Jeg tror ikke samfundet kan gøre så meget... Hvis noget skal være virkelig virkningsfuldt, skal det komme indefra... Fedme er et problem, men jeg tror ikke det er noget omverdnen kan gøre noget ved... For de mennesker der lider af fedme, kan (for det meste) komme ud af det, hvis de selv vil... Så hvis samfundet skulle gøre noget, må det være at ændre den indstilling de mennesker har der lider af fedme...
Ok.. Alrså først og fremmest skulle alt det fede mad og fast food værer noget dyrere end suund mad.. Ja altså grøntsager, frugt osv... Ja, og flere kurser for de overvægtige Venlig hilsen Sophie
...er det jo kun én selv der kan gøre noget (hvis da ikke man er syg). Det er jo ikke samfundet der har tvangsfodret én.  Dog kunne man måske øge afgifterne på visse fødevarer, så som kager, slik, fløde, toastbrød, ost og bacon m.m. En nem ting ville i midlertid være en lov der sagde, væk med alle de søde sager fra kø og kasselinier i supermarkederne, og ned i et hjørne med dem. Sammen med dem kunne så komme alle de sukkerristede og chokoladeovertrukne "morgenmadsprodukter", der overhovedet ingen plads har sammen med havregrynen! Salget ville sikkert gå betydeligt ned, hvis man gjorde således... Men hvis folk så stadig ikke kan beherske sig, kunne man måske iværksætte patruljer af diætister der kører ud og råber af folk?!    kh minski
...være meget billigere at leve sundt. I dag er magert kød meget dyrere end ikke magert kød, og ofte er det pengene og ikke kvaliteten, der afgør, hvad man køber. Især, hvis man ikke har millioner at handle for... Fedme er især et udpræget problem (siger min erfaring som pædagog mig) hos de ressourcesvage familier. Jaja, der er fede mennesker i alle samfundslag, men det er mest udpræget hos de ressourcesvage. Hvis det blev lige så billigt at handle sundt, som usundt, og der blev gjort en større indsats (hvilket der allerede gør rigtig mange steder) på skoler og institutioner - forældre-aftner og foredrag o.s.v, samt undervisning af børnene i sunde kostvaner - så tror jeg meget ville ændre sig.  Samtidig er det bare enormt svært at vende sine kostvaner fra fedt til ikke-fedt, så vejledning kunne måske være støtteberettiget af staten, så det ikke var økonomien, der afholdt én fra at få hjælp.  Men så skal man jo også lige huske, at der er en del, som ikke kan gøre for, at de er overvægtige. Der findes et hav af sygdomme der gør, at man tager på uanset hvad man gør. Camilla
Er der slet ingen af jer der har tænkt den tanke at fedme er en spiseforstyrrelse på linje med anoreksi og bulimi? De fleste fede mennnesker VIL ikke være overvægtige, men har ikke overskud til at gøre noget ved det, da overvægt og overspisning ofte hænger sammen. Dvs. har man det dårligt eller oplever man noget som går en på, så trøstespiser man og det kan være både i mad og i søde sager. Mange vil sige: Det kan man bare lade være med - men det er nu ikke så nemt, for det at være afhængig af sukker eller mad, er en form for narkomani og det er noget man skal ha' hjælp til at komme ud af. Det hjælper ikke fede mennesker at det bliver sagt til os, eller råbt til os at vi er for fede og vi skulle tage at lukke munden! Det hjælper heller ikke at sætte prisen op på usundt mad, for ER man afhængig af sukker, så betaler man altså også hvad det koster at købe, eller også laver man noget lækkert selv. Man hvorfor overspiser, trøstespiser (eller begge dele) vi så? Tjaaa... det kan der være mange årsager til. I de fleste tilfælde bunder det i meget dybt i som man skal ha' psykologhjælp til. Har man været fed fra fødslen, har man ofte været ude for mobning og har lidt en masse store nederlag - DET er noget der sætter ar på sjælen og man vokser op med lavt selvværd og andre menneskers mere eller mindre afsky eller manglende forståelse for ens udseende. Mange fede mennesker er utroligt følsomme personer og der skal derfor ikke meget til for at få slået sådan et menneske ud af balance. Til gengæld er de ofte ret intelligente mennesker som oplever at omverdenen ikke tager dem alvorligt, FORDI de er fede! Når man spiser opnår man nydelse - når man nyder er man lykkelig! Længere er den ikke. Det er fuldstændig det samme som at tage euforiserende stoffer, drikke, ryge osv. Der er bare den foreskel at hvis man er misbruger af andre ting end lige mad/sukker, så kan man godt hente hjælp og forståelse - endda på statens regning, for de mennesker skal sørme da ha' hjælp og forståelse for at komme ud af deres misbrug! Er du fed - så er du et fjols som bare kan tage sig sammen og tabe de overflødige kilo, for dit overforbrug er du sørme selv skyld i! Neeej jeg er da ej! Jeg skriger på hjælp! Jeg håber at der en dag er en der tager mig i hånden og lover mig at hjælpe mig både psykisk og fysisk med at tabe mig, for det er det jeg har brug for! Jeg har ikke brug for bedrevidende folks kommentarer om at tage sig sammen, dyrk motion, "Hvis du har viljestyrke nok, så kan du godt gennemføre det"... Jammen hvordan skulle jeg kunne det, når jeg er bundulykkelig??? Giv den tykke hjælp til at komme ud af den spiseforstyrrelse han/hun reelt har, ved hjælp af psykologbehandlinger og SÅ kan I komme med kostplaner og alt det andet, for så har vi et menneske der pludselig har det nødvendige overskud til at modtage og komme videre. Man KAN ikke få hjælp til at tabe sig i dagens DK UDEN at man slev skal betale i dyre domme for behandlingen og det er for dårligt, for vi er vel alle enige om at det er bedre at forebygge end helbrede? Var det så ikke en idé, om staten også hjalp overvægtige på lige fod med andre misbrugere, for det er jo i sidste ende alligevel dem, som skal betale for den behandling den overvægtige MÅSKE skal modtage en skønne dag. Prøv at vende den om og så tænk på dem med anoreksi. De er ved at sulte sig selv ihjel og det er jo ganske forfærdeliget og selvfølgelig skal de ha' hjælp - både fysisk og psykisk. De får ikke lov til at "passe" sig selv med deres spiseforstyrrelse og sikke et ramaskrig der ville blive hvis en anorektiker blev nægtet hjælp og døde af det! Men den fede - han kan sejle i sin egen sø og æder han sig selv ihjel, så er det sq da fjosets egen skyld!! Vi kommer ikke af med denne folkesygdom, hvis vi ikke indser at her er der reeelt tale om en psykisk tilstand og som kræver behandling for at komme til livs, det kan ikke afhjælpes med at sætte hårdt mod hårdt, for så bliver den fede ofte taberen, for mange HAR ikke overskud til at komme ovenpå selv. VIL man hjæple overvægtige mennesker seriøst, så vil jeg mene at der skulle oprettes et netværk af socialrådgivere, psykologer, ernæringsrådgivere og fysiske trænere - som kunne bistå i selvhjælpsgrupper for overvægtige. Så tror jeg at man er nået et stykke vej. Det var bare min ydmyge mening og erfaringer efter 37 år med og uden overvægt.
Jeg klapper højt i mine små hænder over dit indlæg. Hvor har du dog ret! Lige nøjagtigt det jeg selv ville have skrevet (hvis altså jeg havde samme formuleringsevne som dig). Da jeg for en hel del år siden tabte mig ekstremt meget og til sidst vejede under 50 kg, da fik jeg hjælp. Da jeg stak 2 fingre i halsen efter hvert måltid i lang lang tid, da fik jeg hjælp. Da jeg åd og åd og til sidst nåede op på knapt 115 kg, da fik jeg   hjælp. Og dét er egentligt ret tankevækkende! Jeg har så efterfølgende fået meget hjælp af en psykolog (i forbindelse med at der blev rippet op i min barndom, som bestemt ikke var nem på nogen måde), så fik jeg det bedre, og jeg har formået at bryde mønstret med konstant at spise usundt og at spise når jeg er ked af det. Jeg kan stadig finde på at spise hvis jeg er nede, men slet ikke i samme grad som før. Min kæreste har været min uvurderlige støtte, og mine tætteste veninder (som der er meget få af) har altid været der for mig, og jeg har kunnet læsse af. Man   bare "tage sig sammen" og tabe sig, hvis ens overvægt bunder i noget psykisk. Så er man   at få hjælp - og den hjælp skal man i dag selv betale for. Fedme ER et stort problem i dag, og det bliver ikke et mindre problem af, at det ikke er anerkendt som noget man har brug for hjælp til at komme ud af. Som andre skriver, så tror jeg også det ville hjælpe noget, hvis alle de sunde ting blev billigere - vi vil fx gerne spise frugt og grønt hver dag sammen med fedtfattigt kød osv. Men hvis vi gjorde det, så ville vi kun have råd til mad den ene halvdel af måneden... Linda.
Men hvis vi nu lader være med at indblande ALLE dem der IKKE kan gøre for det , fx. pga. medicin og anden sygdom . Så er det jeg ikke lige kan forstå at man ikke selv er opmærksom på at man går fra en 36-38-40 til en 42-44-46-48 ??? Det fatter jeg ikke ,for man har det vel heller ikke godt med at skulle slæbe rundt på det der kan være i en str. 46-48 . Og så kommer det vel heller ikke mere snigende ??? Hvorfor skal det går ud over dem som ikke har problemer med vægten , tænker på det forslag med at der skal lægges afgifter på " de usunde ting " . De er jo kun usunde hvis man æder/drikker for meget af dem . Mange mennesker kan jo sagtens nyde ,uden at svælge i " de usunde ting "?? Jeg har bare svært ved at fatte at man ikke selv tager det ansvar tidliger og så søger hjælp inden man ikke kan sidde i et monkyclass flysæde . Illum ( imorgen SÅ SKER DET)
..verden er spiseforstyrrelser altså også en sygdom...  Og sygdomme skal jo behandles... Men ja, jeg giver jer - sillepigen og Lilar - ret i, at samfundet har en tendens til at se på overvægtige mennesker og tænke "tag dig dog sammen!" og alle burde vide, at det er ikke bare lige så nemt. Det ændrer dog ikke min opfattelse af, at man selv må søge hjælp, hvis man har brug for det. Jeg nægter at have ondt af fede mennesker, for i bund og grund, så er fedme et relativt let problem at slippe af med. HVIS man får den hjælp, der skal til. Og jeg mener sådan set at fede mennesker er lige så gode mennesker og er lige så eksistensberretiget som alle vi andre. Jeg ved bare ikke hvorfor det i vores samfund er så satans nødvendigt at køre hetz på én eller anden befolkningsgruppe...fede mennesker, rygere, invandrere, mongoler, højt begavede, lavt begavede, dem der går i sandaler om vinteren, dem der går i lange bukser om sommeren...ALTID kan man finde en befolkningsgruppe, og hænge dem ud. Mærkeligt!    Camilla
og andre: I har sikkert ret, og jeg har bestemt sympati med alle mennesker der er syge. Men det er svært at sætte sig ind i når man selv ikke ejer evnen til at blive tyk. Illum: Jeg tænkte faktisk også da jeg skrev det, at jeg egentlig nødig ville give 20 kr for en kvart liter piskefløde  kh minski
Så er det lige at jeg gerne vil spørge: Hvor skal de fede mennesker gå hen og få hjælp??? Det er INGEN hjælp at hente og den man kan få, skal man selv betale. Dvs. at den overvægtige er inde i en ond cirkel, de har hverken det psykiske overskud eller økonomien til at få behandlinger hos psykolog, kostvejleder eller træningscenter og samtidig købe en ordentlig sund kost. Derfor burde det være gratis at få hjælp til vægttab, på lige linje med andre misbrug. Jeg er absolut ikke tilhænger af at man sætter prisen op på usunde ting - det gavner ikke nogen og det straffer dem som ikke har problemer med overspisning eller sukkernarkomani. Nu ER der jo ikke skruet så simpelt sammen, at man bare kan sige til dem der er for fede at de er det FORDI de svælger i usunde ting, for det kan sagtens skyldes for et lavt stofskifte og derfor forbrænder man altså ikke et stykke chokolade eller en bøf så hurtigt som andre. En slank person der spiser usundt, er ligeså usund indeni som den overvægtige, det kan bare ikke ses. men prøv at måle deres kolesteroltal, så kan man faktisk blive meget overrasket. Illum: Du har ganske ret i at man ikke bare kan vokse flere størrelser uden at man lægger mærke til det, selvfølgelig gør man da det. Det som er problemet er, at man jo kan komme ud for mange ting her i livet. Nogle reagerer med at spise, andre med IKKE at spise og andre igen på en helt tredje måde. Når man først er nede psykisk, så ser man nok igennem fingrene med, at man tager lidt på og pludselig er man altså svulmet ganske betragtligt op! De fede mennesker som er vokset op med overvægt, kan ikke på samme måde følge at buksestørrelsen vokser, for de ved ikke hvad det er at være slanke. De er født med fedme og bliver større og størrre, indtil de ofte står som kæmpe bjerge i voksenalderen og er enormt kede af deres overvægt. Jeg kender ikke EN eneste overvægtig person, som ikke har prøvet alle mulige ting og sager på at tabe sig, de opnår også et vægttab, men så sker der noget der vælter det hele og så tager vedkommende på igen, fordi de ikke har styrken på daværende tidspunkt til at holde sig til små sunde potioner og ingen trøstespisning, ved overspisning får man en følelse af beruselse, tilfredsstillelse og ikke mindst - en følelse af tryghed. Bagefter ved man godt at man har gjort noget dumt og hader sig selv endnu mere! Men mange overvægtige, er altså mennesker med en masse knuder indeni, som der skal terapeutisk hjælp til at løse , for at vedkommende kan komme videre med sit liv og en sundere livsstil. Det er svært at sætte sig ind i overvægtiges situation hvis man aldrig selv har haft problemet, ligesom det kan være svært for nogle at sætte sig ind i stofmsibrug, alkoholmisbrug, rygning, ludomani osv - Og jeg synes at de overvægtige bliver svigtet af samfundet - fordi der ikke er noget netværk at henvende sig til.
... kan vi også lade dem med anoreksi, bulimi, akoholmisbrug, rygere, stofmisbrugere, ludomaner, psykisk syge sejle i deres egen sø - for de skal jo alle i bund og grund bare tage sig sammen! Som du kan se Buhl - så bliver jeg lidt provokeret af din påstand, men det er ikke fordi det er dig, men fordi du bare skriver det, som man hører gang på gang. Nu er det jo ikke kun fedmetendensen der er vokset i de seneste år, det er jo ligeså meget misbrug af andre ting og hvorfor sker det så for de grupper?? Med hensyn til fedmen, så KUNNE det måske også skyldes at vi i min generation lærte at spise efter en bestemt kostpyramide, som man idag har fundet ud af, ikke er korrekt, men som indeholder alt for meget kulhydrat - dettte kunne jo være en af grundene. Du skriver at overvægt ikke har noget med psykiske sygdomme at gøre, det har jeg heller aldrig påstået! Jeg har forsøgt at sætte andre ind, i at man som overvægtig kan have nogle traumer, som gør at man er deprimeret og ikke har overskud til at gør noget for at tabe sig. Du kan så godt mene at det ikke har noget med hindanden at gøre, men jeg er af en anden mening og har haft problemet inde på livet i mange mange år, både hos mig selv og hos omgangskreds, familie og bekendte. Sjovt nok viser det sig - at går du disse mennesker på klingen, så vil de gerne tabe sig, men de kan ikke overskue at komme igang selv, for ofte har de ikke det fornødne overskud ,rent psykisk til det, eller også har de ikke opbakningen i hjemmet til vægttabet.
Skal der allerede sættes ind,antallet af overvægtige gravide er stigende.Og dermed risiokoen for overvægtige nyfødte børn. I skoler og institutioner burde der være obligatorisk kantinemad og evt.mulighed for at købe sunde måltider med til aftensmaden. Reklamer for usund kost burde forbydes,ligeledes skulle supermarkederne stille langt højere krav til poducenterne af fødevarer. Væsentlig mere motion i skolerne. Det lyder vist meget som en masse forbud,men jeg tror det er det eneste der kan hjælpe på vej. Fedmeproblemet kommer til at koste børn/unge mange skavanker,ikke mindst type 2 diabetes.Antallet af børn/unge med sukkersyge er eksplosivt voksende.For ikke at tale om problemer med bevægeapparatet,dårlige knæ,hofter.Belastning af hjerte og lunger. Der bør fra politisk side sættes en meget stram kurs hvad fedmeproblemet angår.Og det skal der ikke gå for lang tid med. Annette
Jeg er også én af dem med for meget på sidebenene. Jeg beder ikke om at folk har ondt af mig, men jeg beder altså heller ikke om at der bliver set ned på mig, og at der kommer grimme tilråb! Illum: du skriver at vi bør tage ansvar for vores situation, og at det ikke kan komme som en overraskelse at man bliver større. Men lige det med ansvaret er det centrale; mange overvægtige har et afhængighedsforhold til den mad de spiser. Og som med enhver afhængighed er det alfa og omega at man vedkender sig denne afhængighed. Hvor tit hører man ikke om alkoholikere der sværger højt og helligt at de ikke har problemer, og sagtens kan stoppe, men alle ved godt at personen IKKE har indset/indrømmet problemet overfor sig selv. Det er på mange måder det samme for rigtigt mange overvægtige. Himmelfjer: NEJ det er ikke bare noget der skal gøres. Hvis det var så let 'bare' at tage sig sammen, tror du så denne tråd eksisterede? Buhl: Hvorfor så fedmemønsteret anderledes ud for 30/100 år siden? Fordi vores spisemønster stort set ikke har ændret sig, mens vores aktivitetsniveau er gået drastisk ned. Vi er ikke længere mest manuelt-arbejdende, vi har maskiner der laveer en stor del af det tunge for os. Dette gør at vi forbruger færre kalorier, samtidigt med at mange stadig har et nærmest religiøst forhold til kartofler og sovs. Sille´pigen har desuden ret i, at kostpyramiden der var det store hit i '70'erne og '80'erne havde en MEGET stor andel liggende i kulhydrater. Sillepigen: Jeg er enig med dig - der burde være bedre muligheder for hjælp til overvægtige uden at det skal koste en formue. Jeg er så heldig at min arbejdsgiver netop har investeret i en sundhedssikring, så når jeg har været ansat her i 3 mdr. får jeg mulighed for at få hjælp til en diætist. Det bliver forhåbenligt en del af løsningen for mit vedkommende.
Sillepigen   jeg bukker mig i støvet for dit velskrevne indlæg. Kunne ikke have skrevet det bedre selv  men desværre så er der bare nogen mennesker, der bare ikke VIL indse at fedme er en spiseforstyrrelse, og at man er afhængig af maden, for at føle sig tryg og glad. Jeg kan bare tage mig sammen? Nej, gu' faen kan jeg ej, hvis jeg kunne det, tror i så ikke jeg HAVDE gjort det for længst  Er ved at   mig over alle de hellige køer, der snakker som de har forstand til