rask og har et meget naturligt forhold til mad. For et år siden udgav hun bogen: "Højt elsket - en families kamp mod kontroleret spiseforstyrelse". Måske skulle du læse den??!!... Jeg synes den er rigtig god og den viser at nogle pludselig "ser noget" og kan ændre synet på deres egen krop. Det ser måske stadig sort ud, men når du selv er så klar over det, at du er bekymret for dig selv - så giver jeg dig et puf bag i, jeg tror på dig  Jeg krydser fingre og ønsker dig held og lykke! Du skal nok klare det  /Nina
ville lige sige at jeg har læset de mange indlag fra dig, og vil give dig tommel op og et knus og sige du virkelig kæmper flot. jeg ved det er møg hårdt at komme igennem og har selv ofte været bange for et tilbage fald..! men kæmper for det og synes selv det går meget bedre.. håber på alt held og lykke frem over til dig.. 
Hestesalget boomer jo her i foråret, og priserne stiger. Jep, piger, der netop er blevet konfirmeret, skal ud og købe hest (men så meget fylder de da vist heller ikke i det samlede handelsbillede), og det er da også lettere og billigere at have hest om sommeren, hvor der er græs (men så mange kan da ikke planlægge at skille sig af med dyrene til efteråret??) Hvorfor er det så lige, at alle vil købe hest nu? mvh. tina
Mon ikke det også har noget at gøre med ekstra staldarbejde, udmugning osv  For vores vedkommende er det klart fordi nu (om foråret)kan vi bruge en pony til andet end hyggenussen, og det er vel for mange vigtigt at man ogaå kan ride på dyret og ikke kun nusse den. nej vi sælger den ikke igen til efteråret hvis det lykkes at finde den perfekte pony til ungerne. Finder vi den rette kommer den til at gå her til den ikke kan mere, eller til ungerne er vokset fra den om forhåbentligt mange år.
Det er egentlig sjovt, for priserne plejer jo at følge udbuddet når det gælder andre varer, men for heste er det omvendt. Jeg havde gerne købt for 3-4 mdr. siden hvor priserne var nede, men der var ikke ret meget at vælge imellem. Nu pibler de frem, men til meget højere priser. :Pia
fodri at om vinteren er det ikke lige så fedt at ride ude som om sommeren??? Og forårskuller har vel også noget med sagen at gøre
Det har alle dage været nemmest at sælge hest om foråret og det skyldes langt hen af vejen naivitet/manglende fremsynethed. For det er så nemt at købe en ekstra hest om foråret når den skal på græs, opstaldning kan man altid tænke på når det blive aktuelt om et halvt års tid. Tilsvarende er der mange billige heste om efteråret, når folk pludselig får problemer med at finde opstaldning.
Til gengæld kan jeg ikke forstå dem som pludselig vil ud at starte stævner om foråret og køber en hest få uger inden. Jeg ville da foretrække at have hele vinteren til at opbygge et samarbejde med dyret. :Pia
Det er da bare fordi det er foran den kommende ridesæson! Og det er om foråret at hestene er flottest! Hvem vil købe en dyr hest det mest ligner en busk? Man kan jo tage flere penge om forår/sommer så derfor er det på den årstid at folk sælger. Der er mange flere til salg = der bliver flere købt!
Det kan også være fordi at årsskiftet er en realitet og mange piger ikke længere måde ride III'er pony og mange piger har redet deres 16. år ud på I'er pony Det er hvad jeg tror det og så at vejret lokker en udenfor og det er nu man har ekstra lyst til at ride. Charlotte
Hehe, det var et godt bud. Det tror jeg også, jeg lider lidt af selv  Jeg er også på kig nu sammen med alle de andre, men det er nu mest fordi, det er nu, jeg har sparet sammen til det, og så fordi min hest pga. særlige omstændigheder risikerer at gå på fold alene til sommer. Jeg ville ellers helst have ventet til efteråret, hvor jeg ville have råd til lidt mere, for jeg skal jo alligevel have hesten hele året rundt. Det med udseendet kan jeg også godt se - men på den anden side er der vel mange heste, som også er klippede og i træning om vinteren? Det er jo ikke sådan, at det kun er markfræserne, der er salg i i foråret... mvh. tina
Krohne: Den er bare skrevet for sjov. Jeg kan godt se hvad du mener. Men jeg vidste ikke rigtig hvordan jeg ellers kunne skrive den! -Har du nogle idér  Men mange tak
Krohne: Ja den er måske bedre. Vil hvertfald tænke mig om hvordan jeg vil formulere det