Ja min kat har fået killinger og de er selvfølgelig supersøde  Men! den ene er født mindre end de andre og er det stadig, jeg vil ikke sige den er tynd, men de andre er sådan nogle fedtlapper og det kan jeg jo godt lide - så kan man da se de får hvad de skal have  Mit spørgsmål er så om jeg skal begynde at give den lille noget ekstra? Noget mælkeerstatning eller noget? Vil missemor stadig gøre den lille ren hvis den får andet end hendes mælk? Ja katteeksperter hvad synes i jeg skal gøre? (killingerne er ca 3 uger gamle)
starte med at veje den, så du kan holde øje med, om den tager på i vægt ligesom de andre. Derudover skal du holde øje med, at den får noget at spise hos moderen og ikke bare ligger og hygger sig. Men hvis den har overlevet i 3 uger, så får den ihvertfald noget. Hvis du havde vejet dem fra starten af og ca. en gang om ugen, tror jeg du ville opdage, at den nok har taget næsten lige så meget på i forhold til fødselsvægten, som de andre har. Men når den var lille fra starten af, vil de normalt være mindre i lang tid i forhold til de andre. Vej den hver dag de næste dage og check, at der sker en vægtforøgelse. Gør der ikke det i løbet af nogle få dage, så køb noget erstatning hos dyrlægen - missemor skal nok tage sig af den alligevel. Mvh Line
både fru-schwerin og Johan kommer ude i Klarup og holder til herinde - find dem i HN-Lodge og skriv til dem. fru-schwerin har et indlæg lidt længere nede, der hedder "18 år" mvh Line
om BÆ9 endelig skal "hjem". Der var for noget tid siden en lign. sag - dog var hesten ikke "bortført", men ejeren mente bestemt ud fra billeder at det var hendes hest, det viste sig dog ikke at være det alligevel.. Så jeg følger spændt med på sidelinien om det virkelig skal lykkes at finde BÆ9 igen (krydser fingre)
det er ikke jeres benny, benny fra klarup var i klarup før og efter jeres benny. Desværre 
Hej Ditte ! Er ked af at høre, at det ikke var Bæ9   . Vi har netop, med tanke på din Bæ9, fået vores lille Møller chippet, så vi har bare en smule papir på, at han er vores, når nu han "bare" er en lille mørkebrun pony uden aftegn. Jeg ved godt det ikke hjælper noget, hvis han bliver stjålet og vi ikke finder ham, men hvis vi så fandt frem til ham, så ville vi bedre kunne bevise, at han er vores. Kære Ditte, jeg håber så inderligt, at der sker et mirakel, så du kan få din lille guldklump hjem igen. Mange tanker herfra. Jeg kigger stadig efter ham...
Behøver den frygt at være frygt for mig??? Mine børn er opdraget nøjagtigt som Ninkamus forklarer så flot her ovenfor... Om man kalder det frygt, det som gør, at min datter aldrig ville turde gøre som trådstarterens ved jeg ikke... Men jeg ved, at min datter absolut IKKE frygter mig, hun har aldrig gjort det. Men min datter er opdraget til, at hendes valg indebar konsekvens, hun har altid vidst, hvad jeg ville være med til og ikke, så om du kalder det frygt... ja hvad vil du have jeg skal sige? Det er jo temmelig sjovt, at man læser hvad man vil. Nogle her på HN har den tåbelige ide, at man griber én sætning ud af en helhed, og så forholder man sig til den ene sætning... Det er en helt forkert måde, som altid vil kunne give klipseren ret, når det nu er så vigtigt, at få ret. Men det fratager jo hele helheden. Jeg er rent faktisk kontaktet af adskillige forældre, da min datter var yngere. De forældre mente, at jeg var alt alt for slap overfor min datter, fordi hun fik lov til alt for meget. Men da min datter altid har vidst hvad hun måtte og ikke måtte, har det ikke været nødvendigt, at jeg strammede op, hun var fornuftig nok til at vide, at frihed under ansvar havde konskvens. Så når nogle kalder mig... hvad var det nu? I hvert tilfælde noget med skrap, så er det bare så langt udenfor virkeligheden, at det nærmest er ligegyldigt at kommnetere...
Ja, jeg tog dine ord ud af kontekst, for det var sådan set det eneste af dit indlæg jeg følte mig fristet til at svare på. Hvis dine opdragelsesmetoder er så sublime og kraftfulde, så give dog thala nogle BRUGBARE og konkrete råd i stedet for bare at fortælle hende, at hjemme hos dig var det aldrig kommet så vidt,- for det troede thala garanteret heller ikke det ville hjemme hos hende for en uge siden. Jeg synes det er meget underligt, at du igen og igen ikke tøver med at fortælle os hvilken vidunderlig, frygtet og respekteret opdrager du er - men du kommer ikke med noget som helst konkret.
bare lukke af for alt hvad der hedder penge. . og lade hende klare sig selv.. det ville jeg gøre hvis jeg havde en der gjorde det. . det virkede ihvertfald på en af mine venner 
Ja den var nu heller ikke gået hos mig, men jeg har ligesom Vibs1 kun børn der ikke kunne drømme om at gøre noget de vidste jeg ikke ville ha' og jeg er ikke kommet sovende til min magt, som jeg ganske rigtigt har i kraft af, at jeg er mor til dem og hele vejen igennem har dirigeret slagets gang uden at blinke, og så er den ikke længere, vil de bo under mit tag hvor jeg betaler husleje og kost, og hest og kører dem i skole, og til stævner osv. osv. så gør de som jeg eller min mand siger, ikke uden at brokke sig ganske vist, men det må de gerne, bare de ikke gør noget de på forhånd ved, ikke er i orden. Og jeg kunne ikke drømme om at blive skuffet, allerhøjst pissesur, og det har som regel nogle konsekvenser, og i dette tilfælde ville jeg forlange at den blev taget ud, og jeg er da helt kold over for om det gør ondt, det skulle hun da have tænkt på før den kom i. Nu er det jo lidt svært at tage en på 16 år i H og R og tiltvinge sig noget som helst, den slags slag skal helst være udkæmpet inden puberteten, men så må man jo ty til ubehageligheder som andre nævner, ingen mobil, ingen netadgang osv osv. Jeg vil gerne føre lange samtaler med mine unger om alt muligt,og de må rigtig mange ting, men hvis de pisser på mine retningslinier, så vil jeg ikke tale med dem overhovedet, og det har de fin respekt for, det er svæt at tigge penge til et nyt underlag hvis man spørger en dør. Jeg forstår godt dit dilemma, og håber du finder en passende løsning, som du selv er tilfreds med, om din datter er tilfreds er ligegyldigt lige nu, spørg hende om 10 år.
Har selv lavet det nummer der engang  Min mor er VIRKELIG gammeldags -tattoveringer og piercinger er sådan noget rockere render rundt med i følge hende.. Og da jeg var 15-16år, og begyndte og spørge om jeg ikke måtte få sådan en fin tus på lænden eller en piercing i navlen, fik jeg helt klart et NEJ tilbage i hovedet med det samme  I 10ende klasse skulle vi så på studietur i Prag, og der var der en tattovør/piercer nede af den ene gade, hvor vi var meget nysgerrige og gik så ind for at kigge.. Da vi kom derind, sad der en anden gruppe fra 10ende og blomstrede.. Det endte så med at jeg fik lavet en piercing i navlen, for jeg tænkte, at når jeg først havde fået den lavet, jah så kunne min mor ikke gøre noget ved det.. Hehe! Den studietur glemmer de nok ikke på 10ende klasses skolen. For det endte med at der var min. 10 stk, der kom hjem med en piercing enten det ene eller andet sted (   ), og en hel del stykker der fik lavet diverse tattoveringer.. Da vi så kom hjem med bussen, fik jeg så et lift af min veninde og hendes mor hjem. Og jeg nåede lige ud af bilen, hvorefter jeg sagde: Heeej Moar! Prøv og se hvad jeg har fået lavet *IMENS JEG HEV BLUSEN OP*! Min mors øjne var ved at falde ud, da hun så den navlepiercing   Og min veninde og hendes mor, skyndte sig at hoppe ind i bilen og køre hjem..De ku godt se at de ikke skulle sige noget..Hahah! Nøøøj, hvor var min mor gal..Og jeg ku få aids og jeg ved ikke hvad hun ikke sagde.. Hahah! Og da min far kom hjem og så den, sagde han bare Nå og rystede lidt på hovedet.. Nogle dage efter, fik hun endda jaget mig på Skadestuen, for den skulle ihvertfald ud!! Kuglen var så stram, så vi ikke selv ku få den ud.. På Skadestuen kunne jeg ikke lade være med at grine, og det samme gjorde lægen..Og nej han ville ikke røre den, for det havde været noget andet, hvis den var helt hævet og fuld af betændelse..(Den var lidt rød i det) Men hooold op, hvor var det dog PINLIGT!! 3-4 uger efter jeg var kommet hjem med den piercing, kom min moster på besøg. Og det første hun sagde var: At hvis hun ikke havde været så gammel, så ville hun da også have haft sådan en lille sten der... Og lige siden den dag, har min mor holdt mund omkring min navlepiercing!! Selv min mormor der var i starten af 90erne dengang, var på min side  Idag er jeg snart 21, og min mor har lært at leve med, at jeg har sådan en gut i navlen.. Jeg har nu heller aldrig rendt rundt og vist den særlig meget, men bare det at ha den, har betydet lidt ekstra for mig.. Måske også fordi at jeg altid har været mors lille pige, og så en dag turde og få sådan en lavet, som jeg egentlig vidste, at min mor ikke brød sig om...men havde da godt nok aldrig troet at min mor ville blive SÅ gal over sådan en ting, som ikke er værre end at man kan tage den ud igen.. 
Øhhh Er det ikke det jeg har gjort fra første indlæg, hvor jeg beskriver, at jeg mener, at forældrene skal bestemme? Jeg skal da gerne pensle det ud, hvis du har SÅ svært ved at forstå, hvordan man bestemmer. Jeg bestemmer hvornår min datter kommer hjem, jeg bestemmer om det er okay at hun går i Jomfru Ane Gade fredag aften, jeg bestemmer om hun skal køre med cykelhjelm, jeg bestemmer om det er ok at hun tager den på stop, når hun vil til Aalborg. Fik jeg nok med? At du læser mine indlæg som er jeg en vidunderlig og frygtet opdrager, ja det fortæller nok mere om dig som læser, end jeg som opdrager 
Reglerne siger at man skal være 15 eller derover for at få piercinger uden forældres tilladelser. Jeg ved ikke hvad hun har givet for sine men i Bad Boys i Vordingborg koster de 500 pr stk. tror endda de er steget til 600. Så det er mange penge at smide ud af vinduet. Men kan godt se det fra din side. Det er skuffende og forkert gjort, men sådan er vi teenagere i oprør. Jeg måtte ikke få piercing i tungen af min far, men fik det alligevel. Og mest fordi han sagde nej. Det har vist ret meget med Psykologi at gøre, at børnene gør det modsatte af hvad forældrene siger, fordi de gør oprør. Hvis jeg var i dit sted ville jeg være skuffet over mit barn, men jeg ville ikke bede hende fjerne dem, for hvad gør hun så næste gang? //
Du fortæller stadig ikke hvordan du bestemmer al ting? Jeg tvivler på, at dine unger   har gjort noget som helst forkert - hvordan irettesætter du dem, siden de frygter konsekvenserne mere end forsøger at blive voksne mennesker med hvad der dertil hører mht. at prøve grænser af? Og spar du dig bare dine nedladende kommentarer a la   for til det kan jeg kun sige en ting: En god skribent formidler sit BUDSKAB godt.
Måske er grunden til at dit barn/børn ikke laver noget forkert, fordi de er bange for dig? Bare en tanke,.  
Da min søn som 15 årig ville have en i tungen, sagde vi her hjemme hverken ja eller nej. I stedet satte vi os ind i ulemperne ved det og forlagde ham resultatet. Han valgte en i øjenbrynet med vores accept. I dag har han en lille sort stav, og det er smart. Vi går for det meste ikke ind for magtdemonstrationer, vi forsøger på at opdrage vores børn til at være ansvarlige og give dem frihed under ansvar. Kun 1 enkelt gang har det været nødvendigt at bruge inddragelse at Internettet for at få knægtens opmærksomhed. Jeg/os vil føle at vi har fejlet hvis vores børn frygter os. Vores børn laver også ged i den ind i mellem, men de ringer og fortæller om det, så vi kan hjælpe med at rette op på fejlen. Det skal altså også være udviklende at være ung i dag. Hvem gider at bo ved magtsyge forældre som kun kan "styre" deres børn ved at nægte dem mobil, fest, og andet godt. Det er jo ikke en politistat vi bor i, men et demokratisk land. LYT til jeres børn og giv jeres mening tilkende, er det som børnene vil helt uden for jeres grænser så fortæl dem det. De fleste børn vil acceptere dette. Nogen gange kunne det være lettere hvis der fulgte en facithæfte med på opdragelse af børn og forældre.
Neej ikke på den måde :d Men de regler piecerne udsender. Selvom man nu godt kan snyde med alder som 14 årig. Jeg synes også bare det ville være mest korrekt at ALLE der ville have piercinger viste pas eller nogen form for ID. Men normalt vil de ikke pierce børn under 15 uden forældres tilstedeværelse eller underskrift.
Kan jo tilpasses til situationen og barnets alder. I kan dårligt lægge hende i benlås og fjerne isenkrammet med magt - det vil blot være at eskalere problemet. Men som Ninkamus så klogt siger, så prøv at TALE med hende. Forklar hende endnu en gang hvorfor du ikke ville have at hun fik piercingerne og hvor skuffet du er over at hun på den måde har trodset dig og brudt din tillid. Forklar også at fordi hun har brudt din tillid har hun vist at du ikke kan have den tillid til hende - hun kan åbenbart ikke administrere den frihed der har givet hende MULIGHEDEN for at tage dette valg, så den frihed må hun miste for en periode, til hun viser sig mere moden. På den måde vil hun (forhåbentlig) også forstå at det der umiddelbart kan ses som "straf" er en konsekvens af hendes egne handlinger - noget hun SELV har valgt. Hun har jo udmærket vidst - da hun valgte at få de piercinger - at det ville virke ekstremt provokerende på jer. Så hun forventer ganske givet en reaktion!
Øhhh nu har jeg op til flere gange skrevt, at min datter absolut IKKE er bange for mig, jeg nåede endda til at invitere - var det Anette - hjem og checke, så nej, jeg tror stadig ikke, at hun er bange for mig  Det er ret morsomt, at i stedet for at spørge ind til ting, så skal man i stedet forvente noget negativt, men sådan er der jo så mange som er...
Anette:  Jeg læser disse ord som om, at hvis man overholder mor og fars regler og bare gør som det passer sig og man ingen konsekvens får så bliver man et voksent menneske. Men har man fået konsekvenser og overholder mor og fars regler så er man hvad? stadig et barn? Nu er jeg 21 år og opdraget som vibse's børn det gør mig måske til et barn og ikke et ansvarligt mennekse. NOPE, jeg er meget ansvarlig og mener også jeg i den grad er voksen! I har hver jeres måde at opdrage børn på, da der ikke er nogen retningslinier for om den ene eller den anden måde er forkert så kan den diskution jo vare for evigt. Det er jo lige som diskutionen og horsemannship eller klassisk engelsk ridekunst er bedst. Syntes ikke kommetaren   er nedladen. Vibse har nok en pointe. Men når man har set sig i øjene at det kun er mig der har ret glemmer de at læse hvad det egentlig lige er skribnenten egentlig mener. Det kræver nogen gange at man kan læse mellem linierne. Hvis man skulle skrive alle ord ned så ville alle indlæg jo blive flere meter lange.  Nu er det jo ikke alle som kan være lige gode til at skrive og formidle sit budskab så godt som andre. Vi er kun mennekser, derfor er det vigtig at læser tænker sig godt om hvad afsender evt kunne mene med de ord som nu er brugt. Ja annette ved godt dette indlæg ligger lidt hård på dig, jeg skriver ikke for at nedgøre dig eller din opdragelse. Jeg har bare en holdning til dette og syntes vi skal prøve at respektere hinanden og den måde vi opdrager børn på. Til Vibse, jeg vil godt give Anette en smule ret, du skriver at du mener at forældre skal bestemme over deres børn, men hvordan kan det hjælpe thala i hendes siutation nu og her, det er jo noget man skal tage op mens børnene er små, det er svært når nu skaden er sket og magtkampen tabt. Det hjælper hende ikke meget at du bare skriver: man skal bestemme over sine børn, dette har hun jo forsøgt ved at sige nej, men skaden er sket så det hun gerne vil vide er "hvad skal jeg så gøre nu, hvordan kommer jeg videre?" Det er nok derfor annette mener at du ikke kommer med noget konkret og brugbart til præcis den siutation hun står i nu.
Tal   hende, i stedet for at tale   hende. Hvornår er det blevet upædagogisk at konversere? Give her a break for God sake! Giv en smule slip. Modstand avler modstand. Du dikterer, og det bliver en magtkamp. Resultatet bliver højst sandsyneligt 0-0 og et dårligt venskab. Men hvad ved jeg. Jeg er jo en kropumulig, selvstændig, lovbrydende teenager.