Jeg vil gerne høre jeres mening om mit ene "barnebarn" - jeg er blevet bonusmormor, til min kærestes datters barn, en dreng. Vi var uventet med til fødslen, da forældrene bad os blive på fødestuen, da de følte sig overvældede, og jeg havde nok forventet at det ville give et positivt boost til tilknytningen, men det er ikke sådan. Drengen er nu 3 måneder, og vi (altså min kærste og jeg) har begge været bekymrede siden han blev født. Vi synes han er indadvendt, lukket og har dårlig øjenkontakt. Her på det sidste mærker jeg megetk at han vrider sig væk i ens arme, når jeg holder ham, og ikke gerne vil have øjenkontakt,han er dog begyndt at pludre lidt. Han sover næsten altid, når vi ser ham -. faktisk kan vi tælle på én hånd de gange vi har oplevet ham vågen, selvom vi ser ham mere hyppigt, end mine egne to børnebørn, som bor længere væk. De sidste par uge har jeg dog haft meget travlt, og har derfor ikek set ham, og mærker derfor meget denne "vriden sig væk", hvor jeg havde forventet at han ville have kontakt. Når man så får øjenkontakt varer det meget længe før der er respons, og det er derfor svært at opretholde kontakten. Lige fra starten har vi synes, at han virkede indadvendt og meget fjern, og at forældrene måske snakker lidt for meget om, at han skal sove igennem, og de ikke bryder sig om spædbarnealderen - det er deres første barn. Mine egne børn, mine søskendes, søskendes børn og egne børnebørn har jeg slet ikke tænkt sådan om. Der har været kontakt, og gensidighed, og min oplevelse har været, at ungerne kan lide at være hos mIG, uanset om man har haft direkte øjenkontakt, eller børnene bare har ligget hos en - så har de fx holdt om fingre, eller "snakket" til en, hvis I forstår. Børn er forskellige, men efterhånden synes jeg dette her er helt forkert. Jeg frygter at der er opståe tilknytningsproblemer, og at forældrene slet ikke er opmærksomme på det. Synes faktisk heller ikke de snakker med barnet, sådan som man nu gør normalt - I ved, om ikke andet snakker man da bare om det man gør, eller gentager barnet osv. Hvad synes I?
Vil lige tilføje, at han fra fødslen virkede mere vågen, men hurtogt blev sådan indadvendt. Forældrene har fx insisteret på, at han skulle sove udendørs helt tl kl 21 om aftenene, og han er altså født i september. derudover favner hun ham ikke når hun amme, men lægger ham på ammepuden og "styrer" ham ved hjælp af denne - har brugt silikonesuttebrik nu i 3 mdr., men er netop holdt op - så han har altså heller haft hudkontakt dér.
Åh den er svær når man ikke har set barnet! I den alder begyndte min pige at være bevidst om hvem hun ikke kunne lide at være ved (alle andre end mor og far)! Hvis du er sikker i din sag så kontakt sundhedsplejersken. Men da min var lille var jeg skide træt af fire bedstemødre der legede sundhedsplejerske og testede øjnkontakt osv... For ikke at tale om blande sig i amning! Min svigermor mente ikke mælken duede og min mor mente ikke at andet end erstatning kunne mætte børn! Så måtte jeg vise dem bogen fra sundhedsplejersken hvor hun havde skrevet at Merle stortrivedes på 100% amning, var meget dygtig til øjnkontakt og allerede begyndt at pludre! 
Jeg kan godt forstå, at man bliver træt af bedstemødre der spiller sundhedsplejerske men sådan er jeg ikke. Tværtimod er jeg nærmest bange for, at jeg er for respektfuld, for måske skulle man udtrykke sin bekymring mere? Vi bakker op og prøver at spørge lidt ind til tingene, men tjaeh..... Og jeg synes heller ikke, at man bare kan kontakte sundhedsplejerske - det er jo at gå bag ryggen på forældrene. Det er svært synes jeg. Tænker bare, at det kan være et tabt barn, men man står og ser på?
Du ska dælendytme passe på. Du havde fået hoved hugget af hvis du havde blandet dig i amning og øjenkontakt - også selv om vi evt. var i familie. Jeg ville ringe til sundhedsplejersken hvis det var mig. Hvorfor må barnet ikke sove udenfor til kl 21?
Det var da nogle megaselvmodsigende svar I giver - I ville ikke acceptere indblanding, om samtidig synes I jeg skal kontakte sundhedsplejesken? Jeg tror, at disse svar også giver svaret på, hvorfor vi har så mange børn der bliver udsat for omsorgssvigt, uden at nogen reagerer. Vi er så berøringsangste. Og stakkels børn siger jeg bare. Jeg har jo mange års erfaring, og alligevel skal man se på, høre om unge mødres totalt tåbelige måde at have børn på - hvor trenden nu om dage er, at mange børn bliver sygeliggjorte og ønskes diagnoser,, fordi mange forældre ikke aner en skid om børn. Nå, whatever - det kan jeg jo ikke ændre på alligevel.
... at du gør ret i at være bekymret, og at du skal tage snakken med forældrene om din bekymring.udtrykker lignende bekymringer? Spørg eventuelt om sundhedsplejersken Der kan være mange grunde til at drengen er sådan - min egen yngste datter ville ikke være ved andre end mig, så hun vred sig også, hvis andre tog hende. Men hun skreg så også, så man slet ikke var i tvivl om, at der skam var kontakt 
Faktum er bare, at det er meget lettere at tage imod råd fra fagpersoner end velmenende familiemedlemmer.
Er der nogen der skal på Sønderskov i uge 27?? Så SKRIIV!! 
Nej skal jeg ikk, men i ue 26