kan man købe jojoba olie og hvad gør det præcist for håret?  Mine køkkentip: Most advokado og olie, evt. en smule honning i, det er en super ansigtsmaske, du for sådan en dejlig blød hud bagefter. Efter du har renset din hud med skintonic, så lav en kop kamillete og lad den køle lidt af, dup det på huden bagefter. Jeg gør det selv hver dag, og jeg får en rigtig dejlig hud af det, det beroligere også huden. Derudover har jeg hørt at det skulle "suge" betændelse ud af bumserne, hvis man har sådan nogle 
Er der nogen der har prøvet :
Når man ha lavet noget med citroner, specielt dem der er halveret, så sæt albuerne i dem i 10 min. giver meget blød hud. ellers "vask" fingrene i rester fra citronbåde og lign, samme effekt. - men pas på neglerødder, avs! 
Hvad det gør og hvor det købes  Det købes i diverse helsekostbutikker, men er vidst billigere i Matas. Det det gør for håret skulle være at reducere talgproduktionen med op til 50% procent dvs. mindre fedtet hår. Det er jo ikke sundt at vaske håret hver dag. Desuden giver det håret glans. Indianere og nepaleserer smørrer det i håret uden at vaske det ud. Min egen erfaring er at det gør det samme som balsam. Dog føler jeg behov for at putte noget spidserne efter vask. Og der vil jeg prøve med kokosolie nu   jojoba kan også snildt anvendes til formålet. Iiiiiiiiiiiiih hvor er det en skøn tråd! Huden er jo vores største organg, derfor bør man egentlig ikke putte noget på den, man ikke ville putte i munden
at tage det ½ år med yoga og mild træning? Hvis du slet ikke træner nu, vil det jo alt andet lige forbedre din fysiske formåen   Jeg tror den eneste måde at overleve på er ved at konstant se positivt på tingene, konstant prøve og prøve og prøve. Når du ligger på sofa og alt gør ondt, kan du så ikke komme op og gå lidt rundt? Mine smerter bliver nemmere at håndtere desto bedre form jeg er i. Desto mere jeg ligger på sofa, desto mere ondt får jeg (altså dag for dag) som om min krop bliver mere og mere nedbrudt og jeg får mere og mere ondt. Men hvis jeg træner langsomt og kommer i bedre og bedre form, så får jeg færre smerter. Men vejen dertil er benhård. For med fib. kan man ikke presse sig udover grænsen, kun lige til græsen. Sådan at man bliver stærkere og ikke nedbryder sig selv. Til gengæld kan det undre mig at han vil videreuddanne dig. Der ville jeg nok bare føle at vedkommende tog @!#$ på mig, hvis jeg som dig søgte om pension. Jeg håber aldrig jeg skal nåd ertil hvor jeg skal trækkes med sådanne sagsbehandlere. Har prøvet det en gang før og det er bare SÅ skrækkeligt.
Yoga er også den form for træning jeg selv har tænkt, nok ville være god, bare der bliver taget nødvendige hensyn til piskesmældet, som neurologen sagde, så den ligger ikke fjern. Jeg har intet imod at forsøge mig med lidt træning, men det skal være RIGTIG træning som ikke istedet virker skadeligt for sygdommen, og det er egentlig her mine største bekymringer ligger, idet jeg fik at vide, at de ikke kunne give individuel træning, men at det er optræning af forskellige skader osv...Rygtræning er efter sigende ret hård f.eks. og ville være helt forkert, talte med en fra fibromyalgi foreningen om dette. Jeg synes ikke jeg bare ligger på sofaen, kun når jeg virkelig trænger til et hvil. Nogen dage må jeg omvendt hive helt ud af kalenderen, og bare ligge ned, hold op hvor er jeg fuldstændigt færdig, kan dårligt holde ud at gå og øjnene hænger nede på kinderne. Ellers går jeg rundt, tager da også med min datter ned til ponyen og nusser lidt rundt, går en tur med min hund og sådan...for 4 måneder siden, var jeg jo stadig i gang,i det vildeste smertehelvede, aktiv stor del af dagen og havde selv hest...Jeg fatter ikke, hvordan jeg kom igennem dagene... nu, hvor jeg har fået ro, kan jeg bedre kontrollere lidt af smerterne, fordi jeg lever mere i ro og stabilitet, så jeg føler ikke jeg har fået det værre af roen og uden tidligere aktivitet, mere udfladet jævnt konstant smerte, fremfor totale opblussende.. Det var neuropsykologen der skrev det om uddannelse, har endnu ikke hørt, hvad sagsbehandleren udleder ud af dette. Først vil jeg sikkert skulle igennem hele møllen af optræning af alt det kognitive, hvor arbejdshukommelse, koncentration og tempoet, var helt i bund. Ja du har ret, det er skrækkeligt, at sidde der og føle man ikke bliver forstået ordentligt osv, og vide at der vil blive lagt planer for ens liv på sådanne grundlag...den trækker sgu tænder ud! Kan ikke huske om du har flex eller hvordan? Hvad laver du, hvis du har det?
arbejde, men kun 25 timer og jeg har flextid, så kan møde og gå som det passer mig, medmindre jeg har et møde. Har jeg en svær morgen, så møder jeg fx bare til frokost den dag. Det er SÅ fedt og jeg vil anbefale alle med fib. at få et sådant arbejde, hvor man er fri til at styre sine arbejdstider. Her I KBH er der noget der hedder gigtskolen. De har træningshold for gigt patienter, hvor der tages hensyn til den enkelte. jeg har gået til varmtvandstrænin og fra næste måned starter jeg også til pilates. Det er SÅ godt, der tages hensyn, men man trænes lige til grænsen så man blvier stærkere og stærkere   Kan varmt anbefales. Varmtvandstræningen har gjort mig stærk nok til at begynde at cykle igen og nu er jeg faktsik kommet i rimelig form mht at cykle, det havde jeg ikke troet på for 1-2 år siden. Men motionen har virkelig gjort enorme underværker for mig.
Jo ikke ens, og man skal selv finde sine grænser. Jeg kan oplyse, at jeg har det nogenlunde, her hjemme når jeg selv kan styre hvad jeg laver, stop op når det på kræves osv. Jeg har lige været på en uges camping, hvor jeg troede jeg kunne det samme, dog har jeg gået mere med hundene og snakket med en masse mennesker. Men jeg har efterfølgende været rigtig syg, nærmest influenza aktige smerter, ondt i hovedet og maven. Kan næsten ingen tig klare uden trætheden overmander mig. Jeg er glad for jeg har min pension, da jeg slet ikke ville kunne klare at skulle på arbejde, skal jo også indregne kørsel begge veje. Desuden vil kommunen her oppe gerne at man er på arbejdspladsen i 37 timer, selv om man er i flex, altså skal arbejde og hvile på arbejdspladsen. hvor sjovt er det lige hvis man kun kan klare 12 timer om ugen.. Fibromypatienter er forskellige og det er kravene fra kommunerne også..
Jeg føler virkelig at vores måder at opleve sygdommen på, er ret ens, som jeg før har skrevet... Jeg har det nemlig også sådan, at jeg klart har det bedst med at kunne styre tempo og indhold helt selv. Jeg var til fødselsdag forleden, kørte en time i bil hver vej, og ellers bestod det bare af 7 personer med rolig snak, et lille besøg på spisested, hvor vi skulle gå ca 8-10 min til og fra stedet. De næste to dage var jeg helt færdig, SÅ træt og ondt i skroget, som havde vi løbet rundt i timer og spillet rundbold... føles sgu nærmest som om jeg så var bolden, med de bøllebank køllen så gav. Jeg forstår inderligt godt, hvor glad du må være for din pension, jeg ønsker af hele mit hjerte, at jeg også får den en dag.. Nogen siger, jamen vil du godt kunne udholde at gå hjemme da? Jamen for pokker, synes ikke jeg helt har et reelt valg, for jeg kan sgu klart ikke holde ud at arbejde mere! Jannej: For mig handler det desværre ikke om, blot at kunne styre mødetiden, efter en træg morgen, problemerne følger med hele dagen og aftenen, ingen pauser der. Har heller ikke perioder, hvor jeg næsten kan glemme sygdommen, det kører meget stabilt og konstant. Enkelte dage kan jeg have en smule mere overskud, føler mig mere frisk i hovedet og have en smule flere kræfter til at kunne lidt. men det er måske 2 dage ud af 14. Furius:Hold da op, 37 timer på flex, hvor man bare kan hvile... det er jo dybt idiotisk, så kan man ligge der til offentlig skue på en madras( så faktisk en person ligge sådan bag en glasrude på åbent kontor, da jeg sidst var hos sagsbehandleren) størstedelen af tiden, eller sidde i blød lænestol og glo på dem der knokler, som sidder og skæver misundeligt over på en, mens man sidder der og driver den af   Det er sgu ikke fair overfor den syge..Kan sgu dårligt finde mig til rette i min egen seng og min udmærkede madras, efter få min på siden, føles det som om jeg kan mærke hver en knogle, og jeg er altså ikke tynd, så det er ikke af den grund. Jeg havde før min fyring for 4 mdr. siden, 20 timer om ugen, i meget let job. Dette kunne jeg ikke længere klare, dels pga smerter, og dels pga store kognitive problemer som neuropsykologen ved test, konkluderede var virkelig dårlige. Jeg gætter på de sætter mig i kognitiv træning, samt fysisk træning, idet alle anbefaler at jeg ikke arbejdsprøves nu, idet jeg er for dårligt kørende. Aner ikke, hvor længe der går med det hele, det er sgu frustrerende, når krop og sind skriger på fred og afslutning.
Forresten, tager nogen af jer medicin, og evt.hvilken? Hvor hårdt ramt er på de kognitive områder? Har I været gennem neuropsykologisk test?
For at tage hvile på arbejdspladsen, ja det må være dybt nedværdigende at skulle ligge eller side og hvile på arbejdspladsen, mens de andre knokler og tænker deres, og hvis man er som mig, får man dårlig samvittighed over for kollegaer. Jeg ville heller ikke kunne klare et flex, selv om jeg kunne møde når jeg ville, her hjemme får jeg det dårligt efter 20 minutters let arbejde, og må hele tiden hvile. Dybt fustrende, når man er indrette som jeg er jeg vil jo helst have tingene klaret i en omgang.. Medicin tja det er et kapitel for sig, har prøvet lidt af hvert, og den store hjælp er det jo ikke, da smertestillende ikke virker på fibro smerter. Men jeg tager codein og panodil og nogle muskelafslappende til natten. så har jeg nogle ibumetin 600mg. men tager dem kun i forbindelse med hovedpine, da jeg ikke kan tåle dem i maven. Stærkere sager som morfin præperater og medicin for andre sygdomme vil jeg ikke tage. Lige efter diagnosen fik jeg saroten ( et antidep middel) som skulle kunne hjælpe ca 40% af fibromyalgipatienterne, bare ikke mig.. Jeg døjer også med kognitive problemer, men om det er pga. fibro eller fordi jeg slog hovedet i 2002, ved en fald ulykke vides ikke. Men har problemer med koncentration, hukommelse, kan ikke være i selskab med mange så lyder det som en stor hønsegård i mit hovede og jeg får migræne, kan ikke føre en samtale med en anden, hvis andre snakker sammen. og så kan jeg nogen gange ikke forstå hvad andre siger, det er dypt fustrende, jeg hører hvad de siger, men forstår det ikke, de kunne lige så godt snakke sort til mig.. og så har jeg finger/ øjne korordinations problemer, så jeg rammer rimeligt tit, tasten ved siden, af når jeg skriver på computer. så skal rette og tjekke hvad jeg skriver hele tiden.. Så taber jeg ting, hænderne slipper simpelhen eller også vælter jeg ting på bordet.. det har også noget med korordinationen at gøre.. Tja jeg kunne vist blive ved, kan heller ikke ligge og læse hvis jeg ligger på ryggen og kikker op, bliver jeg svimmel.
også enormt træt og nogle dage er jeg også træt og har ondt når jeg tager på arbejde. Det skal ikke lyde som om at jeg har det super duper når jeg så tager på job, for jeg er konstant træt og har ondt. Men nogle gange er det bare mindre end andre og så har jeg fx en langsom morgen eller må gå før hjem. Men et flexibelt job (IKKE et flex job) er altså virkelig guld værd. Noget arbejde kan jeg lave i min sofa/seng, andet laver jeg på "min pind", men møde tiden styrer jeg så selv. Jeg døjer desværre også med migræne ind imellem, har et skævt bækken, er pt. igang med udredning pga. mavesmerter (de ved nu at min mavesæk er voldsomt fortykket, så næste skridt er kikkert undersøgelse)... Så nemt er det da ikke, især ikke hvis jeg har dage hvor jeg kaster op flere gange, og jeg har det bestemt også lettere ved at gå derhjemme og gøre tingene i mit eget tempo. Desværre skal der jo mad på bordet og betales opstaldning og pt. orker jeg bedre at arbejde end være på kontanthjælp og slås med kommunen. Så jo jeg har det også svært, men har taget valget at arbejde på trods af mine skavanker. De kognitive problemer I omtaler hvad er de?
(Kognition= erhvervelse af indlæring og anvendelse af og erfaring) Kognitive funktioner er de mentale processer i hjernen, der medfører at vi kan tænke, tale og problemløse. Kognitive funktioner inddeles i forskellige områder: Jeg har hukommelses problemer, koncentrationsproblemer, kan ikke huske hvad ting hedder, selv om jeg godt ved det inde i hovedet,glemmer meget hurtigt bla hvordan man staver til bestemte ord. kan ikke nøjes med at tjekke en gang men skal tjække hver en stavelse. for at sætte mig ind i nyt, skal jeg bruge virklig lang tid og så er det ikke altid, det bliver siddende det hele. Met er især når jeg er stresset eller træt dette især kommer til udtryk. Men læs da igen hvad jeg skrev oven over, mange af disse problemer har med det kognitive at gøre,
hej Jannej  Jeg kan høre du har det svært med mange ting også, og jeg synes det er virkelig dejligt, at du kan hænge i, med et fleksibelt job, jeg håber inderligt for dig at du kan fortsætte ud i fremtiden med det   Tro mig, hvis jeg følte jeg reelt havde et valg, så ville jeg da også helst klare mig udenom kommunen... Det job jeg netop er fyret fra, var et 4 timers job, med meget lette kontorfunktioner. Jeg var glad for det job og havde gode kollegaer. I de 4½ år der er gået siden jeg kørte galt og fik piskesmæld,og siden fibromyalgi, har jeg holdt fast med næb og klør, og ignoreret alle smerterne og at jeg fik større og større problemer med at holde rede på de nemme opgaver. jeg havde som du, tænkt at jeg ikke magtede tanken om kamp med kommunen, trods alt havde jeg dette gode job, som jeg var glad for! En dag løb bægeret bare over, jeg KUNNE ikke mere   Engang havde jeg også gode dage ind imellem, som jeg levede for...(Jeg red og havde hest også...)   Arbejdsgiveren kunne jo heller ikke være tilfreds med, at jeg end ikke kunne tage imod den simpleste besked i telefonen, som jeg omstillede, kunne ikke længere huske de opgaver jeg havde siddet med i flere år, fattede ikke en brik, når jeg skulle forsøge med lidt nye tasteopgaver. Bare lille udpluk af mange flere ting, jeg ikke længere kunne. Så jeg HAR forsøgt med alm. job med få timer, helt udenom kommunen, men er altså nu trængt op i hjørnet, hvor jeg har seriøst brug for hjælp. Taber tråden i samtaler, og taber opmærksomheden fælt, husker pludselig hverken emnet, eller hvad der blev sagt. Oplever at jeg pludselig ikke forstår, hvad der bliver sagt, enten forstår jeg ikke ordene eller også giver sætningerne ikke mening. Nogen gange lyder dansk som andet sprog!   Jeg er umennskeligt træt, ikke kun fysisk, men også mentalt. Jeg var for nyligt hos neurpsykolog og gennemgik en langvarig test omkring alt det kognitive, og min arbejdshukommelse/ korttidshukommelse, koncentration og tempo, var ekstremt dårligt. Og alt dette som et samlet billede af min hverdag, gør det sgu godtnok ret uoverskueligt at forestille sig et fortsat arbejdsliv.
Hej med jer, Ja jeg er også en af dem der har fået diagnosen Fibromyalgi ( fik den igår   ) Jeg har haft problemer siden jeg var 3 år gammel og har været til flere speciel læger og blevet opereret nogle gange i knæet men alt har bare gjort mine smerter værre   .. Fik af vide af reumatolog lægen igår at de ikke skulle have haft opereret mig uden at være gået gennem en reumatolog først.. Jeg er både ked af det og glad på samme tid.. Glad fordi nu har jeg endelig en diagnose på hvorfor jeg har alle de smerter jeg har, hvorfor jeg har hukommelsesproblemer osv.. Ked af det fordi der ingen behandling er og fordi jeg skal leve med det resten af livet  Jeg har aldrig været til en reumatolog før, da lægerne altid har sagt de ikke kan hjælpe mig.. Men kunne de så alligevel.. det var kommunen som har bedt om en reumatologisk speciellæge erklæring så nu venter jeg bare på at de skal afgøre min sygepenge sag om den skal forlænges osv og hvad der ellers skal ske.. Har været i arbejdsprøvning i starten af september til slut september og der kunne jeg max arbejde 15 timer og jeg var helt udmattet efter kort tid. Pressede bare mig selv fordi de sagde jeg skulle op på 37 timer men kunne jeg ikke. Vil gerne i kontakt med andre som har denne sygdom og gerne nogle som bor i mit område hvis det kan lade sig gi sig   Bor i post nr 4500.. Tilføj mig evt på msn 
Jeg fik diagnosen i August, efter jeg har kæmpet for en diagnose og en anerkendelse af mine smerter siden jeg var 12 år, hvor jeg for alvor fik problemer med min ryg. Jeg har udviklet lidelsen grundet hypermobilitetssyndrom, særligt i ryggen, og har svære kroniske smerter, som jeg dog lader mig styre af så lidt som muligt. Personligt tror jeg på, at det vigtigste i vores situation er, ikke at give op... Jeg ved, at mange med lidelsen falder ind i et mønster hvor de ingenting kan - det nægter jeg at lade ske for mig, og det er min klare hensigt at leve et normalt liv på trods af mine lidelser. Jeg læser på Universitetet (Jura), bor på min lille ejendom, har tre skønne krikker og en dejlig hund. - Livet er dejligt - trods smerter. Du er velkommen til at skrive til mig hvis du mener vi kan have noget ud af hinandens erfaringer, frustrationer mv. - jeg kender ikke selv andre med diagnosen, og har tit overvejet at skrive i denne tråd - et indlæg i stil med dit. Jeg er lidt blevet advaret imod at bruge nogle andre fora hvor mange med lidelsen færdes, da det angiveligt skulle være én gang ondt-af-sig-selv-suppe. Men har dog ikke undersøgt det nærmere. Milla
Jeg lider desværre også af denne sygdom, fik endelig en diagnose i dec. sidste år (09), efter at ha været plaget af smerter i hovede og ryg,mega meget træthed og svimmelhed i mange mange år, hvor der så kom flere og flere smerter på, flere og flere steder på kroppen, havde rendt til div. forskellige undersøgelser, hos alverdens speciellæger helt fra (05), og ingen kunne give en forklaring på smerter og symtomer. Jeg var selv ved at give helt op, og troede faktigst at jeg bare var total tosset, men så efter at kommunen sendte mig til psygriater, som fortale mig at hovede ikke fejlede noget, andet end man da selvfølgelig blev psygisk nede over altid at ha smerter, som ingen kunne forklare, men om jeg havde haft været hos en reumatolog, for det kunne da lyde som Fibromyalgi, eller kronisktræthedssyndrom, og nej det var da en ting jeg ikke havde været hos endnu. Så hjem til egen lære, og fortælle hvad psygriateren havde sagt, og fik så en henvisning, og kort tid efter var jeg til undersøgelse, og der kom han så frem til jeg havde Fibromyalgi i meget svær grad, havde udslag/smerte i alle 18 tenderpoint, og alle symtomer, passede på fib. Så efter så mange år, var det skønt, at kunne få en diagnose, selv om det var hårt at vide, man ikke kan blive rask igen. Jeg syntes det hjælper mig meget når jeg rider, det løser lidt op i de ømme muskler, selv om smerterne hurtigt kommer igen, er det dejligt, så længe man er løsnet op. Jeg er medlem inde på   som er et forum for folk med fibromyalgi, og pårørende, jeg syntes det er et super sted, hvor man støtter hinanden, og nej ikke ynker hianden, men kan følge hinandes kampe mod systemet, og smerter, og kan give hianden gode råd, til bedre at kunne takle smeret, og hverdagen.
Jeg er 24 - 25 i år, jeg har siden 2000 døjet med smerter i ryggen. de er blevet værre gennem årene.. især fordi jeg har en gammel korsbåndsskade i venstre knæ - som har gjort jeg ikke længere kan løbe, eller dyrke sport. Siden det startede med smerter i 2000 er det kun gået ned af bakke. jeg søgte om hjælp/revalidering i 2005 - men fik afslag da min daværende læge ikke mente jeg fejlede noget. Jeg har måttet kæmpe videre og får ham langt om længe, lægen altså, overbevist om at der er noget. i 2006/2007 prøver jeg at gennemføre en HG-V som tager 1 år og 3 mdr. jeg fik specialstol og bord men bestod med nød og næppe - jeg får ekstremt ondt af at sidde for længe - i lænd, "rygsøjle" og nakke. men jeg får ikke en praktikplads og kommer til at arbejde som reng.ass da det er det eneste job at få. jeg kommer i gang og kommer op på omkring 200 timer om måneden. nu begynder det virkelig at tage fat - jeg får flere og flere sygedage - mere og mere ondt og hovedpine. Jeg har så fået ny læge som gør mig opmærksom på det går galt - jeg siger påståelig nok at - jeg er udødelig - men jeg kan godt mærke det er skiddt. jeg går så ned med depression/stress og svær angst/socialforbi for et år siden. nu går det kolosalt stærkt. jeg var nede på 30 timer inden jeg blev sygemeldt - men min krop går fuldstændig i stå. jeg får ondt - virkelig ondt. min bevægelighed er svært nedsat, jeg sover max3-4 timer af gangen og vågner op stiv og øm. jeg har altid døjet med muskelsmerter/spændinger men kører galt med en veninde omkring 2004-05 og jeg bliver tjekket for piskesmæld- får afvide der ikke er noget. men det forværre helt klart situationen. men for en 3 mdr siden hvor det virkelig bliver koldt kan jeg intet tårerne løber af sig selv jeg ka intet gøre. jeg bliver tilbudt varmtvandsbassin træning - dette forværre pgs den varme temp i vandet og den kolde ovenfor. min læge har haft mig tjekket for diskus - uden tegn. der skal så laves en gennerel helb.erklæring til kommunen nu her og han bliver nu opmærksom på at jeg jo har haft psoreasis siden 1-klasse og det er blevet meget forværret. han sender derfor besked til sygehuset - jeg skal til tjek for psoreasis-gigt her sidst i feb. Jeg har fået konstateret kronisk hovedpine, kronisk ryg, nakke, skuldre smerter. Men så for en måned siden - begynder min ryg virkelig at skabe sig - og trods massage, og laserbeh. bliver det kun værre. han kommer nu til at tænke over at jeg har tydelige tegn på fibromyalgi og jeg er nu i kontakt med glen gorm rasmussen - har en tid i morgen fre.11feb-2011. jeg skal til ålborg hvor han er 2 dage om ugen(er på fyn resten af tiden) han tager 1000 kr og der er en betalingsfrist på 30 dage. jeg har ikke pengene men har bestemt mig at jeg må låne mig til dem. nu vil jeg ha svar. Jeg frygter meget svaret - det vil være rart at vide hvorfor man har ondt - men ønsker hverken psoreasis-gigt eller fibromyalgi som diagnoser.. 
Det bliver da interessant, at høre hvad GG Rasmussen finder ud af. Jeg har selv været ved ham, i 2003 tror jeg det var. psoreasis-gigt og fibromyalgi har mange fællesnævnere,og selv om man ikke ønsker at lide af hverken det ene eller andet, så giver det en ro at få en diagnose..
Hvor er det "spændende" at læse hvordan i andre har det, for hvor er der bare mange ting jeg kan nikke genkendende til. Jeg var ved Glen Gorm Rasmussen i 2006 og fik diagnoserne HMS og fib men min egen læge nægtede at det kunne være fib på trods af Glenns mening, så alle mine smerter skyldtes hypermobiliteten   Nå men for min skyld kunne han kalde det havd han ville, jeg blev sygemeldt og har været igennem en kamp med kommunen, og lægekonsulenten, men fik en kæmpe hjælp fra hjemmesiden   hvor der er rigtig mange der ved en masse om reglerne, og er smadder søde til at hjælpe. Jeg kan varmt anbefale siden, til alle der kæmper den daglige kamp med kommunen. Nå men jeg har fået en førtids pga mine ledsmerter og min hypermobilitet, da min egen læge jo underkender fib diagnosen. Men hvor er der mange af de ting i beskriver, der bare passer 100% på mig, og som jeg tit har undret mig meget over. Bla den kraftløshed mange taler om, det mærker tit som om musklerne bare er brugt op, kan vist ikke forklare det bedre, og det efter kort tids brug. Benene forsvinder pludselig under en, og fingrene er dødtrætte af at skrive på tastaturet, som om der ikke er flere kræfter til at flytte dem. Svært at forklare. Jeg har rigtig mange smerter i alle mine led, og får brufeen 600 mg 3 gange dagligt for det. Men ifølge egen læge er det pga hms´en Jeg har også store koncentrations problemer, fx har jeg meget svært ved at følge med i en film, jeg kan ikke følge med i hvem alle de mennesker er. Samme når jeg læser en bog, så sidder jeg og skriver alle personerne ned på et stykke papir, samt hvad rolle de har, for når jeg så har glemt dem, så kan jeg hurtigt lige tjekke op på hvem den og den er og hvad deres relation er  Jeg har egentlig altid bare tænkt at det var mig der er mærkelig, men det svarer jo meget godt til det i skriver 
Hej Ænder  Jeg er lige flytte til England for ca. to uge siden, da jeg har fået en elevplads hos novo nordisk i London. Jobbet incl. et elevhus, og dermed også en bofælle. Som jeg hader  - Han spiller warcraft så tit han kan, og gerne med høre telefoner og hele molevitten så han kan snakke med venner, og kan derfor råbe lidt for højt hvis der sker noget i spillet. Ikke så sjov når man sidder og læser eller har arbejde med hjem. - Han elsker Burger King og alt andet fastfood som han slæber med hjem hverdag, det kan være meget deprimerende at se op til flere burger king pap rundt omkring i krogene - Han snakker ned til mig, siger jeg ikke kan finde ud af noget. At jeg glemmer ting, jeg føler virkelig det er en fornærmelse fordi jeg er en person der altid glemmer mine aftaler. - Han er generelt bar useriøs, jeg føler han har snydt til samtalen for at få jobbet. Ihvertfald i personlighed - kan få noget sjofelt ud af alt, det er sjovt i små dosiser men ikke i store.. - Han bagtaler andre folk rigtig meget, hader sådan noget ekstremt meget, jeg er lige ved at koge over og siger ham i mod hvergang, men så snakkker han bare ned til mig igen.. - Hvis han ikke er i rampelyset så skal han nok komme det, han vi nærmest gøre alt for det. Og mange flere små ting. Jeg elsker mit job og elevplads, men ham her er for meget, men der er ikke så meget at gøre andet end at finde en masse hobbyer efter arbejde så jeg ikke skal bruge så meget tid sammen med ham. Er for første gang begyndt at løbe kun for at komme ud af huset. Skal jeg konfrontere ham, mit arbejde eller skal jeg prøve at overleve. Vi får for håbentligt snart en til elev som jeg håber er lidt mere normalt, som jeg så kan lave noget sammen med. ØV ville ønske det var alle andre end ham 
Jeg har mega Deja Vu over dette indlæg! Har du ikke oprettet samme indlæg en gang før? Føler virkelig at jeg har læst det før, bare med svar i også. Kan du ikke ansøge om nyt hus?
Jo.. jeg skrev det herinde, men så kunne jeg ikke finde det igen.. har søgt og ledt så derfor skrev jeg det igen. Tror du de har slettet det første indlæg ?
Hvis de har slettet det, ville du få en besked 
Ja det mener jeg også men har kigget det hele igennem.. underligt 
Kan se du ihvertfald ikke har fået det slettet, og jeg kan ikke rigtig søge noget frem? Er det et postet her på Junior, indenfor de senste 2 uger? For så er det altså pist væk? :S Men han lyder belastende!!! - Kan du ikke få en anden bolig? Er vel et eller andet sted meget fair, at man ikke kan med sin "roomie", når det nu ikke er en man selv har valgt, og du er vel næppe den første som ikke er tilfreds? Har selv prøvet at dele bolig med en anden, - var en ungdomsbolig, hvor jeg skulle dele køkken og bad med en anden. - Var bare træls! Han fyldte enoooormt meget, og nu er jeg bare generelt lidt asocial, og ikke helt hans fejl *GG* Men fik tit følelsen af at være sådan en rigtig "første gangs flyttet hjemmefra snotunge" *GG* Ihvertfald ikke nogen succes at dele med ham, og skal bare ALDRIG dele igen på den måde !!!
Du kan jo smide ham ud, og lade mig overtage hans plads i stedet? Jeg flytter til London for at læse, men mangler et sted at bo 
Hvad skal du egentlig lave ved Novo Nordisk? 
... på mange områder godt sige jeg er. Jeg betragter det dog ikke som hverken en fejl en "disorder" en belastning eller noget jeg har behov for at analysere dybere eller føle er et problem. Det er jo bare en del af hvem jeg er - på godt og ondt  Jeg "mærker" ofte andres sorg eller smerte. Jeg har svært ved at se andre være ked af det uden selv at blive det. Gråd smitter mig meget nemt. Jeg mærker også glæde fra andre og smittes hurtigt af det. En spøjs ting er, at jeg også et par gange har opdaget at folk var gravide   - jeg ved ikke HVAD det er jeg kan mærke. Men det er absolut ikke med alle personer jeg opdager noget. Jeg bliver let påvirket af lyde. Vrede stemmer gør mig ked af det, latter og glade stemmer gør mig glad. Musik påvirker mig meget - både i positiv og negativ retning. Jeg kan f.eks. SLET ikke have noget der er alt for hårdt rockagtigt - og heller ikke teknoagtigt der giver mig hjertebanken og stressfølelse. Jeg bryder mig ikke så meget om musik som baggrundsstøj hvis jeg er samme med venner - det forstyrrer mig - og det siger sig selv at jeg ikke går på bar, cafe, diskotek eller andre steder hvor man bliver overfaldet af larm. Til gengæld nyder jeg meget at høre klassisk musik hvor jeg virkelig bare kan sætte mig og suge en stemning til mig. Og der er selvfølgelig også meget nyere musik jeg kan lide - men jeg skal have lov at LYTTE til det, ikke bare have det støjende i baggrunden af noget andet. Mit arbejde er med et højt støjniveau og indimellem også en del vrede kunder. Det kan jeg godt holde ud - men efter endt arbejdsdag har jeg enormt behov for at være alene og i RO!
... selv om den jo egentlig bare bekræfter hvad jeg selv regner med. Jeg havde 20 gange "sandt" 
Jeg er lyd følsom, og jeg kan slet ikke have støj overhovedet, jeg er fitnesstræner og vælger med omhu min musik, men når jeg er hjemme skal der være musestille, al lyd passerer ufiltreret ind, og virker derfor utroligt stærkt på mig. Hvis jeg hører klassisk musik får jeg hjertegalop og bliver febrilsk, hvis der ikke er stille i min have går jeg ind og lukker døren, = for mange biler, for mange fugle, hunde der gør. Vi havde på et tidspunkt en krybbebider i stalden, jeg undgik altid at komme når han var inde fordi det simpelthen stressede mig så meget at det kunne ødelægge hele min dag. Jeg er blevet testet og har fået diagnosen MCS som betyder at jeg heller ikke tåler dufte, hverken fra blomster eller de mere kemiske. Men det med at være super følsom og vide hvordan folk har det uden at de fortæller det, det ser jeg som en fordel, men jeg har også lært at lukke (lidt) af for det, det er dejligt at i fortæller lidt om hvordan i har det, jeg vidste ikke at der var andre som mig  Er der nogen der ved hvorfor man får det??
£isbeth (Baloo): Det var lidt spøjst, jeg har også præsteret at kunne mærke en veninde enten var gravid eller havde været det (Mistet det). Jeg havde ikke set hende i mange år og ved første gensyn, vidste jeg det bare. Da hun senere fortalte at hun måske havde været gravid og aboteret, måtte jeg bare fortælle om min følelse. Ville ikke gøre det til at starte med, da hun er overvægtig og har et meget lavt selvværd, så det ville være lidt ledt at spørge om hun var gravid. Jeg er også meget påvirket af folks humør; Græder folk, græder jeg også. Derfor kan jeg godt lide at omgive mig med glade mennesker, for så er jeg også glad.  Nu behøver jeg da ikke spekulere på om jeg er lettere skør i bolden mere... Kan jo se mange andre føler som jeg. Det er meget overraskende, men også dejligt.
Før i tiden, når jeg havde været sammen med familien, blev jeg igen og igen fyldt op og totalt overstimuleret. Ofte udmattet og samtalerne kørte videre i mit hoved bagefter.  Jeg har en familie, der snakker højt og helst afbryder hinanden. Jeg følte mig som en brugt karklud efter en dag med højlydt snak, hvor jeg brugte megen energi på at følge med, da de også skifter emne hurtigt. Jeg forholdte mig jo til alt, der bliver sagt. Alt gik ind i mit system.. Arghh!!!  Nu har jeg lært nogle ting; 1. Jeg bestemmer, hvor længe jeg ønsker at være på besøg. 2. Jeg går en tur i løbet af dagen, det er supergodt at være i skoven og få ro der. 3. Jeg styrer samtalen og vender tilbage til topic. Jeg siger til dem, at jeg kun kan snakke med en ad gangen. Og at jeg kun kan snakke om en ting ad gangen. Nogle gange er jeg stille et stykke tid, hvor jeg bare sidder og er. Disse ting virker godt for mig, så nu er jeg mere glad, når vi er sammen. 
Jeg har altid vidst at jeg var anderledes, for ca. 8 år siden fandt jeg ud af at jeg var hypersensetiv og jeg har lært at leve med det og er faktisk glad for at være det. Jeg kan let blive overvældet af følelser og er meget følsom. En ting der er anderledes ved mig på grund af HS er at jeg kan "fornemme" noget der ofte ligger til grund for det folk siger og gør. Det er meget svært at forklare det især på skrift. Men det er ofte noget som personen ikke selv vil anerkende som kun deres underbevisthed har anerkendet. De fleste vil modagumenter og sige at det ikke passer at nogen kan fornemme det, men nogle HS personer kan fornemme det ligesom jeg kan. Anna
jeg er også en af de der supersensitive personer. Jeg har nu altid bare troet at det bare var mig, som var lidt anderledes, for sådan har jeg det dælme tit. Je spænder dog meget over de 4 ''slags'' senisitivitet som vist på  . Dog er jeg   fysisk sensitiv. Ligefra at have en ekstrem god lugte og smagssans, og en meget følsom krop til at være meget påvirket af mine omgivelser. Jeg er også meget sensitiv overfor dyr og menneskers sindstilstande og påvirkes let af dem.
Har aldrig hørt om det før, men har tilgengæld tit følt at jeg måtte komme fra en anden planet end mange andre mennesker.. Ikke at det er særlig positivt ment. Prøvede så li den test, og ja... S til 19. Og hvor har jeg dog tit taget mig selv i at når folk har fortalt mig om situationer de har været i, eller ting de har oplevet, også skrækkelige ting, har jeg altid vidst helt nøjagtig hvordan det havde været.. Når folk har sagt noget med at det kan man slet ikke forestille sig, så har jeg siddet i det stille og tænkt.. Jo, jeg ved lige nøjagtig hvordan det er.. Det er sgu da mærkelig noget!
Jeg var til barnedåb i weekenden - min brors 2 børn skulle døbes. Min lillebror og jeg var de eneste fra min storebrors familie som var med, så alle andre til festen var ukendte mennesker for mig. Efter nogle timer var jeg BOMBET! Jeg kunne slet slet ikke magte flere mennesker, og sad derfor bare på min stol og var helt stille. Både min lillebror og storebror gik mig på klingen flere gange og sagde "du er f'andme sur i dag, hva?" hvor jeg til sidst sagde at jeg altså ikke var sur, jeg havde bare brug for en pause nu. Men pga. høflighed bryder jeg mig ikke om at gå min vej. Jeg forsøgte at gå ud på toilettet og sætte mig lidt, men jeg kunne stadig høre samtalerne ved bordet, så det hjalp ikke noget. Jeg synes det er så ærgerligt at min svigerindes familie muligvis har opfattet mig om sur, men at sætte mig ned og prøve at forklare vildt fremmede om mit "problem" synes jeg også er lidt for tosset.. Sådan er det desværre tit med mig. Jeg kan heller ikke gå i byen meget mere end et par timer af gangen, og det har resulteret i mange sure miner fra venner og veninder. Det er også meget ofte sådan at hvis jeg bliver inviteret til diverse fester, barnedåbe, osv. så overvejer jeg meget at sige nej tak. Fordi slet ikke kan overskue det. Det hæmmer mig rigtig meget.
Jeg er det også, og min store dreng har også "nogle af tingene" fra særlig sensitiv. Jeg synes det har været dejligt at det er et emne der er kommet frem, for jeg har i rigtig mange år vidst der var "noget" men ikke kunne finde ud af hvad det var, og det var svært at tale med andre om det da de ikke ville forstå hvordan jeg har/havde det. Vil absolut til foredrag og høre mere om det. Mvh Louise
Min mor har altid kaldet mig følelsesbetonet, og hun har haft ret. Tog testen og kunne svare klokkeklart ja til 20 og svagere ja til 1. Men er det virkelig så unormalt at væres "som os" -det er nok det eneste jeg virkelig ikke kan forstå ved andre. At de kan bære det så let, for eksempel at være i en præstentations situation som stævner. Selvfølgelig har de fleste vel nerver på, men hånterbare. Jeg er hunde angst for stævner og har kun prøvet det 2 gange selvom jeg egentlig gerne vil vise min hest frem, men jeg kan ikke selv og har accepteret at det bare ikke er mig. Noget der undre mig er at der i testen står, at kan man svare rigtig på 12 er man sandsynligvis særlig sensitiv. Samtidig står der også, at hvis kun et eller to er er sande, men i allerhøjeste grad kan man også have grund til at kalde sig særlig sensetiv. -er jeg den eneste som finder det lidt søgt. Jeg er sikker på, at jeg personligt kan finde mange gode svar i bogen, hvorfra testen stammer, jeg har ihvertfald tænkt mig at forsøge, men kan e fleste ikke genkende sig selv i en-to af disse postulater og derved, vil flertallet så ikke være særlig sensetive = det er normalt og et menneskelig karaktertræk, snarere end noget særligt. Måske bør vi istedet for indrette vores samfund anderledes (jeg har ingen konkrete bud herpå, så et lidt tomt spørgsmål måske). Sagt med andre ord, jeg vil ikke diagnosers eller stigmatiseres. Jeg er jo bare, sådan og jeg er ved at forstå, jeg ikke kan være anderledes, for gud hvor jeg har prøvet til tider og sikke jeg har slidt på mig selv i forsøget = depressioner. Jeg kan godt genkende følelsen at være forkert, ikke helt rigtig i denne verden, men jeg er også bange for at det bliver en selvopfyldende profieti, samtidig med at jeg ikke kan forklare mit væsen. og ja, før jeg vidste min mor har omtalt mig som følelsesbetonet, så har jeg kaldt min egen datter for følsom og sensitiv. Den anen datter er helt modsat og jeg må indrømme, hun er meget sværer for mig at forstå, hvorimod min mand har svært ved at forstå den ældste, men sagtens forstår den yngste. Han syntes hun er ligetil. Sikke en gang rod jeg fik skrevet. Giver det overhovedet mening for jer.
med et taktil skyhedsbarn forstår jeg skam fint hva du mener- det er jo da at være ultra følsom, hvilket man skal lære at leve med... En del af det kan man til dels komme af med- men sikkert ik 100%. Det var/er min søn... Dvs det omhandler alle følelserne. Høre, syns, føle sanser mv
Jeg har lige opdaget Hyper Sensetive personer! Det var faktisk min Psykolog der fortalte mig om det, da hun har en mistanke om at jeg er HSP´er. Jeg har gentagende depressioner, spiseforstyrrelser, sociofobi osv. bagved mig og man kan ikke rigtig finde ud af hvorfor. Jeg har ikke været ude for svigt, misbrug eller andet. Og er normalt en velfungerende pige, dog er jeg anderledes. Jeg tænker anderledes, fornemmer anderledes og reagerer anderledes end andre. HSP passer på mange punker på mig - min lugtesans, smagssans og hørelse er enorm. Jeg har det f.eks. meget svært med stærk mad, kaster op hvis jeg får havregrød i min mund. Jeg sover meget let og vågner ved den mindste ukendte lyd. Jeg fornemmer så snart mine nærmeste er sure, vrede, kede af det osv. I det hele taget mærker jeg andres sindstilstand meget tydelig. Men jeg er ikke tilbagetrukken, jeg er enorm nysgerrig, elsker extrem sport, meget impulsiv og så alligevel blir jeg meget hurtig "fuld". Så jeg er det der hedder High Sensations seeker. Jeg kører med den ene fod på speederen og den anden på bremsen... Der er hvis ikke noget at sige til at man får depressioner så. En helt ny verden har åbnet sig for mig og jeg håber at kunne finde nogle svar og måske også nogle hjælpemidler. MVH Kristina