Hvad skal du til eksamen i? Et dermatom er det hudområde som et segment innerverer sensorisk. Et myotom er de muskler som et segment innerverer motorisk. Var det sort snak?
For pokker...det er jo dig Pernille!!! Held og lykke i morgen!!! Giv den gas Hilsen Mette
du beskriver??? For det er jo fuldstændig rigtigt, vi har ikke noget liv, og derfor er det vigtigt at pace vores unger til de næsten falder døde om. Gibs om hånden er heller ikke en hindring for ridning, når først gibsen er tør. Hvorfor skal ungerne have et socialt liv, det er sg u da ikke det jeg har fået børn for, de skal underholde mig, give mig noget kønt at kigge på og i øvrigt leve det liv jeg aldrig fik.
Altså nu har jeg været i stævne "sporten" mere eller mindre siden 2000, først distriktstævner og fra 2002 også landsstævner. Mest på dressursiden, men også en lille smule på springsiden pga. min lillesøster er springrytter. Jeg har   nogensinde set en af disse mødre som du beskriver, jeg ved ikke om jeg bare har haft lukket øre, men jeg har aldrig oplevet det. Så jeg tror nu godt nok det er 1 ud af 10, der er sådan, og desværre er sådan nogle forældre sådan, ligegyldigt hvilken sport det er.
Nej - sådan en kender jeg ikke.
noget selv! Jeg kender personligt ikke typen, men hvad med om du luftede over for moderen, at pigebarnet måske ikke deler den samme indstilling til tingene. Formentlig er pigen ikke selv stærk nok/interesseret i at sige fra over for moderen. Hvis du er tæt på familien, kunne det da være en mulighed at nævne, hvad pigen har fortalt. Kristina
Men jeg tror også det er for at ødelægge barnet at moren/faren smider rigtig meget tid og rigtig mange penge i datteren hver månede, det er udelukket med den eneste grund, at få nogen røde rosetter, og ikke fordi at datteren selv ønsker det...Ironi... Måske jeg kender hende alligevel, altså hende der støtter sit barn alt det der er nødvendigt (ikke mere) og sætter sit eget liv (lidt) til side for at give barnet det gode liv, med de gode oplevelser. Men jeg kender også den pony mor, som er lidt ligeglad, hvor datteren selv må finde ud af at få det hele til at hænge sammen og hvor hun mangler opbakningen hjemmefra. jeg kender også den pony mor der bare ikke kan finde råd/overskud til at støtte sin datter i ride sportens store verden. Mvh Marianne som ikke kan lide generalisering.
kender i stk forældre der er ganske forfærdelige på deres datters vegne. Ikke kun er deres (særligt moderen) ambitioner på datterens vegne tårnhøje, men ponyen, som iøvrigt altid bliver omtalt som deres investering, er i deres øjne et unikum. Vi voksne kan bedre trække på smilebåndet når de udbreder sig om ekvipagens fortræffeligheder, da det ikke er særligt svært at se det måske er en "anelse" overdrevet, men når de så ikke er kede af at fortælle andre ponypiger at de måske burde få en anden pony fordi den de har ikke kan gå det og det, ja.så stivner smilet alså. Heldigvis er de i fåtal. De fleste...ja...stort set alle andre ponyforældre er hjælpsomme, støttende forældre der bruger mange mange weekends på at køre de små rundt, og kommer hjem med glade smil efter en god oplevelse...uanset placering. vh Helle
mange forældre der bare "smider" deres børn af på rideskolen og henter dem et par timer efter. Og så er der os andre, der ofrer alt og alle vores penge og fritid på vores børns sport - nemlig ridning. Ponyer og ryttere, tro mig service niveauet er MEGET højt, vi vil sku gerne have at børnene også laver lidt...! De børn jeg kender til, som har ambitiøse forældre, er ofte også selv meget resultat orienteret, og hvad er der galt i det. Hvis pigen absolut ikke gider stævneræset, så må hun sku da selv sige fra, hun burde da være stor nok. Og til jeres info, når vi engang imellem har stævne fri en weekend, så brokker min 8 årige datter sig. Hun elsker at komme ud og ride stævner, og bedst af alt er jo hvis man også kan få en roset med hjem. Humøret er ihvertfald bedre end hvis hun ingen får med hjem, og det er ikke noget jeg har lært hende. Min datter skal have lov at glæde sig over sine sløjfer, ligesom hun skal have lov at ærgrer sig over hvis der ikke er nogen med hjem. Så er der jo en grund til at træne og blive bedre. Hilsen En ponymor der synes det er hyggeligt at tage til stævner med sin datter.
Jeg kender så'n en mor, og nu er datteren stukket ca. 300 km væk af hjemmefra pga. det evige, urealistiske pres fra sin mor. Moderen købte gode ponyer, men datterens lyst stoppede, da hun var omkring de 15-16 år. Datteren prøvede flere gange at få moderen til at forstå, at hun ikke havde lyst, uden held. Og uden held fra udefrakommende. Så ja, de findes, men er heldigvis i mindre tal.
Jeg kender ret mange af den slags, det er ikke kun mødre men også færdre. De presser børnene og ponyerne til ting de langt fra er klar til. Jeg har et eksembel: En pige bliver presset frem til at springe klasser som hendes pony og hende slet ikke er klar til. Ponyen er ung.Til stævnet stopper ponyen og får en dårlig tur. Barnet har ikke nok rideerfaring til de klasser og til en så ung en pony.Ponyen stopper fordi den er meget ung og ikke får den hjælp/støtte den behøver. Nu er pigen så begyndt at starte dressur, hun starter så små klasser så hun er sikker på en sløjfe. Hvorfor skal sådanne mennersker ødelægge det for andre..  Hvorfor presse børnene og hvorfor skal børnene starte hver weekend når de ikke er klar til det. Så brug dog noget tid og penge på den rigtige undervisning så børnene er klar til at ride det forældrene så gerne vil have de skal.
Hellepoulsen: hvis din datter vil til stævne hver weekend, så skal hun selvfølgelig det! Og jo selvfølgelig ærgrer man sig hvis der ikke er en roset, men ens forældre skal bare ikke give udtryk for at det bare ikke er godt nok hver gang man ikke lige kommer hjem med røde rosetter! For der er jo ikke røde rosetter til alle i alle klasser! Jannie: Disse mødre/forældre lægger man ofte ikke mærke til til stævnerne, det er ofte nogen man kender fra ens klub!
Jeg er selv en af de "dersens" ponymødre der er der ALTID og som giver alt for at min datter kan udvikle sit talent og jeg håber og ber da også til at hendes ønske om at blive "blandt de bedste" bliver opfyldt. Jeg tror også at man kan sætte sit barn i den situation at de ikke "TØR sige fra ..med fare for at skuffe sine forældre, hvilket barn vil gerne skuffe sine forældre... SIlle kan da uden tvivl se på mig at jeg er stolt af hendes bedrifter med sine ponyer og at jeg nyder "ponylivet" mindst lige så meget som hende. MEN jeg er MEGET opmærksom på at det er hendes lyst der driver værket. Jeg siger da også med jævne mellemrum at jeg ABSOLUT ikke ville være ked af at skrue ned for blusset..siger at jeg så kunne få råd til nyt tøj, vi kunne tage på ferier og have meget meget mere fritid sammen hvor vi kunne gå i bio og lign og vi kunne også få mere tid med far og bror. Jeg siger også at vi MEGET gerne vil bruge de penge vi bruger på hendes sport..men at jeg da syntes det ville være rart hvis vi kunne bruge dem på andre ting også.Så hun må endelig sige hvis hun har lyst til at prøve noget andet..for så vil jeg blive en rig mor med røde negle og pænt tøj, istedet for altid at lugte af hest og have små sote stumpenegle. Sille griner bare og siger at det med at lugte af hest må jeg lære at leve med... Jeg er 100% sikker på at den dag min datter eks. får lyst til at gå til ballet i stedet vil hun ikke have problemer med at sige det til mig. Men ja jeg har set...tror det er tilfældet men ved det ikke..tilfælde hvor jeg tror det er forældren mere end barnet der vil vinde)
Her i familien   poden os land og rige rundt med de stakkels ponyer, som poden absolut vil have sat rosetter på konstant og hele tiden  Jeg har prøvet ihærdigt at overtale poden til at gå til svømning istedet. Har sågar lovet hende en ny badedragt hver uge, men ligemeget hjælper det      Hilsen ponymoderen med en meget manipulerende pode, som nu også vil være hesterytter 
her må jeg blande mig. Jeg arbejdede en kort periode på et større ridecenter og der var der blandt andet en pige på 12 år, der i allerhøjeste grad blev pacet frem af sin far. Pigen var så sød og nede på jorden, men faren var forfærdelig. En ting var, at hun havde 3 ponyer stående til ca. 500.000 kr. pr. stk. (for prisen var meget vigtig for farmand at lufte). Det er også helt fint at pigen har noget ordenligt hestemateriale ... ikke et ondt ord om det. Men eksempler der skræmte mig var blandt andet da pigen kommer hjem fra et internationalt stævne hvor hun har sprunget sin første S klasse. Jeg spørger hvordan det gik og hun siger glad, at ponyen var god og hun fik en 3. plads. Jeg møder faren senere og siger tillykke med datterens flotte placering, hvor til han bare muggent svarer: "ja, men det var ikke en førsteplads".  Et andet eksempel er da datteren tvinges til at træne sine ponyer på trods af en brækket ankel. Hun græder, men hun skal bare ride!!! Her får en af de andre fra klubben nok og fortæller faren at hun synes han er en dårlig far, hvilket han slet ikke kan se. Der var SÅ mange eksempler. Kom hun hjem med en 2. plads eller der under, så blev der ikke snakket om det med mindre man spurgte - og så var det med en totalt negativ tone. Havde hun derimod vundet, blev der talt vidt og bredt om det. En anden skræmmende ting er så pigens to søstre der ikke rider, en pige på 15 og en pige på 9. De blev ladt alene hjemme når mor og far hver eller hveranden weekend tog med søsteren ud til stævne. Det er ikke sikkert der er mange af den slags, men de findes. Jeg tager dog hatten af for de forældre der bakker deres børn 100 % ærligt op i sporten uden at presse dem. Dem er der heldigvis flest af - og hvor er de unger heldige at have sådanne forældre ...
Tak for kaffe!!! Mange 15årige er dæleme ikke i stand til at sige fra, især ikke hvis man er opdraget til at indordne sig. kan du overhovedet huske hvordan det var at være 15 år gammel? I den alder er man skide usikker på sig selv og verden.
Helt ærligt jeg kan heller ikke snuppe de forældre man ser står ude ved stævnerne og tvinger de små poder til at sætte bøjlerne længere ned for sådan gør en dressur rytter, barnet fortæller ulykkeligt at så taber hun bøjlerne,men det mener mor ikke er en god nok undskyldning, under opvarmningen retter de konstant på barnet, mor er forvandlet til en ridelærer med horn i panden,ret dig så op,giv den en med pisken og så videre, gud hvor ville jeg også blive ulykkelig og nervøs hvis en stod og råbte af mig lige inden jeg skulle starte en klasse. Forældrene skulle tvinges i sadlen og selv ride det stævne så kunne man da håbe de fik lidt forståelse -men ak det hjælper sikkert heller ikke. Heldigvis kan man så glæde sig over de mange forældre der forstår at støtte børnene, og respektere børnenes grænser/ret til at sige til og fra,dem er der heldigvis flest af,det er bare den anden type man lægger mærke til.
Dem kender vi alle. Vi møder dem til ethvert stævne og i enhver rideklub. De er endda begyndt at organisere sig, se bare her: