Ja et lidt spøjst spørgsmål , men har lyst til en rigtig god debat hvor alle kommer med deres input og erfaringer  Så er i jaloux? det er både i parforhold, veninde venskaber, og diverse jeg tænker på  Fortæl gerne episoder om hvorfor du mener du er jaloux i den givne situation  Det kan være et ømt emne for nogen, men håber i stadig vil komme med jeres erfaringer  Jeg selv var engang rigtig jaloux, jeg havde haft 2 forhold hvor der blev løjet rigtig meget, og til sidst endte det med utroskab i det ene forhold, og det tog rigtig hårdt på mig, så mine nye forhold blev altid noget "@!#$" fordi jeg var så jaloux og troede at det hele blev det samme igen, så tog kontakt til en psykolog og idag, en masse psykolog timer efter, er jeg idag kommet dertil at hvis en er mig utro vil jeg alligevel ikke kunne gøre noget ved det, og desuden er jeg også bedre tjent uden sådan en person , men vejen for og nå dertil har været RIGTIG lang!! 
Ja - ind i mellem, men jeg viser det sjældent og er blevet god til at lægge det væk igen og sige det er dumt  Jeg er nemlig rigtig Jaloux i mine venskaber - venner jeg har valgt kun skal være venner, må ikk have kærester - SÆR ide! Men det fortæller jeg også mig selv hver gang og det hjælper .. Erfaring siger mig at det følges meget med min selvtillid - hvis jeg har en periode hvor jeg følerjeg er god nok, så er min jalousi væk - hvis jeg har det dårligt med mig selv, så er jeg meget mere jaloux.
Har en gang prøvet det... Det var virkelig ubehageligt at lægge dårlige bagtanker på andre uden at kunne finde grunden til denne følelse... Jeg havde en veninde, vi var meget tætte, men lige pludselig begyndte hun at se meget til min søster... Jeg prøvede at fortælle dem at det gjorde ondt på mig, at jeg ikke viste hvad grunden var til det, men om de ikke kunne tage lidt hensyn til det? Da de ikke ville det valgte jeg faktisk at så kunne jeg ikke rigtigt se dem... Min søster kunne jeg ikke vælge fra uden at bede familien tage stilling og det ville jeg ikke derfor blev det med at se hende til et minimum... Veninden blev meget fortørnet over den forskelsbahandling, men en veninde er ikke nogen man er tvunget til at se... Efter nogen tid, prøvede jeg at snakke med denne veninde igen, men uanset hvilke problemer vi har haft, er det åbenbart altid min skyld - selv da en fyr valgte mig over hende, og jeg intet havde med det at gøre - var det mig der havde 'fortryllet' ham eller noget i den stil, så vi sses ikke rigtigt mere... Det kan jo være at hun også er jaloux, men det kan jeg jo ikke tage hensyn til, hvis hun ikke siger til mig at hun er det... Men håber aldrig at jeg kommer ud for den følelse igen...
ja jeg er rigtig jaloux! jeg har altid været en smule jaloux, men nogle episoder indenfor de seneste år har gjort at der virkelig intet skal til mere for at jeg bliver jaloux, og desværre noglegange reagere med at blive rigtig sur. og efterfølgende vildt ked af det fordi jeg godt ved det går udover de forkerte. det er mest i forb. med mine forhold jeg bliver jaloux, men også i mindre grad i mine venskaber. hvis jeg nu starter med mine "undskyldninger" og så kommer med et eksempel så har da bidraget lidt  min ekskæreste er virkelig en nar - og var det også da vi var sammen. hvergang man var nogle steder så skulle han altid hygge med en eller anden anden. han havde gang i folk på telefonen og ja i det hele taget så havde han bare mig intil han fandt noget bedre. og han ledte på højtryk mens vi var sammen   - og syntes det var helt okay, hvorimod jeg intet måtte for ham. og ja jeg vidste det jo godt. men når man har låst sig fast på man er glad for en person så er det svært at komme ud af.-selvom han også var mig utro. så slog han senere op på en rigtig ussel måde, så var vi egentlig sammen igen og ja så startede historien jo bare forfra. men skidt pyt med det. og så har jeg en far der for et par år siden skred, og gjorde en masse ret nedern ting i forb. med familien. men ja efter det har jeg fået sådan en lidt "hvis han kan, så kan alle" attitude, så har endnu sværere med nye mennesker end jeg havde før, og ja har i det hele taget lidt svært ved helt at stole på hvad folk siger til mig, men det blir bedre  men nu til noget andet. i januar fik jeg ny kæreste. engang imellem laver vi sådan en dag ligger vi bare og hygger sammen. den her dag skulle han så lavet med nogle andre fra klassen samme dag og helt fint med mig. det bliver hen af eftermiddag og aften og jeg har stadig ikke hørt noget fra ham og spørg så hvornår de er færdige. han siger så at det bliver nok sent. okay fedt tænker jeg så for jeg har siddet og bare ventet på det hele dagen i stedet for at kunne lave en anden aftale. jeg bliver så så sådan lidt tak fordi du ikk siger noget agtig (hvis der er noget jeg ikke kan ta så er det hvis folk ikke kan finde ud af at sige til hvis aftaler ikke bliver til noget) nå men jeg bliver jo vildt sur! og får virkelig den der han vil hellere dem end mig følelse(også selvom jeg ved det er noget pjat, så kan jeg ikka lde vær med at tænke det.) og jeg ender med at sige noget i stil med nej det ligemeget jeg går snart i seng alligevel eller sådan noget. men jeg bliver vildt sur, og så bliver ejg vildt ked af det for det ting jeg sagde og tænkte var overhovedet ikke fair overfor ham. og jeg ender med at blive rigtig bange for den måde jeg reagerede på - for hvad nu hvis at jeg bare gjorde det hver gang? men han kommer ind lidt senere, vi får snakket om det og jeg får lov til at tude og whine helt vildt, først til min veninde og så til ham og ja jeg fik fortalt hvorfor jeg får sådan og hvordan jeg senere fik det og ja så det løste sig jo  men ja meget kort så bliver jeg rigtig jaloux over ingenting. jeg ved det er pjat men jeg kan ikke holde det væk. heldigvis er overstående reaktion kun kommet én gang. normalt pakker ejg det bare ind og fortsætter med hvad jeg end var igang med. og bliber det for slemt går jeg bare ind til mig selv(bor på kollegie) og hvis der er noget der gentagende gange skulle gå mig på så vil jeg bare sige det en eller anden gang hvor vi er sammen. det har heldigvis ikke været nødvendigt da jeg godt selv kan vudere hvor latterligt det jeg føler er, så jeg pakker det bare væk og husker på at han altså ikke er som min eks.  men ja jeg kan altså ikke lade vær med at tage tidligere oplevelser med mig på en eller anden måde. og det hjælper da helt sikkert jo mere jeg snakker om det med de forskellige af mine venner.
Vi kan nok alle blive enige om at jaloux er noget *@!#$*.. det her lyder mærkeligt, men jeg har kun 1 gang ud af de 4 seriøse kæreste jeg har haft, haft en kæreste der bare var en lille smule jaloux.. sommetider savner jeg lidt at min nuværende kæreste ikke er bare lidt jaloux   lyder nok underligt..  synes kun man hører om fyrer når de er jaloux så er de også ekstrem voldelige og vil kontrollere alt ved pigen.. Men er der nogen af jer som har en kæreste/fyr hvor han er lidt jaloux og hvordan kan i mærke han er jaloux? Kan selvfølgelig os være min kæreste ikke har vist jalousi endnu da han aldrig har haft grund til det.. ser sådan set kun hans venner (som nu er blevet fælles venner), nogle sjældne gange til lidt større fester ser jeg da andre fyre, men han har aldrig rigtig sådan sagt f.eks.: hvem skriver du med på mobil? - eller - hvem var ham du snakkede med lige før ? - det kunne ham den ene jeg kom sammen med som har været lidt jaloux godt, han spurgte ofte hvem jeg sms´ede med, eller hvis jeg sku til fest, hvilke fyrer der kom osv... men ham her er nærmest "kold i rumpetten" 
Jalouxi er noget værre rod.. Jeg kan nogle gange blive små-jaloux, fordi min kæreste stadig har et godt forhold til sin eks, så hun er med til de fleste fester og hiver man ALTID ud for at sludre om gamle dage o.O og så når jeg har fået lidt og drikke oven på kan jeg sidde og have ondt af mig selv i en halv time, men det går væk når han kommer ind og ryster på hovedet af hende xD Angående fyre der er jaloux: det er min kæreste. Ikke voldsomt, men det er der, desværre kan han ikke gøre for det, da han har en depression.. Så ja, han siger det er fordi han er bange for at miste mig. En af de gange det viste sig var, da jeg stod og snakkede med en anden fyr til en fest. Vi snakkede om heste, og min kæreste stod lige ved siden af og kunne høre det hele. Men pludselig går han en tur og jeg ender med at gå lidt i panik, indtil jeg finder ham.. Så han er ikke typen der bliver voldelig, tværtimod lukker han sig helt inde i sig selv og kan bare finde på at gå uden et ord, med mobilen slukket, bare gå og være trist. Det er faktisk utrolig hårdt, jeg kan blive så bange for at han "gør" noget da han jo er depressiv.. Og må indrømme det også har gjort at jeg passer lidt på ikke at snakke for meget med andre fyre til fester..