Ja hvor tidligt kommer jeres børn i dagpleje/vuggestue? Da mit arbejde foregår hjemme i stalden, er jeg jo priveligeret så jeg ikke behøver sende Oli i DP på et bestemt tidspunkt, alligevel synes jeg at han skal afsted når han er 6-7 mdr, både ofr at give mig lidt frihed, samt for at han ikke bliver hysterisk morsyg. Jeg havde ikke tænkt han partout skulle være der fuld tid, men evt. 2-3 dage om ugen i 4-5 timer eller noget i den dur... Hvad synes I?
oliver var 16 mrd, og han kom så sent afsted pga pladsmangel. daniella var 8 mrd, og det var pga at jeg trænkte til at komme igang med at arbejde igen, og fordi olivers DP fik en ledig plads
tjaa jeg synes 6 mdr. er tidligt, men hvis man ikke har andet valg så er der jo ikke noget at gøre ved det. Mine drenge var 1 år da de startede, og jeg synes da ikke det gjorde noget at de var lidt meget mor syge  Men det bliver jo sværere og sværere at ha de små med i stalden. Amalie bliver 8 mdr når hun skal starte, det synes jeg også er tidligt, men min skole starter der og jeg er også allerede ved at blive sindsyg af ar gå hjemme 
synes jeg at 6-7 måneder er alt alt for tidligt - men, hvis både du og han er klar, ja, så er der vel ingen problemer i det? Ida kom i DP da hun var 11 måneder gammel, mest af den årsag at jeg selvfølgelig skulle tilbage på arbejde (hvilket jeg så ikke kom alligevel), men også fordi at der var hun klar til at der skulle ske noget mere end at glo på sin mor. Vi havde ingen problemer overhovedet med at køre hende ind i DP - hun hyggede sig og nød det  Jeg har bedt om DP plads til Viktor fra han er 10 måneder - for jeg skal bruge lidt seriøs tid på at finde mig et nyt arbejde (Min gamle arb plads eksisterer ikke mere) Og så har jeg god tid til at køre ham ind som jeg selv vil have det, så han kan få en stille og rolig opstart.. Så for mig går grænsen altså ved 10 måneder, og det synes jeg faktisk også er lidt tidligt, men, man må jo se på sig selv og sit barn, og vide om det er nu 
Alexander var 13 måneder, da han startede i vuggetsue - Hvilket var meget passende. Laura bliver kun 10 1/2 måned - Hvilket jeg synes er tidligt.! Bevares - Jeg trænger i den grad til at komme ud igen, men de er jo dog små så kort tid. Kan bedst lide, at aflevere et barn som kan spise, drikke og bevæge sig rundt selv. ( Og syntes nu, at det er optimalt, om man kan lære det af sin mor ). Men der er jo intet facit - Man skal vel bare gøre, hvad man føler for.. ( Har netop helt bevidst ikke forlænget denne barsel, da jeg efter 2 * barsel i rap, trænger til at se voksne igen   ) VH Anja.
Jeg ser ingen problemer i, at aflevere ved 6-7 måneders alderen sålænge det kun er et par gange om ugen i et par timer -det vil være godt for barnet at komme lidt ud og blive stimuleret...  Jasmin skal i vuggestue om et par uger når hun er 8 måneder -hvilket jeg bestemt ikke synes er tidligt!! Hun skal kun være der 5 timer om dagen - da min mands og mit arbejde hænger meget godt sammen...  Min holdning til mor- og farsyge, er at det ikke er særligt godt for barnet, da det på den måde viser at være utryg ved andre mennesker -og det kan da ikke være det man skal lære sit barn 
Jeg skal overhovedet ikke gøre mig klog på børnepsykologi, og ej heller ønsker jeg, at lave en større "emne" ud af dette.. Men "morsyge" er det ikke bare en fase - Som er helt naturlig? Ja, jeg ser altså intet problem i dette - Snarere tværtimod. ??? VH Anja.
Jeg skrev forkert - Sebastian var 8½ mdr, da han kom i dagpleje. Han kom afsted der, da jeg fik tilbudt drømmejobbet, og samtidig virkede det, som om han kedede sig godt og grundigt hjemme hos mig. Han havde ikke på det tidspunkt udviklet den store fremmed-angst og samtidig er han utroligt udadvendt, så derfor gik det aldeles smertefrit med at køre ham ind - og han eeelsker hver dag at være sammen med de andre unger som er nogenlunde jævnalderende med ham. Et barn i den alder er jo ikke totalt hjælpeløst, så jeg synes på ingen måder, at det er synd - hvis barnet altså også rent mentalt er klar. Sebastian havde lige netop lært at kravle og kunne spise det meste mad, så han gav ikke vores dagplejemor det store ekstra arbejde.
magnus startede direkte i børnehave, som 3 årig. Det var en stor fejl, for han var næsten et halvt år om at falde til. Det gik meget nemmere for hans lillebror, der startede i dagpleje som et års. Lille viktorkommer til at starte som 10 mdr´'s men ikke så mange timer. Det er hårdt at aflevere dem, måske især for os mødre, end for barnet 
tidlig, min datter er fra før barselen blev forlænget til et år, så det var i dagpleje som 6 mdr, og det har bare fungeret super. Og hvis det er en kun er et pargange og få timer af gange så syntes jeg da bestemt du skal gøre det. Jannie
Jeg tror at man kan mærke når ens barn er klar til at komme i dagpleje. Min søn er lige startet 1 jan. lidt over 9 mdr gammel og HAN trængte virkelig til at komme ud. Han var sur og tvær når vi var hjemme, kunne ikke komme nogen vegne og var bestemt ikke interesseret i sit legetøj (selvom julemanden havde givet mange nye ting) Han ville hellere være ALLE andre steder i huset, selvom han ikke kunne kravle, men møve sig frem. Jeg var ved at køre sur i det, for han var sur hele dagen. Jeg prøvede at være positiv og ikke lade hans humør smitte af og prøvede at stimulerer ham med sanglege og "gymnastik", men ligemeget hvor psykologisk jeg var, lige lidt hjalp det. Efter han er startet i dagpleje er han fuldstændig livet op og blevet en glad lille dreng, der efter 1 par dage kunne kravle og rejse sig op af ting. Jeg har ikke afleveret et barn der har været ked af det og han har slet ikke grædt hos DP endnu, så det er bare en mors drøm:o) Han elsker at der sker noget og der er andre børn som han kan observere og efterligne. Det er et meget svært spørgsmål. Nogen de kan allerede være klar ved 6 mdr.s alderen og andre først ved 10. Jeg tror du har bedst ved at bedømme om det er tidligt eller ej, udfra Olivers trivsel og udvikling. Jeg giver "anja1420" helt ret i at "mor-farsyge" er en fase som de fleste børn er i gennem mere eller mindre. Så at holde ham længere hjemme burde være et spørgsmål om din egen fornemmelse. Kan du mærke om han keder sig, mangler han udfordringer eller er han tilfreds nok. Hvordan er han med de andre børn i mødregruppen hvis du er i en? Har han angst eller VIL han gerne de andre børn (selvom der måske er større aldersforskel i en DP,men det ser jeg blot som en fordel at de IKKE har nogenlunde samme alder.)...Det kan man jo lige overveje... Da min lillesøster for 15 år siden skulle i DP, der var barselsorloven vist kun ½ år eller måske mindre (I må ikke hænge mig op på det), men der kom de fleste jo i vuggestue/DP da de var 6 mdr. og jeg tror bestemt ikke at det har den store betydning for de fleste mennesker idag. Så gør hvad du synes er rigtigt for ham, men hvis du ikke føler at han er klar, så vent 1 måneds tid (der sker meget på 1 måned) når du nu har mulighed for det. Og så se om han begynder at kede sig hjemme osv. Jeg håber at du finder frem til den løsning der passer på Oliver. Held og lykke.
førhen da min ældste var lille havde vi kun 24 ugers barsel, det er jo så lavet om da man har fundet ud af at det var alt for tidligt at sende så små børn ud.. min mening er at en baby på kun 6 mdr er alt for lille til at komme ud i fremmede hænder, en baby er efter min mening ikke klar til at komme ud - de har brug for det trygge hjemme hos sin mor eller far. Når man så er nødt til at sende dem afsted, så mener jeg de bør være omkring et års tid, da de jo der er meget mere sociale end en på 6 mdr. Det helt optimale for mig, er at de først kommer ud når moderen skal i arbejde, og ikke bare fordi hun skal have lidt fri.. fri for sit barn... hrmf.. ikke at det er det du skal overhovedet... , men det kender jeg flere som praktiserer... Mette
den overbevisning at man godt kan have et liv selvom man tilfældigvis har født et barn, i en alder af 26 har jeg altså ikke tænkt mig at ende som mange gør, sælger hesten, dropper interesserne, vennerene og sidder hjemme og glor dagen lang, når så ungen er blevet større går det ligepludselig op for dem at de smed det hele væk. Tit, når man snakker heste, komme mange mødre med den der : "nå ja jeg har også redet meget og haft hest og bla bla" når man så spørger hvorfor de stoppede er svaret altid ens: "jaaae så fik jeg børn og såååe"... Jesus, man KAN da godt foretage sig andre ting selvom man har et barn. Og JEG synes det er HELT iorden at man efter graviditet og 6 mdr bundet på hænder og fødder, tager sig muligheden for at pleje sig selv lidt også. Jeg er da også nået til den konklusion at hvis jeg stadig føler for at Oli skal afsted når han er 6 mdr, ja så kommer han det. jeg tror mange mødre opbygger en ambivalent følelse til deres børn fordi de opgiver alt, det ville JEG ihvertfald gøre hvis det eneste dagene gik ud på var at passe min søn. Opfat nu ikke det her som at jeg er ligeglad med Oli for det er jeg bestemt ikke, men jeg er heller ikke ligeglad med mig selv. og vil nødigt ende som den mor der gennem barnet er nød til at udleve sine egne drømme fordi hun aldrig selv gjorde noget ved det.
Ja jeg ligner et ? Hvorfor pokker sende sine børn i DP, inden barsel er overstået.. ??? Barselorloven er da netop forlænget så meget, for at de små poder IKKE skal afsted for tidligt... Herligt Nyd dog, at have din søn hjemme, mens han er lille, så må stalden passes af en anden.. For hvis du bare vidste allerede nu, hvor hurtigt din søn er om, at komme og sige: "Hejsa, jeg flytter hjemmefra nu..!" Så ville du simpelthen søge alle de forældreorlover du overhovedet kan..   
Kan godt følge, at man skal huske sig selv.. Den fælde falder jeg også somme tider i.. For syntes også, det er lidt komisk, når poderne får lækkert nyt tøj, selvfølgelig bliver klippet regelmæssigt, besøger tandplejen som de skal, får den bedste flyverdragt, de bedste sko etc etc.. Og hov - Der står en "udslidt" mor bag. ( Ofte mig selv   ) ER derfor nu begyndt at bruge penge på MIG, og vil begynde at bruge barnepige - Med ( næsten ) god samvittighed, så mor får lidt andet input, og dermed er en gladere mor. Når det er sagt, så vil jeg aldrig aldrig kunne forstå en 6 måneders baby´s behov for dagpleje. Mener bestemt det er moderens behov - Og det er så reelt nok. Så gavner det jo også barnet. Tror nu ikke de tager skade på nogen måde. Men sådan er vi jo så forskellige. Syntes det var mærkeligt, at sende min 1 1/2 års i vuggestue, da min barsel startede. Underligt at gå hjemme - Og så skal nogen andre passe min søn.. Så han havde mange fridage - Men bestemt også dage, hvor han skulle ned og lege med andre børn, jeg skulle drikke kaffe med en veninde, nyde min nyfødte " i fred " etc.. VH Anja.
nu er Knirke blevet 6 uger gammel og så småt er vi ved at have en rytme eller det vil sige fra kl ca 22 til kl 07 har vi sådan cirka en rytme. Han har nu fundet ud af at når lyset er slukket ja så bliver der ikke leget med og der sker heller ikke noget spændend esom er værd at ligge og kigge længe efter. Han vågner næsten altid omkring kl 2.30-3.00 og vil have mad og igen ved omkring 5 tiden hvor han så igen får lidt mad, herefter falder han mere eller mindre isøvn indtil kl 7 (vågner han før får han altså lov til at puldre og snakke med sig selv til kl 7, medmindre der er noget galt selvfølgelig) han bliver skiftet uanset hvad første gang han vågner, altså kl ved 3 ´tiden og ellers bliver han kun skiftet hvis der er afføring eller han har tisset igennem. så langt så godt    han har fra starten af ligget i vores seng, da vi ellers ikke har kunne få ham til at sove ret længe af gangen. ( min sp har sagt at det først er fra 4-5 mdr alderen at det bliver en dårlig vane, men at det nu handler om at han har brug for nærværd og tryghed) vi har snakket om at hvis alt fortsætter med at gå så godt vil vi flytte ham over i hans egen tremmeseng når han bliver omkring 2 mdr(den står lige ved siden af vores og i forlængelse med vores seng, altså den ene side er pillet helt af) dels fordi jeg nogle gange komme til at vække ham i løbet af natten når jeg vender og drejer mig, og fordi han er begyndt at kunne "møve" sig ind mod midten hvilket giver os endnu mindre plads. lyder det helt skævt??? hvad gjorde i??? vi har snakket om at når han bliver omkring 6 mdr vil vi flytte ham ind på hans eget værelse som ligger lige ved siden af vores soveværelse. dette vil selvfølgelig først blive aktuelt når ikke jeg skal op så "mange" gange og amme. hvornår er det ca de kan "leve" uden at få mælk om natten (eller måske bare nøjes med en amning i løbet af natten...??? mange hilsner Mette og Frederik 6 uger
hjælpe med det måtte jeg desværre opgive.. med med den beslutning fik jeg så et barn der bare sov om natten.. Jonas sov også i vores seng den første 2 uger, men det fik jeg altså ikke meget søvn af, så han røg ret hurtigt over i liften og op i sin tremmeseng.. nu har jeg aldrig kunne finde ud af det med at amme i sengen så når han vågnede så stod jeg op og tog barn og lift med ind i stuen og så fik han mad og så tilbage i liften og ind i soveværelset.. men efter 6 uger opgav vi det med amning da han simpelthen ikke sov godt nok pga. sult.. og efter ca. 14 dage med MME så sov han hele natten, men han begyndte at "knirke" 1½ time før han vågnede og det betød så at jeg ikke sov der og så besluttede vi at flytte ham ind på sit eget værelse og det er gået super fint, ingen problemer i det. Så jeg synes godt du kan flytte ham over i sin egen seng nu det er bedre at i alle får jeg noget søvn. Tina
Her i huset er vi en lille smule heldig med Kristian. Han er 8 uger i morgen, og de sidste to uger har jeg ammet ham ved halv elleve tiden, så bliver han puttet i sin lift, ind og stå ved siden af vores seng ...og 1-2-3 vupti så vågner han først mellem 6 og 7 om morgen. Dejligt... Men ellers vil jeg sige at det er meget meget forskelligt. Med den "store" gik der vildt lang tid, mener han var omkring et halvt år, før han ikke fik mad om natten. Han er 17 mdr. nu, og han vågner stadig om natten. Mht at sove i sin seng, så kom Rasmus ind i sin seng på sit eget værelse, da han var 4 mdr. Indtil da sov han i sin lift ved siden af os. Han kunne så også være i sin lift længe da han ikke var så stor da han blev født. Med nr. 2 så kommer han ind i sin seng på sit værelse lige så snart han ikke kan være i liften længere. Da han så heller ikke får mad om natten (hvis det vel at mærke fortsætter) så er der jo heller ikke nogen problemer i det.
...6 måneder kan man forvente, at de sover igennem. Når SP siger "sove igennem", så mener hun 6 timer eller derover.  Mine to "store" har sovet igennem i deres egen seng fra de var 6 måneder, hvor de blev vænnet fra. Indtil da sov de i sengen hos mig. Silje er 4 måneder og hun sover (når hun altså ikke lige har en vågen nat, som hun har haft de sidste 2 nætter!), i sin egen seng ved siden af vores. Vi putter hende i hendes egen seng ved 22-23-00-tiden og der sover hun så til om morgenen/formiddagen - nogengange helt til klokken 11. Uden at vågne! Og hun er brystbarn! Jeg fatter det ikke, men jeg sætter stor pris på det.  Så tjah...uanset hvad sp og andre siger, så gør det, der fungerer for jer. Fungerer det bedst at baby bliver i sengen hos jer om natten, så gør det. Ingen af de to af mine var svære at vænne til at sove alene. det tog to nætter - og der var ikke ret meget gråd eller noget. De affandt sig bare med at sådan var det så nu.  Så lyt til dig selv og hvad du synes.  Camilla
Ja ligeså mange som der er mennesker til. Marius starter i dagpleje d. 1 februar, der er han 7 måender. Jeg ville da rigtig gerne gå hjemme med ham til han var 1 år eller længere, men det kan ikke lade sig gøre. Jeg skal færdiggøre mit studie som sygeoplejerske, og jeg bliver færdig til Juni. Jeg får su mens jeg går hjemme, det er der ikke mange penge i, så økonomien spilelr en rolle for os. Samtidig starter der kun semestre op 1. februar og 1. september, og der er alt for lang tid til september, så bliver jeg jo først sygepelejrske om et år. Jeg har valgt at forkusere på de gode ting ved Marius starter i dagpleje nu: Han er ikke bange for fremmede. Han vil elske at se på de andre børn Han bliver hurtig til at kravle osv. han vil suge til sig fra de andre børn Han vil ikke skrige når jeg afleverer ham, godt for mit hjerte.. Han er glad bare der er en kærlig person omkring ham. Vi har mødt vores dagplejer, hun er bare alletiders, lige efter mit hoved. Kunne jeg have gået længere hjemme, men nu kan det ikke være anderledes. Jeg har det ok med det, men Marius vil ikke komme til at have lange dage i dagplejen. Jeg vil sørge for at han ikke får længere dage end ca. 5 timer, men selvfølgelig indpasse det med hans middagslur, den skal han da ha lov at sove inden han kommer hjem hvis det passer ind i krammet. Så selvom alle jeres indlæg fik mig til at føle mig som en dårlig mor, så synes jeg det er det rigtige vi har vlagt, og jeg ved vi vil trives med det. Trods Marius unge alder, er han klar til at være omgivet af andre børn.
Sådan var det heller ikke ment!! Og havde faktisk nok taget samme beslutning, hvis jeg stod i samme situation. - Og du har ret i alle de plusser du nævner! Tror da faktisk også, det er mindre "tragisk" at starte som 7 måneder end 13 måneder ( Alexander var da svær at køre ind ). Skal man tilbage til et "vigtigt" job, en uddannelse der betyder meget for en, bliver mor tosset af at gå hjemme, eller hænger økonomien bare ikke sammen.. Jamen så er det jo sådan. Man skal da gøre, hvad der virker for en.. Og ens familie og situation. VH Anja.
Marlene: Hvordan kan du sige, at vi alle får dig til at føle dig som en dårlig mor??? Der er da netop flere, der forsvarer det at sende sit barn tidligt i DP og mange, der skriver, at det netop er forskelligt fra familie til familie, hvornår det rigtige tidspunkt er. Jeg tror da ikke, at der er nogen herinde, der vil stemple dig som dårlig en dårlig mor - jeg kan slet ikke forstå, hvorfor du føler, at du er det???
diskutere, hvornår det er for tidligt, og om man skal bruge 1 års barselsorlov (hvor en ret stor del af året jo rent faktisk foregår på dagpengetakst, så "rigtig" barselsorlov er det jo altså ikke). Desuden vælger man jo selv, hvor lang barselsorloven skal være, man behøver ikke tage hele året på én gang. Men nu kommer jeg lige med et indspark alligevel, da jeg jo har været en   mor og sendt mit barn   tidligt afsted. Nogle mennesker har det godt med at gå hjemme, og for dem er det guld værd, at nogen har fundet ud af, at et helt år på barsel skal være en mulighed. Andre mennesker har brug for at komme hjemmefra og koble af (heriblandt undertegnede), og jeg kan altså ikke forstå, at man så   føle sig som en dårlig mor af den årsag, bare fordi andre har det anderledes. Min datter begyndte så småt i dagpleje, da hun var 5½ måned. Da hun var 6 mdr. var min barselsorlov med fuld løn nemlig slut. Jeg trængte i dén grad til at komme på arbejde i stedet for at gå hjemme og tusse rundt, og min datter, mente jeg, havde godt af at komme ud blandt andre børn, fordi hun jo altid var helt alene sammen med mig. Det kan da ikke være sundt for nogen  I starten var hun kun afsted en time eller to, da hun blev lidt ældre i længere tid, men hun sov i flere måneder det meste af tiden, hun var afsted; afsted kl. 7, en formiddagslur fra 8-10, en middagslur fra 12-14; dvs. i alt 3 vågne timer. Det har været en kæmpe fordel, at hun er startet så tidligt. Der har aldrig været bøvl, når vi har afleveret hende (jo, da hun for første gang skulle i gæstepleje som næsten 1-årig), og ellers aldrig. Desuden er hun meget tæt knyttet til sin dagplejemor, og hun elsker hende bare - så når hun ser hende, lyser hendes ansigt op, næsten som når hun ser mig eller sin far - og det   da ikke være en dårlig ting???
Min datter var 9 mdr og det synes jeg var alt, aaalt for tidligt, men det skyldtes en masse personlige årsager, som fx. at min arbejdsgiver ikke ville give 1 års barsel selvom jeg havde krav på det.
Jeg vil lige tilføje, at jeg bestemt ikke synes at man er en dårlig mor fordi man sender sit barn afsted i dagpleje når de er 6-7 mdr. Og som Lykke siger, skal man jo ikke droppe alt andet fordi man bliver mor. Jeg solgte heller ikke min hest fordi jeg fødte et barn. Var hun ikke aflivet, havde jeg da stadig haft hest den dag idag, for det er da vigtigt også at holde fast i det der er ud over barnet. Lykke: Jeg synes da at det lyder som en fin ide at sende Oliver afsted nogle gange om ugen. Han har da også kun godt af at lære at der er en alm hverdag. Og det gør da også at han ikke bliver alt for mor-syg (kan man da håbe  ) Har aldrig oplevet at Denniz har været ked af det når jeg afleverer ham. Han har slet ikke tid til at sige farvel, før han er drønet ind på legeværelset. Og det er ligemeget om det er hos dagplejeren eller gæstedagplejeren...
Mikkel skal starte i dp den 1 marts og han fylder 1 år den 24 marts (som tiden dog flyver afsted), så han bliver lidt over 11 mdr når han starter! Jeg vil ikke gøre mig til dommer over om det andre folk gør er korrekt, jeg ville bare aldrig kunne aflever ham som 6-7 mdr, jeg har nydt at gå hjemme sammen med ham og se ham vokse, men nu kan jeg godt mærke at vi begge trænger til at der skal ske noget mere!
,,,at et 6 måneders barn har "behov" for at der skal ske noget andet end bare at være hjemme hos mor - den holder ikke.   Børn har ikke noget socialt behov i forhold til andre børn før de er omkring 1½-2 år. At de så inden da synes det er enormt spændende at kigge på andre børn - det har ikke noget med behov at gøre. De har heller ikke behov for at se fjernsyn, selvom rigtig mange babyer elsker at se på alle farverne og bevægelserne på skærmen.  Hvorvidt det er rigtigt eller forkert at sende sit barn i dagpleje, når det er 6 måneder, det kan man kun selv afgøre. Men man skal ikke gøre det for barnets skyld. Og argumentet med at det er nemmere at aflevere en 6 måneders end end 13 måneders er også lidt noget vrøvl, for det kommer helt an på hvilket barn man står med. Hos vores DP er der en pige på 7 måneder, som græder hele dagen fordi hun savner sin mor. Der er også en 7 måneders pige, der fint accepterer at blive afleveret. Nogen børn har større behov for tryghed end andre og sådan er det bare. Og de børn, der har et stort behov for at finde tryghed og være sammen med mor, dem gør man absolut ikke en tjeneste ved at sende dem i dagpleje som 6-7 måneders.  Jeg har nydt at gå hjemme med mine. Og har fint formået at have et liv samtidig med at jeg er mor. Men min mand er selvfølgelig også meget god til at hjælpe til og til at sørge for, at jeg også får den tid, jeg har brug for - eks. til ridning eller hundetræning.  Men nu skal jeg snart afsted på job - når Silje er 6½ måned gammel. Og så skal far hjem og tage den sidste orlov. Jeg gruer for at skulle afsted og sige farvel til ungerne og vide, at Richard er hjemme til at se de første kravl og de første skridt og han får alle de daglige oplevelser med ungerne - og jeg går glip af det!   De bliver så hurtigt store og man går i forvejen glip af så meget, så hvorfor man vælger at sende sine børn afsted hvis man har mulighed for at have dem hjemme lidt endnu - det forstår jeg ikke. men det behøver jeg jo heller ikke.   Vi gør hver især hvad der føles rigtigt for os.  Du spørger hvad vi synes...jeg synes, at det ville være for tidligt for mig at sende mine børn afsted. Jeg vil gøre alt hvad jeg kan for at de ikke skal afsted før de er 1 år. Hvad der er rigtigt for dig kan du kun selv svare på.  Camilla
hej hvilken mad får jeres 5 mdr gammel baby??   Amanda får risgrød og hirsegrød. af grønsager får hun.. gulerødder brocholi og blomkål. frugt.. æblemos pærermos og banan... hvad giver i.??? og hvornår kan man starte, med øllebrød og havergrød.?? HILSEN LOUISE.
Hej Louise Når Amnada nu er fem måneder så er det fint med ris-, hirse-, og evt majsgrød, de må også få boghvede, men det skal koge ret lang tid. Hun må også gerne få kartofler. Når hun bliver 6 måneder må hun begynde at få øllebrød og harvergrød, altså de grødformer som indeholder gluten.
Frederik får også risgrød, og så gulerødder, kartofler og frugtmos. Sorry men nu spørg jeg måske lidt dumt, men er det ikke noget med man ikke må give babyer grønne grøntsager?? Knus Mette
... De må gerne få grønne grønsager... her tænker jeg på broccoli. Har fået sådan et fint skema fra min shpl om, hvad hun må få og der står: mos tilberedt af kartofler, gulerødder, broccoli, blomkål, persillerod, selleri eller pastinak.
Ja jeg var bare lidt i tvivl med de der "grønne" grøntsager.   kh mette
Eller depression i det hele taget? (Ved ikke hvor længe man kæder det som en fødselsdepression?) Har du haft det - eller kender nogen? Hvordan reagerede du/de - og hvad gjorde du/de ved det?
Mit ar er stadig "irriterende". Det gør ikke ondt længere, men gjorde det længe. Kommer trussekanten til at sidde på det, er det nærmest uudholdeligt. Det er rødt og grimt, men ser ud til at det går den rigtige vej. Og så kan det stadig klø helt utåleligt. Mit snit blev så også lukket lidt kluntet, idet de fik lagt de to kanter ind over hinanden. Jeg fik også betændelse inden min egen læge kunne fjerne de sidste klips, så netop de otte klipsehuller er tydelige stadig, mens de andre er væk - uf! Mvh. Lotte_L
Tager det virkelig 7 år? Det var der dælme godt nogen der måtte have fortalt mig inden jeg gik med til at KS nok var det bedste for mit vedkommende! Mvh. Lotte_L
...Ja, det er sådan nogle hyggestunder, der gør det skønt at være mor!  Men så ved du jo hvad du må gøre...køb et løst skørt til at tage på, når hun har den anden på!  Heldigvis er Birka så ukompliceret, at hun bare gerne vil have joggingdragt på. Hun synes gymnastikdragt er for koldt - selvom hun også har strømpebukser på.   Så hun har sin joggingdragt og hun elsker at gå til gymnastik.  Til gengæld så har hun lige bedyret, at hendes nye regntøj SKAL være grønt og lyserødt! *gisp* hvor finder man lige det?! Heldigvis ved jeg, at Abeko har lavet regntøj i præcis den kombination, så det var jo heldigt.  Camilla
...Synes det var godt "reageret"... bare du så ikke får det ligesom mig. -Jeg er sådan set god til at være konsekvent, men så bagefter, f.eks efter en situation som du selv nævner der, så får jeg dårlig samvittighed, og tvivlen kommer nagende   . Himmelfjer, jeg ved også at "Name it" laver regntøj i den farve kombination.
Kender alt for godt de der situationer, hvor man er ved at trække sig selv i håret fordi "ungen" er umulig  Bagefter føler man sig som verdens dårligste mor og har bare lyst til at skrue tiden tilbage. Har dog efterhånden indset, at når man er konsekvent et par gange i træk om den samme ting, så stopper skaberiet helt af sig selv, fordi poden finder ud af, at det her mener hun sku nok alvorligt, hende den gamle   og det nytter altså ikke at skabe sig. Vi har da stadig mange situationer, men de bliver løst hen ad vejen og man er altså nødt til at stå fast, selvom det gør ondt indeni når barnet er dybt ulykkeligt. Den der med "at mine arme er faldet af" når der skal spises, plejer vi at løse med, "at det var da ærgerligt, for det smager ellers vildt godt det her mad". Det plejer at sætte gang i spisningen selv efter ca 5 min muggen i krogen 
Uha, hvor er jeg bekymret for mit lille pus som skal starte i dp 1 marts! Mikkel plejer at sove ca kl 9, hvor han sover 2-2 1/2 time og igen ca kl 14.30, hvor han sover ca 1 1/2 time! Nu har jeg så hørt at hos dp skal alle sove fra 12-14, jeg kan godt forstå at "hun" gerne vil have at de sover samtidig så hun også kan få en pause! Men mellem 12-14 er jo der han normalt er vågen   og han kan ikke vente med at komme ud og sove til kl 12, han er jo død træt kl 9!!! Hvis han så kun skal sove 1 gang om dagen og være vågen fra kl 14, så skal han jo i seng kl 17 og det vil da være lidt ærgeligt når vi først har fri kl 16  Hvordan sover jeres børn hos dp? Håber jeg på et tidspunkt kan grine af at jeg var så bekymret 
jeg tror ikke du skal bekymre dig, inden du starter indkøring så har du et indtroduktionsmøde med din kommende DP mor, der taler i bla. om hans spise og sovevaner og jeg kan ikke forestille mig at der ikke vil bllive taget hensyn til det i starten. Så vil hun stille og roligt flytte hans sovetidspunkt så det kommer til at passe med de andres. Da Mathias (5 år) startede i DP som lige knap 9 mdr. sov han også formiddagslur og det gjorde han til han var godt over 1 år, han var som regel træt lige efter han var belvet afleveret kl. 9 og sov så 30-45 min og så igen fra 12 og til han vågnede nogen gange først når jeg hentede ham 15.45 men det var vist først da han droppede formiddagsluren   5 år er længe siden  Fordelen som jeg ser det er jo netop at DP har større mulighed for at tilpassse sig det enkelte barns behov på bla. soveområdet, så vær helt rolig det skal nok gå rigtig fint og Mikkel skal nok få sin skønhedssøvn, mvh Jeanne
...For hvordan det hele skulle gå i DP, inkl. sovetider. Vi var enormt heldige, for Malin kom i gruppe med 3 andre børn, som var ligeså gammel som hende, og defor havde de også brug for formiddags lur og eftermiddagslur... ligesom hende. Med hensyn til din Mikkel, så er der jo godt en mdr. til start, og han kan jo nå at ændre sovevaner i mellemtiden... de får jo brug for lidt mindre søvn omkring 1 års alderen... det gjorde Malin i hvert fald. Hvis han stadig sover på de tidspunkter, så kan jeg da slet ikke forestille mig andet, end at DP tager hensyn til det. -Stille og roligt vil hun begynde at strække hans formiddagslur så han inden længe først sover til middag. -Og du kan jo snakke med hende om, at han skal have lov at sove så længe han vil om eftermiddagen, så I også får noget ud af ham når I har hentet ham. Jeg tror ikke du skal bekymre dig så meget... mon ikke han stille og roligt ændre sine sovevaner i takt med han bliver ældre? Men snak med DP om det til jeres møde... evt. også til det møde hvor en kontaktperson fra kommunen er med (Det bruger vi i denne her kommune). Held og lykke.
Da vi skulle ha dp til Tobias, fik vi en tilbudt vi var ude og hilse på, der skulle alle unger også sove på et bestemt tidspunkt, det var ikke hele grunden men en del af den til at jeg sagde nej tak. Den næste vi ik tilbudt, lagde hun børnene efter frokosten, var de ikke trætte fik de lov at lege lidt inden - der sov alle ikke på samme tid  Som regel går det jo fint, børnene finder ud af det  så det skal du ikke bekymrer dig om.. held og lykke
Jeg tænkte også det samme ang. Tera da hun startede og heldigvis var min dp så forstående at hun lod Tera sove som hun var vant til, indtil hun var klar til kun at sove en gang dagligt. Nu sover hun 1 x dagligt, hører til "en af de store" og få selvfølgelig lov at vågne selv om eftermiddagen. De små sover 2 x dagl.
er der to "store" (her inkl. min Jeppe) og to "små" børn. De små sover stadig formiddagssøvn mens de store nøjes med middagssøvnen. Den ene af de store er tilmed kun vant til at sove inde, så hun får en madras i legerummet mens de andre er ude i barnevognen. Det giver da lidt problemer, hvis en af de andre vågner tidligt, for så kan de jo risikere at vække hende der sover, hvis der bliver for meget tumult i huset - men det er da ikke sådan at DP af den grund har forlangt at pigen skal lære at sove i barnevogn. Jeg tror de fleste dagplejere tager hensyn til børnenes individuelle behov - de har jo netop individuelle behov og er ikke små robotter. Jeg tror ikke, at du skal være så bekymret. MVH Tanja
Sebastians sovetider passede også rigtig dårlig med dagplejens, da han startede - men lurene blev også lige så stille flyttet, så de kom til at psse med de andre børn. Vi fulgte selvfølgelig trop derhjemme, og det tog faktisk ikke lang tid, før hans sovevaner var ændret både ude og hjemme.
... fik en fødselsdepression... hun kom til psykolog en del gange, fik lykkepiller og har det i dag godt. Hun havde desværre været depressiv et stykke tid inden hun fik hjælp, så derfor tog det også lidt længere tid for hende at komme på rette "kurs" igen... Hele forløbet tog voldsomt på min bror mht. til deres forhold og hans arbejde m.m. For hende hjalp det rigtig meget at komme på arbejde igen... Hele familien vidste at der var noget galt, men det blev næsten værre af at vi tilbød vores hjælp   så det var ret hårdt at se på fra sidelinien...  Mere ved jeg ikke om det...
Min svigerinde fik en dep. efter fødsel. Hun blev indlagt på psykiatrisk afdeling og medicineret voldsomt. Min bror blev pludselig enefar til en baby på ti dage hvor han også skulle finde tid til at besøge sin stakkels kone som jo var indlagt og ikke ønskede at se sin søn. Min bror klarede det flot, han sad i bar overkrop og gav flaske, for at den lille skulle have "nærkontakt" under fodring. Min nevø blev et år i oktober, og min svigerinde er da meget gladere men også stadig dopet af medicin stakkels pige).Hvis du vil vide mere så skriv en PB til mig. tanja
jeg ved i hvert fald så meget, at hvis du er i tvivl om du har en fødselsdepression, så skal du gøre noget ved det. Start med at kontakte din læge, som kan hjælpe dig med et videre forløb. Jeg har selv nogen psykiske problemer, som sandsynligvis stammer fra min tid som spædbarn med en mor som slet ikke ville have kontakt med mig. Håber du snart kommer oven på igen.
gik ned med en fødselsdag depression små 10 dage efter hun havde født en lille pige. Hun tog hjem dagen efter fødselen (det var hendes første) fordi hun ikke magtede støjen på barselsgangen. Var hjemme og besøge hende 3 dage efter fødslen og hun var ikke sig selv - og var grædefærdig specielt når hun skulle amme og have barnet helt tæt på.. Men jeg tænkte ikke videre over det.. Efter nogle dage hørte jeg at hun bare havde det rigtig skidt og egentlig ikke rigtig ønskede at være sammen med barnet. Hun var helt ligeglad, barnet kunne ligge og skrige om natten - og det var hendes kæreste der måtte træde til hver nat. Da barnet var 14 dage søgte de hjælp - her i Aalborg er der sådan en team der rykker ud i hjemmet og snakker med mor og far flere gange og hvis det er nødvendigt bliver der iværksat foranstaltninger. Det tog hende noget tid at komme over hendes fødsels depression men som hun selv sagde så hjalp det meget at få hjælp. Hun var flov over hun ikke ønskede sit længe ventet barn... Som Stine skriver så søg hjælp - også selvom du bare er i tvivl..!
en snak med min læge... Tak fordi i skrev. Ps. Vil GERNE mine børn    Hvis der er flere der har haft en depression - hører jeg stadig gerne 
en depression efter at jeg fik daniella... tonny mener at jeg allerede havde en lille efter oliver... Jeg sad derhjemme på sofaen hele dagen, lavede ingen ting, sagde folk noget til mig, snerrede jeg af dem, og græd over ingenting... jeg føler selv at jeg passede daniella til tiptop, men må da nok indrømme nu at jeg ikke legede med hende osv, hvilket jeg fortryder den dag idag, men selvfølge ikke kan ændre. Jeg fik øjnene op for at det var en depression, og begyndte at komme ud og være mere social, det hjalp en del... Jeg begyndte tilsidst at ryge igen (var stoppet i et år), og det føler jeg at det tog det sidste... jeg har stadig lidt, men kan overkomme det nu.
Jeg tror jeg havde en mindre fødselsdepression -eller "baby blues" der varede lidt længere tid end normalt...  Ikke fordi jeg ikke gad min baby eller forandrede mig overfor andre, men jeg følte mig pludselig ernormt låst fast, blev i tvivl om jeg i det hele taget var klar, var trist og vidste ikke rigtig hvorfor osv. Det gik over da jeg tog mig selv i nakken og begyndte at se på alt det positive jeg har  Hvordan har du det Christel og hvorfor tror du at du har en depression??
Skynd dig til lægen, hvis du har mistanke om det. Jeg havde en fd med Janek og var faktisk ikke selv klar over det, jeg fandt først ud af det, da det gik væk - da var han 2 1/2 år. Jeg ville ham også og jeg syntes også at jeg elskede ham, men jeg var aldrig rigtig glad ( du ved sådan lykkelig ) Jeg var MEGET træt og tabte mig rigtig meget. Da min fd forsvandt - gik det bare op for mig, at det havde været derfor, jeg havde haft det som jeg havde det. Og det var en kæmpe befrielse. Da vi skulle have nr 2 barn, var jeg meget ærlig over for læge,venner og alle andre - også fordi man ofte ikke selv er klar over, at man er blevet ramt af en fd. Men der skete intet med Nadja og hvor ville jeg idag, ønske at jeg havde vist at det var en fd dengang med Janek. Der er ingen grund til at gå rundt og være ked eller deprimeret, når der er så gode muligheder for hjælp. Mange varme tanker Pia
Jeg behøver vist ikke sige så meget - du ved det jo Vil bare sige at jeg tænker på dig, og synes du er en pragtfuld mor (og person) som klarer tingene godt. Jeg er bare ked af at du ikke har det godt. Håber vi ses næste lørdag så du kan få et kram 
Hvordan jeg har det...Det er svært at sætte ord på synes jeg. Også derfor jeg havde brug for at høre andre hvordan de havde under en depression, fødsels eller ej. Jeg er bare nede med de ufede som jeg plejer at kalde det  Jeg er top træt, hele tiden, kørt ned både fysisk og psykisk synes jeg. Jeg har også svært ved at glædes over ting, har alt for let til tårer, over de mindste ting (det kan så også være glædestårer) tårer er der i hvert fald en del af - og jeg hader det som pesten. (Både den ene og den anden slags). Jeg har svært ved at se lyset - synes mit liv er sat fuldstændig på hold, meget mere end jeg nogensinde havde forestillet mig. Tanken om at være alene med begge børn samtidigt i så meget som en time, kan give mig ondt i maven en uge forinden  Jeg har meget svært ved at håndtere at ungerne græder. Det giver mig en kæmpe knude i maven, og spændings hovedpine blot at tænke på hvornår en af dem kammer over. Jeg har svært ved at slappe af, er fuldstændig spændt i kroppen døgnets 24 timer - og jo mere jeg fokuserer på at prøve at slappe af i kroppen og ikke mindst i maven, ja, jo mere spænder jeg tilsyneladende op... Mit hjem har for længst overskredet sidste holdbarhedsdato (min egen grænse for rod og skidt i krogene) og jeg kan bare ikke holde det ud. Jeg har ikke lyst til at se nogle mennesker, og jeg har mindst af alt lyst til at tage nogen steder hen - men alligevel så trænger jeg så inderligt til noget andet end de rådne 70 kvm vi 4 mennesker er stuvet sammen på   At vi så har 6 hektar sikkert skrup dejlig natur - ja, det kan jeg ærligt talt ikke bruge til en flyvende fis, for det er for fysisk krævende for mig at skubbe barnevognen rundt over stok og sten, når jeg nu er så træt så træt så træt. Sidst men ikke mindst, så er jeg ved at kaste op over at se mit´eget udbrændte og negative fjæs i spejlet - jeg ligner noget katten har slæbt med ind, tygget sig halvt igennem, og ørlet op midt i sofaen  Jeg aner bare ikke hvor jeg skal tage fat. Orker bare ikke at se min læge, for så at få følgende ord slasket i fjæset: " Ja Christel, men, det ER jo altså hårdt arbejde at få børn, især når man får dem så tæt på hinanden   Så nu må du nok se at stramme dig lidt an"... Bla bla blaaa - så fik jeg alligevel hældt lidt vand ud af ørerne... Men summa summarum - jeg har det ad helvedes til. Misforstå mig ikke - jeg knus elsker mine børn - men lige nu, ja, ærligt, så magter jeg dem bare ikke   ( er i KLAR over hvor hårdt det er at skrive/sige det???) Ja, så flyder tårerne igen... Jeg kunne nok skrive fra nu og til juleaften om hvordan jeg har det - men, jeg bliver simpelthen nødt til at gå i seng, for det er ikke til at vide om jeg får lov at sove 3 eller 8 timer i nat, og bliver natten som de sidste 38, ja, så er det nok nærmest de 3 timer 
Så mange af de følelser, du beskriver lyder nøjagtig som jeg havde det. Jeg kunne ikke overskue noget, var bare så træt så træt hele tiden, kunne ikke overskue at have mennesker på besøg,fordi jeg ikke kunne overskue og skulle rydde op og gøre det en lille smule "gæstevenligt" her i rodet, havde konstant dårlig samvittighed overfor hestene og var totalt anspændt og stresset over alle de ting jeg ikke nåede, fordi den smule overskud jeg havde blev brugt på Johanne. Jeg følte ikke at der var noget at glædes over og at mit liv var gået fuldstændig i stå og at jeg ikke havde min frihed længere - det var meget hårdt. Jeg græd også rigtig meget og følte mig skyldig over, at jeg ikke bare var super lykkelig hele tiden. KOm heller ikke nogen steder i laaang tid, kunne ikke finde overskuddet til at komme ud af døren med skrigende baby osv., det blev også uoverskueligt. Jeg kom næsten til at hade vores skønne hus, fordi det var det eneste, jeg så i så lang tid. Synes slet ikke, at jeg kunne se lyset nogen steder, jeg var også kørt ned pga alle de bekymringer, jeg havde gjort mig pga Johannes "kolik",hvilket jo også resulterede i, at jeg aldrig fik sovet max 3 sammenhængende timer og jeg ville bare helst at min mand var her hele tiden, kunne blive totalt stresset, hvis jeg skulle være alene med min lille skrigemaskine. Jeg ved ikke om du kan genkende noget af dette? Jeg troede selv at jeg havde en fødselsdep., og gik tilsidst helt ned med flaget, hvor jeg bare græd og græd. Min sp synes ikke at jeg virkede til at have en fødselsdep., da jeg gjorde alt for Johanne,og ikke havde problemer med at elske hende, at have hende tæt på mig fysisk og psykisk. Men det fik jeg det jo altså ikke bedre af. Fik en aftale med en super dygtig psykolog, som stillede følgende diagnose: stessbelastning med depressive tendenser. Som følge af alt for lidt søvn, alt for høje krav til mig selv om den perfekte mor, kone, hjem, hestemor, smart kvinde osv. - totalt urealistisk, når man har en lille baby med ondt i maven (som du jo også kender til). Jeg havde så gjort det hele meget værre ved at isolere mig sådan, for det er netop i de sociale voksne sammenhænge, jeg skulle hente mit overskud. Jeg har lært meget om mig selv og mine alt for høje krav, det hjalp også at min psykolog sagde, at jeg nok ville have fået dette stress uden en fødsel, men at den omvæltning har fremskyndet det helt vildt. Hun sagde at hun fik rigtig mange på vores alder ind med stress/dep. fordi vi har så høje krav til karriere, morderskab, bo bedre hjem osv., at det virkelig kører mange ned. Jeg gik til psykologen 5 gange og det var super godt, derudover fik jeg medicin af min læge i 2 mdr. Det havde jeg det først svært med, men sammen med samtalerne med psykologen, ja så rykkede det virkelig meget. Jeg kunne ikke selv klare og komme op af det sorte hul. Og jeg fik hjælpen hurtigt, så det var hurtigere og komme ovenpå igen. Så skynd dig og få snakket med erfarne folk, så du igen kan se solen. Du er meget meget velkommen til at kontakte mig, hvis du har brug for at snakke. Ved godt at du ikke kender mig, men jeg synes bare, at din situation lyder så meget som min, at jeg måske kan give dig et råd eller bare hjælpe lidt- det vil jeg meget gerne. Jeg fik så mange gode praktiske råd af psykolog, men svært og forklare her - måske der var noget at det du kunne bruge? Sender rigtig mange tanker og knus til dig, og ved at det kan være svært, men har du den mindste lyst, så kontakter du mig bare straks. KNus Anja
Kære Christel, Jeg havde det præcis som du i de første måneder efter Jasmins fødsel og er temmelig sikker på, at jeg får det sådan igen når den lille ny kommer til verden, hvor der kun bliver 14 måneder imellem dem  Men jeg tror at når man er bevidst om det kan man bearbejde det med tiden, det er en hård periode når man får 2 børn så tæt på hinanden, men samtidig tror jeg også at det bliver meget nemmere når de begynder at kunne en masse ting selv -fremfor at man på det tidspunkt skulle starte helt forfra med en lille ny - så fat mod og prøv at tænke på at det bliver nemmere og nemmere med tiden  Et godt råd til dig er, at du skal lave noget alene hver uge -noget der ikke omhandler baby, ble, sovetider osv. meget gerne med veninder hvor du kan få snakket om, hvordan du har det...jeg ved godt at det er svært at tage sig sammen til, men jeg tror det vil give dig mere overskud i hverdagen...det behøver ikke være lang tid bare et times tid eller 2! Og du skal ikke have det dårligt over, at du tænker som du gør -det er meget normalt når man har små børn, har jeg ladet mig fortælle   Og du er bestemt ikke alene om det!!!
Er det sådan det føles??? Hvor kan jeg bare nikke genkendende til meget.. Trætheden. Ingen gæster. Træt af husets 4 vægge o.s.v Jeg er begyndt at tage mig tid til hesten igen..Men så for man slynget i hovedet, når man kommer hjem...du har det sgu godt hva...sådan bruge 2-3 timer hos hesten...(og det siger han, ud af 24timer i døgnet!!!) Hvad for man så ud af det??...jo dårlig samvittighed...men når det nu er den eneste måde jeg kan snakke med andre folk og andet end lige baby snak... Er det så, så forkert??? Tror jeg vil tage mit liv/forhold op til gennemgang...SUK!!... Mvh Gitte Som elsker Thea, men også trænget til lidt andet i hverdagen..
ks.. der var arret meget tykt og rødt, ømt var det også, det var fordi jeg dannede meget arvæv.. det var i 1989, jeg fik så ks igen i 2002 denne gang var arret pænt med det samme, bare en tynd streg, de havde skåret det gamle grimme væk. igen i 2005 får jeg et ks, de må klippe en masse indvendig arvæv væk, men selve arret udenpå bagefter var lige som i 2002 ganske tyndt og fint.. så det var kun første gang at jeg dannede det tykke grimme arvæv.. dog har jeg et stort ar på min skulder efter en operation pga. fald fra hest, der er arret og stinghullerne stadig meget fremtræden og tydelige, til trods for at det var i 1986.. men det er blevet en del med årene. men fint bliver det aldrig. tror ikke du skal tænke så meget over det, nogle danner bare det arvæv og andre gør ikke.. samt det kan være at du ved en anden operation eller ks slet ikke danner det igen. Mette
Fik KS i August 06. Var heldig, de lukkede mig pænt sammen, og har kun en fin tynd lyserød linie. Jeg har til gengæld ingen følelse i huden over aret. Fra aret og næsten op til navlen kan jeg intet mærke. Har i det også sådan? Kh Mette
akut kejsersnit i 03, MEGET akut! alligevel gik der ikke længe før det hele var lægt og fint. Prøver også om jeg kan få den samme læge næste gang, han gjorde det så godt...
Jeg fik kejsersnit i 2004 og mit ar var også kun pænt på midten længe, men nu er det ens over det hele. Dog har jeg stadig ingen følelse i huden over og under arret... Vh Marlene
Jeg fik akut ks d. 17 dec. De satte mig skævt sammen, så det ville ikke hele, hvilket er resulteret i et meget grimt ar   Min sundhedsplejerske har kigget på det, og sagt jeg skal klage over det, så får jeg det fjernet med laser. Jeg har, ligesom nogle af jer andre, heller ingen følelse over og under arret.     Læg mærke til den mørke "graviditets" streg, så kan man se skævheden.
fra 03 var lille og fint, og forblev sådan - det lignede en smilende mave  Det var ikke så stort som på dine billeder Lillian. Det jeg fik i december 06 er også en fin tynd streg og jeg har bevaret min smilende mave, det hverken kløer eller svier  Er lidt øm hvis jeg trykker på maveskinnet over, og er følelsesløs under. Mit første ar har aldrig været hævet og rødt.
Vi går og taler om, at vi snart skal igang med at lave en lille baby. Det bliver vores første - så vi er lidt i syv sind og aner jo intet rigtig(endnu) om hvordan tingene omkring fødsler foregår på sygehusene. Er der mon nogen af jer der kan svare mig på, om jeg selv kan vælge mellem kejsersnit eller alm. fødsel? Hvor meget "skal der til" før man kan få et kejsersnit?
jeg har fået to kejsersnit ( i 2000 og 2002) og skal til sommer have mit 3. mit ar er ofte ømt og fra navlen og ned er der ikke mere følelse tilbage.det blev syet skævt sammen første gang,og det har fulgt mig siden...  men til hverdag mærker jeg ikke så meget til det,men nu da jeg er gravid med nummer 3,kan jeg godt mærke at det er der. det strammer lidt mere for hver uge der går syntes jeg... så hut jeg visker gik der mange mdr før mit ar var ok,men jeg var jo også ude og ride allerede inden mine sting blev fjernet 
Navaro>> Der er mig bekendt ikke "frivillig" mulighed for at få kejsersnit. De fleste der får kejsersnit er dem der får det lavet akut, pga barnets vel, og så er der dem der af en eller anden grund ikke selv kan føde (og her slutter min viden så om det) Jeg fik selv akut kejsersnit efter 10 timers kamp. Min søn poppede simpelthen retur hele tiden, så der var ikke noget at gøre. Jeg ØNSKEDE mig virkeligt et kejsersnit fra starten, men der var ingen pardon. Jeg SKULLE føde almindeligt. Men ellers så læs feks. Politikens graviditetsbog. Den er rigtig god. Held og lykke med projektet.  Kh Mette
Nogen steder skal man have en vældig god grund før man kan få et KS, andre steder ikke. Hvis jeg kunne vælge om, med min sidste fødsel, så havde jeg med garanti   sagt "ja tak" da vi blev enige om KS pga. min diskusprolaps, som sidder et sted der   påvirke min førlighed efter en vaginal fødsel. Jeg fødte tvillinger   vaginalt i 1999, og fik så KS i sep. 2006. Ved det KS har der simpelthen været så mange komplikationer at jeg bare ikke fatter nogen vælger det frivilligt. Smerterne bagefter var meget værre end ved den vaginale fødsel af 2 børn, og jeg måtte en tur ekstra på operationsbordet dagen efter fødslen, fordi de ikke havde "lagt tingene ordentligt på plads" derinde. Men med det in mente, så er der jo mange KS der forløber helt uden komplikationer - det kan jo være du er heldig... Mvh. Lotte_L
Altså...jeg må indrømme...det er lidt svært at forklare. Men jeg ved, at jeg vil ikke kunne glæde mig gennem graviditeten, hvis jeg ved, at der i enden skal stå kvinder og mænd og glo mig "oppe et vist sted" i flere timer... - Det hænger nok sammen med noget jeg var udsat for som lille...ikke at jeg vil nærmere ind på det. Det jeg prøver at sige er, at hvis man bliver psykisk påvirket af fødslen(grundet noget fra ens barndom), mon der så er mulighed for at få et kejsersnit? Jeg ved ikke om jeg orker at åbne "den aflåste boks" bagerst i mit hoved, når jeg i virkeligheden skulle gå og glæde mig... Undskyld, jeg ved at det er lidt rodet, men håber at I forstår hvor jeg vil hen...
dagplejer, og jeg startede også med en i dec der sov det meste af formiddagen. Men nu er den rykket, så han sover fra 8.45 - 10 og så sover han fra 12.45 til 15 ca. Selvfølgelig var han træt når han kom hjem, men det var ikke det helt store de mærkede til det. Der gik faktisk ikke ret lang tid før han fulgte den rytme. Selvfølgelig vil vi gerne bede om lidt pause, men det er jo lige så meget for at de får været sammen med de andre børn. Held og lykke med opstarten.
Tusind tak for jeres søde svar, det beviser jo også bare at man som mor ofte bekymre sig på forhånd 
det er vores ret, men så er det jo altid dejligt at man lige kan vende den med alle de dejlige H ænder der også har nogle børn/erfaringer så man kan blive beroliget igen  mvh Jeanne
Nu skriver jeg både som mor og Pædagog... For min Datter kom aldrig til at passe ind i dagplejerens rytme...Og hvorfor skulle hun nu også det??? For at behage en hvis dp??? Ikke hvis du spørger mig..(og faktisk heller ikke min sundhedsplejerske)...For de små...Skal sove når de er trætte..Og ikke et sekund senere..Søvn er noget så vigtigt for de små..Dette er beviseligt i at have indflydelse på indlæring trivsel etc etc.. Vil ikke være nedladende med dette..For i andre som har været heldige at jeres børn var lette at få flyttet i søvnen..Jeg Tog Maya ud af dp og sendte hende i privat pasning og nu vuggestue.. Og søvn...Får hun når der er behov for det... Vil blot fortælle at der er læreplaner for det enkelte barn...også i dp...Og den med trivsel...Derunder hører søvn bestemt også.. Så kære du...Giv udtryk for dine behov for søvnen...Måske de kan imødekommes..:_) Venligst Ditte
Jeanne; helt enig, her er altid en dejlig tone og en masse gode råd  Ditte, jeg forstå også godt det du mener og det vil selvfølgelig også være rart hvis Mikkel bare kunne få lov til at sove når han var træt, men som Gitte skriver så er de jo også glade for at være sammen med de andre børn. Og jeg har fuld fortåelse for at en dagplejer "kun" er et menneske og som alle os andre der har et job, vil han/hun også gerne have en pause, hvor man kan sidde i fred og ro og nyde en kop kaffe 
... igen bander jeg lidt over min skidegode hukommelse og så alligevel ikke. Jeg springer ud i det og skriver min ærlige mening. Jeg husker tydeligt, hvordan du beskrev det, da Ida var helt lille. Hvor er far henne i alt det her?? Du lyder jo næsten, som om du er enlig mor, der står alene med hele ansvaret  Jeg lyder nok lige så træls, som lægen måske vil gøre   ... men det er måske det han/hun også mener, at det er et valg, i har været 2 om at træffe, så er i også 2 om ansvaret  Jeg har ikke noget som helst i mod, at der er noget, der hedder depressioner. Man skal bare ikke lede efter en diagnose på noget, som måske handler om noget helt andet. Tilgiv mig Christel hvis du synes, det er helt ude i hampen, det jeg skriver. Mvh. Lisbeth
Efter jeg blev skilt fra de størstes far (okt 03) fik jeg en depression.. Jeg gad bestemt osse mine børn, beholdte dem tit hjemme fra daginst. Men ellers ville jeg bare helst sove, græd bare folk sagde bøøh til mig, og kunne intet overskue, bare og skulle handle, støvsuge osv var en kamp, sad eller lå bare og hang, og blev helst hjemme.. Jeg fik piller mod det, og fik det bedre efter noget tid (2-3 mdr) Fik en tid ved en psykiater, meen der var først en tid 5 mdr efter min læge havde sendt papirene til ham, så kom aldrig der til.. Jeg hadet hvis folk kom uanmeldt, og ville faktisk helst ha at de blev væk, tog ikke min tlf osv.. Ville bare være mig selv, og børnene i min egen lille bobbel  Så jeg vil osse sige, at du skal søge læge. Og pøj pøj med det.. Anja
Christel : Det første du kan gøre (Hvis du orker at have en anden ind for døren i ca. 2 timer) er at få fat i noget rengøringshjælp. Min mor kunne på et tidspunkt ikke rigtig få hverdagen til at hænge sammen. Hun fik mig som 20 årig og 12 år efter fik hun min lillesøster. Ligepludselig gik det op for hende at hun endnu engang skulle igennem en "teenagetid", lige som jeg var flyttet hjemmefra og hun var blevet "fri" og det var ved at få hende til at gå op i limningen. Det første hun gjorde var simpelthen at få rengøringshjælp. Det er så nemt og det er sådan en forbandet stor og dejlig belastning at få væk fra skuldrene. Hvad med Ida? Hvor gammel er det den lille prinsesse er?
Jeg fik jo en "slags fødselsdep" efter Ea (tror det er ved at være moderne at kalde det alt muligt andet, så man ikke føler sig som en dårlig mor). Jeg kan nikke genkendende til mange af de ting du skriver, jeg gad hende godt, men magtede hende ikke. Græd meget, gik i panik når hun græd og nærmest desperat prøvede at få hende til at sove sove sove. Jeg gad ikke se nogle, og når jeg endelig gjorde, håbede jeg de hurtigt gad skride, da jeg ikke magtede at sidde med happy face og se dem beundre min baby. Vi har skrevet lidt om det før, men du er MEGET velkommen til at skrive igen privat. Jeg fik hjælp efter 3 mdr og det hjalp. Denne gang har jeg det HELT anderledes, nu føler jeg at jeg kan magte begge unger (for det meste) men det er kun pga jeg fik hjælp til det. Jeg tror samtidig det er meget naturligt at man føler sig som en sæk @!#$, jeg ligner også noget katten har slæbt ind, og glæder mig til at jeg engang får lidt mere tid til MIG og ikke kun mine unger. Du fik heller aldrig bearbejdet Idas fødsel gjorde du? det kan sagtens være derfra du har det skidt nu ovenpå det hele. Tænker også på den angst du havde inden du skulle føde osv. Tænker på dig og sender varme tanker!
Jo Lisbeth og Gitte - i er så sandelig også inde på noget rigtigt - at jeg er meget alene om alting, og det var jeg også da Ida var lille (du er ikke nem at narre lisbeth   )Og bare rolig, jeg kan godt tåle at høre sandheden... Det er dog blevet en lille smule bedre, men langt langt fra optimalt   eller bare nogenlunde for den sags skyld  I julemåneden hvor han stort set ikke var hjemme, heller ikke i weekenderne, der var det temmelig heldigt at jeg ikke havde nogle steder at tage hen, for ellers tror jeg ganske enkelt ikke at jeg havde været herhjemme nu   Men det er jo i bund og grund ikke det jeg ønsker - at vi ikke skal være sammen altså. Jeg tror heller ikke at det jeg "lider af", er en direkte fødsels depression, men, deprimeret, det er jeg sgu - og det i en grad som jeg ikke husker at have været det før. Men det er svært at indse hvis man kan sige det sådan, og det var derfor jeg lige havde brug for at høre hvordan man reagerer på en fødselsdepression. Tingene er åbenbart bare vokset mig enormt over hovedet, og som jeg skrev tidligere, er det mig meget svært at se hvor jeg skal starte for at det hele kan blive bedre. Idag har jeg lovet mig selv, at når ungerne sover i aften, så kører jeg ind og tager mig en gang sol. Det ved jeg kan hjælpe på mit humør (og ikke mindst mit udseende) Åh, bare hele 15 minutter uden nogen der kræver noget af mig, uden nogen der skal have mad, eller skal skiftes, eller skal vugges for at sove...Tænk, jeg glæder mig allerede som et lille barn. Men alligevel, så kan jeg ikke lade være med at tænke på, at de 15 minutter, plus den tid det vil tage mig at komme frem og tilbage, vil gå fra min "natte"søvn  For et par uger siden, der var der et af vores vennepar som fortalte at de venter sig, og at det er tvillinger. Tænk, jeg kiggede bare på dem, og med min allermest ironiske tone, fik jeg fremstammet: "Jamen, virkelig tillykke med det!" Hvor tarveligt er det mand? Jeg kunne slet ikke glædes på deres vegne, for inden i mig selv, tænkte jeg jo bare: Stakkels stakkels dem...  Jeg blev så flov over mig selv, at jeg heldigvis hurtigt fik grinet og ønsket ordentligt tillykke, og jeg tror egentlig ikke de opdagede min første reaktion (Det håber jeg ikke de gjorde)... Kort før jul, var jeg i mødregruppe - og Viktor var helt umulig, fordi han var træt. Så jeg trampede rundt med ham i liften på armen, for at lulle ham i søvn. Lige pludselig, så glider den ene hank ud af min hånd, og Viktor triller ud af liften og lander på gulvet med et bump  Kors hvor blev jeg ulykkelig, og det selvom Viktor var trøstet i løbet af 30 sekunder - han blev bare forskrækket, for der skete ikke noget, han landede ovenpå dynen heldigvis. Mig, ja, jeg hylede resten af dagen, og kyssede på ham så han var ved at blive vanvittig tror jeg. Jeg ville ikke kunne undvære nogen af dem et sekund - men, det ene øjeblik græder jeg fordi jeg har dem, det næste, fordi tanken om at de ikke var her er ubærlig   Det er sgu da et mærkeligt hovede jeg render rundt med  Nå men, hvorom alting er, så er det ret befriende at læse, at flere andre faktisk har eller har haft det præcis som jeg. Og jeg tror nu alligevel at jeg vil se om min læge kan tage en snak med mig, om ikke andet, så evt henvise mig til en psykolog. Det tænder mig ikke ligefrem, men, jeg kan jo høre fra andre at det har hjulpet dem, så måske det også kan hjælpe mig? Stine - Ida er 1½ år nu, og er jo derfor stadig meget lille og afhængig af mig. En rengøringshjælp ville være dejligt - det virker bare så latterligt at man ikke kan klare det selv, når nu man går hjemme 
Ja det virker ret latterligt, men det er nu engang sådan det er   Jeg ville, hvis jeg var dig, hvilke jeg ikke er   , prøve det. Jeg synes da at min mor er den sejeste i hele verden!! Hun har fået rengøringshjælp og har fået overskud til i hvert fald en ting som hun selv ene og alene har lyst til. Nemlig at gå til badminton i Toksværd. Derudover har hun bestemt at en gang om ugen "gider" hun ikke lave mad. Vil gemalen have mad, ja så er det rugbrød eller hvad han ellers kan finde. Oftest bliver det pizza. Hendes kæreste hjælper ikke til overhovedet derhjemme. Sofie, min lillesøster, er ikke hans datter, men han sørger godt for dem og min mor har det som blommen i et æg...HVIS hun husker at passe på sig selv og sætte grænser. Min mors kæreste har ikke før han fandt sammen med min morboet sammen med nogen før. Han spiste hjemme hos hans mor og far hver aften   så han er lidt sær   Christel : Skid din stolthed et stykke og få hjælp der hvor du kan hjælpes. Jeg ved godt at jeg ikke har børn eller noget, men har dog siddet totalt magtesløst og set mig rundt omkring i lossepladsen (læs: stuen) og ingenting gjort ved det. Men her er da lidt råd Christel. Hjælper det ikke har jeg da prøvet og derudover sender jeg lige nogle varme tanker til dig og sender også lige et flyvende supersmil som om et øjeblik blafrer ind i dit hus og planter sig lige midt i dit "fjæs" 
... men hvornår vil du så få tid til at gå til psykolog, når det skriger til himlen, at det du har brug for, er at blive aflastet i det daglige med de rent praktiske opgaver  Gør som stine P foreslår og/eller find et menneske, der vil være hos dine børn, mens du kommer ud og får noget alene-tid. En god frisk gåtur uden barnevogn i den ene hånd og Ida i den anden hånd, det vil din anspændte krop have godt af. Jeg ved godt, hvorfor jeg er glad for, at jeg har et enebarn. Anne Mette har ikke lidt nogle afsavn, men jeg kan huske en kvælende og omklamrende fornemmelse, fordi jeg slet ikke nød, at et lille barn var afhængig af mig hele tiden. Hun er 22 år nu, men jeg husker det meget tydeligt. Jeg var også i perioder alene hjemme i en uge af gangen. Jeg tør slet ikke tænke på, hvad jeg havde gjort, hvis hun havde været kolikbarn. Glem det der med, at det skulle være latterligt, hvis du får en rengøringshjælp, det er der da masser af familier, der gør. Sender et stort kram til dig  Mvh. Lisbeth
Slutte mig til denne tråd, havde det også elendigt sad bare i sofaen og hang hele dagen, fik hverken vasket tøj eller gjort rent, bare at skulle rejse mig og gå ud af døren for at handle var ved at tage livet af mig  Jeg snakkede ikke med nogen læger om det, snakkede faktisk overhovedet ikke med nogen i et stykke tid   Pludselig en dag vågnede jeg op og tænkte nu må du F... tage dig sammen, og ja det gjorde jeg, og til alt held hjalp det at få gjort rent og tænke på noget andet end hvor dårligt jeg havde det   Så let er det ikke for alle, men for mig hjalp det at gi mig selv en numsefuld. Jeg kan huske da jeg havde hest, efter en stressende dag, var det virkelig noget der hjalp at ride en lang tur i skoven på hesten, ja eller bare 30 min. på banen det var så skønt, og hvor jeg dog savner det, det fik virkelig alt dårligt ud af hovedet på en og man blev fyldt med fornyet energi. At jeg ikke er røget ned her 3 gang undrer mig, for drengene tager virkelig pusten fra en. Jeg sender dig et STORT kram, og håber du snart kommer ud af den onde cirkel.
Christel hvis du ikke har det så godt med at gå til lægen, så ring til din sundhedsplejerske, hun vil sikkert tage det mere seriøst, og det er rent faktisk en af deres "opgaver",at hjælpe dig videre og henvise dig til de rigtige. Jeg ved at min bror og svigerinde fik rigtig meget hjælp fra den front. Cheer up! Ja jeg ved jo godt at man ikke bare kan tage sig sammen. Tal med din mand eller vis ham tråden her. tanja
Befriende at læse alle jeres ærlige beretninger om det følelseskaos der er i een, når man bliver mor. Jeg kunne bruge det til utrolig meget, så derfor skal i allesammen bare have en stor tak! Flot, at i vil dele det med andre.
Hej Jamen velkommen i klubben!!   Ja jeg har så 3 små børn, en som lige er blevet 5, han går i børnehave og en dreng mere som bliver 3 om 2 mdr. og så Michelle på 2½ måned. Mathias på knap 3 går hjemme hos mig og Michelle. Det er faktisk et hårdt job at have 2 og 3 børn, og det skal du ikke lyve om for dig selv. Sig det til dig selv, sig at det er hårdt og sådan er det bare!! Så er det lettere at acceptere at du ikke når en skid. Jeg kan klart anbefale en som kommer og render en tur med støvsugeren og en støvklud. Og lad nu være med at ryde op før hun kommer... (Du bor med garanti ikke være end alle andre mennesker, når ikke du lige venter gæster, for så skal du nok få rydet op) Jeg går til psykolog, jeg har ikke en fødselsdep. men har været gået ned med stress for 1 år siden, var kommet ovenpå men blev skidt igen efter vi fik Michelle. (For det er faktisk rigtig hårdt og stressene at have små børn) Jeg får til tider stadig angst anfald. (Hjertebanken og føler jeg bliver kvalt m.v.) Da jeg fik min store dreng fik jeg en efter-fødselsreaktion, og det er som du beskriver din situation. Det kan være fint at tale med SP-er eller læge om det, bare det at få talt er guld værd. Jeg har ikke fået nogle piller overhovedet, men bare talt og tænkt positivt, for mine tanker blev "så kede af det" og så negative. Jeg får ikke lavet noget rent ud sagt. Men som den psykolog som jeg går hos sagde, lad støv og møg ligge, de skal du ikke spilde din tid med, det kommer igen. Det gør tiden med dine børn ikke!! Ja så var det jeg sagde at det intet problem var at lade rodet være, men at acceptere at jeg ikke kunne nå/havde overskud til at få det fjernet. Hun sagde så at så måtte jeg gå udenfor og få noget frisk luft med ungerne, ride en tur eller noget andet som ville gør mig godt...  Og så lige en sidste ting, husk de positive tanker. Hver gang du tænker bare lidt negativt, så stop op og prøv at tænke positivt, tænk på hvor god en mor du egentlig er, hvor godt du gør dit job som mor, hvor dejlige dine børn er og hvor heldig du har været i stand til at få dem m.v. Jeg lover dig det hjælper!! Jeg fik et godt råd fra en veninde, hun sagde at jeg skulle tænke positivt når jeg lagde mig til at sove. Det lyder ondsvagt, men det er et rigtig godt råd!! Du tager de positive tanker med dig i drømmeland.  Du er velkommen til at skrive en PB hvis du ligger inde med nogle spørgsmål. Hilsen Jette
Ja, befriende det er hvad jeg vil kalde denne tråd... Først, Christel, jeg er virkelig meget ked af det på dine vegne. Jeg har skrevet en PB til dig, og du ved at jeg på mange punkter har det som dig. Dernæst tilbage til det befriende...Hvor er det rart, at læse, at man ikke er den eneste, der ikke lige følger sig jublende lykkelig lige pt. Jeg har en dreng på knap 17 mdr og en dreng på 1 måned. Og hold da op det er ikke en dans på roser. Jeg har mange af de samme tanker og problemer som Christel, men har ikke snakket med nogen om det, fordi jeg syntes at jeg var en underlig størrelse, at jeg ikke bare var jublende lykkelig med to skønne små unger. To små unger som jeg elsker overalt på jorden, men som gud hjælpe mig gør min hverdag til et mareridt ind i mellem. Jeg må dog sige, at det kommer bag på mig, at så mange kan nikke genkendende til Christels problemer. Nok også derfor, at jeg selv aldrig er kommet ud af busken og få snakket om det. Man høre altid kun om hvor dejligt og rosenrødt det er at få børn. Jeg synes dælme det er hårdt - ja jeg har selv valgt det, og ja jeg har selv (mere eller mindre) valgt aldersforskellen. Men puha det er hårdt alligevel. Jeg er så træt så træt, og føler mig svimmel på de dårlige dage. Jeg sover næsten ikke om natten. dne store af drengene vågner midt på natten og skriger og skriger indtil han får lov at komme ind til os og sove, eller indtil min mand ligger sig ind på en madras på Rasmus soveværelse. Den lille sover godt indtil midt på natten også, hvor han får mad og derfra og indtil vi står op sover han rigtig skidt. Jeg kunne blive ved og ved, men det jeg egentlig ville med mit indlæg var at sige, at jeg er "glad" for at høre, at andre heller ikke har følt at det hele var en dans på roser. Et eller andet sted giver det mig lidt mod på det hele igen, at vide at man ikke er alene om at have det skidt...
at vi var tættere på hinanden, så jeg rigtigt kunne tvangsindlægge dig, til at få besøg af mig igen, og IKKE bare til kaffe kl. underligt en søndag aften...    Nej derimod til en gang: Så lillemor, nu går vi igennem ALLE skuffer og skabe og får ryddet ud i det der IKKE skal/kan bruges mere... Og gør hovedrent i alle kroge..    Når vi så er færdige, sender jeg dig til en "øde ø" i flere timer... Hvor jeg har ungerne... Og du KUN har dig selv...      Var det en idé...     
Glemte lige: Husk nu at få dig en lille lur sammen med ungerne og lad møget ligge. Ja ja kender det alt for godt, hvis jeg nu lige dropper luren så kan jeg nå... men den holder bare ikke, vi har brug for den lur, så vi ikke skal halte os igennem den sidste halvdel af dagen på lavt-blus.  Ja det med den lur, det var også en af dem jeg droppede her da vi fik Michelle, men jeg er kommet på banen igen med det!. Hilsen Jette - som sover middagssøvn!!!
Jeg har heldigvis ikke været i din situation, men kan sagtens sætte mig ind i, hvordan det kan opstå og hvor slemt det må være. Der er næsten 4 år mellem mine unger og det har hjulpet gevaldigt, at den store var så selvhjulpen. Mit lille råd er et, som jeg selv har rigtig svært ved at efterleve. Men jeg studsede ved, at du ville køre ned og tage sol "når ungerne sover". Nej for der har du jo alligevel "fri" til at indhente din søvn etc. Du skal gøre det mens din mand tager ungerne i den sølle halve time du er væk. Det skulle han vel kunne klare. Jeg er selv for dum til at stille krav til min mand - især fordi jeg også helst vil være sammen med ungerne så meget som muligt, men da jeg var væk på kursus med min hest en weekend (dagtimerne), så sagde manden bagefter: "Jeg fatter slet ikke, at du kan nå alt det du når, når du er alene med ungerne". Han vil ikke forstå din situation, før du selv sætter ham i den. og tro mig. En halv times tid er nok for at han begynder at åbne øjnene for hvordan din hverdag er. Du skal nok snart komme ovenpå igen, men giv også dig selv lov til at være træt. Det er sgu meget forståeligt! Mange hilsner
Hejsa piger er der nogle der køber legetøj på nettet til jeres børn? Vil meget gerne have nogle hjemmesider og jeres erfaringer, hvad er godt osv osv.. Har søgt lidt rundt har også fundet noget men vil gerne høre jeres meninger..
Jeg kender da et par hjemmesider, hvor man kan købe noget super lækkert legetøj. Bl.a. Den gamle skole og lirumlarumleg.  og 
 (tyskland) momsen er ikke med i prisen! Ingen problemer haft, så det kan anbefales. Nanna.
Efter jeg har født er jeg begyndt at drømme de mærkeligste drømme, og de er bestemt ikke lige rare alle sammen. Feks. drømte jeg i nat, at min lille baby i virkeligheden var en lille ond djævel.. Det viste sig da jeg ammede ham, og fik kigget ned på ham, der lå han med de mest modbydelige øjne og skulede op på mig. En anden nat drømte jeg, at min tidligere kollega var død, og hun lå oppe ved alteret med overdrevent meget kinderød på, for ligesom at give hende lidt kulør. Min lille søn er den nemmeste lille søde milde baby man kan tænke sig, OG døde mennesker har jeg set mange af-- mit arbejde-- og min kollega har det godt.. Gad vide hvad det er der giver de drømme. Fortæl-- har du også nogle mærkelige nætter efter du har født
Mens jeg ventede Rolf og Roar havde jeg de ondeste mareridt - og da de var kommet ud drømte jeg om "et barn i lyserød/lilla flyverdragt, som lå i noget vand" hvilket også var meget meget ubehageligt. Jeg så aldrig barnets ansigt, og vi har faktisk en flyverdragt i huset der minder meget om den - måske skulle jeg bare se at få smidt flyverdragten ud! Jeg kunne se "det" lige så snart jeg lagde hovedet på puden og lukkede øjnene, altså også når jeg ikke sov endnu. Heldigvis har jeg været forskånet for sådanne drømme/syn i og efter den sidste graviditet. Mvh. Lotte_L
uha jeg ville smide den dragt ud med det samme-- men jeg er altså også frygtelig overtroisk. skyndte mig at fortælle andre om drømmene, så tror jeg nemlig ikke de går i opfyldelse
Ja, måske skulle jeg smide den ud med det samme, men jeg undgår alligevel nok ikke lyserød og lilla senere hen når Vigdis bliver større - det ville da være synd for hende at hun skulle gå rundt i mørkeblåt (el. lign) altid fordi hendes mor er oversensitiv. Jeg er nemlig også ret overtroisk, så har også fortalt om de grimme drømme/syn med det samme til manden min, i håb om at de så ikke går i opfyldelse *S*.. Mvh. Lotte_L
Jeg drømmer også de mærkeligste ting for tiden (13 uger henne) og jeg ved min veninde gør det samme. Alt fra barnet er dødt til det er født med tænder og siger "pizza pizza"  Jeg ved min mor engang sad oppe om natten og ammede min lillesøster og pludselig synes hun at ungens øjne bliver totalt onde og hun skynder sig at putte hende tilbage i seng af bare skræk - det var IKKE en drøm. Men det kan jo være man ser lidt syner  Jeg tror ens hormoner løber lidt af med én i denne tid 
bims i knolden Jeg drømte også de mærkeligste ting, især sidst i den første graviditet. Fx at et barn begik indbrud i vores hus og ikke ville forlade det igen (hmmm, er betydningen af dén lidt åbenlys?) I denne graviditet er jeg faktisk også begyndt at drømme; i nat drømte jeg fx at lynet slog ned, og der gik ild i førstesalen. Og fotoalbums mv, som jeg ville finde som det første, kunne ikke findes, fordi det jo var på førstesalen, hvor det jo brændte. Vi fandt ud af, at det brændte ved, at det blev vist i fjernsynet, hvorefter tv-signalet forsvandt??? Temmelig mystisk og rigtig væmmeligt; især fordi drømmene er vildt livagtige - selv om indholdet mildt sagt er urealistisk, når man tænker over det.
Hvor kan man købe BUMBO stolen? Det er min veninde der gerne vil have den... mvh Moni
Der har jeg købt min, vi er SUPER glade for den. Oli elsker at sidde i den og "være med"
Hvor har du købt din egen???
Lykke&Oliver: Tusind tak for linket.. Cruella76: Jeg købte min brugt  Mvh Moni
Har lige kigget på den - kan bruges op til 3 års alderen, dog max. 10 kg står der! 1: Hvorfor i alverden skal et barn på 2-3 år sidde i sådan en? 2: Hvor mange børn på knap 3 år vejer under 10 kg? Nå, men bortset fra det - så er den vel ok til kortere tids brug - akkurat som skråstål, hoppegynge osv. (Vil dog ikke selv bruge den, da jeg ikke mener børn på 3 mdr har stærk nok ryg)
Jeg skulle have lavet et par nye billeder af Aleksander i går. Jeg kæmpede for at han skulle smile på alle billederne. HAn er altid nem og mild, men han var ikkeg rinende på alle billeder. Bagefter sad jeg og kiggede dem igennem, og det billede jeg bedst kan lide, amiler han slet ikke på... Han kigger ingengang på mig... Men jeg syntes det blev et super billede - især når jeg har printet det i sort hvid...       Har du et par søde billeder, hvor barnet ikke smiler ??? Men som bare lige er dem ???
Men de burde gøre det når nu vi forældre står på hovedet for at få dem til det når kameraet er fremme  Det er et rigtig dejligt billede det der. Jeg fik taget nogle af Ida hos fotograf da hun var 5 måneder gammel - der er også et par stykker af dem hvor hun ikke smiler - men de er bare SÅ gode. Især et af dem hvor hun ser sådan lidt betuttet ud, og så hænger der lige en dråbe savl i mundvigen   Lyder nok ikke så charmerende, men det ER det faktisk 
Han er rigtig god til smile på billeder, men er faktisk kønnere når han ikke lige opdager jeg tager et billede.  
Det er vel meget almindeligt at prøve at fange de øjeblikke, hvor ungerne griner eller smiler. Men billeder kan jo være gode uden det helt store smil, det synes jeg netop at jeres 2 billeder herover er gode eksempler på. I 17-hundrede og hvidkål slæbte min farmor mig med til en prof-fotograf. Jeg var ca 2 år og rigtig stadset ud kjole mm. Min farmor havde nok forestillet sig at hun skulle have have nogle gode billeder af sit smilende barnebarn. Sådan gik det ikke. Jeg vrælede gennem hele seancen - rigtig nedtur for farmor. Men i dag har jeg nogle gode sort/hvide billeder af mig selv, hvor jeg tudbrøler, siddende i stadstøjet på en lille sød barnestil. Jeg elsker de billeder!
...det er lige meget, men billeder bliver næsten altid bedst, hvis motivet ikke ved, at der skal "stilles sig an".  Supergode billeder, der bliver vist her.  Camilla
Hej. Jeg er ikke altid selv så vild med opstillet billeder da de tit bliver for kunstige at se på. Her er mine bidrag til billeder der ikke bliver smilet på:   Og dette:   Mine absolut ynglings billeder af min datter, hun stod og ventede på at der kom en med en sodavand til hende   og så var den lille killing jo bare så sød at nusse med i mellemtiden... Hilsen Britt
...det behøver de slet ikke    Bare de er kvikke, og har flotte pletter på tøjet! Hilsen, Lene
Billeder er et fastholdt øjeblik. Der for skal de også afspejle dette øjeblik. De bedste billeder er dem, hvor motivet ikke er opmærksom på kameraret, fordi det er der, sjælen er tydligest. Jeg har dog kun, eller næsten kun billeder, hvor Lea smiler, for hun elsker kameraret og selv når hun græder, smiler hun til kameraret. -ellers skal jeg være lyn hurtigt og glemme alt om focusering m.m.. Ville ellers gerne fange hende i flere situationer... Smilende eller ej. Lea smiler så også rigtig meget:   Dette profilbilled er sjovt at have. Især nå hun engang selv får børn (7, 9, 13):   Måske mit yndlings billed:  
en der havde en fødselsdepression, dagen efter hun havde fået babyen havde hun intet med den lille at gøre, hun vidste ikke engang hvad farve øjne den havde, det var far der gav mad osv. hun fik hurtigt hjælp og kom over det. må give listbet ret i at det lyder mere som om du er alene mor til 2 børn, giv slip og lad farmand deltage og tage sit ansvar. når han kommer hjem i dag så giv ham suttekluden og støvsugeren i hånden mens du kører ud og tager sol, strigler dine heste og evt tage på kaffesladder     for hvis det er så "simpelt" så kan han vel godt klare børnene + rengøring på et par timer ? hvis han brokker sig kan du måske foreslå at i bytter så han holder barsel istedet for dig   at gå hjemme og passe det hele betyder ikke at man har 43 timer ekstra til rådighed i døgnet i forhold til dem der arbejder ude. laver du andet end at passe børn og hjem ? jeg ville ihvertfald blive "kvalt" hvis det var alt hvad jeg foretog mig, og er ret sikker på at det heller ikke er din kop the. hilsen sjanna
Hejsa, Jeg har ingen erfaringer på egen krop (er gravid med den første), men har for 3 år siden arbejdet i USA, hvor jeg passede barn, for en kvinde som havde en FD. Det jeg lærte der ovre er, at det er vigtigt at erkende, at man har det dårligt, eller man er i tvivl om der kan være noget galt. Jo før man får talt med lægen eller psyk. om det, jo hurtigere kommer man på ret køl igen. I USA er man ikke et sekund i tvivl om, at en FD skyldes de homoner kroppen producerer - og derfor skal man ikke umiddelbart sidestille med en "alm" depression. Det gør man ihverfald ikke "over there". Kvinden kom på sygehuset (hun var meget slemt angrebet) og fik en homon kur, og efterfølgende medicinering med homoner. På 3 uger skete der virkelig underværker, hun blev gladere, og kunne igen se hendes søn, men der gik nogen tid før hun kunne passe ham selv igen. Det vigtigste er at man har selverkendelse, og det er en ganske naturlig ting, vi kvinder har mange homoner i kroppen, og for nogle bliver det hele bare for meget...! Nå men det var bare hvad jeg oplevede der ovre, i dag er familien lykkelig, og kommer hjem til DK på ferie til sommer ;o)
Igen viser du dig som en pragtfuld person. Det har jeg tit tænkt men nu skal du altså også høre det Og Christel, ja det er sgisme noget møj at landet er så stort, så vi ikke kan hjælpe hinanden som man allerhelst vil. Udover alle de gode råd andre har luftet, hvad så med at få en god veninde eller noget ud og tage afsted sammen med dig og Viktor og Ida. Så du ikke står med det hele selv - og får lidt voksen-social og glæde sammen med ungerne... (?) Håber I får en dejlig dag imorgen!!!
Hej Prøv at gå ind på   - vælg: "de første år" og dernæst foldere og vælg "Kan man(d) få en efterfødselsreaktion. Hej hej Jette
Til alle jer der har svaret. Jeg har endnu ikke haft tid til at sætte mig ordentligt ned (altså koncentreret) og læse alle de gode svar - men, det håber jeg at få tid til en af dagene. I skal i hvert fald vide, at det er så forbandet rart med "orakelnettet" HN - her kan man sgu altid få hjælp, eller i hvert fald et skulderklap  Hilsner fra mig - som trods alt er ved lidt bedre mod i disse dage...
Så slemt har jeg heldigvis ikke haft det!!! Men det er en KÆMPE omvæltning at blive mor, jeg følte/føler at JEG var væk, alt drejer sig om amning, bleskift mm. Min frihed var væk og MIT liv sat på stand-by, ikke på den måde at jeg ville undvære min søn, men gud hvor har jeg ønsket bare 1 dag hvor jeg var mig selv!!! Jeg har faktisk taget mig selv i at været sur og misundelig over at manden gik på arbejde og oplevede noget!!! Tænk at det kan være så fed en oplevelse at gå alene i brugsen  Jeg tror så også at jeg ville have det slemt, hvis jeg allerede var gravid igen, jeg trænger til at komme på arbejde og opleve noget andet, så får jeg også mere overskud til at være mor! Det er ikke ment som en kritik af at du har fået 2 børn lige efter hinanden, men at jeg fuldt ud forstår dine tanker!!! Kan du ikke snakke med manden og forklare hvordan du har det, evt vise ham den her tråd!! Du har det skidt og kan ikke selv finde løsningen, det må han klare for dig!!!
Jeg havde det de 3 første mndr af josephs liv pga alle mine oplevelser med fødsel osv jeg havde svært ved at gi flaske og var i det hele taget ked af det altid men min søde SP hjalp mig igennem samt familie.. Du skriver bare på PB hvis du føler trang til en snak...
Jeg har/har ikke haft overskud til at skrive mere i tråden her på det sidste, men jeg har også ligget vandret med to syge børn læs: Ida hjemme fra DP og jeg har stået med dem alene fra 7 morgen til 5 eftermiddag hele ugen   Puha det er eddermame hårdt når den lille skal støttes i at sove konstant, og døjer med ondt i maven  Men min SP var her i torsdags (fordi jeg ikke dukkede op i mødregruppe onsdag), jeg tror hurtigt hun fornemmede at jeg havde brug for et hjemmebesøg. Jeg brød fuldstændig sammen foran hende, og heldigvis (hvis man kan sige det sådan) var Benno hjemme til at se mig fuldstændig ulykkelig over min situation. Så jeg fik talt lidt med hende, og hun kom med mange gode råd til hvordan vi kan få Viktor på ret køl snart, og dem prøver vi af lige i øjeblikket. Benno har været meget hjælpsom og taget sig godt af dem begge de sidste par dage  Min SP kommer igen i morgen, hvor vi er alene, og så får vi os en snak om, om jeg evt. skulle se en psykolog, eller om jeg "bare" har det sådan her fordi det er pisse hårdt med to så små, og fordi Ida har været syg ofte og hjemme fra DP... Så jeg ser frem til at tale med hende imorgen. Tak fordi i tænker på mig, og tak fordi i har været ærlige omkring jeres egne følelse i forbindelse med at blive mødre. Det har virkelig hjulpet mig at tænke på, at jeg ikke er den eneste der har været så ked a det og frustreret. Jeg vil se om jeg kan få svaret på alle de PB jeg har fået - og til jer der endnu ikke har fået svar, så håber jeg i forstår at det ikke er fordi jeg ikke vil  Jeg er helt sikkert ved bedre mod nu, og kæmper bare for at Viktor skal få en rytme og blive en glad dreng - for det tror jeg vil hjælpe rigtig meget på det hele. I går sov han for første gang stive 4 timer i træk i barnevognen midt på dagen - det var så befriende at i tror det var løgn. Jeg håber at det gentager sig.
Dejligt at høre at du trods alt - er ved godt mod. Syntes bare at du her fra skal have  Min den lille bliver 2 år i morgen og den store fylder 9 idag (ja - jeg ved godt, det er lidt klumpet sammen, men her i familien kan vi godt lidt at have tingen samlet   ) Det jeg vil sige er...jeg har syntes at dethar været hårdt og den store har trods alt kunne gøre alt selv. Så jeg kan levende forestille mig, hvordan det er at have to små børn. Ved godt at der er noget tid til - men det bliver nemmere. Godt du får talt om det. Hilsen Pia
at høre at det går fremad.. Det er rent ud sagt noget tis.. at du bor på Sjælland. Ellers skulle jeg have været den første til at starte bilen og komme og give dig en off dag.. Mads er lige blevet 6 mnd. og nu kører det efterhånden herhjemme, men @!#$ hvor har det været hårdt.. Jeg troede faktisk ikke at man kunne klare sig med så lidt søvn.. At min mand så et halvt år inden vi fik Mads pådrog sig et piskesmæld har absolut ikke hjulpet. Jeg har nærmest stået selv med Mads plus at jeg har skullet være meget large over for min mand.. Han kan ikke holde larm og skrig ud og døjer med konstant hovedpine. Men nu går det altså meget bedre. Manden passer Mads når jeg er i stalden og hjælper også med at stå op og give ham sutten om natten, så det er skønt. Men jeg ved som sagt hvor hårdt det er med et barn, så tør slet ikke tænke på hvor hårdt det må være for dig.. Det er godt du får snakket om det, men du er også bare nødt til at lade rod være rod. Er der eventuelt ikke noget familie eller noget du kan bede om hjælp???
blev sgu helt bekymret ved jo selv godt hvordan det føles dejligt med en SP som har situationsfornemmelse det er bare guld værd.. Stor kram herfra og håb om du snart blir en gladere Cruella igen..
består faktisk i - at jeg har meget svært ved at give Viktor fra mig   For jeg VED jo hvor ked af det han er, flere gange om dagen, og jeg tror at jeg er den eneste der kan trøste ham, men det er noget pjat, for ikke engang JEG kan jo trøste ham   Så om det er mig eller en anden der står med frustrationen, kan jo i virkeligheden komme ud på et... Ida kan jeg sagtens give fra mig, men hun er jo også det større, og er glad bare der er nogle der gider lege med hende  Min mor var her hele dagen i onsdags, det var noget vi havde aftalt for et par uger siden, at hun tog en fridag, for at komme og passe Viktor, så jeg kunne komme ud, væk, og få lidt tid for mig selv - eller lægge mig ind og sove. Skæbnen ville jo så, at Ida blev syg, og derfor også var hjemme, og så kunne jeg jo ikke forlade huset og efterlade min mor med to kede børn. På mirakuløs vis, fik vi begge unger til at sove samtidigt til middag, og så fik hele huset ellers en tur af min mor. Tror aldrig der er blevet støvsuget så grundigt   Vakset gulve blev der, lagt vasketøj sammen, og støvet af. Min mor smurte frokost til os alle sammen, og tog sig af Ida da hun vågnede. Jeg fik mig et dejligt bad (det var tiltrængt). Det var bare så skønt at hun var her, men, hun arbejder fuld tid, og har min lillebror på 12 år, så jeg kan jo ikke have hende her hver anden dag desværre  Af en eller anden årsag, så får jeg sværere og sværere ved at håndtere når Viktor græder, men det er formentlig fordi det er så meget, og man ofte ikke aner hvad man skal stille op. Det gør mig bare så ondt at han er så ulykkelig   Jeg ville jo gerne have GLADE børn  Jeg synes ellers at vi bor pænt (og forholdsvis rent), men jeg kan godt mærke, at jeg bliver nødt til at få ryddet ud i krogene! Ting hober sig op i skabe og skuffer, og hvor det ellers kan presses ind, og jeg tror ikke jeg tager fejl, når jeg siger at op mod halvdelen af det var noget vi sagtens kunne undvære, eller slet ikke skal bruge mere - det er bare det med at få TIDEN til at få ryddet ud i det...
Ja, jeg håber også snart mit humør vender til det bedre. Jeg er jo vant til at være en glad pige, med humor til fingerspidserne hvis jeg selv skal sige det - men der er langt imellem smilene lige nu synes jeg. Jeg trænger ikke til at græde mere - tvært imod - så trænger jeg til at skraldgrine - i ved, sådan så det kan mærkes helt ned i tæerne, eller så voldsomt at tårerne triller ned af mine kinder... (Nogle der har en vittighed med den effekt??   )
Men hvor sund er den i længden... ??? Jeg har ikke den store fantasi til den.. Børn skal ikke sidde op, de skal ligge ned og om på maven, for at lære at bruge deres ryg, og derefter lære at kravle, som der forøvrigt også siges, at ikke ret mange børn kan, da de ikke kommer ned på gulvet i nær udstrækning, som før... Her er der vist: Børn der er for tidligt i den, børn der kravler ud af den osv.. Hvor smart er det lige.. ???
kravlede lige ud af den.. :
Og den her:   Hvor sikre er de SÅ at sætte dem i.. ??? Og der er flere, der er så, ja undskyld mit udtryk, så dumme, at de sætter dem op på stole og borde, mens ungerne har frit løb fra at kravle ud af dem..   Vil i kalde det her for sundt for ryggen.. ?? Havde denne bette fyr ikke bedre af, at ligge ned på ryggen.. ??? Ikke om jeg fatter den der nye form for stol.. Hvorfor skal spædbørn partu kunne noget de ikke er klar til endnu... ???
Stolen er IKKE beregnet til at babyen skal sidde i den i flere timer dagligt.. Men der hvor jeg bruger den er, når jeg er alene hjemme og f.eks. skal på toilettet, så tager jeg den med på toilettet (og stiller den på  ) hvor han så sidder i den i 2-3 minutter mens jeg er på toilet. Den er god og han elsker at sidde i den.. Den er ikke belastende for hans ryg, da den støtter næsten hele vejen op... Jeg har hørt mange der har sagt, at den var god, og vi er fuldstændig tilfredse med den.. Her et billede af Jesper i stolen:   Mvh Moni
Hmmm, jeg kan sagtens følge ElseG i det hun skriver vedr. de stole dér...Synes da også de var smarte indtil jeg så de videoer og især den med den lille dreng som ikke engang kunne holde sit hovede selv...hvor tankeløst  Hermed siger jeg jo ikke, at de fungerer for nogen, men synes det er lidt farligt at de sådan bare kan møve sig ud af dem, så let som næsten ingenting. Må sige at jeg ikke kunne finde på at købe sådan en fætter. Jeg plejer at ligge Mille på gulvet når hun fx er med ude på toilettet eller på gulvet i køkkenet når jeg laver mad (selvfølgelig ikke lige under komfuret...) Dér ligger hun så og mosler rundt med nogle legesager og hygger. Har også en vugge på hjul jeg kan køre med hen til køkkenbordet, hvor hun så også kan ligge og lege mens mor kokkererer  Hun sidder i sin skråstol når hun skal spise grød, ellers ikke. Alt foregår på gulvet så hun kan blive trænet i sin lille ryg og forhåbentligt snart komme op på alle 4 og afsted ud og lave ballade 
Stolen må først bruges når barnet kan holde hoved og ryg selv, at disse forældre så overser det, betyder ikke at den er dårlig, men at de er forældre der burde læse brugsforvirningen først. Ligesom de ikke burde være uden opsyn så de kan kravle ud af den. Sådan er det jo med alt ting, børn kravler også ud af klapvogne ( nogle, ikke alle), og andre igen har siddet fast i deres kravlegård i deres færd på at komme ud (inkl mig dengang). JEG synes at stolen er god, og ville ikke tøve med at sætte min kommende barn i den, når hun vel og mærke kan holde hoved og ryg selv.
Nææ synes ikke at de behøves at smile på billeder. Bare billedet bliver taget i det rigtige øjeblik.. Her er Jesper hvor han ikke smiler (til hans dåb):   Og et rigtig godt et også (til jul):   Og så er der lige 2 hvor han smiler/griner:     Jeg synes, at de alle 4 er rigtig gode.. Mvh Moni
hej nogen der har erfaring med kløe på hænder og fødder (også lidt andre steder) allerede i starten?? jeg er lige blevet gravid og jeg har faktisk haft det pænt ringe lige fra starten og nu - siden i fredags har jeg bare kløet over det hele dog mest fødder og hænder. nu skal det lige siges at jeg er skal være mor for anden gang. men min første graviditet ligner overhovedet ikke denne her! jeg ved godt at to graviditeter ikke er ens, men er der nogen der har nogle erfaringer med det? eller skal jeg til læge mandag og få tjekket mine levertal?
Det er jo helt normalt, men jeg blev sendt ned til blodprøve med det samme, da jeg sagde det til min jordemoder. Det var så i slutningen af graviditeten og det kløede meget! Var ved at blive tosset af det. Det var også 2 graviditet - Og der var ingenting. VH Anja.
Jeg havde kløe i de sidste 6 uger af graviditeten og det tiltog i løbet af de 6 uger - og ja, man bliver helt desperat, tanken om kløen kan faktisk afholde mig fra, at skulle have flere børn. Jeg fik taget blodprøver hver uge - de blev taget på sygehuset og det var lægerne som sagde hver uge. Selvom kløen var meget slem, var mine levertal ikke så høje, at jeg skulle have noget medicin, børnene havde det fint   Det eneste råd jeg fik var zinklinilat mod kløen - det virkede ca. 1 min  Har ikke erfaring med kløe så tidlig i graviditeten, men vil tro at du skal have taget en blodprøve for at være sikker på, at den lille har det optimalt 
Jeg havde rigtig meget kløe i starten af graviditeten. Helt galt blev det, hvis jeg gik i stalden om aftenen og gav halm. Værst var det på benene, hvor jeg kunne kl mig helt til blods. Fik tjekket levertal, men der var ikke noget. Jordmoderen sagde at det var normalt med kløe. Mit var i det tidlige forår og inden sommer var det gået over.
Niels og jeg har altid snakket om hvad navne gør ved mennesker, hvordan ens navn kan påvirke en og hvad navnet signalerer... Så kom jeg til at tænke på om der er nogen der ved hvor man kan få noget om navne at vide... Kunne godt tænke mig at få lidt flere oplysninger om mit eget navn, min dreng og nogle navne vi snakker om til vores næste barn... Så hvor finder jeg noget om navne og dets betydning?
Jeg ved at inde på netbaby har de noget med de forskellige navne og deres betydning/oprindelse, men jeg ved ikke hvor uddybet det er, men du kan da tag et kig derinde...  Ellers må du ned i Imerco der sælger de ( i hvert fald i Middelfart) kort med navne på, hvor der også står noget om navnets betydning.
..at forske lidt i navnenes betydning. Vi havde jo valgt to navne (dreng og pige) da jeg var gravid. Efter valget slog jeg for sjov navnene op i en bog jeg har, som jeg lige pt. ikke kan huske hvad hedder.. Og det var lidt skægt, for de havde næsten samme betydning. Kjartan = Kriger Vigdis = Krigs/kamp-gudinde (sådan cirka) Mvh. Lotte_L (som må prøve at finde den bog frem, så du kan få titlen)
"Danske personnavne" og er skrevet af Rikard Hornby, Gads Fagleksikon. Den er ret gammel, og er en kasseret biblioteksbog, jeg har købt billigt engang. 12. årh.; Græsk kortnavn til navne på Andr-: "Mandlig". Apostelnavn (30. november i kalenderen); apostlen Peders broder æres som russisk apostel og som Grækenlands og Skotlands skytspatron. Ifølge folketroen kunne man i Andreas-natten se sin tilkommende. Mvh. Lotte_L
-kunne du tænke dig at se om der er skrevet betydning ved de navne vi har til pigerne? Laura og Emma...
Prøv at søg på : navneforskning Københavns universitet. Så kommer der en side frem - Vist den samme som fra netbaby. Der står både Emma og Laura beskrevet. Kort: Emma: Verden, verdensomfattende, vældig Laura: Person fra byen ( Ikke det mest spændende   ) Ellers er der jo de der små billedrammer med magneter. Der står jo noget positivt beskrevet om hver navn - Om det liiige passer.. ? Men sødt nok..
Der står ikke så meget.. Emma:  11. årh.; engelsk: kortform af naven på Irmin-, brugt for Emilia og Emerence. Knud den Stores dronning. Dronning af Holland. Laura:  Eftermiddelalderligt: Italiensk, kortform af Laurentia. Mvh. Lotte_L
Ih, altså - ved godt det måske er et mystisk spørgsmål, men jeg ved simpelthen ikke om de kære små sover med barnevognsselen på - eller om den primært er til når de er vågne og sidder i barnevognen? Andreas bliver 8 måneder og er en værre sprællefidus - kan dog ikke selv sætte sig op, men der går ikke længe - kan rulle rundt.. Jeg ved bare ikke om de sover med selen på - hvad gør Jeres - synes nemlig selen godt kan virke lidt hæmmende...
Hejsa. Helt sikkert sove med selen på (og når han går tur og barnet sidder op selvfølgelig), når de som din gut kan vende sig og sprælle. En dag Sidder han måske op i barnevognen når du kommer ud for at hente ham, så heller give ham selen på, inden han får overbalance ud over kanten. Det er min mening. Man kan få mange forskellige slags seler, og den vi har, har mange indstillings muligheder, og så er den dejlig blød. Når han engang skal i dagpleje eller vuggestue, er det et krav de har sele på, så kan han jo ligeså godt vænne sig til den.
Når Mads befinder sig i sin barnevogn, har han sele på ligegyldigt om han er vågen eller sovende  Jeg startede med at bruge sele, da han var 5 mdr. Ikke fordi han kunne noget somhelst "farligt" på det tidspunkt, men mere fordi, at så var han vænnet til, at selen altid er på . Så jeg ville også sige "på med den"   
Har brugt sele siden de var ca 6 måneder. Hellere være på den sikre side!! VH Anja.
...at børn bruger selen senest fra de er 6 måneder. Barnevognen er jo alligevel ikke stedet, hvor de skal ligge og rokere rundt, det er for farligt (barnevogne kan godt vælte), så selen hjælper med at holde dem fast, så de bliver liggende på ryggen. Samtidig sørger den jo for, at de ikke får hevet sig selv ud af barnevognen.   Så jo, selen skal på, også når de sover.  Camilla
og sover med sin barnevognssele på... Han er vænnet til at bruge den også når han sover, men jeg kom bare til at tænke på om det var forkert at han sov med den på... Ingen problemer - han har den på - vågen som sovende.. Tusind tak for alle svar - rart med respons...
Jeg håber at I har lyst til at læse om Jespers liv. Det fylder meget, men det meste er billeder. Nu vil jeg gerne fortælle om min søn.. Som er noget af det dejligste her på jorden (men det synes alle forældre jo om deres børn). Det startede for knap 1 år siden (februar 2006). Der testede jeg positiv. Mig og kæresten blev utrolig glade, da vi havde prøvet i ca. 10 mdr. på at blive gravid. Jeg havde en masse kvalme de første 22 uger. Men efter 22 uger havde jeg ikke kvalme mere, og jeg nød min gravidtet. Jeg havde termin den 30. august 2006. Tiden gik og min termin nærmede sig. Vi var spændte og glædede os meget. På terminsdatoen den 30. august 2006 fik jeg veer. Det hele gik bare efter planen. Vi kørte til Haderslev sygehus ved spisetid, og der udvidede jeg mig som jeg skulle og Jesper trak vejret fint under veerne.   kl. 2.30 den 31. august kom Jesper til verden. Han kom op til mig med det samme og havde en apgar score på 9/1 - 10/5.   De næste par dage på sygehuset gik rigtig fint.. Han var en af de stille babyer, der bare klarede det hele så flot.     Vi kom hjem 4 dage efter han blev født, og hjemme gik det hele også bare rigtig fint.. Han var så dejlig nem, og ikke én af de babyer, der kunne skrige i mange timer. Han havde dog et meget stort behov for at ligge ved mig og sove, men det tog vi så med.. Barnedåb holdt vi den 12. november 2006. Det gik rigtig fint. Han hverken skreg i kirken eller forsamlingshuset. Han lå faktisk og sov i min arm i kirken (og det var hårdt   for jeg kunne jo ikke rigtig skifte stilling).   Han fik også en masse gode gaver:   Og til sidst kunne der da også blive lidt hygge:   Julen gik også bare rigtig fint.. Vi havde valgt at holde jul hjemme og fik vi besøg af Jespers morfar + kone og hans oldemor + mand. Han fik en masse gode gaver, og var på hele tiden.   Lidt hygge ved far, kunne det også blive til:   Han blev træt til sidst og faldt i søvn:   Kort før nytår blev han præsenteret for grød:   Det var vist noget underligt noget, men han blev nu hurtigt glad for det:   Den 12. januar 2007 startede vi til babysvømning. Det nyder han og han er bare i så godt humør, hver gang vi er afsted. Og som tiden går så kan han også mere eller mindre sidde selv, dog ret ustabilt:     Og nu er vi ved at nå til vejs ende. Og GUD hvor føler jeg bare, at vi er heldige, over at have Jesper. Han er altid så glad og der har aldrig været tidspunkter hvor han bare var sur eller ked af det. Sundhedsplejersken siger, at han er sådan en mild og glad dreng. Håber at I er kommet så langt, så må I gerne skrive. Og tak fordi I gad at læse det:   Og med sådan en lille trold, på nu 5 mdr., har man bestemt snart lyst til at få en mere snart  Mvh Moni
Hvor er han dog vakker, og sikke et smil han kan give 
Får Viktor stadig bryst? Hvis ikke - kunne en mulighed så ikke være, at du lod ham overnatte hos din mor, en enkelt nat?? Jeg ved godt han ikke er så gammel og jeg har læst ovenstående...men måske vil det alligevel i længden, være bedre med en mor der har sovet - bare en nat. I kunne jo aftale at han blev afleveret sent og hentet tidligt. Vi har altså også rengøringshjælp og jo jeg ved godt det lyder lidt plat...men det er bare så dejligt, at jeg mandag eftermiddag kan se på min gulv og tænke, at det godt nok trænger til at blive vaske...men pyt - det kommer der jo en og gør i morgen. Så selv om det kun er en gang om ugen - så fjerner det altså byrde, fra os I 3 dage. Den dag hun kommer, dagen før og dagen efter. Hilsen Pia
... at jeg har tænkt meget på dig  Kan kun give Pia ret i, at det med en rengøringshjælp HVER uge, ville fjerne en kilde til dårlig samvittighed. Man kan skrive stolper og og ned af vægge om, at man bare ikke skal have dårlig samvittighed over noget så banalt som nullermænd, men når man har det ... ja så har man det sgu og så er det nok nemmere at betale sig fra rengøringen. Mvh. Lisbeth
at han så dig bryde i gråd overfor din SP... Det har mænd så godt af at se, at deres små stærke husmødre, ikke er sååå stærke alligevel..    Men du skal vide, at mit tilbud længere oppe, står stadigt ved magt...      Uhh jeg har været inde i den her tråd mange gange, for at læse om du havde svaret... OG det havde du så nu, så nu vil jeg nøjes med et dagligt besøg herinde og ikke flere gange dagligt...     
Til Else Ja undskyld mig lige at jeg bruger denne tråd, men nu må jeg altså ud med det.   Du lyder simpelthen som et dejligt og varmt menneske, du er altid så sød og rar og tænker altid på andre og - Ja du virker bare så SØØØØEEE. Hilsen Jette
hvorfor bor du så langt væk så havde jeg kigget forbi med en tøsefilm og en god flaske rødvin tror du har brug for en god snak om andet end babyer og gråd har du ikke nogle godt veninder som kan tage lidt hånd om dig og forkæle dig lidt?? Føler sådan med dig.. STOR KRAMMER herfra..
Jo, jeg ammer stadig Viktor, men kun 1 gang i løbet af dagen, og 1 gang om natten - resten er flaske da han får Nutramigen. Jeg kan ikke overlade ham til min mor en hel nat, det er jeg slet slet ikke klar til. Benno tog ham hele natten mellem fredag og lørdag, det var rigtig dejligt at få sovet bare nogenlunde for første gang i 4 måneder  Jeg overvejer seriøst at få rengøringshjælp nu - har tænkt lidt over det - og ih hvor jeg nød da min mor havde været her og gøre rent for os. Så, det vil være et af mine projekter  ElseG: Du er en gæv kvinde. Håber snart vi ses igen. Og ja, jeg tror også Benno blev pænt overrasket over min reaktion da SP var her - han blev helt befippet og vidste dårligt hvor han skulle gøre af sig selv. Jette: Du har HELT ret omkring Else - hun ER nemlig et rigtig dejligt menneske. Som jeg heldigvis har haft fornøjelsen af at møde hele 2 gange  TRavfreak: Åh ja, en god film og en flaske rødvin, UDEN afbrydelser vel at mærke - det skulle nok kunne gøre underværker. Jeg har nogle ret dejlige veninder, de er bare selv helt vildt ophængt med småbørn og arbejde osv - så dem føler jeg ikke jeg kan trække mere på end jeg allerede gør lige pt.
Så sker der noget nu. Min SP var her et par timer i går, vi fik en rigtig god og lang snak (og jeg fik vrælet lidt igen). Summa summarum: Jeg har en kedelig efterfødsels reaktion/depression  Så hun vender tilbage med hvilke tilbud de som kommune kan komme med, enten individuel psykolog samtaler, eller en form for gruppe terapi hvor både psykolog, SP og en pædagog indgår. Men som altid, kan der være lidt ventetid på den slags ydelser (selvom man har brug for hjælp NU), og hun anbefalede derfor at jeg kontaktede min læge med henblik på medicinering indtil jeg kan komme igang. Jeg har fået en tid hos min læge på fredag. Nu håber jeg så bare ikke at jeg skal sidde og "forsvare" mit behov for medicin   For selvom jeg godt ved at medicin ikke er løsningen, så er jeg langt nok nede til at vide, at der skal sættes ind et eller andet sted NU, så jeg kan få det bedre med mig selv. Puh, jeg er så træt så træt - håber virkelig snart på lysere tider i mit sind.
... på vej i den rigtige retning  At erkende man ikke er Super-Woman, der kan klare alting, det er slet ikke nogen dårlig begyndelse  Selv om jeg kun kender dig her fra HN, så har jeg et meget klart billede af, at du er en pige, der har det dårligt med at gøre nogle ting ret meget under 100%  Hold fast i det med at få en eller flere nætters uforstyrret nattesøvn i week-enderne og manden skulle såmænd også nok overleve, hvis det skulle være nødvendigt en anden af ugens dage. Mvh. Lisbeth
Jeg er glad for at høre du har fået fat om problemet og der sker noget for at hjælpe dig dejligt   ... For ikke at gi dig flere nederlag pt så undersøg lige disse "lykkepiller" først inden du får nogen for nogle af dem øger ens vægt (taler af erfaring).. Men Lykkepillerne kan ikke klare det alene desværre så få gang i en psykolog el selvhjælpsgrupper ofte er tale det der virker bedst... Kæmpe knus...
Hi-hi Travfreak - nu kender jeg ikke Christel, men har også fulgt hende lidt på sidelinien i trådene herinde og "kender" hende som en gæv pige. Men jeg har ikke indtryk af, at hun ville have noget imod et par kg. ekstra på sidebenene, så den bieffekt fra pillerne bliver vist ikke noget problem  Christel: Er glad for at høre, at du er på rette vej. - Selvom det sikkert stadig kan virke håbløst at komme helt ovenpå. Mange tanker herfra Trine
Ja, hi hi - der er jeg nok lige omvendt. Som Trine siger, ville jeg bestemt ikke have noget imod at få minimum 5 kilo på sidebenene - så det ville ligefrem være en gevinst for mig hvis det var en "effekt" de bragte med sig  At jeg har det som jeg har det nu, har nemlig heller ikke ligefrem hjulpet på min vægt, selvom jeg faktisk ikke har nogle problemer med at indtage mad. Jeg kan kun lige HIVE vægten op på 50 kilo, og det er i hvert fald 5 kilo for lidt. Alt mit tøj hænger på mig  Hilsner - fra en som kun fik 3½ times sammenhængende søvn i nat 
Hej Christel Vil blot sige at hvis du skal have piller, skal du droppe din amning, hvis du altså ammer. Det var for mig slet ikke acceptabelt, jeg følte bare ikke det var rigtigt for mig, så jeg sagde nej tak til piller og begyndte hos psykolog med det samme i stedet for. Var ved lægen 1-2 uger efter jeg var gået helt ned med flaget, og her havde jeg det meget bedre!! Lægen og psykologen har efterfølgende sagt jeg ikke havde en depression, men det er meget svært for dem at sige, lige når vi står midt i det hele. Min psykolog har ikke engang gidet dep.teste mig. Hun siger at min reaktion er helt normalt, det er pisse hårdt både fysisk/psykisk at få børn, og du har jo også mere end end...  Pøj pøj med det hele. Hilsen Jette
Altså.. Mangel på søvn, kan også bare, få en til at bukke under.. Det er jo ren tortur. Alexander vågnede 10-15 gange hver nat det første år. Hver nat!! Der var dage / uger, hvor jeg troede, at nu var det skridtet inden indlæggelse.. Og hov, når jeg så en enkelt gang fik 3 timer i træk - Så blev jeg jo ( næsten ) normalt tænkende igen. Hold kæft... Det var en hård tid. - Og er det stadig med to så små børn. Så kender det. Har også lige haft begge syge, flyttet ( og dertil pakke ned, pakke ud etc ). Og er jo alene med dem. Det var også lige før, at jeg bukkede under der. Det er børn, børn, børn... Fra tidlig morgen til sen aften.. Ingen voksne at snakke med, ingen at se en film med, ingen at spise mad med.. Teletubbies, briotog, pegebøger, legepladser i regnvejr, bleskift, mad der serveres i en uendelighed.. - Suk.. Dagens højdepunkt er turen til superbest - Hvis da ellers jeg kan finde et tidspunkt, hvor begge børn er nogenlunde friske samtidig! Overvejer at lokke min mor med en tur på McD - Bare for at " komme lidt ud ". Tænk at en tur til McDonald´s vil føles som at komme lidt ud... ( ! ).. Men mmm.. En is, en god salat, den store kan lege, der er stol til den lille... Jo man kan hurtig lære, at sætte pris på de små ting. Og så kan man sagtens sige, at man skal lukke øjnene for støv og nullermænd... Men.. Det fungerer jo bare ikke i praksis vel.. Der skal bare vaskes tøj en gang imellem, skal vaskes op- hvis vi skal have noget at spise af, store nullermænd ville Laura elske at spise - Og finde lige med det samme, storebrors små lege dimser kan heller ikke bare ligge og flyde - Med et kravlebarn i huset.. Lige nu sover begge  Til Christel.. Prøv at husk, at det bliver bedre! Det gør det! .. Meget snart forhåbentligt. Og at Ingen fungerer uden søvn.. Håber det bedste for jer!! VH Anja.
Uhh sikke en masse rosenrødt om mig... I skulle bare vide..  Men takker ydmygt...     
  Sådan så du ud, sidst vi så hinanden...      Og for at det ikke skal være løgn, så her fra vores første gang.. (hugget inde i din egen præ.)...  )  )  ) Du har jo aldrig hørt til de store i omfang.. Ihvertfald ikke de gange jeg har set dig...      Men ligefrem, at ønske denne skønne kvinde fyldigere.. ?? Du siger, at Benno blev rundforvirret af det... FINT, kan så være at han nu vågner op, og er klar til at tage SIN del af slæbet.. For hvis ikke han er.. SÅ må du banke hårdt i bordet, og sige fra overfor ham.. Du skal ikke, og for guds skyld må ikke, bukke under pga. af det her.. Lykkepiller.. ??? Jeg har ikke den store fidus til dem.. Men hvis de kan hjælpe dig, så brug dem.. Du skal bare gøre op med dig selv, om du ville kunne undvære at amme Viktor allerede nu.. Kan du det... ??? Psykolog/psykriater: Det er jeg mere til.. Du skal nemlig snakke det her ud, hvor du kan få en masse indeklemt arrigskab ud af kroppen.. Hvis det går lidt trægt med at komme til, så kan en akut indlæggelse, med børn, gøre underværker for at komme hurtigt i gang.. Jeg ved, at du har mit nummer.. (min præ.) Brug det...      Jeg stikker dog lige af, på overarbejde i morgen fredag.. Men er hjemme igen, på friuge, indtil torsdag...     
skægt at læse om og se om det passer på personen. Min ældste datter hedder Filippa som kommer af Filip som betyder "Den der elsker heste" - og sjovt nok, så er Filippa bidt af en gal hest (har det ikke fra mig, da jeg droppede hobbyen for mange år siden).
I kan tjekke navne her:  Laura betyder også " pigen fra byen"
Her har selen været i brug siden Karoline var 6 mdr. Så blev hun vendt til at den skal bare på hver gang man er i vognen. Uanset om man sover eller ej.
Nu er jeg i tvivl, bør de sove ude i frostvejr? Oli sover fint både ude og inde (med vindue åbent i vores ikke opvarmede stadsstue). Hvad gør I ?
...er det okay ned til -10 grader selvfølgeli i læ osv. Igår var det -9 her hvor vi bor på det tidspunkt hvor Marius skulle sove formiddagslur (kl.7.30) og han blev pakket i voksiposen. Han havde langærmet uldbody, uld underbykser, alm. tynd bluse, striktrøje, alm. lange bukser, uldsokker, uldhue og vanter på. Ovenpå voksiposen lagde jeg et lammeskindstæppe for også at holde kulden væk. Nu når jeg skriver det, synes jeg godt nok det lyder somom han havde meget tøj på, men han er en af dem der aldrig sveder og måske har lidt sværere ved at holde på varmen, så derfor alt det tøj. Og netop da det var ekstra koldt fik han en striktrøje på. Da jeg tog ham op var han dejlig alm. varm, slet ikke svedig ,ingen kolde kinder, så der var ingen bekymring. Men det er selvfølgelig op til den enkelte forælre at vide hvor meget ens barn sveder og hvor meget tøj denne skal have på.
hej hvor koldt skal det værer før i putter,de små i flyverdragt og lader dem sove i den udenfor.?? er lidt i tvivl den ligger på lige omkring frysepunktet. HILSEN LOUISE
på ude har jeg brugt her i de sidste dage hvor det har været minusgrader også i dagstimerne, det virker også mere comfortabelt med lidt alm. tøj + flyverdagten end mange lag ovenpå hinanden. Her hos os sover kathrine i en dejlig tyk kørepose a'la voksien og flyverdragten og det er tilpas, bliver det meget koldere, men det spår meterologerne jo ikke, så kommer hun ind og sove. mvh Jeanne
Min datter på 10 mdr har sovet ude i dragt et stykke tid nu. -En flyverdragt i blød model, så den er behagelig for hende. Nu hvor det er blevet væsentlig koldere, bruger vi også juniordyne-tricket som en sød pædagog gjorde mig opmærksom på. (Det er ellers mit andet barn, men man kan jo ikke lære alle tricksene i første omgang..) Til dem der heller ikke lige kender det, så er det såmænd bare at bruge juniordyne i barnevognen i stedet for babydyne. Juniordynen er det længere, så den kan lægges på madrassen og så vippes op om benene på den lille, så der nærmest dannes en sovepose. Det luner jo på disse kolde dage  Mvh Heidi
... jeg kan ikke forstå hvordan lykkepiller, som i mine øjne bare er at dulme de svære følelser, kan gøre en hujende fis ved det egentlige problem  Hvordan kan det være Christels mors problem heller, at Christel mangler sin nattesøvn  Der er 2 forældre til de 2 dejlige børn, vi kan se på Christels præsentation  Skal fædre kun være fædre af navn   ... kom da på banen og vær det af gavn !!! Ingen ellers normalt fungerende, sund og rask mand tager skade af, at hans nattesøvn i en periode bliver forstyrret. Lad nu være med at sige, at han jo har sit arbejde hver dag, det har Christel eddermagme da også og for mig lyder det som om, hun har 3 børn og ikke "kun" 2. Mvh. Lisbeth
kan man altså godt tage når man ammer. Det gør jeg ihvertfald og det er i samråd med den børnelæge der var på sygehuset da Mads blev født. Inden jeg fødte var jeg også til samtale på sygehuset hvor de sagde at det sagtens kunne lade sig gøre. Jeg blev så bare skriftet over på nogle der hedder Zoloft. Det er rigtigt at pillerne ikke løser problemet. Der skal også samtale til, men de kan hjæpe i starten inden alt andet begynder at virke og kommer igang. Du skal dog vide at der godt kan gå et par uger inden effekten kommer og at du kan få det helt ad h... til af pillerne indtil kroppen har vænnet sig til dem. Men der er også forskel på de forskellige mærker. Jeg synes det er fint at din mor hjælper. Det er da bare med at tage alt den hjælp man kan få. Og super hvis Benno kunne tager over om natten i weekenderne. Det er jo trods alt ikke resten af Viktors liv at det skal fortsætte sådan. Så man må lige hjælpes ad de måneder der er rigtig hårde. God bedring fra mig 
Først - Så ER Benno altså blevet meget bedre her på det sidste - ISÆR efter det er gået op for ham hvordan jeg har det. Jeg tror ikke han forstår det, men han ser at jeg er ked af det, og at det er alvor  Han tog Viktor i nat, da han vågnede for 3. gang - og han har selv lige spurgt om han skal tage ham i nat så jeg kan få sovet - og det har jeg naturligvis "takket" stort JA til  Så det skal ligefrem blive en fornøjelse at gå i seng i aften - lur mig om jeg ikke ligger der kl.20! Mht. "lykkepiller" - så er det så absolut heller ikke noget jeg ynder at indlade mig på. Og jeg er yderst bevidst om, at de ikke er løsningen. Men som Chrisser siger, så er det tanken, at de skal holde mig hen indtil jeg kan komme i samtale med psykolog/terapeut. Jeg ved udemærket godt at de piller (HVIS jeg altså får nogle), ikke er helbredene for det jeg "fejler", og jeg er meget indstillet på at det kun skal være for en kort periode. Jeg har været nede før - men aldrig som nu. Det ene øjeblik er jeg sådan nogenlunde - 2½ minut efter er jeg totalt modløs og helt i kælderen, og tårer kommer alt alt for let   Så der SKAL bare ske noget nu. Har talt med min SP idag - der er ligefrem ventelister på at få hjælp igennem de tilbud kommunen kan komme med, så nu skal jeg se om min læge kan henvise mig til hjælp. Jeg skulle jo have været til læge idag! Ja, tillykke med det - det kom jeg så ikke. Det har bare været lortedagen over alle lortedage  Det var mig der skulle aflevere Ida i DP idag, fordi gemalen skulle hjemmefra allerede kl. 5 i morges, for at aflevere en Lastbil på Værksted i Greve. Nå - morgenen gik faktisk nogenlunde selvom jeg var alene med dem, og kl. 8 var begge unger pakket i bilen klar til at køre. Så var det bare lige nedtur, at BILEN ikke var klar! Den var nemlig død for strøm     Der knækkede filmen bare for mig. Benno tog ikke sin tlf, og ingen af naboerne i omegnen heller  Så Ida kunne altså ikke komme i DP. Så fik jeg ondt i maven igen, for det betød jo at jeg skulle være alene med dem HELE dagen, og at jeg ikke kunne komme til lægen  Gemalen ringer så tilbage kl. 9, da han ser jeg har kimet ham ned, og fortæller følgende: Mekanikeren som skulle lave hans lastbil, har smadret hele fører huset på den!   Da han skulle svinge den rundt inde i hallen, går han i panik, og kan ikke finde bremsen (Det er en meget gammel og lidt anderledes model) og han smadrer lige ind i væggen!  Så nu stod Benno der uden noget at køre tilbage i - og med et smadret førerhus! Sikke en dag... Han kom dog hjem her allerede kl. 15 - og nu er han og Ida ude og handle og købe færdigmad med hjem, så jeg lige kunne få lov at sunde mig... Hvorfor er vi bare altid så pisse uheldige??
"when it rains i poors down" nogle af os skal bare ha al lortet smidt i knolden på en gang desværre.. Med hensyn til lykkepiller så gir jeg de andre ret de løser absolut ikke dit problem men dulmer bare den indre smerte.. en god psykolog er nok nærmere det der skal til... sender mit tlf på privat besked hvis du får lyst til en snak.. kæmpe knus...
først er nede føler man hurtigere at det hele ramler for én. Og man kan slet ikke tage tingene med et smil. Men det er da typisk at det lige skal ske når du nu lige skulle til læge. Det er jo ligefrem heller ikke noget man går og glæder sig til.. - og da slet ikke når du skal hen og snakke om hvor skidt du har det. Men hvor er det da dejligt at Benno er sød til at hjælpe også. Nyd du nu at du kan få en helt nats søvn 
Nu har jeg lige læst det hele igennem her. Der er meget og måske gentager jeg noget, der er sagt, men jeg vil alligevel lige sige lidt.  Lykkepiller er sikkert ikke en løsning, men...forrige år (2005) drattede jeg jo omkuld med en fødselsrelateret depression. Jeg fik også lykkepiller og derefter samtaleterapi. Pillerne er ikke løsningen, men de gav mig alligevel lige det løft, der gjorde, at jeg syntes, at jeg orkede at tage hul på alt det, der lå og hobede sig op. Det er så svært at forklare og sætte ord på hvad der foregår inde i én, men jeg nåede frem til at jeg i bund og grund følte mig ensom. Dybt og inderligt alene og ensom i hverdagen. Richard var der, min familie var der, mine venner var der, men alligevel følte jeg mig isoleret og som om hele verden hvilede på mine skuldre. Richard gjorde hvad han kunne for at hjælpe og efter at jeg knækkede helt sammen i juledagene, tog han sig af ALT. Og tænk engang, det var bare ikke nok! Men det hjalp.  Vejen tilbage til overskud og bekæmpelsen af den dårlige samvitiighed er hård og man bliver nødt til at være to om det. For lige som Richard var en del af det, så må din Benno også være en del af det.  Din fortælling om bilen, der ikke ville starte fik bare lige et bilelde frem i mit hoved...af mig på gårdspladsen med børn, der ENDELIG var kommet i tøj og pakket i bilen, så Birka kunne komme i dagpleje og jeg kun havde ét barn hjemme..og så vil bilen ikke starte! Jeg tudede! Og hulkede og var helt ødelagt og havde mest lyst til at gå over i laden og hænge mig! Og noget af dét, der stadig piner mig idag, det er udtrykket i Birkas øjne, når hun så, hvor dårligt jeg havde det. For det udtryk gav mig sindsygt dårlig samvittighed, for jeg ville jo så gerne være den glade mor med overskud til børn og det hele. Men det var jeg bare ikke. Heldigvis er jeg blevet den mor siden. Og nu er det intet problem at gå hjemme med 3 små børn alene, og få lavet mad og puttet i bad og puttet i seng de aftener, hvor Richard arbejder til kl. 22.30. Og være glad og have overskud til at få ordnet alt dét, der nu skal ordnes.  Så der er lys for enden af tunnelsen for dig. Det bliver bedre. Du bliver aldrig den samme "gamle" Christel igen, du bliver bedre, for på den anden side af det her ligger der en masse erfaringer og tanker og en personlig udvikling, som du vil kunne bruge resten af dit liv. Der er ikke noget, der er så skidt, at det ikke er godt for noget.  Kærlige tanker fra Camilla
..at Benno igen tog en tørn..      Han er jo sådan en rar fyr, som knokler ude, for at få det til at hænge sammen økonomiskt hjeme.. Men det må ikke smuldre hjemme, for så går det helt galt.. Så det er dejligt at høre, at han nu er begyndt at kan indse det..      Himmelfjer: FLOT... Flot skrevet som altid, du har ordet i din magt..     
At jeg skal til lægen! Jeg er rystende nervøs   Ved ikke hvorfor - sådan er det bare. Så tænk lige på mig ikk? 
Cruella, jeg er nemlig ikke enig med de andre der skriver lykkepiller ikke kan hjælpe dig! Nu er lykkepiller også et dumt ord, så jeg vælger at skrive antidepresiv medicin. Når man rammes af en fødselsdagdepression og alt afhængigt af i hvilken grad man rammet (let, moderat, svær) så kan medicin hjælpe ganske fortræffeligt! I mine øjne læser jeg dig som havende en moderat fødselsdepression og når graden er moderat KAN den sjældent afhjælpes uden medicin! Når man snakker en let depression kan støtte fra netværket, ægtemanden, ens egen mor og ikke mindst støtte fra sundhedsplejersken være nok, men når den bevæger sig over mod en moderat dep. så er medicinering for det meste nødvendigt og ikke mindst samtaler med en psykolog! Jeg håber din læge er forstående og at du ikke skal argumentere for det, det mindste. De fleste læger har en skema de spørger ud fra når det drejer sig om (fødselels) depression mv. Pøj pøj - det hele skal nok gå!
...Hvordan gik det hos lægen? Camilla
Det var jo ikke min egen læge, men en reservelæge jeg var hos, da min er egen er væk i 14 dage. Men det gik som forventet - hun begyndte at spørge ind til hvordan jeg havde det, og ved 3. spørgsmål begyndte jeg at hyle  Men vi fik snakket lidt, og der var ingen hindring i at hun ville give mig medicin   Så det er jeg igang med. Nedturen er så, at der går 4-6 uger før det faktisk virker  Jeg skal derop igen om 14 dage, for så at tale med min egen læge, og hvis der til den tid stadig ikke er en åbning for hjælp gennem kommunen, så skal min egen læge henvise mig til psykolog. Åh mand - jeg gider bare ikke tale mere om det, for jeg bliver så ked af det hver gang, og som sagt før, så GIDER jeg ikke græde mere - jeg vil bare være gode gamle, sjove og glade Cruella igen  Jeg havde det rigtig skidt da jeg kom hjem fra lægen, og græd længe. Det resulterede i at Benno to fri her torsdag og fredag for at hjælpe mig, og Viktor har sovet i stuen hos Benno de sidste to dage, så jeg kunne få ro. Det var altså virkelig dejligt. I går var min SP her og tale med os begge, og hun vil komme hver uge indtil jeg kommer i samtale behandling (er virkelig glad for min SP). Benno er lige nu oppe og tale med sin chef om, at han holder fri de næste 14 dage, for at hjælpe mig lidt ovenpå. (så det håber jeg ikke der er nogle problemer i!) En god nyhed er, at min SP er total positiv omkring Viktor. Han er velfungerende, sund og rask, en glad og meget snakkesalig dreng. Så hun fik virkelig beroliget mig på den konto, jeg var jo bange for at han led nød af at jeg har det som jeg har det. Men, hun var så imponeret over ham og sagde at på det punkt skulle jeg bare tage det helt roligt, for han har det godt  Det er yderst frustrerende for mig at have det som jeg har det, for jeg er trods alt rationelt tænkende, men at jeg så ikke kan styre min sindstilstand, ja, det har jeg meget svært ved at acceptere 
det da absolut ikke sjovt. Synes det er så synd for dig ;-( Men glæd dig over at du har så dejlig en mand. Han har da virkelig fået øjnene op for at du trænger til hjælp. Og så vil jeg bare ønske dig god bedring 
Hvor har du et godt netværk, SUPER sød og forstående mand, mænd er nogle gange lidt langsomme til at se de virkelige tilstande, men da han blev klar over hvor dårligt du havde det, ja så gør han alt hvad han kan for at du skal få det bedre   (og det får du) SUPER sundhedsplejerske, som også godt kan se at du har det dårligt og som prøver alt hvad hun kan for at hjælpe dig!  Du har også to skønne børn, som elsker deres mor  Nu ved jeg godt at det her lyder lidt fedte-røvs-agtigt, men du var den første på HN som jeg lagde mærke til, i det du skriver er det ikke svært at læse mellem linierne at du er et skønt menneske og da jeg første gang så et billede af dig, tænkte jeg; JEP, det er Christel   Du var lige som jeg havde forstillet mig, en glad sød og smilende pige! Og "gamle" Christel skal nok komme frem igen og tårene bliver færre og færre! Jeg håber du snart får det bedre, for selvfølgelig gør du det!
at du er på rette vej, støtte, samtaler og medicinering er vejen frem selvom det måske kan være svært at acceptere. Det ér hårdt at snakke, hårdt at græde men tro mig det ér vejen frem - det bedste er at snakke, snakke og snakkke og ikke mindt få grædt ud. Jeg har ikke kunne lade være med at tænke på dig de sidste par dage - for det er bestemt ikke rart det du gennemgår. Men hvor er jeg glad for at læse at din mand støtter dig nu, tager fri mv. Mange tanker herfra...
... der er sat noget i gang  Jeg kan lige så godt være ærlig at skrive, at den SUPER søde og forstående mand, har jeg svær ved at få øje på   ... har han bare gået med skyklapper, ørepropper og solbriller på døgnet rundt ind til nu??? Brug også de næste par uger til, at få lagt nogle holdbare strategier for hvordan hverdagen hænger sammen, når de par uger er gået. Find en rengøringshjælp så du kan komme ud og nyde foråret, når det kommer, i stedet for at der hele tiden hænger huslige pligter over hovedet på dig  Mvh. Lisbeth
til 10 minusgrader, med mindre barnet har atsma eller ligne.
Det er så mange søde bilder af små børn,men er det ikke også på tide med bilder af de store børn. Jeg vil gerne vise bildet af min herlige søn på 8 1/2 år,men kan ikke finde ud af å legge det ind.Noen som kan hjelpe?
  jeg har ingen nye billeder på min com, men mine er jo nu heller ikke så store... men får da lige lagt nogen ind i aften...
  Mathias på 6 år og Julie på 4 år som er pirat på skattejagt til Mathias 6 års fødselsdag for klassen..  
  Her er min søn Victor på 4½ år med hans halloween-græskar  Han er simpelthen den skønneste dreng i verden   
store dejlige pige Mathilde på 3 år og 3 mdr.   Så har vi både de "store" og de små...
  Mette på 14 år, Kaspar på 18 år og Thorild på 8 år...  ) Foto: Jan Petersen...   
En udrensningskur er altid en god ting uanset om man prøver at blive gravid eller ej... Jeg tror nu bare at du skal have lidt tålmodighed så skal det nok komme -der gik 9 måneder før jeg blev gravid første gang  Du kan eventuelt forsøge med zoneterapi, det skulle være rigtig godt når man forsøger at blive gravid!
ægløsnings-teste? Det skulle være en god metode til at vide hvornår ægget er klart til befrugtning...
Ja, mærkeligt spørgsmål - men er franske børn mindre end danske børn? Grunden til spørgsmålet er at Vigdis har fået noget tøj fra familiemedlemmer der har været i Frankrig, og selvom der står samme måned (f.eks. 3-4 måneder) i nakken på det, som i det "danske" tøj, så kan jeg altså ikke få det på hende. Enten er hovedhullet for lille, ærmerne for korte, selve blusen for "smal" osv.. og så var det jeg kom til at tænke på om deres babyer var mindre.. eller familien bare har været uheldige og fået købt noget "småt" - selvom det jo var velment, når nu størrelsen står i tøjet. Heldigvis er noget af det købt til "6 måneder" - og det kan hun jo så lige passe nu hvor hun er 4 måneder - selvom der da skal mosles lidt for at få armene i. Nogen der ved noget om dette lidt mærkelige spørgsmål *S*. Mvh. Lotte_L
..men så fik jeg det da opklaret. Jeg må hellere formidle den viden videre, så familien ikke "forkøber" sig i for småt tøj næste gang - det er jo især "mormor" der går lidt amok i pigetøjet, og så er det rigtig ærgerligt at det så hurtigt bliver for småt, for det er jo søde ting hun har med hjem *S*.. Mange tak for svar  Mvh. Lotte_L
..da være rigtig dejligt  Mvh. Lotte_L
Hejsa Vi bor i Schweiz 20min fra den franske grænse,schweizer og franskmænd er noget mindre end vi danskere er.. Både børn og voksne  Vi plejer faktisk at lave lidt sjov med det,da vi ofte føler os meget store både højde og bredemæssigt (ja breddemæssigt er så også korrekt) De er bare ikke særlig store,af alle dem vi kender har mændene en gennemsnitshøjde på 170cm og kvinderne er mindre og generelt petite.. Generelt går de meget op i sundhed og at være "fit". Så det er abselut ikke sjovt at bo her og skulle købe tøj,så det klarer vi som regel når vi er i DK på ferie... Sko er et helt kapitel for sig,og min str 40 og især 41 i vinterstøvler,skal findes i specielforretninger,men vi bor også i en mindre by hvor vi kun har 5 skobutikker i centrum af byen  Mvh Hotbandit!
vi bruger grøn allomin der er en syrnet variant af MME, den er god ved maven. vi har sjældent problemer, det skulle da lige være når hun grovæder banan. man skal vel også være noget varsom med afføringsmidler, da det kan gøre tarmen doven. men jeg vil nok tage lægen med på råd. mvh helle
i børn, der har svært ved at komme af med deres afføring... Min Andreas, bliver 8 måneder, havde de første 4-5 måneder samme problem som din søn... Jeg ammede dog og der skulle alt eftersigende været tilladt mht afføring, men hver eneste gang var med skrig, skrål og gasblå baby der bare vred og vred sig på puslebordet... Til sidst efter utallige læge, kiropraktor og zoneterapi-besøg fik jeg en henvisning til en børnelæge på hospitalet - jeg måtte før da uendelig meget igennem og fik at vide at jeg skulle passe på ikke at blive hypokondrisk på mit barns vegne... Det som hjalp mig var allomin MME i stedet for NAN... Lactulose 3 gange daglig... og havde han ekstra svært ved at komme af med afføringen, så måtte vi ty til at bruge microlax der fåes i håndkøb... Andreas bæ var også tyndt men også sejt - og det var et mareridt.. Zoneterapien hjalp en del - så det kan jeg godt anbefale.. Og da Andreas begyndte at få mere og andet slags mad forsvandt problemet gradvist, men sjovt var det ikke... Iøvrigt så synes jeg også du skal kontakte din læge og høre hvad han siger til situationen.. Det er ihvertfald ikke rart - og klart er det jo at hvis der er problemer med maven, så er appetitten mindre - det hele hænger jo sammen... Men prøv et andet mærke MME - og lactulose - det er mit råd til dig...
jeg har overvejet at prøve den grønne allomin, hvilken brugte du? Vi har været til zoneterapir ialt 8 gange, det hjalp delvist, dvs. det blev LIDT bedre, men værre igen efter få dage. Olis bæ er også tyndt men sejt som du skriver, og så lugter det RIGTIG grimt, helt ubeskriveligt. Han har indtil nu fået medilax 1 gang i døgnet, men vil da prøve at dele det ud og se om det gør forskel. Lykke
Hejsa Uha, nu kryber jeg til korset og tilstår at jeg ikke er så god til at lade Andreas sove udenfor i sin barnevogn... Men jeg tænker om jeg er den eneste der har det sådan? Jeg ved at det er sundt med frisk luft - føler bare at Andreas sover enormt dårligt om natten når han har sovet udenfor... Nu skal han jo inden så længe starte i vuggestue - der sover de udenfor i barnevogn, men han har jo ikke lært det - og jeg er bange for at det måske kommer til at gå op i hat og briller... Jeg synes det er så besværligt at lade ham stå ude - føler jeg skal holde ekstra øje og bruger så meget energi unødigt på at være på vagt. Så er der det med tøjet - jeg har ingen erfaring i hvor meget og lidt tøj - og synes igen det stresser mig at skulle tage stilling til det med en træt unge på armen. Ville ønske jeg bare var god til det med at sove ude, men her blæser det næsten altid, vejret har været dårligt, det er koldt, varmt, det regner, der er insekter/okseklæg - ja undskyldningerne har været mange... Ved ikke hvad jeg vil med dette - føler mig bare lidt som en dårlig mor fordi jeg ikke er god til at lade ham stå ude - hvilket mit hjem også bærer præg af - for der kan jo ikke larmes helt vildt når den lille sover... Åh havde jeg dog bare været god til at bruge barnevognen udenfor...
Ida har dog nu lært at sove i barnevogn i dagplejen, og Viktor er også ude og sove i barnevogn hver dag (at han så kun sover 30 minutter er en anden sag   )
ikke forstå hvorfor I siger at man skal holde bedre øje med dem når de sover ude?? Jeg bruger babyalarm og hvis jeg hører noget går jeg selvfølgelig ud og kigger ellers ikke. Mads sover gerne 2 timer af gangen når jeg putter ham ude, men hvis jeg ligger ham inde om dagen kan han slet ikke finde ud af det. Så tager der evigheder før han falder i søvn og han sover så kun tre kvarter ca. Så man kan også have det omvendte problem 
lillemand kan snildt sove 3-4 timer i sin barnevogn, men indenfor højest en time ad gangen. jeg må nok tilstå at sommetider når jeg kigger ud af vinduet og ser det er lortevejr, tænker jeg koldt, vådt, blæst, det kan jeg ikke byde ham, men hånden på hjertet, det er mig der ikke orker at skulle slæbe barnevognen frem, og så alt det tøj på. Men når jeg så får taget mig sammen nyder jeg alligevel den våde kolde blæst og chancen for at se andre mennesker. en flyverdragt, hue og vanter, en dyne på. Gerne et lammeskind til bunden af barnevognen , så er der ingen kold baby.. 
Hej Stine Du er bestemt ingen dårlig mor! Kan godt huske i starten med vores datter - jeg syntes også det var frygteligt besværligt at finde ud af passende tøj i forhold til vejret og så det at man konstant føler man skal være "på nåle" og holde øje med den lille i barnevognen. For at sige det ligeud, så havde jeg bare ikke overskud til at tage stilling til hvilket tøj hun skulle have på ud at sove og at skulle bruge al den ekstra energi på at holde øje, og så fik jeg hende ikke lagt ud at sove. Det gjorde min bedre halvdel derimod, og havde han ikke været der var vores datter også kommet til at sove inde. Det med at lægge ud at sove gik hen at blive en vane, selv for mig   . For mig havde det noget med det at komme ind i vanen at gøre - da jeg havde knap så meget overskud orkede jeg bare ikke at komme igennem den overgang hvor jeg var i tvivl om påklædning osv. Men det blev pludselig noget jeg ikke tænkte så meget over. En babyalarm fungerer også rigtig godt for mig, og det med at holde øje har selvfølgelig også noget med barnets alder at gøre synes jeg. Dermed ikke sagt, at jeg ikke holder øje med vores datter, der snart bliver to, men hun er altså bedre til at sige til hvis der er et eller andet end en på under et år. Synes bestemt ikke du skal have dårlig samvittighed over at din søn ikke har sovet ude, og det skal sagtens gå når han kommer i vuggestue - han vender sig såmænd hurtigt til at komme ud i barnevognen med mindre du selvfølgelig aftaler indendørs middagslur. Held og lykke med det hele! Mvh. AnjaR
Tak for Jeres svar:-) I starten sov Andreas i sin barnevogn, dog inde i stuen, da det var det eneste der kunne få ham til at falde i søvn, men efterhånden blev det til at han kom i tremmeseng i sin lift og så blev liften afløst af at sove i tremmeseng... I en periode var han ikke glad for sin seng og det er nok derfor jeg glemte barnevognen lidt - dog har han aldrig rigtig sovet ude uden opsyn - det kan ihvertfald tælles på to hænder... Nå men det korte af det lange er at beslutningen er taget - jeg vil at han skal sove ude i sin barnevogn. De seneste dage er han blevet lagt til formiddags og eftermiddagslur i sin barnevogn, dog stående ude i vores entre - der er meget kold og luftig - nærmest som et udhus eller garage... Det har fungeret fint nok og enda uden alarm, der godt kan stresse mig lidt da min babyalarm er meget lydfølsom... Nu mangle jeg bare det sidste skridt - helt udenfor - men det skal nok komme - om end så når han om 3 uger starter i vuggestuen... Den næste skal lære at sove i barnevogn - Håber jeg da;-) Men jeg føler jeg har overvundet en sejr og allerede er godt på vej - så det er jo dejligt... Man er vel bare en førstegangspyllermor- hmmm... Så tak for hjælpen endnu engang - skal nok fortælle om det lykkedes...
ja, for sulen da  Nej, pjat. Jeg kan sagtens følge dig, men vi har så brugt barnevognen og ladet datteren sove ude, og i løbet af det første år er vi blevet mindre og mindre hysteriske og har faktisk ikke længere babyalarmen ude ved hende. Hvis ikke vi kommer, det øjeblik hun vågner, ligger hun alligevel bare og snakker og hygger, indtil vi kommer - og hvis det varer for lang tid, så kan vi også godt høre det UDEN alarmen  Men man bliver mere afslappet med tiden, synes jeg - og når du nu ikke er vant til barnevognen, så er det jo meget naturligt, at du ikke er helt afslappet endnu - det kommer nok. Min datter kan kun sove inde, hvis der er mørkt, og hun skal sove til natten - ellers vil hun bare ikke! Og det kan jeg godt forestille mig bliver et større problem end dit (suk). Held med projektet! Det skal nok gå.
Kandidat til dejligste dreng er da min thor på 8 år ( her med ekstra øjeguf i form af vores hund Miko)   Og Ine, hvor er han bare looovely din dreng, han må da allerede have kærester? Christina
Rigtig god ide med at vise vores ældre børn osse  Sebastian 3 år Tobias 6½ år Knus Stine og børn
her kan jeg være med michelle 16½   og Malou på 14  
har også et større barn... Nemlig Christina som på billedet er 7 1/2, men nu snart fylder 8 år.     Og her 2 månder før, med lidt længere hår.  Glæder mig til forår og sommer igen, når jeg ser det billede. Mvh. pia
hvad det er, man skal holde sig fra, tør jeg ikke sige... Jeg har ikke hørt om, at bønner skulle kunne give problemer, men jeg ved altså heller ikke ret meget  Nogle siger, man skal holde sig langt væk fra især bær og chokolade, men min datter kunne sagtens tåle dét i maven. Det er jo ikke helt de samme ting, de ikke kan tåle, de små. Jeg blev frarådet kaffe og cola, men jeg kan ikke huske af hvem og hvorfor, så det kan være en skrøne... Min veninde var meget hysterisk med, hvad hun spiste - ikke fordi sønnens mave var sart, men fordi hun selv (og især hendes svigermor og dermed hendes mand) var det - og hun holdt sig bl.a. langt væk fra løg og en lang række andre ting, som de havde hørt, kunne give dårlig mave. Jeg syntes det var lidt overdrevet, men det har virket ok for dem, åbenbart. Måske man kan gå lidt efter, hvad vi voksne kan få dårlig mave og luft i maven af - æg fx  Jeg tror der er en folder fra Sundhedsstyrelsen eller lignende om god mad til ammende, måske du kan få nogle idéer dér?
Da jeg ammede "fuld tid" drak jeg aldrig kaffe og kun grøn te hvis det absolut skulle være. koffeinen fra kaffen gik direkte i mælken og Tilde blev som en duracel kanin. Desuden skal man være lidt varsom med at gå for meget på slankekur for der skal bruges en masse energi på at lave mælk og de overflødige kilo forsvinder rimligt hurtigt -- med mindre man selvfølgelig bruger dagen på at indtage de forkerte kalorier. Jeg var "heldig" jeg smed de 14 af de 15 kilo på 3 dage... jeg ved virkelig ike hvordan det lykkedes for prinsessen vejede kun 2700g og jeg havde næsten ingen synlig vand i kroppen. Kål og bønner virker på barnet gennem mælken som det virker på os, det giver luft i maven og det er ikke altid særlig rart. Barselsgangen anbefalede os at prøve os frem med forskelligt mad for at se hvad hun reagerede skidt på. Det er nemlig ikke alle der ikke kan tåle f.eks. bær. Der er nogen der har en teori om at det afhænger lidt af hvad man har spist som gravid... så dem der har været gravide om vinteren og har ikke spist en f.eks masse jordbær, deres børn vil få mavekneb hvis de spiser jordbær mvh helle
den med chokoladen - den er jeg dælme med på. Vingummi kan bebs også klare, så  Godt at høre dette, mens man er gravid, så man kan gøre lidt forebyggende arbejde. Desværre har jeg så slem nikkelallergi, at jeg faktisk ikke rigtig kan tåle at spise chokolade i de mængder jeg selv har lyst til uden bagefter at døje med slem eksem på hænderne en uge eller to bagefter   øvøvøv!
også sige alt med måde. Men du er nok nødt til at prøve dig frem lige så stille og så se hvordan baby reagerer. Jeg har drukket cola og kaffe i alt den tid jeg har ammet, men kaffen nøjes jeg også med et par kopper af om dagen.
1. Wow! Den tatovering af en rose på din hofte, er på størrelse med europa!  2. Selvfølgelig får du din figur tilbage. Vi kan sikkert finde den i 1985 hvor du efterlod den.  3. Nøglerne ligger på køleskabet, skat. Jeg mødes med dig henne på hospitalet når der er halvleg.  4. Ja, lægen sagde at du ville komme til at spise for to - men han mente ikke to blåhvaler.  5. Skat - Kom og vis gutterne din Brando-efterligning!  6. Roseanne, hvad har du gjort med min kone?!  7. Hvordan kan det være du er så meget federe, end de andre sild i fødselsforberedelses-klassen?  8. Hey, når du er færdig med at brække dig derude, så hent lige mig en øl, ik'?  9. Hvorfor i al verden skulle jeg have lyst til at massere dine fødder?  10. Faktisk, nu du selv nævner det, så *er* du ved at blive ret fed og grim.
"vejer du xx kilo???" - med stor mistro i stemmen, da vi var til scanning... Og når man så siger til ham, at alle gravide tager på på bagdelen og maven, svarer han: "jamen det gør man vel ikke   gange?" (underforstået, at dette er barn nr. 2) Er min mand ikke sød? (NOT) Begge dele er sagt indenfor den seneste uge, og jeg er altså kun i 14. uge og ser ikke engang gravid ud endnu. Hvor længe mon han overlever?
Under min graviditet var vægten et meget "ømt" emne - på trods af at jeg ikke tog mere end 6 kilo på i alt... Kæresten kæmpede for at få at vide hvad hans "hippo" vejede (sødt at kalde en gravid for flodhest...). Men det lykkedes mig at holde vægten hemmelig under hele graviditeten. Meen da jeg under fødslen til sidst, bad om en epiduralblokade skulle de jo vide vægten... Prøvede først at hviske den til narkoselægen men han var åbenbart halv døv... Da manden hørte vægten begyndte han at skrup grine og drille - og alle der har været i kontakt med en fødende ved, at det ikke er det bedste at gøre! Han har ikke siden turde kommentere vægten... Hvorfor mon?
Jeg blev bedt om at knibe balderne sammen på terminsdagen - for den faldt sammen med Egeskov Marked.  Uha, manden gjorde sig mange tanker om det. Nu gik jeg så 13 dage over tid, hvilket passer godt i hans kram, for så vil Lukers fødselsdag aldrig komme i vejen for et marked.  Jamen altså!
nogle sjove ting... vægten er ikke problemet herhjemme... vi venter barn nummer 2, og jeg har termin i morgen (mandag)... Min kæreste er ved at skifte motor i sin bil, og jeg har altså fået at vide at jeg må beholde den inde til den er færdig... Tror nu at bette bebs, kommer når den vil ud... Det værste er simpelthen når alle folk hilser på en: HEJ TYKKE Det kan godt være det er kærligt ment, men altså efter maven er begyndt at blive tydelig (ved ca. 5mdr) og så frem til nu, hvor "sjovt" er det så lige at blive ved med at høre på...   Gad vide hvem der er den heldige i morgen ??? Mig som gerne vil have bebsen ud - så er begge nemlig mandagsbarn (og så har det dælme at blive solskin) eller kæresten, så han kan blive færdig med bilen (vi har en anden bil til rådighed - men det er hans elskede bmw)  
...jeg tror, at det, der gjorde mig mest ked af det under alle mine 3 graviditeter, det var her 3. gang, da manden pludselig begyndte at snakke om lækre damer med smalle taljer og store...øjne... og mon ikke lige han skulle ud og kigge lidt. Jeg blev så ked af det! Der sad jeg og følte mig som verdens ækleste, fedeste, mest kluntede og kiksede kvinde fordi jeg slæber rundt på HANS afkom! Og så siger han sådan! Jeg har ikke tilgivet ham endnu!  Til hans ros skal så siges, at da vi første gang efter fødslen skulle være lidt intime, da begyndte jeg at tude, for jeg følte mig jo bare dum og grim og fed og slet ikke som han ville have mig og jeg skammede mig simpelthen så meget over min krop. Og der holdt han om mig og trøstede mig og kyssede og kærtegnede mig og fortalte mig, at han synes at jeg er dejlig som jeg er og at han ikke kunne elske nogen højere.  Jeg tror, at det rammer særlig hårdt, når man er gravid, for man er så påvirket af alt, der foregår i ens krop. Jeg tror slet ikke mændende mener det så slemt. Men derfor gør det ondt alligevel.  Og selvom jeg godt kan grine af monis 10 "bud", så er de nu meget rigtige alligevel.  Camilla
Jeg tænkte at vi skulle lave en tråd med anbefalinger af vores bedste ting. Hvad er det du/dit barn bare ikke kan undvære? Her er et par af mine: 1: Slyngevuggen Natures Sway. En helt igennem smart vugge, som er til at hænge i en krog eller i en dørkarm. Hænger i en fjeder. Skøn bevægelse for de små. Er lige til at tage med på besøg, fylder som en bærepose. Se   Puha, den har sparet os for mange lange arme. 2: Mine to uundværlige slynger koalaviklen og skildpadden fra  . For mig og min søn har det været fantastisk med den tætte kontakt lige fra starten og stadigvæk. Nu er han så stor at han er vild med at side udaf og følge med, når jeg tusser rundt derhjemme (så kan jeg også få lavet noget når ham ikke gider lege selv;-)). 3: Bogen "leg med din baby" fra politikken, med en masse sjove og stimulerende lege for de små. Man kan jo godt engang imellem komme til at kede sig, men så er det bare i gang med at lege  4: Foreningen "forældre og fødsel". De har bare et hav af rådgivere inden for alt. Fx. amning, søvn, mad... har brugt dem flere gange.  Hvad med jer? km. :-)
Selvfølgelig er der alle de elementære ting, som bare er uuværlige. Men udover det:  ''Legeø'', Ungerne fik den af min mor og far i Julegave. Hold da op den var dyr, men den er altså helt uundværlig for mine små unger! De leger hver dag i den, med stor glæde.  Den hjemmeside bruger jeg en hel del, når der er børnefødseldage. En side jeg ikke kan/vil undvære! ^ Bare 2 af de ting, udover det, kan jeg heller ikke undvære sådan en slynge   De er geniale. Resten af tingene, kunne jeg ikke lige finde billeder af.
Jeg søger nogle idéer til barnedåben (skal dog først holdes til april), men kan godt lide at være i god tid og velforberedt. Jeg søger idéer til følgende: gerne links til hjemmesider eller billeder fra noget i selv har deltaget i venter spændt 
sin barndåp fyldte vi lidt sand skel og en blomster løg til hver i celofan med lille blå sløyfe og navnpå som bordkort. Det er nå 3 år siden og alle har fått mange blomster hvert år af blomster løgen som de plantet ud når de kom hjem. Fadderne fik et lille glasshjerte hver som er håndlavet på et glassverksted. Pynt var sand og skel og blå blomster af samme type som de alle fikk blomster løg af. Det passer jo fint at få blomster løg i april og alle kan tenke på dit barn hvert forår når blomstene kigger frem. 
Hvor lang tid har det taget jer at blive gravide?? Vi er begyndt at snakke børn her i hjemmet, men pga. arbejdet vil det være yderst upraktisk at få et barn om sommeren. Dvs. at jeg gerne skulle føde mellem september og marts, allerbedst i november-januar, men man får jo ikke lov til helt selv at bestemme... Nu er vi i tvivl om vi skal begynde at prøve i år eller vi skal vente til næste år.. Jeg synes godt nok det er svært, vil så gern snart have børn, men det er mest praktisk at vente et år ekstra, men hvor er det svært. Men det blivr jo nok det praktiske der vinder... Men tænk sig hvis det ikke lykkes første år 
Jeg tog godt og vel 10 mdr før der var var gevinst... Men det er jo så forskelligt Held og lykke
gevinst her  Vi startede i maj så vi er i gang med 8 måned nu... Men det er jo meget individuelt, for nogen lykkes det i første hug og for andre tager det flere år...
Vi har forsøgt i snart 1½ år. Vi troede det ville ske inden for et halvt år. Men nej sådan skulle det ikke være. Min kæreste fik inden jul tjekket sædkvaliteten som desværre viste sig at være meget dårlig. Så for os lykkes det nok ikke naturligt. Vi skal til lægen i morgen for at få at vide hvad der nu videre skal ske og får at få en henvisning videre i systemet. knus Anja
1 hug første gang. ½ år anden gang. Man kan desværre ikke planlægge hvornår man vil være gravid, naturen går sin gang   .
...tog det for den første. Og så er der 2 år til den næste og derfra knap 19 måneder til den tredje.   Så vi skulle lige igang, så kørte det ellers derud af! I følge min meget ralistiske læge, så er det ikke unormalt, at det tager op til 4 år før man undfanger. De fleste kvinder har en "frugtvarheds-cyklus og det mest udbredte er hver 1½-2. år hver 3.-4. år og hver 6.-7. år. Om det så rent faktisk holder stik ved jeg ikke, men her passer det jo meget godt.  Camilla
-gik der 1 måned. Det var ik planlagt som sådan, men skete det så skete det og nu har vi tvillinge piger på snart 6 mdr. Havde fået pillerne i 8 år. Det er meget forskelligt fra person til person hvor lang tid der går...
med begge piger - nåede ikke at få en alm. mens efter jeg stoppede med pillerne begge gange. Vi saster/håber, på at det går ligeså nemt med den 3. - planlægning gør jo ikke noget 
Det er vores første gang nu - er 12 uger henne. Det tog cirka 2 måneder fra vi sagde ok, sker det så sker det - til det rent faktisk skete  Det er vel ikke særlig lang ventetid? Har desuden (endnu) ikke haft nogen komplikationer eller ubehag ved det, så det er jo bare SÅ lækkert! Især når det er første gang, man skulle jo nødig blive skræmt  Pøj pøj med det, jer der venter endnu   
Ja det gik stærkere end forventet. Vi havde "kalkuleret" med ca. 3 mdrs. prøvetid så det passede med vinteren og Anders havde mere tid. Men sådan kan man altså ikke regne vil jeg bare sige. Når det sker sker det og så må man jo indpasse sig derefter. -Randi
...gravid med det samme   - og det er vi meget glade for, der er jo desværre mange, der har svært ved det.
1. gang blev jeg gravid 9 mdr. efter jeg var stoppet med p-pillerne... 2. gang var det 2 mdr. efter min menstruation var gået igang igen...  Men det er som du også kan læse ovenfor enormt forskelligt, så du kan desværre ikke sammenligne! Held og lykke med projektet 
Jeg smed pillerne i dec. 05 og i september 06 sad jeg med lillepigen i armene. Jeg nåede ikke engang at få min første mens, efter p-pillerne *G*. Mvh. Lotte_L
Jeg smed pillerne, da jeg ikke orkede dem mere (humøret var ikke godt pga. hormonerne). Vi begyndte så først at prøve 13 mdr senere, og der var gevinst første gang. Kæresten var ikke parat endnu (han er 2 år yngre end mig   ), så det tog lidt tid for ham, at vænne sig til tanken om, at jeg ikke tog pillerne mere, og at jeg gerne ville være gravid. Kæresten er dog kommet helt efter det, og glæder sig meget! (mistede desværre 1. gang) Anden gang gik der 3 mdr - og det kom først, da jeg begyndte at have en masse andet at tænke på - jeg var lige startet på skole, for at komme lidt i gang igen efter 1. gang, jeg var i gang med at undervise i og tage ridemærke 5, og fordi jeg ikke havde redet i ½ år, skulle jeg jo lige "lære" det igen, så jeg red ca. 3 gange undervisning om ugen - og så havde jeg lige købt en masse bind på tilbud   ...
og fik efterfølgende mens, som man plejer - og så nåede jeg kun en mens mere før der var bid... Mener det var i starten af juni sidste år jeg tog den sidste pille, og vi skal være forældre til april/maj. Vores plan var ellers at junior skulle komme efter at jeg havde taget fagprøven på min uddannelse - dvs. ca. sidst i august/start september i år, men naturen ville det lidt anderledes. Vi havde hørt at det ville nok tage et sted mellem 3 og 6 mdr. ca. før der var gevindst... Tilgengæld kan jeg nu gå hjemme på fuld barsel og nyde sommeren, sammen med junior...
2½ år... Jeg har en svær grad af PCOS.
2½ år uden hjælp og uden held. Derefter i 3. forsøg med hjælp  Vi fejler ellers ikke noget...
Faktisk tog jeg p.piller og havde gjort i flere år, og vi var slet ikke indstillet på projekt baby, før end jeg var gravid. Så vi nåede sådan set jo slet ikke at gå i gang, før end der var gevinst.
Du mener da ikke at du smed p-pillerne i lokummet?? Det er jo kunstige hormoner lige ud i vores vandmiljø!    Altså folk! Tænk jer dog om!!! Wc et er sgu ikke en skraldespand!
Her var der gevinst i første forsøg- hvilket kom noget bag på kæresten, da jeg havde bildt ham ind, at det "da tager lang tid at lave en sådan en"!  Det var baseret på, at et af vores vennepar har prøvet i 8 mdr. uden held. Men vi havde altså heldet med os 
Det tog ca. 1 år her.. Laaang tid! Men det lykkedes da heldigvis til sidst   Og i dag har vi dejlige lille Jesper på 5 mdr.. Mvh Moni
smed p-pillerne første gang, gik der ca. 3 mdr. Så det er meget forskelligt. Så det kan tage fra få mdr. til år, før det lykkedes. 
Vi ville starte efter vores bryllup, og jeg blev gravid på bryllupsrejsen... Så Mads blev lavet enten i Kenya eller på Seychellerne  Jeg spøgte, under gravidtiten, med om bebsen mon nu var en lille negerbasse når han kom ud   men det var han jo - naturligvis - ikke.
Men hvis din intuition plejer at være rigtigt på andre punkter, så er den det sikkert også nu. Jeg sagde til min Thomas en dag, enten er jeg gravid ellers skal jeg have min menstration nu... Og jeg troede ikke på det sidste, hvilket viste sig at være rigtigt.
Ville ønske at vi havde et bedre svar til dig, da det er meget frustrerende at gå i uvisheden, men der er desværre ikke andet at gøre end, at vente til din næste menstruations første dag og så tage en test der... Jeg skal ihvertfald nok krydse fingre   Der gik 9 måneder inden jeg blev gravid første gang og nu er jeg gravid for anden gang - så der kan sagtens gå noget tid inden der er gevinst  
Så skal i da bestemt fortsætte med alt det sjove  held og lykke med projekt baby. Og nej, jeg tror altså heller ikke at maven buler ud så hurtigt. Tjek lige på nettet eller biblioteket hvor lille såden en størrelse er de første mange måneder...  Godnat hilsner fra Gitte ( 37 uger henne)
min mens har fra marts til nov været meget præcis med en cyclus på 29 dage lige indtil for en måned siden og i denne måned også. Så der kan godt ske ændringer i kroppen og det samme kan jo være tilfældet med dig. Men jeg håber da, at der er gevinst. Anja
har jeg altså kunnet stole på min intuition hele 3 gange nu... Tag da bare en ny test, og tag den om morgenen, du kan aldrig få værre svar end en ny negativ test.
hej jeg har brug for lidt hjælp. hvor mange fulde uger har jeg ret til barsel? og har det noget at sige på min barsel at stefan holdte de 2 uger han havde ret til? kan nemlig ik få det til at passe som min sagsbehandler siger ... ifølge hende slutter min barsel d 1 marts og anna er jo først fra 18 april... håber I kan hjælpe på forhånd tak
Man har ret til 4 uger før termin, derefter skal man holde 14 uger også har man 32 uger som man frit kan dele i mellem sig. De to uger til farmand kommer oveni. Jeg tror desværre at fin sagsbehandeler har ret, Noah er fra den 17.01.06 og min sidste dag jeg holdte barsel var den 05.12.06 altså lidt under et år. Håber du kunne bruge det.
Når min barsel er slut, har jeg holdt 46 uger og det er UDEN faderens 14 dage... Jeg fødte den 16 september og min barsel slutter den 4 august Så min sagsbehandler har da formået at sige det rigtig her  Knus stine
Det der med at man kan mærke alverdens tegn - den husker jeg godt!  For det kan man - så absolut! At så de rigtige tegn først kommer efter at man har stået med de berømte to streger, er jo så en anden side af sagen... Men altså - du tager den test - og det er senest onsdag og aller senest inden kl. ti om formiddagen!!! Er helt misundlig - jeg vil også have en bebs til...  Christine
Vil også bare sige tillykke - er helt grøn af misundelse !  Det er nemlig bare den fedeste/hyggeligste fornemmelse det der med at være gravid - du skal bare nyde de næste mange måneder!! (og alt det bagefter, selvfølgelig   ) Hilsen Christine
Nåååeh jeg syntes nok jeg "så dig" inde på min-mave.dk, hvor du meddelte den gode nyhed  Jamen TILLYKKE
Jeg fødte den 20. april sidste år og har barsel til og med 7. marts. Linda.
jeg har to barsler på samme tid. Jeg fødte i starten af Januar, og jeg nåede lige at have 9 uger, 4 før og 5 efter fødslen, før jeg opdagede jeg var gravid igen, også måtte jeg jo tage graviditet og nyfødt barn på samme tid. Men i 2002 kom der ny barselslov, så vi har ret til sammenlagt 52 uger. Med fulde dagpenge. Se evt. denne side:   på den side står der en masse om barsel.
ja som overskriften antyder så er mit spørgsmål til Jer: er amning og hårfarvning en god kombination?
Jeg ville ikke gøre det. Min søster som har født to børn der er dobbeltdisponerede for allergi, går, når hun ammer, end ikke med mascare af frygt for, hvad de små pus skal optage. Vh Lena
... jeg blev farvet da jeg ammede... De siger det kan gå i mælken, men hvilke risici det udgør ved jeg ikke... Men Victoria har da ikke taget skade (endnu)... Kender flere der har farvet hår mens de ammer...
Altså jeg er nok også den der smutter ned og farvet mit hår, når jeg har født.. (selvom de anbefaler man lader være) tror ikke der kan være nogen risiko, hvis udluftningen er god.. kan ikke ikke forstille mig det skulle påvirke min mælk? Men det er et holdnings spørgsmål, og man skal gøre hvad man har det bedst med.. Er selv MEGET træt at se gravid ud , med kæmpe mave, vand i kroppen .. og ikke mindste 9 mdr udvoksning i håret.. jeps jeg føler mig rigtig "sexyy" haha.. Så jo det er noget jeg glæder mig til... en tur til frisøren 
... hvis man direkte bliver anbefalet at lade være, hvorfor gør man det så??? Undren fra Lena
hvis man skal lade være med at gøre alt det for skulle være farlig og skadeligt, ja så kan man simpelhen ikke leve, lade være med at trække vejret pga forurening, der er ikke meget mad vi snart ikke spise for det for man kraft af, bruge mobil telefon osv. så helt ærligt syntes jeg det er op til en selv hvad man syntes er rigtig og forkert..selvfølgelig være ops på de undersøgelser der bliver lavet på de div. ting. Men nej fanatisk det bliver jeg aldrig... for hvad hvis man vender det om, hvis barnet aldrig kommer i kontakt med parfume, gad vide om det så ikke også bliver sart ? lidt lige som bakterier, jo mere vi holder det hele sterilt rent, jo mere modtagelige bliver vi for sygedomme! Ja det kan undre mig 
Nu er der jo ikke lige påvist nogen risiko ved at trække vejret, andet end at man kan dø af ikke at gøre det...  Det er længe siden, at det er blevet tilbagebevist at der skulle ske noget ved mobiltelefoni. Næ, men derimod er det undersøgt, at barnet optager stoffer i kroppen gennem modermælken hvis mødrene vælger at farve deres hår i ammaperioden. Nogle kalder det fanatisme, andre kalder det omtanke.. Og når det så er sagt, så er dette på intet tidspunk ment som et angreb rettet mod Solstrejf3
Jeg ville personligt ikke gøre det.. Nu har man jo et valg, og altså man dør jo ikke af at vente et års tid med at få farvet hår.. Mvh Moni
Hvor er han altså dejlig, endnu en gang stort tillykke  Vildt at fødslen gik så stærkt  Tak for fødselsberetningen  Karina, som nu også vil have en lille 
og tillykke med ham, hvor er han fin håber du havde en sød og forstående JM og at du var tilfreds med dit ophold på barsels stuen... ja de siger for hver gang at det går hurtigere og hurtigere... (det er så her jeg allerede vælger at indlægge mig selv 14 dage før termin, hvis en sidste gang skulle komme)  endnu en gang tillykke med ham mange hilsner Mette og Frederik 6 uger
...en dejlig beretning, og noget af en lynfødsel:-) Han er godt nok lille og fin. Held og lykke med ham:-)
Vi havde min kærestes forældre på besøg forleden. Ingen af dem er dyremennesker og forstår ikke helt, hvorfor vi skal bruge så meget tid på mine heste og vores 4 katte. Kattene er en kær del af familien og bor naturligvis indenfor sammen med os til stor forundring for min kærestes forældre, der helst så dem ekspereret udenfor. Jeg er gravid i 4. måned, og vi sad og snakkede om alt det spændende, der skal ske til sommer. Pludselig rømmede min svigermor sig, som om hun lige skulle tage mod til sig, og sagde så: "Ja, vi har snakket meget om det, og vi synes, at det er på tide, at de katte kommer ud, når den lille bliver født. Tænk, hvis de lagde sig overpå babyen, så den blev kvalt". Nøj, hvor blev jeg irriteret. Før det første kunne vi da aldrig drømme om at lade den lille være uden opsyn, for det andet bor vi på landet som så mange andre (jeg er ikke klar over, hvor mange spædbørn, der årligt lider kattekvælningsdøden, men jeg antager, at det er få), og for det andet skal de da bare slet ikke blande sig i vores husdyrsvaner. Jeg har et rigtig godt forhold til mine svigerforældre, men den dag kunne jeg godt mærke, at der vil blive mange af den slags diskussioner, hvor de velmenende ældre gerne vil belære de uvidende unge... Jeg beherskede mig selvfølgelig og sagde bare, at de fandt vi nok ud af, og at børn har godt af at vokse op med dyr (hvis de ikke blokerer deres luftveje). Hvad mener I? Nogen, der har lignende erfaringer? Camilla
Typiske bedsteforældre ting ingenting er godt nok til deres små prinser og prinsesser. Hvis de små poder kunne blive pakket ind i vat ville det nok være det bedste  Jeg tror heller ikke at katten er specielt livsfarlig, men du skal nok være lidt over dem og forklare dem hvor de må være og hvor de ikke må være, f.eks. i barnet seng og lignende. Men hvis du eller din mand har allergi eller astma, så er jeres barn allergi-disponeret og så har de i følge sundhedsstyrelsen bedst af ikke at bo med pelsdyr det første leveår. men et godt råd er ikke at lade dig gå på af deres velmenende råd bare lad dem komme med dem og så brug dem du selv synes er ok. Ellers kører du sur i det med hensyn til bedsteforældrene og det er lidt synd. mvh Helle
Selvfølgelig skal bedsteforældrene ikke blande sig (ret meget) i hvordan I lever og vælger at gøre det, når I får børn. Personligt ville jeg dog nødig dele hus med 4 katte - eller 1 - for den sags skyld, med et spædbarn i huset. Vi har kun udekatte og jeg har endnu ikke taget en af dem i, at være i barnevognen sammen med Lukas, men pottespor på karetten siger noget andet. Lader jeg barnevognen stå ude blot 5 minutter, efter jeg har taget Luker ind, så ligger der en kat og sover i den. Gad heller ikke altid at skulle verfe kattehår af hans seng, puslebord, legetæppe mm. Men der er jo overgået børn større ulykker end at vokse op med en kat. 
Kan godt forstå du bliver irriteret, for det har i selvfølgeligt tænkt over... Det gør man jo når man venter sig... Synes bare du skal hoppe op og falde ned på det... Vi har kat og hun har aldrig lagt sig i Victoria´s seng, barnvogn eller noget andet... Hun gjorde det én gang og det var da vi lige havde fået barnevognen hjem og liften stod på gulvet, så synes hun lige det ligende en hule til hende, men det fik hun da straks af vide at det var det ikke... Siden har hun ikke nærmet sig den... Som du selv nævner så har børn godt af at vokse op med dyr...
Hvordan har I det med, at folk ryger i nærheden af jeres børn?? Jeg har det meget dårligt.. Hverken min kæreste eller mig ryger, og vores hjem er mere eller mindre et ikke-ryger hjem (dvs at hvis vi får gæster der ryger, må de ikke ryge i stuen, de skal gå ud i gangen og lukke døren). Vi er så nede og besøge min kærestes mormor engang imellem.. Og jeg har det simpelthen så skidt med det. Man kan lugte at der er blevet røget i mange år, lige så snart man kommer ind af døren. Og hun tager ikke rigtig hensyn til at Jesper er der, når hun skal ryge. Hun ved godt, at vi ikke er glad for, at hun ryger, når Jesper er der, men vi kan jo ikke ligefrem bede hende holde op med at ryge i hendes eget hjem. Og hun er af den gammeldags type, der mener, at børn absolut godt kan tåle lidt røg. Det er lidt kaotisk med hende, for min kæreste har ikke meget familie, og han har ikke snakket med hans mormor i 8 år (de er først begyndt at snakke sammen for 3 måneder siden). Jeg ved ikke rigtig hvad jeg skal gøre.. Vil jo gerne på en måde med ned til hende... Og kan jo ikke være bekendt at blive hjemme med Jesper (for det er jo ham hun bl.a. vil se).. Har I nogle gode råd? Mvh Moni
...samme problem med svigerfar. Han ryger som en skorsten. Jeg har vedtaget med mig selv, at børnene ikke tager skade af at besøge ham. Jeg kan ikke skåne dem for alt. de bliver jo også udsat for forurening o.s.v. når vi bevæger os udenfor. Jeg kan ikke skåne dem for alt, men jeg kan sørge for at begrænse det. Og jeg synes, at det er vigtigt, at de ser deres bedstefar (han er invalid og sengeliggende, så han kommer aldrig her), selvom det betyder, at de bliver udsat for røg. Og jeg tror heller ikke de tager skade af det. Det var værre, hvis det var på daglig basis at de befandt sig i omgivelser, hvor røgen konstant hang i luften.  Camilla
ryger KUN uden for.. Når Joseph besøger bedste som også ryger ringer jeg en 20 min før jeg kommer og så smækker hun alle vinduer op i 20min så røgen er væk og hun ryger ALDRIG men han er der hvis hun skal er det uden for for hun går meget op i han skal skånes så meget vi kan for røg.
...Men med min egen far. Jeg har ellers jordens dejligste forældre, som virkelig elsker og forguder os og vores lille datter på knap to år. Vi bor godt og vel 2 timers kørsel fra dem, så når vi besøger dem er det som regel i en hel weekend med overnatning og det hele. Og min far han ryger altså som en skorsten... også selv om Malin står lige ved siden af og leger med ham. I starten(Da hun var helt lille) bad vi ham pænt tage lidt hensyn, og det gjorde han også. Med tiden er der bare blevet "slækket" ligeså stille på det hensyn, som nu slet findes mere. Jeg synes bare heller ikke jeg kan bede ham lade være, for vi kommer trods alt en hel familie og invardere deres hjem med os selv og vores hund, og hele weekenden bliver vi rigtig kræset for med de lækreste retter og en evig opmærksomhed. -Og Malin er evig og altid i centrum for sine bedsteforældre, som kan være væk en hel formiddag med hende, hvor de har hygget sig på legepladsen. -Kort sagt, de åbner virkelig deres hjem og hjerter for os, så jeg synes ikke rigtig jeg kan "tillade" mig at nedlægge rygeforbud i deres hjem også. -Men det genere mig grænseløst at han ryger mens hun er i samme rum. Både Søren og jeg trøster os med, at det kun er i disse weekender (maks 1 gang pr mdr.) Malin er udsat for røg og rygerhjem. -Vores hverdag er nemlig fuldstændig røgfri, og det nyder vi virkelig.
Vi er begge rygere, og vi ryger udenfor. Mine svigerforældre samt mine forældre ryger også, og når vi er der går vi også udenfor. Som Himmelfjer skriver kan man ikke beskytte dem mod alt, men man kan sørge for at det er bedst muligt der hvor de er mest. Linda.
tilslutte mig Lena Buus. En omgang hårfarvning, er jo ren og skær kosmetisk, og det bliver altså ALDRIG livsnødvendigt at få en ny hårfarve (og det siger jeg, som er frisør til daglig   ) Og ja, det er korrekt at nogle af tingene, som er I farven, bliver optaget gennem huden! Tesen om, at barnet bliver sart hvis det ikke kommer i kontakt med parfume, giver jeg heller ikke så meget for... Parfumeallergi er jo netop en KONTAKTallergi dvs overdreven brug gør, at man er mere udsat (har desværre selv fået konstateret parfumeallergi for flere år siden   ), og forebyggelse er vejen frem dvs netop IKKE at komme for meget i kontakt med parfume. Overfølsomheden kan ligge og "lure" i årevis, og så pludselig bryder det frem! parfumeallergi er den pt hurtigst voksende allergi (kun flere lider af nikkelallergi - og det er jo faktisk ret svært at undgå parfume, da det jo snart stort set er allevegne) Så det korte af det - meget - lange er, at jeg synes også, at man skal vente med hårfarve... og HVIS man absolut IKKE kan vente, må man nøjes med at få lagt striber i, da farven derved ikke kommer i kontakt med hovedbunden.
måske du/andre kunne gøre som jeg.. jeg ammer 100% samt udmalker omkring 100 ml og fryser ned hver dag. jeg er også træt af at ligne ja mig   og har heller ikke farvet hår siden feb sidste år. har nu bestilt tid til en gang striber (ja selv om det ikke rammer hovedbunden så tror jeg altså på de kemiske stoffer kommer i ens krop uanset hvad) så Knirke bliver passet af mormor imens og bagefter vil jeg så give min nedfrostet mm på flaske, spørgsmålet er så bare hvor længe jeg skal det (altså hvor lang tid de kemiske stoffer vil være i kroppen) nogen som ved det, måske en frisør herinde fra kan svare på det??? mange hilsner Mette og Frederik 6 uger
nu er jeg jo ikke kemiker, men "kun" frisør  Men de skadelige stoffer i farven, optages gennem huden. Så hvis du farver hår jævnligt gennem længere tid (flere år - men det gør de fleste jo også..) så får du langsomt flere og flere skadelige stoffer oplagret i kroppen. På et tidspukt læste jeg om en undersøgelse, der pegede mod en sammenhæng mellem hyppig hårfarvning og blærekræft. Det viste sig i en undersøglese, at flere af de der fik konstateret blærekræft, var uddannede frisører ( som jo er letter kendt for at farve hår... hhmm tit!?). Derfor blev man mere obs på det. Så selvfølgelig er det jo ikke sådan, at bare fordi du farver hår så "bang" så får du kræft!! Men hvis man tænker lidt videre,og overvejer at HVIS barnet får bare NOGLE af stofferne i sig gennem mælken, er det så det værd??  Vores børn bliver jo netop påvirket gennem alt mulig andet, så hvorfor netop ikke skåne dem hvor vi kan (som du jo også skriver du vil   ) Dog vil jeg vove den påstand, at når du "kun" får lavet striber, så er der ingen grund til at malke ud. Ved en stribebehandling, kommer farven på intet tidspunkt i berøring med (din) hud... Det burde det i hvertfald ikke. Det er rigtigt, at dampene fra farven (især ved udvaskning af farve) lugter meget krads, men det er en meget kort periode, og det er "kun" dine luftveje det går ud over ... og så frisørens naturligvis   men en god udsuger er også et must! Så umiddelbart synes jeg ikke du skal være urolig over striberne, men er du mere tryg ved at malke ud, og give barnet det bagefter, så kan du jo selvfølgelig stadig gøre det. Nu er det jo ikke fx tungmetaller vi arbejder med, så det er jo ikke sådan, at fordi du har fået farvet hår, og går hjem og rør ved dit barn, så bliver de skadelige stoffer overført. De værnemidler der er påbudt frisører at bruge ved hårfarvning er handsker, forklæde og udsugning... Så jeg regner da med, at dem der laver vores retningslinjer, er nogen der har lidt styr på det, og hvis det var mere giftigt, håber jeg da, at det ville blive fx forbudt. Nå men det her kan blive en meget lang snak, så det korte af det lange er, at jeg ville ikke være urolig hvis jeg var dig  Jeg håber lidt af svaret gav mening. Dampene
ekstra info.. Der kan læses mere om hårfarvningens skadelige virkninger på :   (det er frisør og kosmetikerfagets fagforbund)
Stort Tillykke med ham, hvor ser han bare dejlig ud. Jeg fødte også lyn hurtigt og smertefrit første gang, og har også fået af vide at næste gang skal jeg altså komme i god tid.
Elsker at læse de her beretninger - så kommer alle minderne om mine egne fødsler rigtig frem (har haft de fødsler som alle gerne vil have, så jeg kan kun tænke positivt) Dejlig dreng - og det skønneste navn.
Tillykke med sønnen, han er godt nok nuttet! 
med den lille Prins   hvor er han dog kær... Og sikke en fødsel.. pyha bliver jo næsten hel nervøs, da jeg selv er høj "drægtig" og vågnede 2 gange i nat med mens smerter i underlivet.. men her til morgen har der ikke været noget,kun lidt blod i trusse indlægget.. Men jeg føler der er et eller andet i gære   men nerverne sidder vel også udenpå i de her dage.. Pyha syntes det er lidt svært at være førstegangs fødende, man aner jo ikke hvad der skal ske... jeg er ikke pivet meeen det havde nu været rart af vide hvordan det kommer til at gå.. Men syntes det må være rart for dig , det alligevel gik så hurtigt..så det kan man da bare håbe på  Men endnu engang tillykke med lille manden... 
Tillykke med din lille dreng han er da bare nusser.. Noget af en hurtig fødsel må man sige lyder næsten som min den sidste da var jeg på fødegangen i 20 min så havde jeg født, men det var selvfølgelig også 3. gang men aligevel havde jeg også nært født i bilen eller der hjemme, kan takke jdm for at hun syntes vi skulle komme ellers havde jeg født der hjemme. Men endnu en gang tillykke
tillykke med ham, han ser så fin ud. Til alle jer der drømmer om en lynfødsel, så er det altså ikke kun rosenrødt. Min 3. fødsel gik alt for stærkt 70 min fra alleraller første ve til han blev født i bilen.Det har vi grinet meget af siden. MEN hold fast hvor har det taget lang tid at komme ovenpå igen, han er nu godt 6 mdr. og jeg har stadigvæk en kamp med knibeøvelserne. Min bækkenbund fik så mange tæsk under fødslen, fordi jeg prøvede at "holde ham tilbage". så nok er det hurtigt overstået og så alligevel ikke. tanja
er han bare dejlig..  Hver gang jeg læser beretninger fra andre bliver jeg helt skruk igen.. hi hi - og vores "lille" Mads er kun 6 mnd..
Hvor er han bare fin og dejlig at se på. Tak for beretning - det var du ikke længe om  Endnu engang tillykke med ham 
udemærket forstå dig. Jeg var også blevet møg irriteret over sådan noget. Det skal de slet ikke blande sig i! Vi har to små hunde og der er absolut INGEN der skulle vove at sige at vi skulle af med dem. Det skal vi nok selv vurdere hvis der på et tidspunkt skulle blive grund til det. Vores hunde er også vores børn.
Ja her i huset kender vi det også ALT for godt. Men jeg har lært at vende den om... Jeg tænker, så har de fået lettet Deres bekymring ved at få sagt hvad de tænker. Havde de nu "holdt kæft" og det så er gået galt, så var vi "nye mødre" også blevet mobset, for hvorfor havde de så ikke lige advaret os. Kan du følge mig?  Næææ du, mine sviger-mekanikker lufter også i tide og utide alt Deres "gylle" men at vi har bedt om at der bliver lagt noget over Deres bassin hvis de skal passe poderne, det kan de ikke følge og er RIGTIG SURE over det... (Nej det er også meget værre at han ikke lige har vanter på de to meter han skal gå fra bilen og ind i huset end at han kan drukne fordi de skal om til det bassin) Uhhh ha, vi bliver sgu selv sviger-mekanikker en dag, men jeg har lovet mig selv at jeg bliver en rigtig GOD en.  Hej hej Jette
for den sad vi skal have poder med den svigerfamilie jeg har! De er begge vældig søde og rare, mener og vil os alt det bedste! Men... nu er det sådan jeg har hest som jeg agter at beholde til den da de ikke kan mere, og dernæst anskaffe mig ny hest. Derudover anskaffede vi os en hund sidste år som vi havde ønsket os længe! Da vi fik hunden udbrød svigerforældrene "Nej nu må i lige.., tag dog og få nogle børn istedet for en hund!" Og i ny og næ kommer den også snigende "Hvor mange år kan Mona (hesten) leve endnu" Mig: Ork der er 10 gode år i hende endnu (hun er 15) Svigermor "hmmrrff... eg synes du skal se at komme af med den hest og få nogle børn" Så kan jeg ikke lade være med at prikke lidt til dem og forklare at jeg bestemt skal have både hest og hund igen når de hver især ikke kan mere! Arghh.. de skal ikke blande sig i om jeg skal have dyr eller ej!
Hold da op Lise D!! Havde svigermor talt sådan til mig, så havde hun godt nok fået at vide, at hun kunne flette næbbet! Nå, jeg kan heldigvis ikke kende jeres oplevelser. Svigermor har passeret de 70, har født 6 børn, fået 11 børnebørn udover Lukas og har selv et hav af dyr, det både alverdens fjerkræ, hunde, katte og ponyer. Ind til videre har hun kun rost min fiiine pasning af Luker. 
Det lader til, at I andre også har været i samme situation som jeg. Lise D's beretning om sin svigermors uforståenhed over for hendes hestehold kender jeg kun alt for godt. Min kærestes forældre troede vist, at man voksede fra at være hestepige (efter 10 års bekendtskab er de vist ved at lugte lunten!) og er ofte kommet med lignende kommentarer (sødt indpakket i blidt tonefald og brede smil, meningen var dog ikke til at tage fejl af): Skulle du ikke hellere blive gravid end købe ny hest? Skal du så sælge hestene, når I skal have børn? Hvor gamle bliver ponyer? (Hekla er 23 og lever i bedste velgående) Sammen med kattekaommentaren fik hun da også lige spurgt, hvad jeg havde tænkt mig med hestene, efter jeg havde født... for der gik jo nok lææænge, inden jeg kunne ride igen. Hun KAN bare ikke forstå det, og det er også i orden. Vi kan jo ikke alle kaste vores kærlighed på de firbenede muler. Man kan jo ikke andet end smile og så tænke sit. Og så glæde sig over, at vi er så dejligt forskellige. Så kan vores lille prins/ prinsesse nyde landlivets fornøjelser med lurende kattefarer og skidt under neglene til hverdag og så leve det klinisk rengjorte og husdyrfrie liv, når de er på ferie hos farmor og farfar.
...det minder mig om hvad min svigermor sagde, da vi lige havde fået Birka. Vi boede jo på en gård lige op ad statsskoven og hun stod - selvfølgelig - i sin barnevogn og sov udenfor. Hvortil svigermor sagde med sin skrappeste stemme: "Du må ikke lade hende stå ude! Ræven kommer og ta'r hende!"   Jeg vidste ikke rigtig om jeg skulle grine eller bare måbe...det endte med at jeg brød ud i en ret så barnlig fnisen og sagde "sikke da noget vrøvl!".  Men både svigermor og min mor har haft ENORMT travlt med dyrene. Min mor er rigtig glad for at jeg har solgt hestene. Men vi har jo stadigvæk hunden. Og en kat. Og jeg har da virkelig andet at bruge min tid og penge på end DYR!  Svigermor går så mere op i dyrene end i sine børnebørn. Hun har så fandens travlt når hun kommer her, med at finde mad frem til dyrene. Hun giver katten mælk og fløde, hvis jeg ikke er over hende hele tiden (katten er 17 år gammel og selv små afvigelser i kosten giver dårlig mave!) og hunden får madskålen fyldt flere gange -"jamen den spiser det så hurtigt! Du giver den ikke nok! Den er sulten!" Ja...jeg har en LABRADOR! Den æder sig ihjel, hvis den får lov!  Heldigvis er de begge holdt op med at tro, at katten lægger sig over barnets hovede! Mus (katten) elsker at ligge i barnevognen og sniger sig derop, hvis jeg glemmer at tage barnevognen ind, men er der en baby i, så holder hun sig langt væk fra den! De LARMER, sådan nogen små mennesker!  Nå...men jeg går ud fra, at de brokker sig og kritiserer af et godt hjerte, men hvor er det irriterende, at de ikke har større tillid til at man rent faktisk har styr på tingene - eller i hvert fald har gjort sig nøje overvejelser!  Camilla
"Overlevelsesguide til mødre - der er trætte af dårlig samvittighed og hjemmelavet ærtemos og som ikke har haft en fræk tanke i ugevis". Den er GENIAL - og der er bl.a. afsnit om besværlige svigermødre og hvor stor risikoen er for, at ens barn bliver lagt ihjel af en kat  Og derudover er den bare totalt morsom  Det viser sig f.eks. også, at katten rent faktisk kan være et meget nyttigt dyr at have ved hånden, hvis barnet har snotnæse - og man ikke lige har andet  Men derudover vil jeg da tilslutte mig de andre - katte går altså ikke direkte efter at lægge sig ovenpå børn - vi har 6 ude-indekatte og jeg har nu baby nr. 2 i huset og vist kan de finde på at lægge på overlæderet på barnevognen, når den står i fyrrummet; men jeg har aldrig set kattene i barnevognen samtidig med barnet - ungen skriger jo så, og så skal katten nok være den første til fortrække - alle mine katte rynker på næsen af baby-duften. jeg er noget hysterisk med at kattene ikke skal ligge i sengetøj osv; men det er fordi jeg heller ikke selv bryder mig om at have kattehår i munden, når jeg sover   - ikke fordi jeg tror at mit barn dør af det. Kattebakken står selvfølgelig et sted, der ikke er tilgængeligt for små børn Og jeg er blevet lidt mere pernitten med rengøringen, når nu der bliver leget på gulvet osv.. Men ellers har det såmænd ikke ændret i mit kattehold. Men det er en del af det at blive mor - man skal lære at tage imod folks velmenende råd og forslag - sortere det fra, som man kan bruge og glemme resten ligeså hurtigt, som folk får det sagt - inkl. dette råd, hvis det ikke passer dig...  MVH Tanja
før Freja blev født. Tror jeg er blevet spurgt mindst 100 gange om, om ikke vi skulle af med kattene inden jeg fødte. Men nej det skulle vi da ikke, det kunne jeg ikke se nogen grund til. At vi så er kommet af med dem sidenhen er en anden sag - de blev jaloux (især den store på 7 kg), og den store slog ud efter Freja nogle gange (sådan for alvor). Og så kom de væk. Linda.
Hejsa Sikke nogle oplevelser i har haft jer,godt min svigermor ikke er så slem..det tror jeg til gengæld min mor bliver når vi engang får børn..   men hun har jo også noget erfaring at dele ud af,nu hun selv har haft 4børn.. Mht. katte,da min søster blev født, sov vores hunkat i sengen hos mine forældre,og det fortsatte hun med selv om der kom småfolk (ja min bror sov der iøvrigt også) Men katten havde altså et helt specielt forhold til min søster og omvendt.. Mine forældre arbejdede hjemmefra,så når de stod op blev babyalarmen sat til,og mine søskende sov videre i sengen sammen med katten. Hver gang min søster sagde den mindste lyd strøg katten sit hoved imod min søsters kind!! Hun trøstede hende simpelthen. Vi nåede sjældent ind til dem før katten havde trøstet eller lullet min søster i søvn igen. Hver gang min søster har grædt eller været ked af det har kattet trøstet hende. Vi skulle være meget hurtige ,hvis min søster faldt eller andet ude i haven,for det var sikkert at katten var der før os,for at trøste. Aldrig har katten lagt på hende,tvært imod var hun meget forsigtig og utrolig opmærksom på ikke at klemme hende, allerede fra min søster var helt spæd. Det var utroligt at se hvordan de havde glæde af hinanden!! Katten døde desværre da hun var 15år gammel,min søster og hende fik 13år sammen. katten havde faktisk killinger i mellemtiden,men hun har altid "passet" min søster også. Denne kat var nu også meget speciel,og jeg tror langt fra at det er alle katte der kan være så fintfølende.. Som ansvarlig dyreejer sørger man da for både dyr og børn,og jeg tvivler stærkt på at nogen ville lade noget ske med vilje. Men som med alt andet kan man aldrig være 100% sikker,man kan kun prøve at gøre sit bedste.. Og de kære mødre og svigermødre, skulle måske prøve at stole på, at selv om tingene bliver gjort anderledes end de gjorde det i sin tid,kan det altså være mindst lige så godt. Mvh Hotbandit!
Vi er på baby nr 2 her i huset og har alle dage haft ude/inde katte. Nogle hopper ikke op til bebser, men særligt en af dem vi har nu, vil gerne helt ned og putte baby-put. Og en lille spæd kan da godt blive kvalt af sådan en stor karl, men det er nu såre simpelt at undgå. ALTID insektnet over barnevognen og ALDRIG kat uden opsyn i samme lokale som en sovende bebs. Men faren er jo størst lige den første tid, når den lille får flere kræfter og kan vende sig, er det værste da drevet over. Mvh Heidi - med en kanon svigermor som gør alt for at hjælpe hvor hun kan, men aldrig blander sig i vores livsførelse..
Min mor syntes det var en god ide at vi fik hund, samtidigt med at vi fik barn, pudsigt nok. Da hun selv fik nr. 2 (min lillebror) fik de en hvalp samtidigt med. Hund og lillebror fik vælling samtidig, gik ture samtidigt og sov næsten samtidigt. Hvis lillebror ikke spiste op, spiste hunden resten. Hund og lillebror fik et kanon forhold til hinanden. Da jeg selv skulle have nr. 2, valgte vi at få en hund, en rottweiler. Familien var bekymret, men kun fordi at vores børn er disponible for astma og allegi, så de syntes det ville være synd, hvis vi skulle af med hunden pga. det. Mvh Helle
ja... og alle mulige andre, egentlig. Jeg synes sq næsten alle har en eller anden holdning til alt muligt. Nej, det er en uendelig kilde til irritation   , og det værste er, at jeg ikke engang kan sige mig fri for at gøre det selv, selv om jeg forsøger at tage mig i det,   det sker - og så huske lige at overveje, om jeg i det hele taget selv ved noget om det. Det er så nemt at udtale sig om noget, man ikke selv har prøvet eller ikke selv har i frisk erindring. Her i hytten er det svigermor, der vil overtage mine "konflikter" og nærmest afskære mig muligheden fra at få gjort en "konflikt" med min datter færdig. Hun gør det uden tvivl for at hjælpe og støtte op, men det virker lige modsat. Min svigerfar vil blande sig i, om datteren skal have sin sut eller ej. Og det skal han så ikke, men forstå det, kan han ikke rigtig. Min mors nye mand, som egentlig ikke kender os ret godt, kommenterer, at vi gør alting efter en bog - som vi i øvrigt slet ikke har, fordi vi netop ikke vil gøre tingene efter en bog - ud over vores egen, selvfølgelig! Men dumme mennesker, må man jo ikke blive gal på - det er jeg dog alligevel, for han kan bare pisse mig af. Ham var jeg sammen med i går, så måske er det derfor jeg er så arrig på den klaphat. Resten blander sig heldigvis ikke i alverdens latterligheder, men de er også mine forældre, så begyndte de, fik de nok at vide, at de skulle lukke arret. Nå, men sådan er det så skønt med familie, ikke?  AAARRRHHH, dejligt at få luft for lidt aggressioner - tak 
ser også helst at jeg sælger hesten og får mig en fornuftig hobby (en baby) i stedet. Da jeg skal af emd min nuværende hest er kommentaren så blevet til at så skal jeg da ihvertfald ikke have en ny hest og det værste er at hun også næsten har fået sin søn (min samlever) overbevist om det samme - hvilket selvsagt ikke huer mig.  Hun har dog temmelig bestemt fået at vide at vi nok selv skal fortælle hende, hvis der er en bay på vej og at hun absolut ikke skal blande sig i om jeg har hest eller ej. Selvom det måske er velment, så er det stadig enormt irriterende at skulle lægge ører til. bare fordi hun har ofret alt for sine børn, betyder jo ikke at jeg skal gøre det samme.  Mine forældre presser ikke på og kan godt forstå at jeg gerne vil have hest, men de forstår også hvad det betyder for mig at have en hest og samværet med dyrene.  Så må jeg jo bearbejde kæresten, når den nuværende hest er kommet tilbage eller blevet aflivet og så tage tingene derfra. Jeg tror dog at jeg vil blive rastløs af at skulle være på barsel, hvis ikke jeg også bare kan komme en smule ud til hesten og få nogle andre input.
Et forhold til, og det at kende sin oldemor, må være vigtigere, end at blive udsat for lidt røg. Kan godt forstå, det ikke er rart, at du har det dårligt med det osv.. Men ja.. Nogle gange må man bare gå på kompromis - Også selvom, det er med ens barns helbred - Ja, det mener jeg ihvertfald.. Selvfølgelig skal vi beskytte vores børn mod røg og div andre farer.. Men det komiske er jo lidt, at når de bliver eks 15 - Kan de vælge at ryge, drikke, spise usundt, blive overvægtige osv, resten af livet. VH Anja.
I virkeligheden er det jo kun et spørgsmål om tid(12-14 år) før de selv prøver at ryge... Er helt enig med Anja.
anja og helene så i mener at nå ungen nu srlv kan vælge det til og fra engang så er det lige meget om man skåner dem? det kan jeg da slet ikke tilslutte mig. som mor er det da min største opgave at vise mine unger vejen og skåne dem mest mulig for ting der kan belaste deres helbred. at de så en dag måske vælger at ryge er selvfølgeligt surt men så har man som forældre gjort hvad man kunne. jjeg ser da tit de rygende forældre der mens derer spæde barn er under den alder hvor det kan dø vugge døden går ud og ryger, men når den tid er overstået kan de ikke fortsætte med det samme hensyn til barnets lunger. min egen bror praktiserer det og de har netop fået en lille til, og går altid ud. jeg spurgte også dem om deres større børn ikke var lige så meget værd siden de ikke ville tage det samme hensyn. at nogen vælger at ryge er deres sag men jeg syntes det er dybt uansvarlig at udsætte sine unger og andre ikke rygende medmennesker for det. derfor klapper jeg i mine hænder over den nye regel der træder i kraft pr 1. april om rygning i rresturationer m.m. ja jeg er anti røg og må ekende at det frastøder mig. jeg ved selvflgelig godt at ikke alle rygere er uansvarlige. kender jo selv folk der ryger som jeg har gode forhold til. men det er også den gruppe der viser mig det hensyn som ikke ryger
Var det det jeg skrev?? At det var ligemeget med at beskytte dem? Nej...!! Skrev jo netop, at vi skulle passe på vores børn - Tænk, vidste nogen ville vende den om. Skrev bare, at det var "komisk.." Og holder stadig fast i, at det må være vigtigere at kende sin oldemor og så blive udsat for lidt røg - End ikke ar se hende ( For det lyder jo lidt til, at være alternativet her ). Men det skal folk - folældrene - jo så selvfølgelig selv bedømme.
Jeg ville ikke bekymre mig om det, når det ikke er et sted I kommer hver eneste dag... Og sålænge jeres eget hjem er røgfrit går det nok, at Jesper nogle gange om året bliver udsat for passiv rygning   Som Anja helt rigtigt er inde på er det meget vigtigere at Jesper får et forhold til sin bestemor... Med fare for at blive ernormt upopulær må jeg sige, at forældre i dag er blevet lidt for hysteriske   Selvfølgelig skal man skåne sine børn for alt det "farlige" men man skal ikke glemme sin sunde fornuft.
man kunne jo også vende dem om og så sige at det var vigtigt for oldemor at se sit oldebarn, så i den tid de var der kunne hun lade være med at ryge. Konsekvent så tager vi aldrig nogle stder hvis de ikke vil undlade at ryge mens vi er der - til fester kan vi så ikke kræve dette, og tager så af sted med mindre at ale ryger for så takker vi nej. jeg synes det er utroligt vigtigt at beskytte børn mod røg, det er nok heller ikke for sjov at der efterhånden bliver rygeforbud overalt. når jeg er inde på private hjemmesider, ja så krymper jeg tæer når jeg ser et billede af en mor eller far med en cigaret i hånden eller munden og så med et barn på skøddet - adr. og stakkels barn. Mette
Vi skal helt bestemt beskytte vores børn, men jeg mener nu også at der er grænser for galskab  Set for et barns perspektiv ville jeg nok hellere udsættes for røg nogle gange om året -end at blive udelukket fra sjove sammenkomster  Iøvrigt er det ikke sikkert det er helt nemt, at forklare en ældre dame der ikke har været vant til al det hysteri omkring rygning, at hun altså ikke MÅ ryge hvis hun vil se sit oldebarn  Til orientering kan det oplyses at min mand og jeg ikke ryger, men aldrig kunne drømme om, at udelukke vores børn fra steder pga. af røg!
Og vi bliver jo nok aldrig enige.. Men hørt henjas 
Det er helt bestemt et svært emne og jeg tror nu heller ikke man kan blive enige, da man nok altid vil være delt i 2 lejre... Og fred være med det 
Jeg har selv røget i mange år, man da jeg blev gravid med barn nr.2 kvittede jeg og kæresten smøgerne. Stortset hele min familie er ikke-rygere udover min storebror. Han må gå udenfor når han skal ryge, det er vi alle enige om.
Min svigerfar ryger, og det er cigarer. Og de stinker skrækkeligt. Vi vil simpenhen ikke have at han ryger når vores barn er i nærheden. Så såre simpent er det!!! Det havde nær kostet juleaften. Da vi kom sad han og røg, og ville ikke slukke den. For det tog vi ingen skade af!!! Hvorefter jeg meddelte min mand, at enten fik han sin far til at slukke cigaren, ellers også kørte vi igen. Svigerfar var godt nok lidt muggent i et par timer, men livede op igen. Ja, jeg kan ikke bestemme om han skal ryge i sit eget hjem, men jeg kan bestemme om jeg vil besøge ham eller ej! (min mand er heldigvis enig) Kald mig bare hysterisk, det kan mine skuldre sagnes bære.