Er der nogen steder man kan gå ind og se afstamninger på travheste? Ikke kun sin egen men også på andre?
 
Der er også blodbanken, men der er ikke alle danske heste.
Kunne desværre ikke finde noget på trav.dk. Til gengæld var der rigeligt med oplysninger på blodbanken.nu så siger tusind tak for hjælpen *ss*
Var lige hvad jeg manglede. Fedt at linksene suplerede hinanden 
Hej alle sammen  Hvis man har en 4-hjulet vogn uden bremser, skal hesten jo selv bremse med omgangstøjet, men hvilke muskler bruger den til at bremse? Og er det ikke usundt, for hesten at bremse, hvis det er en vogn på 3-400 kg, eller mere? Tusind tak på forhånd 
... fortrinsvis den stærke kryds- og lårmuskulatur til at bremse, med hjælp fra ryg, hals, mave og forben. Det er ikke usundt for hesten at bremse, når blot læsset er overkommeligt. 400 kg er f.eks. ikke noget særligt for en stor hest, men for en shetlandspony er det ikke en rar opgave. Det er aldrig usundt at bruge sine muskler - hverken for os eller for hestene - når vi bare sørger for at være i form til opgaven, og have det nødvendige udstyr. Hvis du prøver at kigge i den tråd, der hedder "Brugskørsel i Skals" eller noget i den stil, så kan du se billeder fra DM/NM i brugskørsel forrige weekend. En af opgaverne i brugskørsel er faktisk at bremse og holde en vogn ned ad bakke - på billederne kan du se, hvor vigtigt omgangstøjet er. Hilsen Sif
tusind tak for svaret sif  Det var en fjordhest jeg havde i tankerne   Da jeg gerne ville have en af de gammel dags 4-hjulet vogne, og det er ikke mange der både har gummi hjul og bremse, tænkte jeg det kunne være godt at vide om hesten blev usundt belastet af at bremse en vogn. Men det er svært for jeg ville meget gerne have begge dele og det rækker pengepungen ikke til  Men tusind tak for svaret Sif 
Hej Jeg er så heldig at have en travhest, som jeg rider distance på, vi vil gerne til at ride pointgivende klasser og det kræver pas. Men min hest står registreret i en andens dames navn, og jeg kan ikke finde hende, tros flere forsøg. Det eneste er at hun skal underskrive bagsiden af registrerings papirene.. Dem jeg har købt hesten af, har kvitteringer og det samme har jeg... Hvad gør jeg??? Eva
kontakte dtc(dansk travforbund) de kan også prøve at få fat på gammel ejer, det gjorde jeg med en af mine gamle hopper, de fik fat på ham som var reg. ejer af hoppen, og jeg fik mine papierer på hende og reg attesten. det er mit bedste bud
Christina81. Det har jeg prøvet og de har givet mig 2 adresser og 2 nummer, men ingen virker, desværre..... Der er nok ikke ander end blive ved med at lede.... Eva
... så skriv et helt almindeligt, gammeldags brev, som sendes med Post DK. Heri kan du jo oplyse dit tlf.nr. Hilsen Sif
Skandinavisk Ponymesterskab blev første gang afholdt i Aalborg i år 2004. Traditionen er, at mesterskabet skiftevis afholdes enten i Danmark, Sverige eller Norge. Også i år 2007 påtog Aalborg sig værtsrollen, og nu står endnu et værtskab for døren i år 2010. Det er primært medlemmer i Aalborg Væddeløbsbanes ungdomsforening "Ikaros", der har stået for planlægningen af arrangementet på lørdag, og med god hjælp fra en del sponsorer er det blevet til et flot program. Løbene starter kl. 14.00. Der vil være ponyvæddeløb i trav, galop og monté, og der vil være fest, fart og spænding hele dagen. Alle børnene deltager i spændende konkurrencer, bl.a. "hvem har den fineste ekvipage", der kort fortalt betyder hvordan rytter og hest ser ud sammen. Efter dagens sidste løb vil der være præmieoverrækkelse til vinderne. Til overrækkelse af præmier, har ungdomsforeningen fået ikke mindre end travtræner Biger Jørgensen til at udføre denne opgave. Birger Jørgensen er verdensmester inden for trav, og kender om nogen det at kæmpe om at komme først over målstregen. Så her er en god oplevelse for alle nordjyske børn og deres forældre, og vi opfordrer jer til at kigge forbi og heppe på deltagerne. Vi glæder os til at se mange af jer.  Lørdag den 14. august 2010  Kl. 14.00 - ca. 17.15  Aalborg Væddeløbsbane, Skyderbanevej 25, 9000 Aalborg. Ved yderligere spørgsmål, kontakt Aalborg Væddeløbsbane på tlf.: 96 30 37 00.
Hejsa Er der nogle her inde der kender til traveren Drau Leber, Min bror solgte ham som ride hest, men ham er desværre blevet solgt vidre pga. flytning. Kunne godt tænke mig at vide om han har det godt. Håber nogle kender ham eller ved hvor han er. Maibritt
Kunne godt tænke mig og se de Fuldblod der nu er anmenlige ridehest. Og gerne Fuldblod der har starte Væddeløb eller blodt har stådet i tæning som 2-3års Og hvad brugse de til. Og hvad går de forskældig i sporten nu. Avler i evt rene Fuldblods afkom med papir, på de hopper der går som avls hopper
Hun giik løb som 2,3, 4 og 5 års, hvorefter jeg fik hende. Siden har vi prøvet lidt af hvert, dressur, jagt, bane springning og distanceridning. Chantelle er en fantastisk hest som gør alt for at behage èn når hun bliver reddet. Hun har en dejligt temperament. Eneste tidspunkt hvor hun tænder lige lovlig megt er i galoppen i dressuren. Her har hun lidt svært ved at forblive rolig og taktfast. Arbejder fortsat med det  Hun er idag 10 år. Her er hun med min datter på ryggen :    
jeg ejer selv en vædeløber, som er konverteret til hygge dyr. og jeg har ingen problemer med fri galop ud over stubmarker, eller en kort galop i ridehuset. han fungere altid perfekt.
Jeg har en hoppe på 17, som ikke har gået løb, da hun blev skadet som åring. Hun har været i avlen til hun var 10, hvorefter hun blev tilredet. Har været lidt rundt indtil hun endte hos mig i 2005. Bruges kun til skovtur pga. skaden.
Vi har 2 fuldblods hopper. "Blue Taboo" alias lille Blå, som er efter "Eigthy Eight Keys xx"/"Steves Friend xx". Hun har gået løb her i Sverige og vundet lige under 180.000. Hun bruges nu kun til avl. Hun har iår fået et smukt fuldblods hingsteføl efter Itsabrahma xx som er solgt som galophest.
Hvad er dit formål med spørgsmålet ?? Mange har svaret fint... men hvorfor er det lige du vil vide ?? mvh Nynne
Se gamle kente hest som ikke er aktiv mere i sporten. Og så kunne det jo hver sjovt og høre hvad de har præster i ridesporten. Eller i avlen.
Avlshopper. Først Satanic Gb årg 99 stg 175   Og så vores nyest inkøbt impoter hoppe Arehydha GB  
Vi har en enkelt fuldblodshoppe efter Mas Media. Hun har gået løb. Er ifolet, hvilket vi egentlig er ret overrasket over, da vi fik hende var hun godt nok ikke helt på toppen. Men efter et forrygende forår, prøvede vi at ifole hende. 1. gang lykkedes det. Hun skal primært gå som avlshoppe, og så skal jeg træne hende i dressuren   Hun er utrolig nem at fodre på, efter hun fik rettet sig:  Jeg har desværre ikke nye billeder af hende, men her er fra foråret hvor hun stadig er igang med at tage på:   Lidt muskelfattig, men hun er blevet bedre  mvh. Julie
Jeg har hende her: Kashaya XX der bliver 17 år i år, hun har gået løb i sine unge dage. Hun har fungeret lidt som ridehest for mig da hun var 10-11 år, ellers har hun været avlshoppe i mange år. Hun er desuden kåret i DH på fløj med ærespræmie i Dansk Varmblod.   Her fra hendes væddeløbstid hvor hun havde størst succes som 2 års.  
en lækker xx-hoppe: Rose Muwasim. Hun bliver 7 år i år. Hun er født i England og har gået løb indtil sidste år i både England, Danmark og Norge. Hun har samme far: In the wings, som den højtkårede DV-hingst Flyinfact. Jeg regner med at stille hende til kåring i DV til sommer. Hun kan dog højest kåres i DS pga. hendes højde, som kun er 157 cm. Jeg regner med at min datter og Rose debuterer i M-dressur om 1½-2 år. Hun er også en formidabel springer, dog lidt tændt og nervøs. Det er helt sikkert hendes gangarter, der er hendes "trumf-kort". Når vi har "testet" hende i ridning, er det bestemt meningen, at hun skal lave nogle føl. Mvh. Sabina Gregersen
Jeg rider Derrière Lui, som har gået løb. Han er idag 5 år, og blev i sin tid trænet af Hanne Beckman (staves). Idag går han stabilt i dressuren, og springningen er påbegyndt. Har kun foldbilleder af ham.. Måske nogen kender ham?    
Jeg har en xx hoppe efter Basiluzzo - Mary Lou hedder hun. Hun er oprindeligt født Linea men da avler ikke havde lavet papir på hende da hun var føl fik vi selv lov at vælge et navn. Vi fik lavet DNA og kåret hende i DV - hun er nu blevet mor til vores halvblods føl efter BH Leredo. Mary Lou er pt. lånt ud som ridehest - og det går rigtig godt - hun er den perfekte tur hest da hun er total cool. Hvilket vi også har oplevet ved flere lejligheder at hun er rolig og ikke stresser. Bl.a da vi var til kåring, da føllet skulle brændemærkes på den lokale rideskole - et sted hun aldrig har været. Hun har simpelthen et super temperament. Hendes hoppe føl fra 10/4 2009 Ulriksmindes Lucky Dice
Hej Jeg har en tidligere galophest han hedder Bronx og kommer ude fra Odense og stald magic. Jeg har lånt ham på ubestemt tid og er ved at ride ham til. Han gik løb til han var 6 tror jeg. Han var skimmel, men er næsten blevet helt hvid.  Han er meget høj af et fuldbold, han er 1.70. Jeg håber at kunne komme til at bruge ham til military, men han er meget vågen og kan virke ret voldsom når han hopper rundt og er glad for det er han. Han elsker at være i hænder og han er virkelig glad for at arejde både i longe og når jeg selv rider ham. Han går godt i dressur og det falder ham meget naturligt at gå i lod. Jeg har sprunget et par enkelte spring med ham, han syntes det var sjovt, men han bliver meget hidsig. Jeg er virkelig glad for ham og nyder at arbejde med ham hver gang (: Hvis der er nogle der ved noget om ham ellers har kendt ham fra dengang han gik løb, vil jeg gerne høre det (: Anna - desværre uden Tenna /;
og vi har 3 stk af racen, Goodman har gået løb indtil han var 4 (kan ses på min præsentation) Stately Favour har gået løb i england og siden eksisteret som avlshoppe, fik sidste år et fint hoppeføl efter Itsarahma som gerne skulle sælges på åringsauktionen og ud og løbe (Just A Dream) og så Silja der har været trænet til løb indtil hun blev 3 men aldrig startet. Goodman er hyggehest, lettere dressur, temmelig varm og til tider en strid banan. Favour vil jeg ikke umiddelbart kalde ridbar i dag, hun har ikke haft rytter på i 6-7 år så hun fortsætter nok bare som avlshoppe, Silja til gengæld er utrolig kold i hovedet, lærenem som bare pokker og vi satser på at uddanne hende indenfor dressuren hvilket hun tydelig har evner for  mvh Vipse
Min hest som væddeløber. han er født i Irland. Har gået løb i Irland, Tyskland, Sverige, Danmark. stoppede sin kariere som 5 års på grund af stress. Skæben blev at han ende hjemme hos mig.   Nu har han har jeg haft han i 4 år. og han bliver kun brugt som hyggehest ( da min tid til seriøst ridning ikke er der ) Så når der skal rides er der lige meget krudt på drengen, men det er kun de første 500m så er han derefter 110% stabil at ride, uanset om det er inde i indre by eller ud over stubmarkerne. og er en fantastisk makker at have med på tur, for heste/rytter hvis heste ser spøgsler og andre farlige ting i naturen, for intet kan få ham ud af flippen ( bortset fra de første 500m af næsten hver ridetur   ) Men han står hjemme hos os selv, og jeg nyder ham hver dag. Han vil aldrig blive solgt.  
Jeg er ejer af 3 stk bestkapex efter seattle dancer, senorita efter richard of york og rio caliente efter primatico. 2 af dem er mine rideheste og 1 er avlshoppe. Anja.
Eyyy Jeg står her med en veninde som skal giftes i august i Holbæk. Men vi mangler bare en kusk og nogle dejlige heste.? Så ville hører om der er nogle som vil? Og ville meget gerne os lige ha en pris på det? På forhånd tak Majken
.. eller kontakte en af de sjællandske køreforeninger og høre ad - men du skal vælge en kusk, som har forsikringen i orden. Vær forberedt på, at det er dyrt. Der er mange arbejdstimer i at klargøre heste, vogn og mandskab, og det er dyrt at fragte rundt med. Ham her skulle være god:   - men der er mange andre på Sjælland. Hilsen Sif
Hvis det var noget med Tinkere foran vognen, så blev min mands niece kørt af Christian Andersen, Bjergesøvej, Hørve.
Her er også en mulighed - undre mig at sif ikke har angivet den:  Kan varmt anbefales.
Jeg har de her 2 drenge     De bliver brugt til hygge ridning, tur og bane. /Charlotte
Jeg har en 9 årig fuldblodshoppe som er efter Halling (USA) mor hedder Red Empress (GB) og er efter Nashwan (USA). Hun er tiltænkt at hun skal være min kommende militaryhest, men jeg har ikke fået taget mig sammen og kommet igang med hende. Nu er hun ifol med fuldblodshingst Primatico og så må jeg se hvad der kommer ud af det. Jeg håber på et brunt hoppeføl med masser af aftegn, som bliver omkring 170 cm høj og bygning som sin mor. Og så må den godt have 3 gode gangarter, som jeg før har set at Primatico kan levere. Planen for føllet er at den skal være min egen ridehest engang. Den skal ikke gå løb.
Jeg har igennem nogle år haft fuldblods, som jeg har brugt til avl og ridning. Amazing Vale xx e. Ballet Prince. (død) Mary Me xx e. Mas Media (ikke død endnu..) Mufasa xx e. Final Appearance. (Tilbage hos Jeanette  African Line xx e. African Song.(død) African Appearance xx e. Final Appearance(lånt  Forza xx e. Diaglyphard (død) Lige nu ejer jeg "kun" en enkelt dejlig fuldblod, som pt er lejet ud og er i prof træning. Atlantis xx : Final Appearance / Afrodite - Kateb.     ..og så lige et billede af smukke Amazing, som desværre døde alt for tidligt <3   Mange hilsner Nynne
Hej Jeg har har/har haft to vallaker efter efter Dunphy XX: Flying Dunphy XX f. 1992 (Ham har jeg endnu) Eduard XX f. 1994 (solgt i 2007) Dunphy er familiens øjesten. Har er 18 år idag og ligner en 8 år. Gik træning men blev vist kaseret efter første løb. Har været ok dressur og springhest. Nu bruges han kun til skovture og lidt motionsridning. Aldrig syg. Altid smuk og meget meget mild. Eduard har gået tre sæsonner på væddeløbsbanen og fået et par gode resultater. Jeg brugte ham som skovturshest. Han var en dejlig, men ret ilter hest. Jeg solgte ham, da jeg ventede barn nr. 2   Så blir det ikke smukkere! Eduard (venstre) Dunphy (Højre)  
Hej. Min ven har for nyelig købt sig en vallak der hedder Keiser. den blev solgt som en blandingshest. idag da dyrlægen var her for at vacc. ham, tjekkede hans chip nr. som var 208210001131206 og så søgte jeg på dette nr og fandt ud at hesten er reg. hos Dansk Travsports Centralforbund. og dens reg. nr. er 208331200200171. og nu vil vi jo gerne vide noget mere om hesten. men inde på trav.dk kan jeg ikke søge på dette reg. nr??? kan i hjælpe os 
Din vens hest må være   - den er i hvert fald mærket med en chip, der har det nummer, du skriver. Det lange registreringsnummer er ikke helt det samme, men jeg tror måske bare, du har tastet et enkelt tal forkert - iflg. trav.dk er hans lange reg.nr. 20833 200200171. Hans korte registreringsnummer, som du kan slå op på siden, er 0C0171. Det lange registreringsnummer indeholder "koden" til, hvordan du finder hesten på trav.dk, hvor du kun kan søge med det korte nummer - men det er lidt kompliceret.  Jeg skal prøve at forklare det: det er de sidste 9 cifre i det lange nummer, der er interessante, idet de indeholder hestens fødselsår og 5-cifrede registreringsnummer. I tilfældet med din vens hest er det 200200171 - hesten er altså født i 2002, og indregistreret som nr. 00171. Så skal man vide, hvordan man omsætter det til det korte 6-cifrede nummer, som man kan søge på inde på trav.dk: Det 6-cifrede nummer indeholder 2 karakterer, der angiver hestens fødselsår, samt de sidste 4 cifre af det 5-cifrede registreringsnummer. Heste født i 1998 har f.eks. reg.nr. 98XXXX, og dem født i 1999 har reg.nr. 99XXXX (hvor XXXX er de 4 cifre fra reg.nr.). I år 2000 ændrer man så lidt på det, og lader registreringsnummeret begynde med et 0 og et bogstav, altså 0AXXXX i år 2000, 0BXXXX i år 2001 o.s.v. Her er lige en lille "kodeplan", der viser, hvordan det 6-cifrede nummer er opbygget gennem de seneste år: 98XXXX = 1998 = F-årgangen 99XXXX = 1999 = G-årgangen 0AXXXX = 2000 = H-årgangen 0BXXXX = 2001 = I/J-årgangen 0CXXXX = 2002 = K-årgangen (første årgang, der er chippet i stedet for frysemærket) 0DXXXX = 2003 = L-årgangen 0EXXXX = 2004 = M-årgangen 0FXXXX = 2005 = N-årgangen 0GXXXX = 2006 = O-årgangen 0HXXXX = 2007 = P-årgangen 0IXXXX = 2008 = R-årgangen 0JXXXX = 2009 = S-årgangen Så med disse oplysninger kan vi nu regne det 6-cifrede registreringsnummer på din vens hest ud: 2002 = 0C og så de sidste 4 cifre i det lange registreringsnummer, 0171, altså: 0C0171. Og så er det bare at taste dette nummer ind i søgefeltet "reg. nr." på  ...  Er der nogen, der hænger på endnu, eller har jeg tabt jer alle sammen..?  Hilsen Annelise
Hej Annelise mange tak for hjælpen. nu fandt vi da ud af hvem Keiser er og hvad han har oplevet i sit liv. sjovt at man fra den ene dag til den anden har en stor oldenborgsblanding med staldkramper(ikke noget problem) der hedder Keiser og næste dag hedder han Krazer fønix og er en tosset kasseret travhest der væltede med sin vogn, derfor problemet med benet, altså ingen staldkrampe alligevel he he.  men han er en sød hest uanset race og fortid,og dyrlægen casper Degel sagde hans bagben bliver normalt med kiler under  nu er det rart at kende hestens historie. mange tak for hjælpen endnu en gang.
Hej har hårdt brug for hjælp. har købt en sulky, men har brug for at vide om "øjerne" sidder for langt tilbage eller om den bare skal spændes anderledes på end hvad jeg er van til?? min vogns "øjer" sider her:   og på min pony sidder de her, hvis jeg trækker den længere frem så "øjerne" passer til gjorden på seletøjet, så banker hun bagbenene ind i vognen:   Skal jeg finde nogle længere stænger? det undre mig bare for fik afvide vognen var til en pony fra 95 cm til 1,07 cm og min er altså kun 98..??
Er det ikke fordi de "øjne" er til bagtøjet ? Jeg har en 2 hjulet vogn og der er ikke "øjne" til selen - jeg propper bare stængerne i, sætter skaglerne på og fastgør bagtøjet i "øjnene" - så kan stængerne ikke glide ud igen. Det du har på ponyen på billedet, er det ikke kun en gjord ? Den kan du vel ikke spænde for og køre med ?
Jeg har bagtøj til hende, det har hun bare ikke på, på billedet. jeg er bare lidt grøn på området og kan simpelthen ikke finde hjælp nogle steder (har ikke trailer så jeg kan køre ud). men det lyder da logisk det du siger (jeg har bare altid set det sådan, så ved ik hvordan det skal gøres   )
Der er ikke bringestykke på selen ??? Hvis der kun er gjorden, så kommer ponyen til at trække i ryggen, og det duer ikke. Jeg er også ret ny i det med seler og vogne, så jeg svarer dig dels med de svar jeg selv har fået på de samme spørgsmål og dels med andre spørgsmål.
det er helt okey, som jeg skriver er der bagtøj på min sele og der er også bringstykke. jeg bruger bare kun gjorden når jeg træner for lange liner  kan du evt. sende et billede på hvordan du har sat din vogn fat?
Hej Prøv lige at se dette her link: Jeg vil også mene at "øjerne" er til bagtøjet (hintetøj) og som du yderligere kan se, mangler du, bringestykket med skaglerne. Hvilken lansdel er du fra, det kunne jo være at der var en kusk i nærheden af dig, som kunne hjælpe dig i gang. Martin
He he... Jeg var lidt forlangsom, ledte efter billeder samme tid, som jeg skrev  Hvis du sammenligner pony'erne, skulle man næsten det tro det var den samme pony. Martin
hej martin tak for hjælpen, jeg synes bare det er svært at se hvordan jeg skal sætte det fast   ?? Mine ponyer står ved skibby på sjælland... har ledt meget og længe og kan simpelthen ik få nogle til at komme ud og hjælpe.!! nogle ideer?
Hej. Jeg har skrevet en PB til dig ang. undervisning.
Hej det ser ud til at annaras måske kunne hjælpe dig, ellers må du spørge igen. Det er noget vanskeligt at forklare, ellers er sidste udvej, at spænde gig'en for og tage et par billeder. (stængerne minder meget om dine) Martin
Hej der er vist styr på det nu 
Du er heldig - det er guld værd at få tilbud om undervisning af en så erfaren som annaras, bare det var mig.
Hej Gitte. Du kan da også godt få undervisning af mig men det bliver vist lidt dyrt i transport.  Der må være en kusk lidt nærmere dig, der er villig til at lære fra sig.
Tak for tilbuddet   - ja, det bliver vist desværre både for dyrt og for besværligt. Jeg tager ud og kigger på træning i den køreklub der er nærmest i næste uge og håber på at få kontakt med enten en der kan hjælpe med undervisning eller nogen der ved hvem jeg kan kontakte. Jeg er dog kommet lidt længere, jeg kan selv spænde for og køre på ridebanen i skridt og trav, volter m.m. - jeg vil bare gerne finde lidt hjælp til at komme ud og køre en tur, dem der er klogere end mig, siger jeg skal lade være med at gøre det alene, ihvertfald i starten.
Hej allesammen  Jeg vil meget gerne ud og køre med min haflinger og jeg har gjort forarbejdet (gået for lange liner, hun har trukket tønder og kælke) og der har ingen problemer været   Hun kan både skridte og trave for lange liner nu skal jeg så bare have fat i vognen, men jeg overvejer lidt om jeg ikke skulle bruge lidt hjælp fra en garvet kusk når den skal spændes for  Så jeg tænkte på om der var nogen anbefalinger? Det skal være så tæt på 4420 regstrup/4300 holbæk som muligt da jeg helst så at tilkørslen skete hos mig 
Hejsa. Jeg kan godt hjælpe dig, har tilkørt en del heste de sidste par år. Den sidste jeg har tilkørt var en en pige i kørestol. Er selv igang med at starte tilkørsel af min plag. Jeg kommer fra Nykøbing Sj. Skriv evt privat for mere info. Venlig Hilsen malene
team russ: læser jeg rigtig at du har tilkørt en pige i en kørestol?
Ja, ja det paser helt rigtigt, det er det du læser. Men ikke lige helt bestemt det der skulle stå. Jeg har tilkørt en pony til en pige i kørestol. Stave fejl er gratis. Ups. Nogen gange går det lidt for stærkt.
Griner... Kan lige se det for mig Malene... Kørestol afsted med dig..... (Selvsamme pige i kørestol købte en af mine tilkørte ponyer) Jeg er i gang med min dylæges pony... Den står i Holbæk. Derudover er min den ene 3 års netop færdig med tilkørsel og skal til den egenlige uddannelse.. Nu starter jeg med den næste, som skal sælges... See you på fredag...
Ja, det kunne være et godt syn. Tror du jeg må stille til start med hende. hehe. Jeg er nu glad for jeg kun selv har en der skal tilkøres. Er godt igang med hende. Hun er rigtig fin til det, når det passer damen. Under træning kan man godt mærke hvem der er hendes mor. Hys "lille" dame.  Glæder mig til fredag, en tur til Jylland er altid dejligt. Over og give dem baghjul. hehe
Jeg har lige brug for at vende noget her med jer: Jeg har, særligt, en veninde, som altid undlader at svare, hvis der er noget hun ikke vil have. Skal lige siges det som regel er på sms dette foregår. Er det ansigt til ansigt, så svarer hun undvigende. Men dette er ved at p*sse mig af, ovenikøbet så meget, at jeg faktisk overvejer, hvor meget dette venskab dog kan være værd. Det seneste lille spørgsmål er, om jeg må tage min hvalp med ud til hende...jeg har spurgt 2 gange nu...og intet svar. Hun har fødselsdag i dag og har inviteret til kaffe i eftermiddag. Synes det er ganske rart at få svar, har dog fundet babysitter nu, så tager derud en times tid. Et andet lille eksempel er en kvinde spørger os, om vi vil til noget tøjpartyhalløj...jeg siger at det vil jeg gerne, veninde siger...neejjajaa.... da jeg så spørger hende en uges tid efter om vi skulle tage derud er svaret, nej s*u da...det gider jeg da ikke spilde min tid på.... Bliver dælme så arrig, for så meld dog ud... Dette er bare nogle små ting...andre større ting kommer der heller ikke svar på, andet end at jeg har lært, at når hun ikke svarer, så er svaret lig nej.... Kan mærke at dette gør mig mere og mere vred/irriteret på hende, men ved ikke hvordan jeg lige skal gribe det an, andet end selvfølgelig at spørge hende direkte, hvilket jeg sikkert heller ikke får noget ud af. Er det almindelig tendens man har, at man ikke svarer, når man bliver spurgt?
Det kan jeg godt forstå at du bliver irriteret over det. Jeg har lidt samme problem med min svigermor. Jeg må indrømme at jeg bliver så arrig når folk ikke svare mig, at jeg ender med at spamme dem fuldstændig til de svare. Det er så respekløst at man ikke svare når man bliver spurgt, eller svare et og mener noget andet. Jeg synes at du skal tale med hende om det og fortælle hende at du faktisk overvejer hvor meget jere venskab er værd.
Spørg hende hvorfor hun ikke svarer? Måske hun er bange for folks reaktion hvis hun svarer nej?
Måske er din veninde konfliktsky og bange for din reaktion, hvis hun siger nej. Hvordan plejer du at reagere, når hun siger nej til noget, som du gerne vil? Jeg har selv en veninde - eller nu bekendt - som er super træls omkring det samme emne. For hende er et måske det samme som et ja, så har man sagt måske til en eller anden ting langt ude i fremtiden, og så bliver nødt til at sige nej, så er h...... løs. Så derfor er jeg begyndt at sige konsekvent nej, hver gang hun spørger om noget, for så lander jeg ikke i den situation, at hun flegner totalt over at man har sagt ja, når man har sagt måske.  De af mine andre veninder, som kender den omtalte person, har ikke været så konsekvente som mig, så de væver rundt i et svar sådan ja-nej-måske-ved ikke, og ender hver gang i en konflikt med hende. Er det også det, der sker her? Hvis jeg var dig, så ville jeg bede min veninde om at melde klart ud, når hun mener ja eller nej. Men det kræver også, at du accepterer svaret, uanset hvad det bliver.
Bare vend dine spørgsmål om, hvis du kun sms er. Sms: Hvis du ikke svarer på denne, går jeg ud fra det er oK jeg tager min hund med.? Vi ses    
Måske betyder også nej. Ideen med at vende ordene om er genial.
God idé med at vende spørgsmålet om  Jeg vil betegne mig selv, som værende åben og large...og også det jeg får at vide af folk, at de kan sige alt til mig og altid acceptere/respektere et nej eller hvis man laver aftalen om. Absolut ingen fordømmelse herfra. Et andet eks. er, at vi havde aftalt vi skulle i sommerhus i det tidlige forår, men da de lover til snestorm, aflyser vi, da hun kunne risikerer ikke at komme hjem på arbejde. Da jeg spørger igen om v skal afsted, svarer hun ikke..... Skal lige siges at vi har snakket om i årevis(!) at vi også skulle se at komme afsted, så derfor var vi jo begge glade over, at det nu endelig skulle lykkes os at komme afsted. Jeg undrer mig bare over, at flere simpelthen ikke svarer.....har oplevet det med andre også.... Men ja, det er som oftest når det er på sms, som om det ikke er seriøst nok ment?
Jeg er så verden dårligste til at huske og få svaret på sms'er. Nogle gange læser jeg den lige, men har ikke tid til at svare og ja.. så glemmer jeg det altså. Men folk må meget gerne ringe til mig, så glemmer jeg i hvert fald ikke at svare  Mange af mine venner og bekendte er også begyndt at invitere til div. arrangementer over facebook og der er det også nemt at glemme og give et svar.
Da jeg er begyndt at interssere mig for kørsel, og kigge mig om efter vogn bliver jeg lidt forvirret over begreberne  Syntes marathon vogne og træningsvogne ligner lidt hinanden.?? Da jeg godt kunne forestille mig kørestævner også ville blive aktuelt ønsker jeg at anskaffe mig den rigtige vogn fra start af. Samtidig vil jeg også gerne kunne have nogle passagere med på vognen bagpå. Også har jeg ladet mig fortælle at jeg skal vælge hårde gummihjul. Hvilken vogn skal jeg gå efter, og hvor og til hvilken pris finder jeg sådan en? - gerne brugt. Det er til en fjordhest, så er også i tvivl om str. på vognen? Håber der er nogle som kan udvide min horisont en smule 
Træningsvognene kaldes også engang imellem kombivogne - og det er dét de er: en kombination/krydsning mellem en "racervogn" og en turvogn. En træningsvogn er helt fin til en start, og du kan godt køre stævner i den. Med en Fjordhest skal du have størrelsen pony I. Vi har købt vore nyeste vogne hos Lars og Gilla i Slangerup:  . De sælger dog kun nye vogne, ikke brugte.  sælger både nye og brugte vogne, og det gør   også. Hilsen Sif
Hej Christine Vi bor i Farendløse mellem Ringsted og Haslev (ikke Slangerup   ), ca. 7 min. kørsel fra dig (hvis det altså er dig der bor i Slimminge). Du er velkommen til at komme forbi os og se vores træningsvogn, for at få en idé om hvordan en træningsvogn ser ud. Ved god du leder efter en brugt, men så kan du da se sådan en vogn.
Tak Sif for fyldetsgørende informationl, så blev jeg da lidt klogere  Samt tak for links, så er det lidt at surfe rundt på...
Sjovt vi lige skrev samtidig.. Nååå så har jeg en ide om hvem i er:0) Ja det er mig som bor tæt ved slimminge... Jamen det vil jeg meget gerne, jeg vil da lige vende tilbage til dig Gilla..
Du er velkommen ! Du kan ringe til mig på 40387914 hvis du får lyst til at kigge forbi   . Jeg kan da lige fortælle at Helle Heebøll kører stævner med en træningsvogn fra os og det gør Pernille Pripp også (mener hun skal starte her i weekenden til DM/SM for fjordheste).
Jeg har brug for at få sat ord på mine tanker. Sagen er den, at min mand og jeg har vores at slås med  Vi har et mindre hus, som vi et godt stykke tid har været ved at vokse fra. Min mand er også træt af at skulle køre til institutioner, indkøb m.m.. Vi bor i en mindre landsby, som har sine landsby tosser og sine veluddannet. Størstedelen af vores jævnalderende er dog håndværkere og har en videnbasis helt anderledes fra min mand og jeg. Derfor har min mand haft oplevelsen af at komme til kort et par gange i samtalerne. Han afterlyser andre akademiske uddannede for at kunne være med i snakken. Han ønsker at flytte, dels for at få flere naboer, alting i en afstand som cykeler kan klare, og hvor der ellers er bedre offentligt transport (her kører bussen hver time, på hverdage). Min tvivl går dels på, at jeg ikke er sikker på, at han finder det han søger ved at flytte. -jo altså de konkrete ting, men ikke kontakten til akademikerne, og samtalerne, m.m.. Der er altså også flere mennesker her i byen, som vi er meget på bølgelængde med, men det er mig som ser dem mest. Han er ikke opsøgende, selvom de andre har jævnalderende børn, og de også ønsker kontakt med os. Men det går godt nu, set som at, vi har god kontakt med især en familie i byen, både alle 4 voksne og alle 5 børn. Dels går min tvivl på, at vores ældste lige er startet på en mindre skole, som virkelig er herlig. Der er 1 spor (en klasse i hver årgang) til og med 7 klasse, høj faglighed, lærerband, alle passer på hinanden, godt samarbejde med SFO'en, klubben og børnehaven, som ligger lige op ad. I børnehaven er der også et fantastisk engageret personale, en god ånd og vi har ligeledes et godt samarbejde med dem. Vi er begge steder åben dialog om vores familie situation, også skolen, selvom man ikke kan mærke vores sårbarhed på vores børn pt. har vi selvfølgelig valgt at orientere dem på forhånd. -Skal vi flytte fra det? Vist kan vi få en anden god skole, en anden god børnehave, men sagen er, man ved det faktisk ikke, før man er der. Institution og skolemæssigt findes de faktisk ikke bedre. Hvad er oddsene for at vi finder nogle som også er blandt de bedste i alle disse henseende? Vores børn er igen glade og stabile, ved at starte op efter ferien og de store som er startet i skole, har jo sin indre process i at blive skolebarn. Oveni har vi et godt samarbejde med vores familiecenter hvor vi voksne har fået nogle samtaler for at vi som forældre kan få nogle gode råd med på vejen i vores situation. Vi har også et marte meo forløb med vores sundhedsplejerske, mest fordi jeg har brug for at se mig som mor, igennem andres øjne.  Jeg er temmelig hård ved mig selv hvad det angår og kunne efter 2 gange se, at jeg faktisk gør det ganske godt. Noget andre har forsøgt at sige til mig i 6 år   . Min mand trænger til luftforandringer, til at starte på en frisk, og til at bo tættere på enten hans forældre eller min mor. Her hvor vi bor nu er der hhv 20 minutter i bil til det ene hold, og 40 til min mor. vi bruger mange penge på at have bil og kan ikke se det anderledes herude, men vi syntes faktisk, set i vores budget, at det er for mange. Jeg vil også gerne bo nærmere min mor, jeg tror pigerne vil elske det. Forstaden er god, ligger tættere på min farmor som jeg holder meget af og gerne ville besøge meget, meget mere. Men jeg kender ikke skolen. En børnehave vil jeg ikke benytte, men de andre har jeg slet ingen ideer om. Det ville være rart at droppe bilen. Det er dyrere at have hest der. Desuden skifter vi kommune og da jeg er under et afklaringsforløb og har et godt samarbejde med min sagsbehandler er jeg ikke vild med at skulle begynde lidt igen med ny kommune. Men jeg forstår min mand. Han har boet på landet i 6 år, og han er mere et cafe menneske end en landsby tosse. -Selvom der ingen cafeer er i forstaden Beder   . Jeg elsker ham og vil så gerne give ham solen. Han har bestemt fortjent den. Intet mindre. Både som far, og både som mand. Jeg tror også at det vil gøre ham godt psykisk at starte på en frisk. Jeg ved ikke hvad jeg vil med dette. Jeg tager en lang snak med ham i morgen, når ungerne er vel afleveret og vi har klaret dagens møder. - jeg vil måske gerne have nogle input fra jer. De plejer at være så gode.
Jeg har lige sat min elskede drømmehest til salg og for pokker, hvor er det da et svært valg at tage!!!! Jeg svinger konstant mellem fornuften, der udemærket godt ved, at det er det rigtige valg for både mig og hesten og så følelserne der siger, at jeg bare aldrig kan få mig selv til at sælge ham..... Jeg købte ham for 1½ år siden, da min tidligere hest blev skadet, han trængte til en kærlig hånd efter en vinter i løsdrift, han var sky og uhyggeligt bokssur, man kunne ikke løfte hove på ham og at lægge en grime på ham, var mildt sagt lidt af en udfordring. Men gennem træning, tålmodighed og masser af kærlighed er han bare blevet jordens dejligste hest, nem i omgang og et stort nussehoved, plus han overhovedet ikke er bokssur mere. Ridningen har så vist sig at være en større udfordring end forventet. Han er blevet stor, 1,76 i stg og jeg er kun 1,64. Mit helbred er ikke det bedste mere, jeg har slidgigt i nakken og dårlig ryg og det har vist sig at være et større problem end forventet, i forhold til, at jeg har svært ved at klare hans kæmpe bevægelser, især nedsidning i trav er virkelig hårdt for min ryg. Min gamle hest var kun 1,60 og jeg vidste godt, at det var et stort spring, at købe så stor en hest, men jeg havde virkelig ikke troet, det ville blive et problem. En anden ting er, at mit mod heller ikke er så stort mere. Jeg bliver 40 til næste år og ved godt (og har mærket) at jeg ikke kan tåle de store flyveture mere og det påvirker også ridningen negativt, da jeg nogengange bliver nervøs for at ryge af (mest når han lige er lidt ekstra kæk) Dette har jeg aldrig haft problemer med før og det er noget af et slag for mit ego, at skulle erkende, at jeg ikke har det mod mere. Hesten er ellers super sød og det er sjældent han laver noget vildt, men han er unghest, ½ Fuldblod og har selvfølgelig temperament. Det har jeg også altid godt kunnet lide - hellere for meget end for lidt - men det har også ændret sig med alderen. Alt i alt ved jeg godt, at han vil være bedre tjent med en ejer der passer bedre til ham og vil kunne udnytte hans potentiale og kapacitet (springer helt fantastisk) og at jeg vil være bedre tjent med en mindre og mere erfaren hest, men han er altså bare min drømmehest og jeg er så vanvittigt glad for ham!! Pyhh, det blev en længere smøre.... Kunne godt tænke mig at høre om andre har stået i samme situation og hvad i har gjort? Og også hvad i ellers tænker om situationen? Tror jeg siger helt farvel til de store heste, hvis jeg sælger ham og konverterer til Islænder og Alrid. Havde troet, det ville tage tid, før der kom henvendelser på annoncen, sådan som markedet er for tiden, men der kommer allerede nogen på søndag og ser på ham... Jeg har heldigvis ikke travlt med at sælge ham, det skal være den rette køber til den rette pris, men for pokker, hvor bliver det hårdt!!!!
Jeg kan godt forstå dig - er selv lige fyldt 40 år, og ja man kan mærke skavanker, og nej at blive smidt af er ikke lige så "nemt" som da man var 20 år  jeg er selv i gang med en 4 års og en 5 års - mine første ungheste nogensinde. Og tankerne har da myldret rundt, hvad nu hvis osv. heldigvis er begge mine ungheste - ind til videre - eksemplariske  Jeg valgte fx bevidst at sætte dem i tilridning, selvom jeg havde gjort hele forarbejdet, og de på ingen måder havde indikeret problemer undervejs, dvs aldrig bukket med sadel på o.l. Men jeg skulle ikke "risikerer" at sidde stiv som et bræt på en urutineret unghest. Så aftalen med stedet var, at de sidste 14 dage hesten var i tilridning, der skulle jeg ride, mens der var en person til stede, som kunne evt hjælpe mig, råde mig og vigtigst af alt gøre mig tryg. Nu er den 5 års redet i 1 1/2 år, og min 4 års i 1/2 år, og jeg er tryg ved at ride på dem alene, sammen med andre, springe og på skovtur. Havde jeg ikke følt mig tryg, så havde jeg solgt dem ! for mig er mine heste og ridning mit pusterum i en travl hverdag. Skulle jeg føle mig utryg, forsigtig og hæmmet i at kunne ride hvor, hvornår og med hvem, så ville jeg ikke bruge de penge på det. med de skavanker du har, så kan jeg godt forstå, at en mindre og mere stabil/erfaren/tryg hest vil give dig mere fornøjelse i hverdagen. Og det også selvom man holder af den unghest man har rettet op på, og arbejdet en masse med. mvh charlotte
På stor hest, er jeg konverteret til islænder. Og hvor er det bare feeeedt.... (o: man skal bare vænne sig til størrelsen og alt det hår. Men hvor har de et hjerte af guld. Og så er tølt bare fedt.
... hest alstå  Vores gamle hest smed mig af 2 gange i sommers. Jeg måtte erkende at jeg var blevet bange for at ride hende. Jeg er nok nærmere 50- end 40+. Men hun er nu skiftet ud med en oldenborger. Vi gik fra 20 år, 156 cm og varmt! temperament til 8 år, 163 cm og blid, venlig OG trafiksikker. Nå ja, den gamle gik meget stort og var svær at sidde på, vores nye søde gode hest er helt anderledes rolig at sidde på i trav. Det lyder som om du har truffet den rigtige beslutning. Det skal jo helst være rart at arbejde med hesten.
Jeg synes, du har valgt den rigtige beslutning. Ridningen skal helst være en fornøjelse, og det lyder det ikke rigtigt, som det er det for dig med den hest. Jeg er selv 41 og købte ny hest for 2,5 år siden. Jeg valgte en 5 års, men kun fordi en af mine personlige venner, som er en dygtig rytter, havde redet den i flere måneder. Så jeg vidste præcist, hvad jeg købte, og da det er en oldenborg/fuldblod, så er det jo også en race, som har hovedet nogenlunde med sig. Jeg valgte at opstalde hesten et sted, hvor jeg var helt sikker på at kunne få den rigtige hjælp - det var ikke billigt, men jeg var nødt til at sikre mig, at vi fik den rigtige start. Det er sikkert en dejligt hest du har, som en frisk springrytter vil kunne få meget glæde af, mens der er mange flinke heste derude som vil passe mere til dit behov, som det er nu. Held og lykke med salget.
Ja, har desværre stået i samme situation... For godt tre år siden købte jeg en 4 års vallak. Han var bare alt, hvad jeg drømte om i en hest - kapacitet, eksteriør og tænding. Dog viste det sig allerede efter 14 dage, at jeg havde "set mig blind" og at han var alt andet end en drøm at ride på. På det første år smed han mig af ca 5 gange og jeg måtte på skadestuen to af gangene. Den ene gang kostede, mig mit korsbånd og et ødelagt knæ.. De to første år var en kamp! Selvom jeg kæmpede for at blive tryg ved at ride, blev det bare ikke bedre - tværdigmod... En dag brød jeg sammen efter en alm. ridetur, hvor han havde forsøgt at smide mig af.. Jeg gik ind og kontaktede min gamle ridelære og fik aftalt at hun skulle tage ham i ridning. Det var en meget svær beslutning, for jeg følte mig som et nederlag, som rytter. Men var endelig kommet til erkendelsen, at det bare ikke førte nogen steder hen at blive ved - den erkendelse tog mig næsten to år! Da jeg afleverede hesten, så hun mig lige ride den kort. Min veninde, som var med, fortalte, jeg så ligbleg ud i hovedet, da jeg red rundt. Og de var begge uforstående over at jeg var kommet dertil, for jeg plejede aldrig at bliver bange for en hest.. Hvilken lettelse, det var at køre hjem med en tom trailer, den dag.. Under en uge efter, ringede hun og spurgte ind til hesten. Hun havde intet mærket andet en sød, stadig lidt ung heste adfærd og var noget uforstående overfor min frygt. Hun kunne godt fínde en køber, hvis jeg var interesseret. På det tidspunkt var jeg ligesom TS, splittet i om han skulle sælges eller skulle hjem igen. På den ene side elskede jeg den hest så meget, men på den anden var jeg så bange for ham... Heldigvis kendte min ridelære mig og vi blev enige om at hun skulle beholde ham i to mdr. før jeg skulle tage en beslutning. Efter "pausen" på de to mdr. begyndte jeg så småt at savne at ride. Og da den sidste uge kom, skulle jeg ude og prøve ham igen. Jeg græd hele vejen derud og var så bange for at skulle i sadlen. Da jeg kom derud, stod den mest rolige hest på staldgangen og ventede på mig. Hun tog den føste tur og jeg så den dejlige hest går lige så stille rundt med hende. Det hjalp på modet og jeg kom i sadlen. De næste 6 mdr. var stadig en kamp, men mit mod vendte stille og roligt tilbage. Nu lidt over et år efter, har vi starte nogen stævner og rider LA, samt er begyndt at indøve piaf mm. Jeg forsatte med at ride ved hende, da hun aldrig har set, hvor voldsom hesten kan være og derved har en vis ro til at forsætte med at ride, selvom han begynder at vise tegn på ballade. Det har giver mig troen tilbage! Som vi har snakket om, var hesten bare en helt alm. unghest med krudt i røven. Desværre fik han bare jaget en skræk i livet på mig, hvilket jeg ikke kunne arbejde mig igennem, trods det jeg er så stædig. Hun havde ikke reden anderledes eller gjort noget jeg ikke selv ville gøre, hvis jeg ikke havde været stiv af skræk.. I dag har jeg opnået, det jeg gerne vil med hesten. Jeg har fået mit mod tilbage. Hesten og jeg kan samarbejde, til trods for at jeg aldrig kommer til at stole 100 procent på ham. Men ridningen er en fornøjelse, hvor vi gør fremskridt! For mig var det ikke det rette tidspunk at komme af med hesten. Det ville havde været et nederlag og jeg ville aldrig været kommet over det. Skulle jeg sælge ham i dag ville det ikke gøre mig noget. Jeg elsker hesten, men jeg har bevist over for mig selv, jeg godt kunne ride ham og at han er den dejlige hest jeg købte for tre år siden... For mig var det erkendelsen om at hesten havde sat en skræk i livet af mig, som ændrede det hele. Da jeg turde sige højt "jeg er bange" kom løsningen helt af sig selv. Kunne jeg gøre noget om, så var det at erkende problemet noget før og ikke efter to års ridning i frygt. Jeg er glad for de to mdr. "betænktningstid" som jeg fik. Men var rideturen i dag ikke blevet en fornøjelse, ja så var han blevet solgt! Håber du finder en løsning TS, for ridningen skal være en fornøjelse. Men følelserne skal også være på det rette sted, hvis hesten skal sælges..
Tusind tak for jeres tilbagemeldinger!!! Jeg har fået ny underviser og igår, til undervisning, tog jeg sikkerhedsvest på og bestemte mig allerede på staldgangen for, at jeg ville give slip i tankerne om, hvad der kunne ske, hvis han smed mig af og bare ride, som var det min gamle, lille hest, jeg sad på. Jeg startede med en hest, der sprang rundt og så spøgelser overalt, men istedet for hele tiden at stoppe ham op, sagde min underviser, at jeg bare skulle ride ham frem hele tiden, uanset hvad han lavede og sørme om ikke jeg endte med en hest jeg kunne galloppere rundt, afslappet og balanceret, på en cirkelvolte. Hold op, hvor var jeg bare LYKKELIG!!! Trods det måske ville være det rigtige, er jeg bare ikkke klar til at give op endnu og, som Stald Lauenborg skriver, har det faktisk hjulpet, at sige højt, at modet nogengange svigter. Han er virkelig min drømmehest og jeg håber stadig, at jeg kan få styr på tingene, så jeg kan beholde ham. Det har jo gået rigtig godt i perioder, det er jo ikke hesten det er galt med, men mit hoved og de tanker om, hvor galt det kan gå. Beslutningen er pt, at sætte alt ind på ridningen og få en masse undervisning og så lade tiden vise om ikke jeg kan overvinde frygten.
Godt at høre det går fremad! Ja, det hjælper at indrømme, man er bange - og sige det højt. Det er ikke et tegn på en dårlig rytter eller man har fejlet. Men det kræver mod at sige det højt og det synes jeg er tegn på en stærk rytter!!! En ny underviser var også vejen frem for mig. Min gamle underviser var/ er dygtig, men han havde desværre set, hvor voldsom min hest kunne være. Så han begyndte at "bakke" lidt af og passe på mig, når jeg red. Hesten blev utryk og det hjalp ikke på det hele. Fremaddrift var/er også vejen her og det krævede noget omvæltning for mig at turde "sparke" hesten fremad.. Men det var det der skulle til  Håber virkelig du får det til at fungere... Giv os en update 
Jeg har ladet mig fortælle at det er mere behageligt at køre med en 4 hjulet vogn end en 2 hjulet - derfor er jeg begyndt at overveje hvilken 4 hjulet vogn jeg gerne vil have når vi, hesten og jeg, bliver klar til det. Derfor vil jeg meget gerne se hvilke vogne i kører med ? og gerne høre hvorfor lige præcis den vogn er god ? Hvad vil i anbefale at jeg kigger efter ? Skal der være bremser på ? - der er omgangstøj på min saletsele. Jeg forventer ikke at jeg skal ud og køre konkurencer, så vognen er "bare" til hyggeture.
Jeg køre til daglig med en 4 hjulet (2½ t.) gummivogn, som jeg har ombygget og kortet lidt op, således den ikke er så voldsom stor. Vognen er uden affjedring, men med fodbremse.   Det gode ved vognen er, at den også kan brug den til varetransport (hente halm, hø og fliser/cement i byggemarkedet mm.) Der kan også sættes en ekstra bænk på, når vi køre på skovtur, og derved have plads til min. 6 personer + picnickurv.   Vognen er til både 1 & 2 spand, personlig fortrækker jeg 2 spand, da jeg mener at vognen er lige lovlig tung til 1 hest, når der skal køres meget eller i bakket terræn og specielt med vægt på. Jeg har tidligere lånt en træningsvogn (marathonvogn med affjedring og bremser) med plads til 4 personer, som jeg vil mene, er mere velegnet til 1 hest. (se evt. billedet på min præsentation) Ja, personlig vil jeg vælge en vogn med bremse, også selv om jeg altid køre med omgangstøj, asfalten kan være meget glat her om sommeren, græsset er også glat, når det er vådt. Og så er det en helt anden vægt du køre med, end hvis du kørte med en sulky (roadcar), så derfor bremser er et must.  Martin
Bremser er et must - og hvis du køber en fabriksbygget vogn, så ER der bremser, det er standard nu om dage. Vi har en gammel gummivogn, lidt som Martins, men vi bruger den aldrig. Den er bare ikke behagelig at køre i, sammenlignet med maratonvognene. Hvis du ikke har til hensigt at kaste dig over kørestævnerne, er der ingen grund til at købe en "Ferrari" (altså en køre stærkt vogn), men en kombivogn/træningsvogn er en god investering. Den kan du have passagerer med på - og skulle du komme i tanker om det, så kan du godt køre småstævner med den. Det kunne f.eks. være en vogn som denne:
Tak for jeres svar   - jeg håber der kommer flere. Jeg synes bare at maratonvognene er så grimme   undskyld, men det gør jeg, det går måske over efterhånden som jeg ser flere af dem og jeg er ikke i tvivl om de garanteret er rigtig behagelige at køre med. Lige nu har jeg forelsket mig lidt i en vogn som denne.   Jeg har også kig på en der meget ligner Martin's :   Hesten er en stærk ½ belgier og ½ frederiksborg på 152 cm - her for den 2 hjulede vogn.   Jeg har fået at vide at omgangstøjet sad for langt nede og det er rettet 
... er en ponyvogn uden buk - det vil sige, at du sidder på "bagsædet" og kører. Du skal nok ikke sætte penge i vognen, uden at du først har prøvet det - det er MEGET anderledes, for du sidder meget langt væk fra hesten. Vognen lige nedenfor er en gammel arbejdsvogn, der har fået sat gummihjul på. Det gør den naturligvis lidt mindre "skrumlet" at køre i, men det er stadig en stiv vogn. Den slags vogne kan man naturligvis også køre i, og de koster efterhånden heller ikke ret mange penge. Du skal bare sikre dig, at træet er friskt, for der er ikke ret mange karetmagere i DK, så det kan blive svært/dyrt at få lavet eksempelvis nye hjul. I de første år jeg kørte, var det i en vogn meget lig den på billede to - den var bare bygget lidt ud da gummihjulene blev sat på, så der ikke var helt så meget "væltepeter" over den. Den var jeg glad for - men efter at have vænnet mig til den kørekomfort, der er i moderne vogne ville jeg nødig bytte tilbage  Hilsen Sif
Jeg havde godtnok tænkt at man måske sad lidt langt væk fra hesten på den vogn på det øverste billede - jeg synes bare den er så fin. Det er dejligt at kunne spørge til råds, ellers var jeg nok bare faret ud og købet en vogn jeg ender med at blive ked af og så kan jeg hurtigt bruge en del penge på forskellige vogne.
Jeg har efter jeres gode råd indset at de 2 vogne jeg havde kig på måske ikke er så velegnede. Nu har jeg fået øje på en vogn af en lidt anden type - jeg synes jo den er fin, men hvad synes i ?  
enten konfronterer du hende med det, hvilket sikkert bare gør hende muggen... eller også så forbereder du dig på at sige "er det et ja eller et nej?" næste gang hun svarer undvigende. og så venter du pænt til hun svarer ordentligt
har også haft nogle stykker, hvor hvis der der kommer et spørgsmål (på sms) de ikke lige gidder svare på, ja så bliver de bare ignoreret. det kan godt riritere mig en hel del. kan godt forstå at man ikke lige får svaret på den med det samme og så måske glemmer at skrive tilbage senere, men hvis det er en "bevidst" handling at man ikke lige syndes det krever at man svare tilbage. så syndes jeg det er noget i bør tale om, det er ikke ok.
Jeg må indrømme, at får jeg en sms, mail eller et brev, så er det at betragte, for mig, det samme. Jeg synes det er tarveligt ikke at svare, selvfølgelig kan der være undtagelser, hvor man glemmer det, men når der gennem årene er en tydelig rød tråd, at når det er noget hun ikke gider = ignorer hun spørgsmålet. Bliver det stillet mundtlig, svarer hun undvigende. Jeg er kommet frem til, at jeg ikke vil "opdrage", men at jeg trækker mig langsomt, for når hun ikke kan give et tydeligt svar, så er jeg åbentbart heller ikke det værd i hendes øjne. Jeg har utallige gange rykket for div. svar og vil det ikke mere. Og gid det dog var så enkelt, at jeg blev tøsefornærmet, så var det mig selv der skulle arbejdes med i den henseende. Tak for jeres svar og synspunkter 
Sådan er jeg - ja, jeg er ligesom din veninde! Konfliktsky er jeg ikke just. Men ja - enig i at et MÅSKE eller ja-nejja-nej betyder NEJ!! Så tror faktisk jeg ville: 1. Acceptere at folk er forskellige. Er din veninde mon depri? Stresset? 2. Alle folk har noget ved dem, som er TRÆLS. Det ved vi også, hvis vi tænker efter. Du er nok sur pt. fordi det lige er meget med hende i en periode. 3. Lær at et Måske/vægren fra HENDE betyder NEJ. Det lyder til, I laver så meget sammen, at I skal bevare venskabet. Pas på med at skrotte det, fordi du har set dig sur på hende. Det gør jeg også, og tilsidst er man Palle alene i verden.  Og virkelig - alle mennesker har nogle særheder..
Det kan du have ret i det du skriver, at jeg bare skal tage det for et nej...Det kan måske blive til 6 gange på ét år.....
Jeg har ingen gode råd til dig, desværre. Jeg skimmede din anden tråd - hatten af for din kampvilje. Det lyder som om du er en sej og stærk kvinde. Du for et morgencyberknus herfra
Hej. Jeg kender godt den følelse af at man syntes at man trænger til luftforandring og gerne vil flytte. Er selv helt klart "bonderøv", men har boet i flere omgange i byen, så jeg har da prøvet det. Min erfaring er at ordsproget "nissen flytter med", holder 110%. Problemerne skal løses indefra når de er indeni. Ikke ved at "flygte". Da vi flyttede sidst fra inde midt i Ålborg, kom jeg tilfældigvis en dag til byen igen og mens jeg gik hen ad gaden spurgte jeg mig selv om hvad jeg savnede ved byen.. Der var intet jeg savnede.. Der hvor vi bor nu gik der ikke mere end to dage før den første nabo dukkede op med en blomst og sagde velkommen til og resten kom dryssende i løbet af en uges tid og hilste på. I byen kom vi i løbet af et par år til at lære en af vores naboer at kende, men vi fik aldrig så meget som grillet en pølse med dem. Jeg har også boet i den nordlige ende af Århus i nærved tre år - den mest ensomme periode af mit liv... Så ud fra mit synspunkt ville jeg aldrig flytte ind i byen igen. Men jeg er heller ikke "cafe-menneske" selvom jeg er akademiker. Den overfladiske kontakt mange "venner" har i byen siger mig ikke noget. Har i overvejet om det rent faktisk er byen og det liv det medfører i savner og ikke kan undvære, eller om det er en periode i jeres liv i har haft, som i ser lidt nostalgisk tilbage på og ønsker igen? Økonomien er noget helt andet. Bosiddende og med arbejde i byen kan man til dels klare sig uden egen transport i de største byer i Danmark. Men ingen andre steder. Og slet ikke hvis man har børn. Skal man opstalde hest er det heller ikke gratis i og i nærheden af byen og du kan være ret sikker på at du kommer til at køre efter det. Så der ville jeg overveje meget nøje hvordan budgettet kommer til at se ud. Når i så ydermere er ved at afklare en sag i jeres nuværende kommune, så ville jeg slå koldt vand i blodet. Kontakten til det offentlige, som "klient", er lige skal vi sige "anstrengede" alle steder. Prøv at overveje hvilke muligheder i har der hvor i er. Jeg er helt med på at man kan have behov for flere kvadratmeter fysisk, men man kan ikke flytte til flere kvadratmeter psykisk.
Jeg ville ikke turde at gamble med ny skole og børnehave. Jeg har prøvet at have mine barylere i dagpleje, hvor samarbejdet var elendigt, og jeg ønsker ikke for nogen at opleve det, som jeg og mine børn har været og er igennem på den konto. Jeg synes, at I skal prøve at opstille et worst case scenario på alle de virkeligt nødvendige realationer, som fungerer for jer. Skole, børnehave, sp, familieafdeling. Hvad sker der med jeres liv, hvis en eller flere af dem ikke fungerer det nye sted? I øvrigt forstår jeg din mand. Jeg er bymenneske, og den der længsel efter byen forstår jeg virkelig virkelig godt. Normalt ville jeg sige at så flyt dog, men med de behov, som jeres familie har, synes jeg altså, at I skal kigge rigtig meget på de ting, der fungerer nu, inden I flytter fra dem. Er der mulighed for, at I kan aftale, at jeres man kan gøre nogle ting for at udnytte de muligheder, der er hvor I er nu, bedre? Kan han se lidt stort på afstanden og tage på besøg hos jeres forældre? Det tror jeg, at jeg som familie ville prøve at satse på, for hold op hvor er der bare mange gode ting, der hvor I er, ting som det ville være SÅ ærgerligt at smide væk. Måske give det et års tid, og så tage det op igen til den tid? mvh. tina
Sødeste du - hvor er det uretfærdigt, at nogen skal have det hele og andre ingenting! Det er jo et stort dilemma - den anden tråd taget i betragtning. På den ene side, ville det måske hjælpe både din mand og dig, at have den "puls" omkring sig - som byen giver. Men det er jo kun et måske.... Ingen garanti!! Det ville måske nok, umiddelbart, afhjælpe en del praktisk i hverdagen - hvor I så ikke skal køre efter alting. Og en lettelse af de praktiske opgaver, kan også give mere overskud, på den mentale konto. Men det er igen, kun måske.... Jeres børn trives, hvor de er nu - og har tryghed i deres institutioner og omgivelser. Det er ikke måske.... det er sten-sikkert, hver dag! Hele situationen taget i betragtning, tænker jeg, at det ville være en kæmpe mundfuld for jer, som familie, at skulle bryde op og starte forfra. Det er mange nye mennesker de skal lære, at kende og være trygge ved. Og mange nye mennesker i skal indvige i jeres situation. Og jeg TROR de har brug for, at have nogle voksne omkring sig, som de er trygge ved. Du skriver på et tidspunkt, at de oftere bliver ked af det og har sværer ved, at komme ud af "ked-af-det-heden". Jeg tænker, at de måske "græder ud" hvor der er voksne omkring dem, som er stærke og kan rumme det. Nu må du ikke misforstå mig - jeg tror bestemt også at de har stærke forældre, som kan rumme dem. Men børn aflæser alt og vil os kun det gode. Min ældste datter mistede sin far, som 6 årig - på meget brutal vis. Hun reagerede også mest udenfor hjemmet - og hver gang vi andre græd (der blev fældet mange tårer) begyndte hun, at grine. Da jeg sprurgte hende hvorfor? Sagde hun "Når jeg griner, så smiler I". Hun sagde til sin faster en dag "Alle syntes det er så synd for mig, at min far er død" Fasteren spurgte "Hvem syntes du det er synd for"? Jeg syntes det er mest synd for farmor og farfar, de er så kede af det... Og sådan kunne jeg skrive en roman om eksempler på, hvor meget hensyn hun, i sin egen sorg, tog til os voksne omkring hende. I er åbne omkring det hjemme og det tror jeg på, er det bedste man kan gøre for sine børn. Vi har alle lod i livet - og det er deres lod! Ikke for at negligere jeres problemer - bestemt ikke. Men sådan er livet jo - på godt og ondt. I nogle tilfælde, kan det hjælpe på mange områder, at skifte rammer og miljø - men i jeres tilfælde tror jeg det vil være for drastisk en beslutning, at tage - især på børnenes vegne. Og det er selvfølgelig baseret ud fra, hvad du har fortalt herinde - ved godt der ligger et helt liv bag, som kan sætte det i et andet lys  Men det kender jeg jo ikke!  Vi bor selv på landet og overvejer månedligt fordele og ulemper. Vores børn går også på en lille skole, med trygge og nære rammer. Vi ender altid med, at konkludere, at så længe børnene er skolesøgende - så er det her vi er!! Vi har dog sat vores hus til salg og har mulighed for, at købe noget lidt tættere på skolen - men i samme område. Jeg vil også slutte af med, at sende dig et kæmpe kram. Styrke er mange ting og har mange ansigter - og du lader bestemt til, at have meget af det - alt taget i betragtning og så formår du stadig at tænke så vidt og bredt - og ikke mindst være åben omkring din/jeres situation. Alverdens held og lykke herfra 
Tak for jeres hjertevarme svar. Jeg er generalt stærk, hvis man ser bort fra vores lod i livet. Jeg trives ok herude og kan sagtens få det lille hus til at fungere. Min mand har det anderledes. Han har boet her i 6 år, for min skyld og syntes at det er hans tur til at bo, der hvor han gerne vil. -Det er jo helt reelt. Skolen i Beder har et godt ry, min mor har forhørt sig på flere fronter. Vores børn er gode social og skal nok finde venner det nye sted. Men, men, men. Det er jo alle de men'er.
hvor i er.... Ja, altså, det er det jeg synes... Som en anden også skriver, så flytter nissen meget sandsynligt med, uanset hvor i flytter hen.... Som du beskriver situationen nu, så ER der sat gang i nogle ting, der på sigt skal forbedre jeres situation og fremtid _Marte Meo terapi, udredning/afklaring ved en god og dygtig socailrådgiver (De hænger ikke på træerne). Børnene er tilknyttet gode og velrenomerede institutioner, hvor de trives. I min verden vil det være så dumt at afbryde det, og så starte forfra et nyt sted. På den måde kommer i til at spænde ben for jer selv og dermed fastholder i jer selv i en situation i ikke bryder jer om, i længere tid end nødvendigt - Og hvad så hvis det ikke virker det nye sted? Skal i så igen flytte når der er sat gode konstruktive tiltag i gang? Nu hvor den ældste er startet i skole, vil der komme flere tilbud om fritidsaktiviteter, som i som forældre kan blive en naturlig del af ved at deltage og ved at melde jer som frivillige i alle mulige projekter. Den slags er der nemli også meget af i sådan nogle små samfund. Med udgangspunkt i at du oplyser at din mand ikke er særligt opsøgende i forhold til andre mennesker, hvordan regner han så med at få nye kontakter i en anden og større by? Det foregår jo på samme måde som i det lille samfund hvor i er nu.... Primært ved at opsøge det igennem fritids-/aktiviteter i lokalområdet. Rent praktisk kan jeg da godt se, at det vil være rart med alt i gå/cykel-afstand. Men mon ikke en højere husleje for en tilsvarende bolig i en større by, vil udgøre jeres nuværende udgifter til transport? At han boet hvor i bor nu i 6 år for din skyld.... Det har vel også været for hans skyld? Du har vel ikke tvunget ham ud i det? Jeg kan godt se, at det er ualmindelig svært, og en virkelig træls situation i står i, hvor i føler jer fastlåst. Men set ud fra at du og børnene trives og at der umiddelbart er udsigt at at der vil ske fremgang på sigt, så er det altså meget dumt at smide det på gulvet, fordi manden gerne vil kunne gå/cykle til forskellige lokaliteter. Og jeg tror da, at når der kommer noget afklaring på din situation ifht. muligheder for udd. og job, så vil i også fornemme at der er sket et ryk i jeres situation - Hvor i konkret ved hvad i har at forholde jer til. Så kan det være at situationen byder jer at flytte til den tid, men lige nu skal i få afsluttet det i har i gang hvor i er nu....
Enig med Jens, og ja, nissen flytter med. 
Nemlig ja. Også det jeg i flere måneder har sagt til min mand. Men han har længet været ked af at bo på landet. Men beslutningen er taget. Vi bliver! -desværre blev vilkårene for den fælles beslutning noget turbulent. Vi har snakket sammen herhjemme og han lyttede meget til mine argumenter imod (og jeres også, da jeg læste højt). Vi blev enige om forsat at slå koldt vand i blodet og vente indtil vi begge var helt enige. og det er vi så nu. Og jeg er tudefærdig. For i dag har været en stor kamel at sluge. Vores bil skal have rettet dæk og vi får beskeden at den snart skal have skiftet bremseklodser (læs NU, hvis vi havde haft dem på lager). Maks 100 km så er de væk og så bliver de dyrere at få lavet. Jeg tager det roligt og siger at vi jo så må overveje om vi vil blive ved med at have bil (har lige fået skiftet kobling). Vi får med lidt hjælp hentet hestene hjem fra græs, for under alle omstændigheder kan jeg ikke køre til dem længere. Hjemme få jeg beskeden at min mand har haft kontakt til klinikken som varetager hans behandling og de syntes han skal komme ind (til indlæggelse på psyk). Det viser sig, at hans medicin justering, er stærkere angstdæmpende medicin.   Han ville bare ikke bekymre mig.       . Og jeg troede bare det var den sædvanelige justering for at finde den rette kombination, dosis m.m.. Jeg er helt i chok, selvom hverdagens krav på en eller anden måde også lindre det hele. Hans mor kommer for at køre ham derhen så jeg kan blive hos pigerne. De får besked og siger farvel og leger videre. Da de er puttet og ligger i sengen, ringer dem min heste står hos. De har fået et 7 sider langt brev fra naboen som taler om mig i mindre pæne vendinger (hun er syg og et kapitel for sig, jeg gætter skizofren). De ville lige forberede mig hvis jeg havde fået et lignende. Det var bare lige den der dråbe det væltede mig, og jeg listede ud med skraldet og tog mig en tudetur udenfor. Selve brevet tager jeg mig ikke af, det var bare timingen. Dog vil jeg bestemt ikke læse det, det kan umuligt gøre noget godt for mig. Hun er syg (også... kan se de komiske i det, den ene har intet at lade den anden høre). Jeg har opfordret dem til at kontakte lokalpsykiatrien for at nogle får afvide at hun har det så svært pt og med mig(i mangel på bedre, nogle råd til bedre kontaktpersoner?). Pt kan jeg ikke hjælpe med at hjælpe hende. Jeg lister ud med skraldeposen og sniger mig til en tudetur... Heldigvis har jeg inden samtalen med staldejeren snakket med en veninde som lige skal ligge forbi vdr noget udstyr. Hun kommer da tårene triller ned af mine kinder. Dejligt med et stort knus, at få luft og bagefter et godt grin og lidt standbye tankemæssigt. Men pigerne opdager hende fordi den store skal tisse og vi slutter (heldigvis er mor nu glad igen). Pigerne ender med at blive overtrætte og går helt af sporet og begynder at spørge til far, at græde og vi er lige den helt store tur igennem og de får lov og jeg lytter fortæller og ... ja. Den store siger: "jeg tror jeg kommer til at græde i skolen i morgen". Suk. Men de finder da ro til at falde i sovn og sover nu saligt (7-9-13) endnu. gru for dagen i morgen, da de først sov kl 22 eller lignende. Stakkels piger. Den store ligger med fars dyne.   nu tuder jeg lige igen. Men jeg har advaret en del af netværket og de står standbye. Pigerne har en del planer med farmor og farfar i weekenden som vi holder fast i. Min svigermor kommer i morgen og kører os ind til skolen (dårlige busforbindelser, når man nu VED de er forsinket om morgnen, ellers passede det lige). Svigerforældrene har tilbudt at tage pigerne med hjem i morgen og køre dem ind igen fredag og hente fredag og så er de jo weekend. Jeg har sagt ja tak til kørsel i morgen tidlig, men at resten skulle vi lige snakke om. Vi er lige startet på skole året og jeg vil lave en så normal skoledag som mulig. Så her hjem skal pigerne. Måske især netop nu og netop i en sådan situation. Stor   til mine svigerforældre. Vi har det bare så godt sammen. Jeg vil trække lidt på dem herhjemme istedet. En time her i huset er bedre givet ud, end at hive børnene på skoleferie hos farmor og farfar. Hjemme for at normalisere at far er indlagt. For selvom det syntes at være abnormal, med en mor eller far som er psykisk sårbar, så må vi vænne os til, at dette er et vilkår i vores lille familie og vi må finde en måde at gøre det til noget neutralt, så meget som noget overhoved kan være det. -Også selvom far er på hospitalet. Jeg vil ikke lyve for min børn. Det er deres virkelighed og jeg tror, at hvis vi giver dem lige den smule de skal vide og at det behov selvfølgelig øges med alderen så bliver det mindre farligt... Giver det mening eller er jeg nu helt gået i selvsving. (jeg skriver, som jeg tænker i det omfang, jeg kan følge med). Jeg tror, på sætningen, "hvad børn ikke ved, har de ondt af". Jeg har skrevet et par sider i kontaktbogen til i morgen og vil finde nogle smileys at printe ud, som redskab til morgenbordet og til Lea i skolen (ved behov). Vi har også en bog hun får med, til hvis hun behøver at snakke med en voksen om det. Heldigvis ligger børnehaven klods op ad og de arbejder meget sammen + kan man jo sige i dette tilfælde, ikke er længere væk end et opkald og ...nåe ja, en cykeltur væk. Min familie og min nærmeste veninde er informeret. Da min veninde som nyuddannet, endnu ikke har job, kommer hun gerne ned et par dage ved behov. Så man kan sige, at jeg fik det som jeg ville have det, jævnfør mit oprindelige indlæg. Vi flytter ikke. Jeg har nedlagt veto og føler mig ikke længere led, ved at tvinge ham til landlivet mindst 1 år mere. jeg... Nå ja. Jeg var bange for at være urimelig og selvom jeg havde netop alle de argumenter I har frembragt, var jeg bange for at holde ham i min drøm og at det ville forhindre ham i at få det bedre. Nu er jeg glad for alle de bremsere jeg har haft, alle de gange jeg har sagt, vent, vi skal lige snakke. Vi skal lige... Er du sikker på... hvad med...og... Havde jeg ikke gjort det, var vores hus sat til salg for flere måneder siden. -tænk lige det oveni denne situation. Hi hi, så har jeg vist alligevel intet at klage over.   . Sort humor. Sidder faktisk og griner, - det kan man da kalde at være bipolar (for jeg er BESTEMT ikke gravid med dertilhørende humørsvingninger). Jeg tror jeg vil kontakte familiecentret i morgen... Nu må og skal jeg se om jeg kan sove selv. Tak fordi I "lytter" med.
Puha - du har nogle udfordringer.... Den der med, at en ulykke sjældent kommer alene, er ikke altid helt forkert. Syntes dog du håndtere det rigtig fint! I forhold til børnene, er jeg helt enig!! Deres fantasi er meget farligere for dem, end virkeligheden. Så længe man husker, at fortælle i "børnehøjde" - og de får, at vide, at de voksne nok skal klare ærterne, så de ikke påtager sig ansvar for situationen. Håber du fik sovet lidt - og dagen i dag er mere overskuelig. Knus
Jeg har fået sovet og har det ganske godt i dag. Det er en lettelse at han er derinde, for der kan man hjælpe ham. Mine børn er informeret som de har brug for det og ikke et hak mere (håber jeg). Både skole og BH er updateret og ligeledes familiecenter, familie og venner. Når nu det skal være, er timingen faktisk god. Jeg er så lettet over at vi bliver boende. Det har hele tiden været imod mig at flytte nu. Pigerne og jeg har haft en god almindelig morgen og en dejlig almindelig aflevering. Der er også taget hånd om den syge dame og psykiatrien er på vej ud til hende. En "nabo" som havde fået brevet kom forbi for at snakke om det og vi aftale at hun kontaktede myndighederne. En anden havde allerede gjort det. "naboen" og jeg fik en snak og hun har tilbudt deres hjælp til mig og min lille familie     . Jeg elsker min ansvarsfulde og imødekommende lille landsby. Vi må siges at ville hinanden det grundlæggende godt.
at i har haft en god nat og morgen - og for dit vedkommende også en god formiddag....  Du har helt ret - Det er nemli en af de store fordele ved at bo i et lille samfund.... Der tør man i langt videre udstrækning at "blande sig i andres sager", og det giver faktisk en god tryghed både for børn og voksne. Der er faktisk en tryghed i at vide, at "naboen" holder øje med en, så det på den måde vil blive opdaget og der vil blive taget affære hvis der er noget helt galt. Ligesom der er en tryghed i at vide, at børnene er "alles ansvar", og at man med sikkerhed vil blive gjort opmærksom på, hvis de laver nogle skidt-streger eller giver udtryk for ikke at trives. At naboer så kan virke vel nysgerrige, grænsende til det irriterende, må man lære at leve med - Og så ellers undlade at gå nøgen rundt i hus og have... 
Min mand blev jo udskrevet allerede dagen efter, grundet overbelægning på alle afdelingerne. Han har boet hos sine forældre, været hjemme på forlænget weekend (så at sige) og tager måske ud til sine forældre igen tirsdag. Min mor har været rykket ud og kommer nok igen i morgen... Hvor er det altså bare en underlig situation. Heldigvis har min mand det meget, meget bedre, men hold da op hvor blev jeg spooked. -og er det stadig lidt. Men han har det godt, vi prøver bare at skærme ham på forhånd, og håber på, at den nye medicin virker (bedre). Nogle gange når jeg kigger tilbage og ser på os da vi mødte hinanden og til nu... ja det føles som et liv siden. Jeg glæder mig til disse tider kommer til at føles som et liv siden og glæder mig over de stunder nu, hvor det også føles sådan. Altså nogle gange er alt jo som det plejer, og andre gange ser jeg pludselig ham blive ekstrem træt og i lyset af dette opdage hans nye sårbarhed. Han kan nu blive træt af en aflevering om morgenen. Fra vi står op til vi forlader børnehaven og kører hjem er gået ca 1 time og 15 min. Jeg skal vænne mig til at han ikke kan trække på reserverne, for de er udtømte. Jeg er både bange for at sygeliggøre ham (mere end han er), men jeg er også bange for, at ham kommer til at presse sig i bund igen og ryger længere ned. Målet er at holde status Q indtil medicinen kan give ham det næste løft opad. -imens jeg skal passe på mig selv og mit behov for at have et parforhold. Nogle dage føler jeg mig ensom, men efterhånden som han genfinder fodfæstet, genfinder jeg os. ...og han mig. Men der er også rigtig mange af de der, sjove dejlige almindelige stunder, hvor vi bare er en helt amindelig familie (omend en sjov en af slagsen) og hvor vi snakker sjove interne jokes i stor stil.
TS, jeg tager hatten af for dig. Mage til kampånd og vedholdenhed (=stædighed) skal man vist lede længe efter. Du ser ud til at få modgangen for mindt 5-6 almindelige mennesker væltet ned over dig nærmest på en gang. Du gør det så flot, stort stort klap på skulderen og et stort cyberknus herfra.
Dejligt at høre at det trods alt går - og du orker kampen, kender alt til hvor lidt der nogen gange skal til at vælte læsset, så jeg krydser fingre for at det hele bliver lidt nemmere og bedre for jer. Knus Naja
Kære dig Nu forstår jeg hvad du kæmper med og sikke en omgang! Det må være så svært at stå på sidelininen og se sin mand have det så skidt, uden egentlig at kunne gøre noget. Men du GØR noget - du gør så meget at det næsten er umenneskeligt. Du holder sammen på jer allesammen og prøver at få enderne til at mødes. Jeg synes at det lyder fornuftigt at blive boende hvor I er lige nu. En flytning kan blive en voldsom belastning hvis man I forvejen er sårbar, og det synes jeg at læse at I alle er lige nu. Så er det vigtigt at passe på ikke at kaste sig ud i endnu flere udfordringer, men at holde fast i det kendte. Jeg har selv været møllen igennem med en depression og ved hvor vigtigt det er at der ikke bliver rokeret for meget rundt på hverken følelsmæssige eller praktiske ting. Det kan være fristende at tro at græsset er grønnere i nabobyen, men tro mig - det er den ikke. Som en anden skriver, flytter nissen med, og den kan ende med at blive endnu større og meget kedelig at have på slæb. Pas på dig selv - jeg ved at du skal passe på mand og børn, men du SKAL også passe på dig. Der ligger et enormt pres på dig lige nu og du føler sikkert at du er den eneste til at holde styr på det hele og er måske bange for hvad der sker hvis du også går helt ned.  Jeg håber at I har et bagland som måske kan tage ungerne en weekend eller sådan noget, så du også får tid til at være dig. Stort knus og ligeså stor respekt herfra
Tusind tak for ordene!!! Det var SÅ svært for mig, at skulle erkende!! Både overfor mig selv og andre. Jeg er ikke typen, der lader nogen se, hvis jeg bliver bange eller ked af det og jeg er faktisk uhyggelig god til at skjule det for mig selv også, men det blev ved at sidde og jo mere jeg prøvede at skjule og kontrollere det, jo værre blev det. Samtidig syntes jeg, at det var/er SÅ pinligt, at JEG skulle kunne blive nervøs for at ride en hest, jeg har jo altid været frygtløs  Mine tidligere undervisere var rigtig dygtige, men mente at han er for stor til mig og at jeg skal have en mindre, men hver gang der kommer en henvendelse på ham, går jeg fuldstændigt i baglås og det er jo så rigeligt tegn på, at jeg slet ikke er klar til at opgive ham!! Min nye underviser mener, at det hele ligger lige foran os og at det bare er et spørgsmål om træning og det vælger jeg så at tro på. Igår gik ridningen også godt, plus at jeg fik lært ham at stå stille på staldgangen, uden at være bundet. Hele afsadlingen foregik uden at han var bundet og han stod bare lige så stille, selv da jeg stod et par meter fra ham og lavede hans mash   Han er så lærenem og samarbejdsvillig, så det SKAL altså lykkes i ridningen også!!!
Det er så flot det kan lykkes. Frygt kender vi alle og når det erkendes, da sker der noget magisk. Hvor flot beskrevet, jeg blev så rørt. Jeg er selv jagtrytter på seriøst plan, min hest er 179 cm i stang og en kæmpe hest der "spasser af" over det mindste. Rejser sig, og jeg er styrtet med ham et par gange også. Jeg har også været bange i en periode, men har aldrig haft pause med ham, bare redet videre. Så man kan hvad man vil, det er bare vejen dertil. Flot gået også til TS!.
Store heste med stort rygsving - prøv at ride i let sæde ind imellem. For ja, det ødelægger ryggen, læste i et blad, at beridere døjer med gigt i ryggen, vist lænden. Kan jeg godt forstå. Hestene skal jo være større og have mere og mere rygsving. Hvis det ikke er en hest, der smider dig af konstant, ville jeg kæmpe for det. Men pas på dig selv!
Den har jo en buk, og dermed kommer du til at sidde bag hesten, og i en god højde, hvorfra du kan overskue alting  Denne vogn er fra tidernes morgen beregnet som transportmiddel for familien - altså ikke som arbejdsvogn eller "varevogn", og den er mest velegnet på vejen. Du kan godt køre i skoven i den, men jeg tror ikke den er smart på mudrede/hullede veje. Til "søndagsture" ad landevejen/i byen med familien - og til kørsel med konfirmander og andre festlige lejligheder - er den rigtig fin  Den ser faktisk ret velholdt ud på billedet. Hilsen Sif
Jeg tror ikke jeg kommer til at køre meget i skoven, mest på grusveje og asfaltveje. Er bremse også et must på sådan en vogn - det står der ikke noget om i annoncen ? Men det kan jeg jo spørge om.
hyggeligt at du kiggede forbi på Birken i aftes og fik en lille snak om kørsel. hvis der ellers er noget du vil vide er du velkommen. jeg håber du fik noget ud af det.
Hej Birgitte - det var dejligt med en snak med nogle fagfolk, jeg fik rigtig meget ud af det og endnu mere blod på tanden til at komme ud og køre.
.. send mig en besked, når/hvis du beslutter dig for at være med i en træningsaften, så skal jeg tage en ekstra vogn med  Hilsen Sif
Hej Sif - tusind tak for tilbuddet, det er sødt af dig. Hvis det bliver så bliver det d. 25.8 (hvis det kan passe dig også) - men jeg skal nok give besked.
Tak for svarene. Jeg sætter stor pris på dem alle. Jeg tog initativ til at min mand kom ud til sine forældre igen mandag. Min supermor har været hos mig siden onsdag. I går tog pigerne og jeg med min mor ned til fyn for at passe min mosters børn. Den yngste er jævnaldrende med min ældste. -Det er guld værd. Min ældste leger med kusine Natasja og Maya forguder sine store "fætre" på 11 og 13 år. (og de er altså også bare herlige). Generalt har jeg bare været træt, træt, træt i denne uge. Men måske fordi jeg kunne tillade mig det, fordi min mor har været hos mig. Måske fordi det er følelsesmæssigt overvældende. Min mand regner med at at komme hjem søndag, ligesom os. Han regner så med at være hjemme hele ugen. -men jeg ved bedre. (ment på en meget kærlig måde). Min mor og jeg har en gammel aftale om at min mor tirsdag skal have Maya med til Århus festuge tirsdag (arrangegament med vand) og den store om onsdagen til Ramasjang live. -så der bliver han sendt til sine forældre igen. Det er hårdt at sta alene, men mest hårdt at han ikke er her, at han har det så svært og jeg kan bare ikke gøre noget direkte. Vi prøver at afværge den helt store nedtur. At gribe ham i et net, nu og få ham opad igen. Skridt for skridt. -men samtidig rumster tankerne: Er dette vores liv? Bliver det bedre. Bliver vores liv normaliseret igen. Det har gået op og ned i så mange år. Vi holder sammen, og det er vi ikke i tvivl om. Kærligheden er stærk, men sikke meget den må bære. Jeg har accepteret at dette er et vilkår i vores liv. Vores sårbareheder. Men vi vil aldrig lade stå til. Det er ikke muligt at få det som hvilepude til, at vi kan ikke dit og dat. Balancen er svær. For med en fighters indstilling er det svært at sætte sig selv rimelige krav. Det bivirker at jeg er meget hård ved mig selv. -det er dog intet nyt. Og vi bliver stærkere. Ikke i stilen med klicheen, what dosen´t kill you... (den er for meget). Det er rigtig at vi lærer og udvikler os i modgang. Men visdom koster dyrt og noget visdom er ikke almengyldig og værdifuldt for alt og alle. -kun for den som har brug for den. -Jeg kunne da godt undvære dette behov. -Men jeg har lært at syntes det er synd for mig, at kramme mig selv også (og ikke kun alle andre). Jeg har været så bange for at finde indlevelse i mine egne strabadser, fordi jeg altid har troet, det ville afføde passivatitet og selvynk. -Men at give sig selv et knus og et kram, er ikke = fralæggelse af egenansvar. Jeg har lært at det er okay at tage og bede om hjælp. Mine børn skal have alt den hjælp de behøver. -også når den skal igennem mig og være hjælp til mig. Men det er lettest at bede om hjælp til mig selv, som direkte gavner mine børn, end det er at bede om hjælp, bare til mig selv. -så børnene er måske motivationen? -Mon det breder sig som ringe i vandet. Jeg tror det. Jeg har rækket ud efter nogle og de tog min hånd. Min veninde. -og min mor rækker igen og igen sin, så jeg bare skal tage den. -pludselig ser jeg, hvor meget det har betydet for andre, alle de gange jeg rakte dem min hånd som støtte og hjælp. Og nu ser jeg, at jeg ikke skal klare alt selv. At andre finder egenværdi i at være noget, også for mig. Taknemmelighed. Min mand er i bedring. Han har det bare med at tro, at han kan springe et trin eller 7 over. Det skal ikke ske denne gang. Denne gang skal vi trække al den visdom ud af undtagelsestilstanden som vi kan. Som vi evner. Vi får brug for den senere. -værst af alt, måske en dag også til vores børn. Jeg er selv henvist til en neuropsykologisk undersøgelse. Det er så ambivalent. Jeg har aldrig ville have en diagnose. Nu har jeg fået den, og min frygt om at jeg ville blive passiv af en sådanne er gjort til skamme. Nu får jeg de rigtige redskaber. Måske kan jeg få flere efter denne undersøgelse. MEN. Ja men, jeg har stadig min drømme om at kunne normalisere os selv (og helst nuuu), for jeg vil gerne tilbage til arbedsmarkedet. Jeg savner det. Savner fagligheden på en arbejdsplads, udviklingen, dynamikken, og stoltheden ved at tjene sine egne penge. -De mange arbejdsløse kan nok følge mig i dette. Men undersøgelsen skal påpeje hvordan det ser ud neurologisk. Jeg har været ramt af alt for mange depressioner, også nogle ubehandler og det ser ud til, at jeg har mén. -hvilke finder jeg ud af. Jeg vil kæmpe for at få mest muligt tilbage. Erkendelsesprocessen er bare sådan en barrierre. Tanken om at skulle læse om sig selv på en falig måde. At blive borgeren. -Jeg følger selvfølgelig allerede med nu. Men en neurologisk undersøgelse. -Det er jo ikke mig. Jeg er jo bare et helt almindeligt menneske.
Kilden, jeg har lige læst dit indlæg. Puha, sidder nærmmest med hjertebanken over hvordan du fortsætter med at kæmpe, for mand, for børn, for dig selv. Og din insisteren på at fortsætte - ikke selv gå ned. Jeg synes du gør det så flot, sørger for at børnene også får noget 'hverdag' og sjov ind, holder balancen med manden. Tillader dig at bede om hjælp fra nadre, for det ER svært at være den der skal modtage. Og så .... hældes der lige lidt mere ud over dit hoved. Jeg vil krydse fingre for din undersøgelse, håber den kan hjælpe med nogle konstruktive svar. Og så bare et stort virtuelt knus herfra   Du er sku' sej (og jeg bander ellers ikke)
Tak for det varme kram. Selvom de ikke er rigtige, så virker de alligevel. Og tak for at skrive noget respons tilbage. Jeg har trillet et par tårer i dag. Det havde nær udviklet sig til en ordentlig omgang - MEN det var af glæde. Min Rumba og jeg har bare fundet vores ridning og vej sammen. Jeg har prøvet at finde det rigtige for os. Han er både western og dressur redet. Men 1/2 arbergener og noget sensivitet har vi søgt og søgt. Og nu batter det bare. I lammefætter uden bøjler, og i rebgrime (riderebgrime er prøvet og virkede ikke). Vi har et mål om at droppe sadlen, men vi har kun kørt denne stil 2 dage og jeg kan ikke tillade mig at få de mindste skader pt. Jeg får knoklet med min opstilling, men min hest har fået meget mere selvtillid og selvom han stadig tror alverdens ting kun spiser Rumba'er og at de blot venter på ham, så prøver han meget mere at klare det selv. Så total optur. -Comeback i rigningen og 1. klasses terapi. Jeg er så klar på at tage udfordringerne og komme om på den anden side. ...og jeg nyder det lige så længe det vare.
følelse så længe den varer - og gem så resten af den til dårligere tider   
Jeg fik i den grad brug for de sidste par dages gode karma. Min mand er i bedring, men det er jo noget pokkers møjsommeligt noget. Vi holder fast i, at han skal til sine forældre 1 nat om ugen til afskærming. Det er en rigtig god investering. I går fik jeg kl 9 fjernet en visdomstand og selvom jeg plejer at være modig, var jeg pludselig en lille bange pige igen. Men en modig, lille bange en. Jeg fik visualiseret min mands hånd på mit ben og Rumbas milde hoved i min hånd. Så den ene hånd knyttet, og den anden stryger søde Rumba. Vejrtrækningen gik også på tillærte evner og ja. Jeg syntes at det var slemt. Rigtig slemt, men det er jo meget konkret, så med lidt fjernhjælp gik den halve time alligevel hurtigt. Hjem og have lidt is på og hvile og så afsted igen til undersøgelse. Jeg havde jo været meget spændt på denne men sådan ambivalent. Splittet imellem håb om positivt udfald og realitetssans. Den 1 time var ren fornøjelse. Psykologen var rigtig dygtig og sej, og det hele var meget spændende. Men så faldt jeg fra hinanden... bid for bid. Altså jeg ved jo godt, et eller andet sted, at jeg ikke har samme ressourcer mere, selvom jeg føler mig "helt normal" for tiden. Det var 100* værrer end den møg tand. Efter 2 timer er jeg tudefærdig og selvom jeg godt ved hvorfor, fatter jeg alligevel ikke, at jeg ... at det er sådan. At dette er mit vilkår i livet. For det skal bare ikke være sådan. Det er jo ikke mig. Det er ikke det liv jeg var ambitiøs efter. Som jeg stadig stiler efter. Selv med nogle realistiske (som så åbenbart ikke var så skide realistiske igen) nedjusteringer. Vi tog os en snak om resultaltet efterfølgende og de gav ikke mig det ønsket. Jeg havde håbet at være sluppet med færrer men - eller faktisk uden varing mén. Er det bare alt, alt for naivt? Men jeg kan trøste mig selv med at min intelligens er slået fast og at den intet fejler. -og det er en trøst, men også et tveægget sværd. -for hvis jeg er så pokkers intelligent, hvorfor kan jeg så ikke, efter alle de års kamp, komme tættere på flere af mine mål?! Håber at der stadig er nogle som læser med. Smid en kommentar, godt som skidt. Det blev lidt kort til sidst, men skal lige nusse heste 5 minutter og afsted til yderligere møder.
Åh, jeg hælder lige en kæmpe pose karma på dig  Selvom det er hårdt, så fortsæt med at være realistisk og få al den hjælp du kan. Intelligens - dejligt at det er i orden - men intelligens alene er jo ingen garanti for noget som helst. Du har et stort stort hjerte for både mand og børn og du har en dejlig familie og gode venner, der hjælper og støtter. Og du har en imponerende kampånd. Og flot at du kommer videre med din ridning, i den retning du ønsker. Så klø på, nus hestene, giv dem et stort smækkys på mulen. Skriv herinde, der er altid knus og varme kram klar til dig 
Jeg har fået den fulde skriftlige undersøgelse fra min undersøgelse og det har været så deprimerende at læse i den sølle alder af 29 år. Min kampgejst fik sig da lige noget af et hak.   . Men der er da også dejlige ting i den... Min præmorbide begavelsesniveau ligger over middel og nogle få indlæringsevner ligger også over middel. Men diagnosen er organisk kognitiv forstyrrelse af lettere grad. Prognosen er dårlig, der er tale om livslang lidelse, og han kan ikke peje på behandlingsmuligheder som kan øge mit funktionsniveau som findes væsentligt reduceret. Min behandling vurderes af både psykolog og psykiatrisk for sufficent. -og jeg havde sådan håbet, at der ville komme nogle forslag til forbedringer af.... mig.     . Jeg var før testen så klar på at tage fat på nye redskaber og værktøjer. At kæmpe for mine tabte evner. Nu skal jeg forholde mig til at dette er stationær. Min sagsbehandlers lægekonsulent, vil tale med min psykiater i denne uge, og så får jeg i det mindste svar på hvad der så skal ske. Sikke en mental   at få. Min psykiater var positiv overrasket over testen. Den var ikke så slem som hun havde forventet       . Nu må jeg se om jeg kan fokusere på det som lykkedes. Bla mit forældreskab. Der får vi i det mindste en masse ros. Min mand har fået et lille skånejob, som han glæder sig vildt til at starte på på mandag. -og jeg er SÅ misundelig!!! (men under ham det da bestemt). Er det bare sådan mit liv er...
Stort øv for dig  Tillad dig selv at ha det rigtigt skidt, råb 'rø....v' ud af vinduet, græd og få det raset ud af kroppen. Og ud fra det indtryk jeg har af dig, så kommer du også igennem det her - på din måde. Det er bare så sejt som du kæmper videre. Nogen siger jo, at man kun får de byrder man kan bære. Jeg ved ikke om det er rigtigt, men i så fald må du være i klasse med Superwoman, med det du får tildelt. Åh, jeg kan så godt genkende den der blandede misundelses (din mand får et skånejob - hvorfor ikke mig) og samtidig glæden på hans vegne. Det er så menneskeligt at føle det på den måde. Vi er jo ikke kun de rigtige og tilladte følelser, men hele molevitten. Og du kan rumme begge ting, komme videre med dig selv og støtte din mand og glæde dig sammen med ham. Tag en tudetur og find ud af hvad du skal planlægge efter, nu hvor du ved mere om hvor du står. Stort knus herfra, du gør det dælme godt.
Kære Kilden håber snart der blæser lidt positive vinde din vej, det er svært når tingene ikke helt er som man gerne vil. Knus Naja
Vi er ved godt mod. Jeg prøver at huske mig selv på, at en ting er sag og diagnoser, men jeg er stadig mig. Men ofte tænker, jer er sgu da ikke sådan en sag, sådan en med diagnoser og lignende. Så skulle det da højest være en forstuvet tå eller finge. Min mand har fået en par timers job på velkendt sted, som blev så glade for at få ham tilbage. Så nu er han bare helt på toppen. Han er bare så glad og vokset så meget. Det smitter vildt og breder sig som ringe i vandet. Lægekonsulent har talt med psykiater og jeg med sagsbehandler (som vist kan mit cpr i hovedet, så ofte som jeg ringer for at følge med). Næste skridt er en statuserklæring og mere ventetid. Den kummunikations gang, tager lidt af min tålmodighed med jeg får i den grad snart en kandidatgrad i at vente. Vi har købt os en lille kat (planlagt i ca 6 måneder). Og hun vækker liv og glæde i hjemmet. Vi fik hende i går, havde hende til vacc m.m. i dag og skal nu behandle for øremider, men det tager vi med. Hun er nemlig helt og aldeles henrivende og så fantastisk glad for børn. Hun opsøger dem endda selv   .  
Sikke en smuk kat du har fået. Stort tillykke med den. Og et knus, så du kan fortsætte din venten og venten og venten ..... Og dejligt at din mands job giver så meget positivt.
Jeg læser altid dine indlæg med stor interesse, for jeg synes, at du plejer at komme med nogle super input og gode ideer, krydret med en ordentlig sjat hjertevarme  Jeg har fulgt denne tråd fra starten, og den eneste grund til, at jeg endnu ikke har skrevet noget i den er, at jeg simpelt hen ikke har syntes, at jeg havde noget at bidrage med. Men jeg har - og har hele tiden haft - sådan en lyst til at give dig en ooooordentlig cyberkrammer og fortælle dig, at jeg synes, at du er sej, skøn, sjov, fantastisk, kærlig og alt muligt andet, som jeg ikke lige kan finde ord til lige nu. Jeg er simpelt hen kort sagt bare fuld af beundring over den måde, som jeg oplever, at du formår at være der for andre, specielt har jeg jo lagt mærke til de tanker, du tænker omkring dine børn, når du giver dem videre til andre, der spørger efter råd. Så kan det godt være, at du er en "sag", og at du er stationær, og at der er 100 ting, du ikke kan - men herfra hvor jeg sidder, ser det altså også ud som om, der er 1000 ting, du kan. Det var måske ikke lige de ting, du ønskede dig allermest at kunne, og måske ikke dem der giver mest status ude i samfundet (som for eksempel det at have et fedt job gør), men jeg synes nu ikke, det virker som om, at det er de ringeste egenskaber, du har fået med på plussiden  mvh. tina
Altså nu har jeg kredset omkring denne tråd hele aftenen (har først set den idag) og ville så gerne skrive noget. Jeg kunne bare ikke finde de rigtige ord til mine tanker. Tina derimod beskriver dem så fint, hun må have læst mine tanker. Tak for det Tina! Og kæmpe knus til dig kilden Ciao Carina
Hvor er I pragtfulde og sikke et bidrag Tina. Jeg sidder helt med tårere i øjnene af taknemmelighed. Det er nedværdigende at være en sag (ikke om jeg fatter Robert) og så er en påmindelse som din bare guld værd. Et input om at selvom jeg ikke endte med et af de fede drømme jobs (eller bare et job), så har jeg stadig værdi i mig selv og mit væsen for mine kære og andre. For jeg har jo netop fået nogle gode ting med på pludssiden. Tak Tak tak. Dem vil jeg prøve at huske mig selv på og være taknemmelig for. Men mest af alt, bruge dem og bruge dem mere bevidst, som en mental oprejsning af mig selv og bidrag til samfundet jeg har så kært. Det skulle kunne udfylde ventetiden lidt og flytte fokus fra de manglende økonomiske bidrag til fællesskabet og sorgen over at være dette til last. -ups, der var jeg nær gået i selvsving med det som virker nedværdigende igen. -Dit input kræver vist indlæring og lidt genetablering af tankemønstre. At være en sag, som jeg føler det, er bare så stor en belastning for mig, fordi det fylder meget, og jeg føler mig som en belastning (hvilket jeg jo udemærket også ved) at jeg reelt er. Dit fokus område er derfor en gave til mig (og så endda Carina også).
Vores lille kat er blevet kørt over. Det virker bare så uretfærdigt. Tænk at så få pund kan vægte så meget i familiens og ens liv.
Eiiiii altså, hvor er det synd for jer - og katten, håber I har mod på at få en kat igen på et tidspunkt, det er simpelthen uretfærdigt at I skal være så hårdt ramt. Stort trøsteknus Naja
Den gemmer sig nok med Julle
uhyggeligt 
Den er der nu 
Ej, dukkede op igen. Så mangler jeg bare Julle 
Vi har lige haft en god periode. Vi tror stadig det er ved cat vende, men jeg bliver helt i tvivl, nr sådan noget sker. Jeg kan slet ikke sove. Fik vist ikke sagt ordentligt farvel til hende. Vi havde gæster da det skete, og da børnene efterfølgende skulle med deres far i svømmehallen, blev hun begravet et par timer efter ulykken. Jeg trængte til at græde ned i hendes pels. At kunne hulke, men situationen virkede ikke til det. Vi vil have kat igen, men kvaliteten skal være den samme, og vi er begrænset med indkøbsprisen. Vi har givet 400 kr for Mira + vacc og medicin mød øremider (til god vennepris). Men det var alligevel en lille investering på 600-700 kr for selve Mira. Hun var dog alle pengene værd. Også selvom vi ikke måtte have hende længere tid. Vi overvejer at få to. Miras søster var desværre solgt da vi købte hende. Måske kan vi finde et godt søskendepar nu, men SUK. Nu må vi se.
Kilden - du får lige et stort kærligt morgen-cyber-knus  Øv med den søde lille kat og øv med din families situation. Åbn vinduer og råb 'rø....v' ud af vinduet som en herinde foreslog. Og så er du klar til at kæmpe videre for dig selv (det er vigtigt) og manden og børnene. Det er så flot det du gør. Og jeg beundrer, at du samtidig har overskudet til at deltage og bidrage herinde, meget positivt og konstruktivt. Endnu et morgen knus herfra 
Jeg har været noget stille (omkring mig selv) herinde. Sikkert klogt nok   . Nogle ting går bare ikke helt som... ønsket. Jeg har "lige" læst min sagsmappe og godkendt den. Nu sendes det hele ind til pensionsudvalget og jeg får endelig besked medio December. - og jeg fatter det godt, men forstår det ikke. Jeg er 29 år.   . Men jeg forstår det godt. Jeg er ikke blottet helt for selvindsigt, eller de smukke illusioner jeg havde tilbage er ligesom væk (for det meste). Mit humør ligger trods det i den gode ende. Vi trives hvor vi er. Lige nu mestre vi ganske godt de ting vi må tumle med i vores lille familie, men vi har godt nok også knoklet for at nå hertil. Børnene er kerne sunde, det var det helt rigtige ikke at flytte og vi har simpelhen verdens bedste skole og børnehave. Manden min har fundet sin indre ro og har ingen nisse at flytte fra (før i december). "Life is what happens while you're busy making other plans".
Dejligt med en opdatering af den slags 
Dejligt med en update, det er ikke mange dage siden jeg tænkte på denne tråd og at der godt snart måtte komme en, så tusind tak for det. Jeg er glad på jeres vegne over at det glider lige pt, håber at i får en rigtig god december måned. Knus Naja
Har læst din tråd flere gange, og har tit haft lyst til at skrive noget til dig, klappe dig på skuldrene eller give dig et kram! Det kan godt være du har fået en diagnose, og jeg kender ikke meget til din baggrund, men du er helt sikkert så utrolig meget andet end den! Jeg beundrer din styrke til at være der for andre mennesker - særligt din familie!!, men jeg tænker også på dine løbende fantastiske bidrag herinde! Du har bl.a. hjulpet mig med dine kloge ord:-)  Når jeg læser i denne tråd, hvor mange ting du så også liiige har klaret i den seneste periode i din egen familie, så håber jeg bare, at du også selv husker på hvor sej og godt et menneske du er! Diagnose eller ej - det lyder som om du har en kæmpe selvindsigt, som netop sikrer at vi udvikler os, og søger hjælp til de ting vi ikke er så gode til (ingen er gode til alt). Jeg tror, at mange mennesker først kender sig selv så godt,som det virker til at du gør, når de er noget ældre og grå, og mange ville give guld for at kunne være, handle og kommunikere som du kan:-) Det er dejligt at have et job, og det er træls hvis man ikke har det (med mindre man frivilligt vælger det), men husk lige på, at det er et job! Der er så mange andre ting her i livet, der er vigtige.  Fx at være et godt menneske!! Det lyder som om du er det, og tydeligvis kan du helt vildt mange ting, som andre (uden diagnose!) kunne trænge til at lære!! Så vend tingene på hovedet. Vær glad for at du er dig:-)  Husk at give dig selv omsorg og kalp på skuldrene for at være sej! Men husk også, at det er helt ok ikke at være sej altid:-) Håber, at du og familien får en dejlig julemåned og en lille ny kat:-) Sulejma
har lige læst hele tråden igennem igen og jeg må altså indrømme at jeg tager hatten af for dig, hvor har du et skønt livsmod selv når det virker helt mørkt. måske du aldrig får det job du drømte om som teenager, men jeg synes altså det lyder som om du har fået nogle af de allervigtigste egenskaber der findes i livet, kærlighed, omsorg og en styrke og livsglæde der gør at du ikke bare ligger dig ned og giver op. krammer Mie
Underligt som man nogle gange kant tage fejl. Jeg har været så usikker på, om jeg ville inddrage det forsørgelsesmæssige aspekt. Men jeres reaktioner har virkelig givet mig lidt at tænke over. Jeg forventede nok nogle enkelte hentydninger til at jeg jo måske kunne, burde, bare kunne, men med jeres svar, ser jeg, at de tanker stadig rammer mig - indefra. Måske er jeg stadig lidt for hård ved mig selv. Selkritik kan være sundt, men bør jo være konstruktivt, som med alt anden kritik. Det er underligt at tingene ligger på et udvalgs bord og bliver afgjort om knap en halv måned. Altså helt afgjort. Det viser mig, denne, jeg kan ikke gøre mere stilstand, hvor meget jeg har punket mig selv, hvor meget usikkerheden fylder og jeg tror, hvis en pension går igennem, at jeg få noget ro på også på denne front. Børnene trives virkelig. De sprudler af trivsel og jeg er så taknemmelig for at det lykkedes. At jeg er så heldig, at have evnerne og recourcerne til at lade dem gro og blomstre. Sikke en gave at have sunde og glade børn. -og deres humor er herlig. Sikke nogle gode nogle de kommer med. Det glæder mig, at andre kan bruge mine input i trådene her inden i snakken. Jeg syntes at der er så mange gode, spændende og konstruktive mennesker herinde.
Jeg har virkelig brug for noget opmuntring. Jeg styrer bare minJeg får da sendt min ældste godt i skole og sådan, men madlavningen går ikke lige klasse 1, jeg tuder dagligt og kan bare slet ikke rumme, at store beslutninger om mit liv ligger i andres hænder. Denne magtesløshed. At jeg ikke længere kan gøre noget. Jeg har kæmpet for at min sag kunne nå at komme op i år, men selvom det nu er lykkedes er der alligevel denne ventetid. Jeg kæmpede for de, for min families stabilitets skyld, men nu kan jeg ligesom ikke gøre mere. Måske har det bare været en måde at rationalisere og glemme følelserne. Følelserne for alt det som vi ikke kan. Så kommer sorgen tilbage. Sorgen over de evner som jeg har tabe. Erkendelser omkring det jeg har haft med mig af psykisk sygdom. Og jeg troede i alle disse år, at jeg bare, at jeg kunne træne mig ud af det. Hvis jeg kæmpede hårdt nok. Og jeg har så istedet for været så stædig (og med manglende selvindsigt) at jeg har gjort mere skade end gavn. Jeg har hørt min hjerne forsvare at jeg ikke er indstillet til denne pension for sjov skyld. Jeg tror, sådan lige på falderebet, at det er ved at gå mere op for mig hvordan det føles indeni. Og så tænker jeg på pigerne. Tænk om de har arvet dette. Selvom den arvelige faktor er lav, ifølge diverse experter, så er min mand jo også syg og i hans familie ses arven altså. Jeg tør dig ikke tænke tanken, hvis det ikke går igennem. Risskov (psykiatrisk skadestue) er nærliggende, men det holder hverken jeg eller familien til. Rykker et par dage ud af kalenderen. En anden tanke er, hvis det ikke går igennem, er jeg måske alligevel ikke så fallit for samfundet. Jeg ved bare ikke hovrdan. Der er vist gået total kvinde i den. På den ene side, på den anden, men der er jo også... Suk.
Jamen så OK - du får lov til at være total og forvirret kvinde  Helt seriøst, med alt du har været igennem, hvor du har kæmpet for dine børn, din mand og dig selv (når du lige husker det) så er det vel ikke underligt, at du lige nu er 'lidt' nede og føler at din energi er brugt op. Og samtidig har du også haft overskud til at dele din viden og deltage aktivt herinde på HN (og tak for det). Det er svært at sætte sig helt ind i hvad du har været igennem og hvordan du har det. Men det er helt helt sikkert, at du får al den støtte og opmuntring jeg kan gi dig. > En anden tanke er, hvis det ikke går igennem, er jeg måske alligevel ikke så fallit for samfundet. NEJ NEJ NEJ, du er bestemt ikke en 'fallit' for samfundet. 1. december skrev du > Børnene trives virkelig. De sprudler af trivsel og jeg er så taknemmelig for at det lykkedes. At jeg er så heldig, at have evnerne og recourcerne til at lade dem gro og blomstre. Sikke en gave at have sunde og glade børn. -og deres humor er herlig. Sikke nogle gode nogle de kommer med. Det var så dejligt at læse. Det er så flot det du gør for dine børn. Det er helt helt sikkert en succes! Og DU er helt sikkert en succes. Pas på dig selv, se frem til en god og rar jul sammen med familien og så knus og knus og knus til dig. Og fortsæt med at bruge HN                          
Kære du Græd du bare alt det du har brug for, det hjælper selvom du lige nu synes det hele er noget værre l... Jeg har selv prøvet at hænge i det ingenmandsland hvor man er nødt til at vente og intet kan gøre selv, det er uudholdeligt, men jeg kan trøste dig med at når først afgørelsen er på bordet så bliver det hele en lille smule nemmere dag for dag. Det kan godt være at du ikke passer ind i en eller anden firkantet kasse, men sålænge dine børn fungerer og har det fint, så pyt med om du får lavet mad, der er ingen der er døde af at spise rugbrød til aften. Nyd dine børn og heste, glæd dig til at lige om lidt er det jul, og dermed vender dagene og det bliver lysere igen. STORT knus Naja
Kære kilden Du er simpelthen så hård ved dig selv. Alt for hård synes jeg.  Jeg ved jo ikke præcist hvad din "diagnose" er eller hvad det er for kompetencer du mener at have tabt, men det er tydeligt at du i hvert fald har mange kompetencer, talenter, fantastiske reflektioner som er fuldstændig intakte!:-) (måske har du endda lidt for mange af sidstnævnte;-) (det sker også for undertegnede, som du ved!) Aftensmad.... Rugbrødsmadder fungerer altså fint! Lad nu være med at slå dig selv i hovedet med det - oven i alt det andet du også bekymrer dig om pt. Jeg tror det er vigtig, man giver sig selv lov til at græde og sørge i forskellige situationer og over forskellige ting, og det er vigtigt at man   at dette er en del af en selv, situationen (lige nu) og af livet generelt (for nogle mere end andre). Jeg aner ikke, om det kan hjælpe dig, og om du har overskud til at læse pt, men en bog der har hjulpet mig meget er "lykkefælden" af Russ Harris. Nogle pointer fra den er, at man skal være obs på at "følelser bare er følelser" og "tanker bare er tanker." Særligt ifht din tanke om at du er fallit for samfundet, så prøv lige at overveje sandhedsværdien af dette. Og tænk også over, om man kun er en gevinst hvis man passer ind i alle kasser og fungerer på arbejdsmarkedet mv. Jeg mener ikke, at dette er de vigtigste parametre, men er klar over at det typisk er dem vi sammenligner os med. Tænk på hvor fantastisk det er at dine børn trives, er glade og endda har humor! Det kommer man altså utroligt langt med her i livet!:-) Det er noget, som bl.a du har givet dem med - husk det! Tankerne omkring "hvad nu hvis" dine børn bliver syge, arver diverse lidelser, din sag ikke går igennem osv. Det er   Som regel bliver vores tanker og bekymringer ikke til noget, men de kan næsten blive virelighed inde i hovedet på os (også i mit eget!). Prøv at sige "hej katastrofetanke, nåh det er dig igen, fint, men nu bruger jeg ikke mere tid på dig, så smut du bare igen". (lyder let, ved det godt..) Ingen ved hvad fremtiden bringer, og vi bruger tit en masse krudt på ting vi ikke har indflydelse på, så prøv om du kan sende de "ikke konstruktive tanker" væk når de kigger forbi. Håber mit svar kommer til at udtrykke min respekt for din situation og for dig og udelukkende er udpluk af det der har hjulpet mig og som jeg håber måske kan hjælpe dig lidt. Så det må under ingen omstændigheder forståes som at du skal tage dig sammen eller lignende. Du kan bruge hvad du kan og resten glemmer du! Jeg sender dig masser af knus og mange kærlige tanker!! Sulejma
Kære kilden Du er simpelthen så hård ved dig selv. Alt for hård synes jeg.  Jeg ved jo ikke præcist hvad din "diagnose" er eller hvad det er for kompetencer du mener at have tabt, men det er tydeligt at du i hvert fald har mange kompetencer, talenter, fantastiske reflektioner som er fuldstændig intakte!:-) (måske har du endda lidt for mange af sidstnævnte;-) (det sker også for undertegnede, som du ved!) Aftensmad.... Rugbrødsmadder fungerer altså fint! Lad nu være med at slå dig selv i hovedet med det - oven i alt det andet du også bekymrer dig om pt. Jeg tror det er vigtig, man giver sig selv lov til at græde og sørge i forskellige situationer og over forskellige ting, og det er vigtigt at man   at dette er en del af en selv, situationen (lige nu) og af livet generelt (for nogle mere end andre). Jeg aner ikke, om det kan hjælpe dig, og om du har overskud til at læse pt, men en bog der har hjulpet mig meget er "lykkefælden" af Russ Harris. Nogle pointer fra den er, at man skal være obs på at "følelser bare er følelser" og "tanker bare er tanker." Særligt ifht din tanke om at du er fallit for samfundet, så prøv lige at overveje sandhedsværdien af dette. Og tænk også over, om man kun er en gevinst hvis man passer ind i alle kasser og fungerer på arbejdsmarkedet mv. Jeg mener ikke, at dette er de vigtigste parametre, men er klar over at det typisk er dem vi sammenligner os med. Tænk på hvor fantastisk det er at dine børn trives, er glade og endda har humor! Det kommer man altså utroligt langt med her i livet!:-) Det er noget, som bl.a du har givet dem med - husk det! Tankerne omkring "hvad nu hvis" dine børn bliver syge, arver diverse lidelser, din sag ikke går igennem osv. Det er   Som regel bliver vores tanker og bekymringer ikke til noget, men de kan næsten blive virelighed inde i hovedet på os (også i mit eget!). Prøv at sige "hej katastrofetanke, nåh det er dig igen, fint, men nu bruger jeg ikke mere tid på dig, så smut du bare igen". (lyder let, ved det godt..) Ingen ved hvad fremtiden bringer, og vi bruger tit en masse krudt på ting vi ikke har indflydelse på, så prøv om du kan sende de "ikke konstruktive tanker" væk når de kigger forbi. Håber mit svar kommer til at udtrykke min respekt for din situation og for dig og udelukkende er udpluk af det der har hjulpet mig og som jeg håber måske kan hjælpe dig lidt. Så det må under ingen omstændigheder forståes som at du skal tage dig sammen eller lignende. Du kan bruge hvad du kan og resten glemmer du! Jeg sender dig masser af knus og mange kærlige tanker!! Sulejma
Kære kilden Du er simpelthen så hård ved dig selv. Alt for hård synes jeg.  Jeg ved jo ikke præcist hvad din "diagnose" er eller hvad det er for kompetencer du mener at have tabt, men det er tydeligt at du i hvert fald har mange kompetencer, talenter, fantastiske reflektioner som er fuldstændig intakte!:-) (måske har du endda lidt for mange af sidstnævnte;-) (det sker også for undertegnede, som du ved!) Aftensmad.... Rugbrødsmadder fungerer altså fint! Lad nu være med at slå dig selv i hovedet med det - oven i alt det andet du også bekymrer dig om pt. Jeg tror det er vigtig, man giver sig selv lov til at græde og sørge i forskellige situationer og over forskellige ting, og det er vigtigt at man   at dette er en del af en selv, situationen (lige nu) og af livet generelt (for nogle mere end andre). Jeg aner ikke, om det kan hjælpe dig, og om du har overskud til at læse pt, men en bog der har hjulpet mig meget er "lykkefælden" af Russ Harris. Nogle pointer fra den er, at man skal være obs på at "følelser bare er følelser" og "tanker bare er tanker." Særligt ifht din tanke om at du er fallit for samfundet, så prøv lige at overveje sandhedsværdien af dette. Og tænk også over, om man kun er en gevinst hvis man passer ind i alle kasser og fungerer på arbejdsmarkedet mv. Jeg mener ikke, at dette er de vigtigste parametre, men er klar over at det typisk er dem vi sammenligner os med. Tænk på hvor fantastisk det er at dine børn trives, er glade og endda har humor! Det kommer man altså utroligt langt med her i livet!:-) Det er noget, som bl.a du har givet dem med - husk det! Tankerne omkring "hvad nu hvis" dine børn bliver syge, arver diverse lidelser, din sag ikke går igennem osv. Det er   Som regel bliver vores tanker og bekymringer ikke til noget, men de kan næsten blive virelighed inde i hovedet på os (også i mit eget!). Prøv at sige "hej katastrofetanke, nåh det er dig igen, fint, men nu bruger jeg ikke mere tid på dig, så smut du bare igen". (lyder let, ved det godt..) Ingen ved hvad fremtiden bringer, og vi bruger tit en masse krudt på ting vi ikke har indflydelse på, så prøv om du kan sende de "ikke konstruktive tanker" væk når de kigger forbi. Håber mit svar kommer til at udtrykke min respekt for din situation og for dig og udelukkende er udpluk af det der har hjulpet mig og som jeg håber måske kan hjælpe dig lidt. Så det må under ingen omstændigheder forståes som at du skal tage dig sammen eller lignende. Du kan bruge hvad du kan og resten glemmer du! Jeg sender dig masser af knus og mange kærlige tanker!! Sulejma
En rigtig stor krammer får du herfra!! Ventetiden er en kælling - især når man ikke ved, om man skal blive helt glad eller ej over det "ønskede" resultat. Jeg forstår dine bekymringer omkring arvelighed. Men er der noget, du kan gøre ved det nu? Altså ud over det, som diverse børne-eksperter inkl. marte meo fortæller dig, at du gør så fint, nemlig at passe på dine børn og klæde dem på til livet? Jeg tror, at dine børn vil give vores samfund værdi, fordi du har klædt dem på til det. Om det så bliver ved at arbejde eller ved at være lige så klog og indsigtsfuld som deres mor, vil tiden jo vise. Og jeg giver de andre ret... lad være med at være så hård ved dig selv. Du har båret hele din familie på dine skuldre i et stykke tid. Den slags bliver man træt af. Altså ikke på led og ked-måden, men bare træt. Rugbrød er fin aftensmad. Og når det bliver for kedeligt, så kan pasta og pølser eller risengrød være en fin afveksling. Og når der så endelig kommer frikadeller - eller hvad du nu plejer at servere - på bordet, så vil de smage 100 gange bedre! Jeg tror sgu lige, du får en krammer til  mvh. tina
Hej med jer Så har derby feberen sgu ramt mig... igen.  Er ved at pakke og flyver imorgen tidlig til kbh og så står den bare på travløb hele weekenden. Jeg glæder mig helt vildt til at se de flotte heste og nyde den spænding der er sådan en weekend. Håber at det bliver nogenlunde vejr, så der er optimale forhold til se nogle rigtig flotte løb. Holder selvfølig med og spiller på hestene fra jylland.... næsten.  God derby weekend til alle hilsen fra en travtosse.. 
Ja tiden nærmer sig nu..... Køre dog først over lørdag morgen. Vejret ser ud til at blive perfekt til travløb, også for hestene.
Jep... Jeg er også ramt  Vi har hjemmebane i Billund og holder selvfølgelig også mest med jyderne. Ellers ser jeg frem til auktionen. Vi har bestilt mad derude Og regner med en super hyggelig aften.
Det er godt vejret holder... håver jeg det gør.. Jeg holder kun med vores.. nemlig ON-OFF... så hvis i alle er på travbanen ser i hvem der hører til ON-OFF.. det bliver meget tydeligt Glæder sig til en go weekend på travbanen
Dejlig dag, især når man har en vinder med hjem i traileren 
Hov linket viste ikke det jeg ville, men 5 løb 
Hejsa..:) Ville hører om der er nogen der kan anbefale et godt sted hvor man kan få testet om ens hest er sikker med en vogn??? Det kommer sig af at jeg har købt en traver som jeg ikke ved så meget om... Men de tidligere ejere mener at han har gået løb på odense travbane.. Men er ikke sikker... Som ridehest er han fantastisk.. rolig og trafiksikker..:) Men vil gerne ha lidt prof hjælp... Helst i midtjylland hvis det kan lade sig gøre... knuz
... prøve at ringe til den nærmeste travbane - måske de kan hjælpe. Hilsen Sif
Er hans frysemærke DK12110 så hedder han John Hogan og har aldrig startet men derfor kan han jo sagtens være tilkørt. Hvilket han højst sandsynlig er. Du kan gå ind på   og søge under sportsinfo. Vh Annette
Der er et problem da jeg ikke kan finde nogen der kan tyde hans frysemærke, hverken dyrlæge eller beslagssmed.. Men tak for linket.. Kan jo prøve at tyde det vi tror det er og søge på det..:) Kh Pernille
Prøv at barbere hårerne af på frysemærket - så kan det være nemmere at se.
Prøv at snakke lidt med Kaj Jensen på JVB. Måske han kan hjælpe dig
Det er virkelig irriterende, tror jeg mangler et gen eller det er noget i min opdragelse. Jeg er ikke specielt social, når det kommer til mennesker jeg ikke rigtig kender. F.eks. når man er til julefrokost med jobbet, så magter jeg ikke og sidde at snakke -for mig- ligegyldigt snak med kollegaers kærester og koner. Det har heller aldrig været mig at gå i byen...jeg gider ikke alle de mennesker. Jeg ved godt at jeg bør gøre det...men giiiiider ikke. Er der noget jeg kan gøre, eller er det meget normalt?
Helt ærligt, så tror jeg mange mennesker har det som du. Nogen skjuler det bare bedre. Du behøver ikke tolke det som om du er handicappet. Tvært i mod kender jeg en del mennesker der er så empatiske, at de har svært ved at rumme for mange mennesker ad gangen. Jeg selv er heller ikke til meningsløs smalltalk, og det bliver tit misforstået som manglende interesse for andre mennesker, men i andre kulturer er det pludselig mig der er "rigtig" og de fleste vestlige mennesker der er overfladiske. Jeg synes virkelig det er svært at snakke om ingen ting. Måske skal du bare glæde dig over at du er lidt dybere. Min erfaring er at dybde vinder på den lange bane i venskaber og andre forhold. Og hvorfor SKAL du absolut gå i byen? Man kan sagtens bygge sociale relationer om dagen og i ædru tilstand. Måske kan du endda bruge dine tømmermandsfri weekender på at dyrke andre interesser med folk der siger dig lidt mere og kvalitet frem for kvantitet.
Du er ikke alene. . . Jeg har det som dig  Vh Mette
Mange mennesker lever med en social fobi/angst og de kan få hjælp. modsat fornemmer jeg ikke lige angst eller fobi i dit indlæg, nok nærmere en tendsns til at gøre, hvad du plejer og hvad der er nemmest for dig og hvad du egentlige helst vil. (positivt ment) jeg har klienter der ville give deres halve liv for at være i dine sko og bare trenge til en "los bag i" for at komme ud blandt fremmede mennesker, så i min verden skal du beslutte om du vil ændre dig for din egen skyld, om du lever ganske udemærket, eller om det er andre der synes du er underlig og derfor at du vil ændre dig. Egentlig kan jeg sagtens forstå dig, jeg gider sørme heller ikke altid sidde til min mands julefrokost og lytte til en masse udnødvendigt bavl, men flinkeskolen har fat i den lange ende og så følger jeg bare trop som jeg har lært. Jeg synes faktisk du har en uendelige befriende holdning til sociale sammenkomster med fremmede og i dit univers uden forstående. men skulle du ønske at ændre dig, så kan du få hjælp jette
Jeg er også socialt handicappet. Det ynder jeg i hvert fald at kalde det selv. Til gengæld er jeg blevet meget bedre gennem tiden. Jeg er også blevet mere bevidst om, at jeg skal have tid til MIG, og gøre ting JEG kan lide. Og jeg elsker at være alene  ) Men trænger til at være social nu og da.
Tak for alle jeres krammer. Jeg tror jeg kan sove ordentligt nu   . Jeg vil lige få fat i lykkefælden. Den lyder rigtig god. Jeg kan også genkende det du siger. De ting har min mor også engang sagt (selvom hun nogle gange glemmer der). Manden diagnose er Bipolar affektiv lidelse. Min er bipolar affektiv blandingstilstand. Engang kaldte man det maniodepressiv. Jeg har hældt mest til den depressive, men har da været manisk. Begge dele inddeles i grader. Heldigvis lægger hverken jeg eller manden i yderzonerne (bortset fra mig og heste   ). Angående arveligheden så har du ret. Jeg kan intet gøre ved det,andet end at give mine børn alt hvad jeg kan, leve et fornuftigt liv, og lignende. Tak igen for jeres respons. Jeg kan bruge det og har det godt igen. Nu skal katten bare komme hjem   . Hun plejer at komme når vi kalder. Men hvad kan jeg gøre ved det. Hmm jeg kalder, evt leder i morgen (så kan der også gå noget ventetid med det). Nu vil jeg sove godt og dejligt.
Så vil jeg sende et morgenknus til dig. Det ligger og venter på at du kommer i gang i dag  Du skal nok klare ventetiden, det er du nødt til, ellers får du hele HN på nakken  Knus
dine indlæg tænker jeg altid gammel, vis og omsorgsfuld kvinde på trods af at jeg ved at du er så ung som du er. Det er bare fantastisk med så meget indsigt, rummelighed og forståelse som du har og så i så ung en alder. Men jeg forstår godt at det for dig ville være så meget rarere at kunne forsørge dig selv uden at være afhængig af andre. Det er en bet som gør ondt netop fordi man afgiver noget af sin suverænitet. Det er bare svært for mig ikke at tro at der er en grund til at det skal være på den måde. Arbejdet opsluger jo meget af ens energi, tid og ressourcer og jeg tror at landet ville være fattigere hvis ikke at der er nogen der står lidt uden for arbejdsmarkedet og som giver på en anden måde og hvad det ender med er jo svært at spå om. I virkeligheden tror jeg at ved at arbejde sig henimod at hvile i sig selv og indenfra arbejde sig igennem alle de negative tanker og følelser giver man andre et spejl der giver dem håbet om og muligheden for at nå derhen selv. Hvor stor værdi har det ikke? Vi har alle en vej og hvilken vej det er er ikke vigtigt. Det vigtigste er bare at vi går på vores egen vej 
Tak igen for alle jeres bidrag. Jeg har kunne bruge dem så meget. Har lige læst det hele igen. Er lidt træt i dag. Jeg blev ringet op som aftalt efter de havde truffet en afgørelse og jeg er blevet tilkendt en førtidspension pr 1.1. 2013. Reaktionen kom med det samme. Pludselig fyltes mit mellemgulv med luft og jeg trak vejret helt ind og ned. Sikke en følelse af lettelse. Den sorg jeg havde forventet, er slet ikke kommet. Jeg ved bare at det her er godt for mig og min lille familie. Det er en god dag i dag og nu kan jeg virkelig trække den kolde klare vinterluft ind. Børnene strortrives stadig. Maya den yngste især. Hun synger nærmest nonstop og hendes stemme er som en perlerække af glæde. Nu giver vi slip. Manden vil bo her. Han kan nu mærke i sit hjerte hvor meget det betyder, at vores børn har så god skole og børnehave. Nissen er flyttet, vi flyttede ikke med den   .
Tillykke tillykke tillykke Jeg sidder her på min pind og er vildt glad på dine vegne. Hvor er det fedt at læse om din reaktion, så skønt at du endelig kan komme videre og at nissen er flyttet. Stort knus og et ønske om at du og din familie må få en rigtig skøn jul og et skønt nyt år. Knus Naja
Hvor køber man køreseler til de små spinkle. Min Augusta (æsel)er vi så småt gået i gang med,men vores sele(shetter) er for stor til hende.Hun er omkring 1 m i stg,men spinkel bygget,så vil tro hun skal have stykket en sele sammen af en miniature og en shettersele. Dorte.
... om Seletøjssalg (Helle Handl) har noget? Du kan finde hendes kontaktoplysninger på markedspladsen. Jo-Po reklamerer også med udstyr str. mini, men jeg kender ikke kvaliteten. Hilsen Sif
Engang var der en som lavede seler specielt til æsler de boede oppe ved arden jeg har ikke deres telefon nr. men et par andre link: håber at det kan hjælpe dig vidre mvh tina
Ja Bente fra aktive æselvenner laver seletøj til æsler,men det jeg søger er en saletsele,og så gerne til en pris der er så billig som muligt (æslerne bruger i forvejen alt for mange lommepenge) Jeg kan sagtens lave en selv (er billigere),men syntes lidt at energien mangler. Det ender nok med at jeg kontakter Seletøjssalg,der har jeg handlet før. Men ihvertfald tak for jeres svar. Dorte.
 ( Selkammeren ) i Sverige har en sele til æsel. Prisen er lav pga den svenske krone og de sender gerne. Vi har købt en del hos dem og der er god service.
Du er bestemt ikke den eneste. I min verden er det helt normalt  Jeg har det også sådan, at jeg rigtigt gerne vil se folk, men de der maratonselskaber, hvor man forventes at blive i timevis, er ikke lige mig. Det gør desværre, at jeg nogle gange takker nej til overhovedet at komme, fordi jeg ikke orker at skulle komme med forklaringer til, hvorfor jeg går efter et par timer. Hvis folk klager, så kan du jo fortælle dem, at de så tilgengæld ved, at hvis du taler med dem / er til deres fest, så er det fordi du virkelig gerne VIL være der, og ikke fordi du føler dig forpligtet.
Gud du rammer plet.  Jeg hader lange selsskaber hvor man sidder i timevis og bare sidder og snakker, selvom det er med folk jeg ikke har noget imod. Jeg gider ikke sidde fra kl. 12 til kl. 22 om aftenen til en julefrokost med mine svigerforældre og sviger familie i det hele taget. Jeg bliver på et tidspunkt træt af mennesker, har behov for at trække mig tilbage, brug for at sidde ved en computer eller tv og bare være mig. Eller bare mig og min kæreste og ikke flere mennesker. Så stopper min lyst til at være social simpelthen. Og har jeg ikke mulighed for at gå min vej, så ender jeg med at sidde og sige ingenting og kede mig, blive i dårligt humør osv. At være social, kombineret med den der "falske" intresse med " hvordan går det med din uddannelse osv. " - hvor man tydeligt kan hører det bare er for at sige noget, ikke for interesse, det er ikke mig. I skolen har jeg heller intet problem med at isolere mig, sætte mig med en computer og trække mig væk fra de andre. Man virker underlig, de syntes jeg kan bruge meget tid ved den computer. Men jeg har bare ikke et behov for at sidde og sniksnakke med dem i frikvarter osv. Ikke fordi jeg ikke kan li' dem, jeg gider bare ikke og føler ikke for det. Lang historie kort; jeg kan godt li at være mig selv, eller mig selv og min kæreste ( hvor han måske ser tv og jeg er på computer ). Eller bare med en enkelt ven og en film. Men mange mennesker nej tak. Så jeg kan sagtens følge dig   Beklager den lange konklusion 
MRJN  Det kunne være mig du beskrev der. Vh Mette
Men jeg er nok også et ret egoistisk menneske. Er god til at snakke om mig selv, har ingen problemer med at snakke i mængder. Jo der er da hjertebanken og nervøsistet, men når jeg så kommer igang elsker jeg at fortælle om hvad det nu end er. Jeg kan dog godt lytte til andre menneskers problemer, men så skal det være til nogen jeg har tæt på - min kæreste, eller en ven ( som jeg har.. 2 af ). Jeg kommer ikke så tit ud, har kun en ven og 1½ veninde hvis man kan sige det sådan. Venskaber med tøser holder for det meste ikke længe her og jeg har en tendens til at støde folk fra mig, få dem til ikke at kunne li' mig da jeg ikke er bange for at sige min mening om fx. rygning som kan støde teenage tøser. Og empati for andre mennesker som jeg ikke holder af, det er der ikke meget af. Det ville være og lyve og skrive " hvor er det synd! " eller " hvor er jeg glad på dine vejne! " hvis det ikke er min kæreste, mor, far eller søster.. Og se nu fik jeg snakket om mig selv igen 
Jeg tror, jeg må være autist. Men det er MIT VALG. Jeg kan meget bedre lide dyr end mennesker, og gør det mig sær, so be it.  Af en eller anden grund har jeg altid været meget populær, og er typen, der falder i snak med folk ved busstoppestedet, og bliver inviteret til folks fester i bussen. På mit job blev jeg spurgt om jeg ville gifte mig med en kunde, og kommentaren, "du må aldrig ændre dig". Har egentlig altid fået god feedback. Jeg ER faktisk meget social. Jeg har ingen angst, når jeg snakker med mennesker, hvor nogle (mænd) bliver nervøse, og ret god til smalltalk. Jeg kunne have 1000 venner, hvis det var det, jeg ville. Men det er det ikke. Jeg er seriøst en type, som kunne leve lykken på en øde Ø.  Hilsen en halv autist - og er begyndt at forsvare min personlighed med at sige, jeg ikke lyver, stjæler eller er narkoman. Og det adskiller mig meget fra min familie. Om jeg så er lidt sær - mon ikke verden overlever det. Ellers kan verden sq bare kigge den anden vej !!!!!!!!!!!!!!!!!
I øvrigt har jeg det på samme måde med børn. Har slet ikke det vil-have-børn-gen. Det kunne ikke interesse mig mindre. Og børn elsker mig ellers, gik et år på pædagog skolen, og sikke nogle roser jeg fik over mit samvær med børn, selv de svære børn kom rendende efter mig. Men det er sjovt, ikke. Selvom man måske er god til noget, behøver det ikke interessere én en dyt. Og ligesom da min underviser ville have mig til at starte stævner, da hun mente, jeg var ligeså god som hendes konkurrenter. Ingen interesse fra mig.. Hm, begynder faktisk at tro, der er noget galt med mig nu! Det må jeg lige tænke over.
opdragelse og opvækst, måske  Hvis det er noget der generer dig så kan du selvfølgelig gøre noget ved det. Du kan jo starte med at ændre dit syn på small-talk  Jeg var ret glad for at være elene som teen, start ung. Efetr en rejse alene fandt jeg ud af at det bare ikke fungerer at isolere sig selv, herfra er det gået hurtigt den anden vej - jeg er ufattelig social den dag idag  For mit vedkommende tror jeg det bundede i at jeg beskyttede mig selv med begrundelsen "andre er åndsvage at høre på", det handlede nok mere om at jeg skulle erkende at jeg også var værd at lytte til 
Jeg har det præcis som du har det faktisk - måske endda endnu værre .. Nu ved jeg ikke hvor tit du eventuelt kan holde ud at være omkring mennesker, men sådan noget som en fest eller en julefrokost eller en familiesammenkomst udfylder mit socialebhov fuldstændig for måneder ad gangen. Til overflod, faktisk. Jeg har det egentlig bedst med små, kortere selskaber. Lidt som nogen ovenover ogse har beskrevet, de der 2-3 timer. Mere har jeg svært ved at kapere - jeg GIDER ikke, jeg magter det ikke. Jeg gider ikke det der wannabe-smalltalk, som der også er beskrevet i mange af de ovenstående indlæg. Helt ærligt, det er bare spild af tid, man kan så tydeligt mærke at de fleste bare spørger for at spørge, de giver ikke en rygende fis for hvordan det går alligevel, og det kan jeg virkelig ikke med. Jeg kan godt lide at være social, men det skal være i små doser. jeg får hurtigt behov for at trække mig tilbage og være mig selv. Jeg kan lide at være alene, og sådan er det. Jeg har fuldt ud accepteret det, og jeg har overhovedet ikke tænkt mig at lave om på det eller undskylde for det. Folk må tage mig som jeg er, bum. Og den holdning har mange svært ved at kapere - men til gengæld har jeg fundet ud af hvem der rent faktisk respekterer og holder af mig som menneske: dem der accepterer at det er sådan jeg er. Jeg har været åben og fortalt at det er sådan jeg har det, og det har folk så enten accepteret eller ikke accepteret. Jeg elsker mine aftener alene med mine bøger, min kat og en pose popcorn. Og jeg vil overhovedet ikke bytte det for noget i verden, og jeg vil i hvert fald ikke forsøge at være noget jeg ikke er ... Jeg er glad for at være mig, og jeg kan sagtens finde ud af at begå mig socialt - jeg gider bare ikke rigtig .. Puh det blev langt, jeg undskylder tekstmuren 
og jeg er det selv. Faktisk kalder jeg det ikke socialt handicappet men socialt selektiv  Jeg er skam meget social med de få udvalgte. Jeg har det også bedst alene eller i små forsmalinger. Jeg har absolut ingen angst og kan sagtens med store forsamlinger og har feks speaket for tusindvis af mennesker og har ikke noget imod fremmede feks i forbindelse med arbejde, fremlæggelser på møder og lignende. Det er professionelt. Det introvert i virkeligheden betyder er at man har brug for at lade op på en anden måde end de extroverte (udadvendte). Hvis en introvert og en extrovert kommer trætte hjem efter en lang dag så lader de op ved hhv Introvert: At være alene eller kun med de nærmeste, sortere tankerne og reflektere. Extroverte: At dyrke holdsport eller tage til fest. Det er meget groft sat op selvfølgelig men som introvert med en extrovert mand er det rigtigt sjovt at lægge mærke til forskellene. Vi er opmærksomme på dem og giver hinanden masser af plads. Han skal endelig tage til de sociale aktiviteter han har lyst til, til gengæld får jeg lov ti at være i fred og ro med mine dyr og så er vi begge glade. Der er ikek ngoet der er rigtigt eller forkert. Man danner sine preferencer i en meget ung alder og man kan faktisk ikek skifte. man kan træne til at virke anderledes, men blvier man presset dukker ens naturlige preferencer tydeligt op igen. Mvh Tina
Jeg tog testen på iform.dk om hvad man er.. Men den kom frem til at jeg er ekstrovert og lader op blandt andre mennesker, hvilket overhovedet ikke er sandt. Jeg har bare meget selvtillid, kender mine kompetancer, har det godt med at være i fokus og er meget åben omkring mig selv. Men mennesker, dem gider jeg altså ikke i lang tid.
Fandt lige en beskrivelse på wiki: "     (indadrettede) relaterer sig derimod til sit eget indre, mens indtrykkene fra omverden er sekundære. Disse personer er mere tøvende i deres reaktionsmønstre, tingene skal lige prøves af først på den indre tankeverden. Personen vil søge efter formål og motiv bag handlingerne og kan være distræt (en typisk 'professor-type'). " Men er en blandning af begge dele. Jeg hader at være social, men jeg er heller ikke overhovedet tøvende når jeg snakker eller distræt. Hmm. Det giver ikke mening hvis man skulle være introvert når man ikke gider andre mennesker, så skulle man i følge diverse sider også være tøvende, genert mm. og utryg ved mange mennesker og derfra ikke ville dem.  Hvor denne her version af introvert giver mere mening:  Men super spændende at få sat nogle ord på de tanker og følelser man render rundt med.
jeg er ikke socialt handicappet jeg er solist  Jeg har heller ikke social angst...bare et mindre behov for mennesker mvh Malene
jeg synes gennerelt at det er rigtig svært at finde en gylden grænse når man skal være social. Jeg er lidt gammeldags opdraget, siger de til folk jeg ikke kender og forventer ikke at modtage folkslivshistorie eller følsomme emner når jeg ikke kender dem. Desværre er forventningen til hvad høflighed i sociale sammenhæng nu til dags gået hen og faktisk blevet temmelilg uhøfligt, her tænker jeg på at det nærmest forventes at der bliver diskuteret følsomme emner ved smaltalk også til folk man slet ikke kender, mange mennesker går efter min mening det der starter med at være høfligt dybt uhøfligt og faktisk ubehageligt at være vidne til, når sådan en smalltalk udvikler sig til at skulle omhandler ting der egentligt kun burde anlægge ens familie. Samtidig synes jeg at folk er blevet alt for direkte når de er ude og møde andre, her har jeg oplevet at folk direkte har sagt til hinanden at de ikke kunne lide hinanden, istedet for bare at trække væk fra hinanden og folk der for bliver småfornærmet over at man ikke vil svarer på nogle af deres personnærgående spørgsmål. Hvis jeg skal være helt ærligt synes jeg nogle gange at den høflige kultur i Danmark er gået direkte hen og blevet ulækker. Folk er også begyndt at tage ting meget personligt, jeg har oplevet folk der blev så dybt fornærmet, at de stadig den dag i dag hårdnakket holder ved at de direkte hader mig, fordi jeg har sagt i en smalltalk at det emne vil jeg ikke diskutere med en fremmed i en smalltalk situation. Jeg tror ikke at du er socialt handicappet, jeg tror bare at du har det lidt ligesom mig og faktisk bliver påvirket over de forventninger der er til smalltalk
Hvor er det fantastisk ! Jeg har det på akurat samme måde.. Har aldrig mødt eller hørt om andre der har det på den måde.. Folk kigger altid mærkeligt på mig og har kun 2 veninder tilbage, som rent faktisk respekterer min "underlige" måde at være på. Jeg gider ikke smalltalke med folk, der ikke siger mig noget. Jeg gider ikke deltage i fester eller andet, hvis jeg kan krybe udenom. Det belaster jo en socialt men hold da op, hvor jeg nyder mit eget selskab  Så kære TS - Du er ikke alene 
 
Det glæder jeg mig til at se, jeg havde skrevet det i kalenderen, men jeg var ikke klar over hvilken dag der var bedst at komme, det bliver så lørdag.
"- Og bare for god ordens skyld" vil jeg lige minde om at det er fra fredag til søndag.(27.-29.) -Men Birgitte du har jo altid været lidt foran os andre  Tidsplanen kommer på  - Og så er der middelalderfest i Horsens midtby fredag og Lørdag med ridderturnering, boder og gøgl (samt rigtig mange mennesker) Så det er turen værd at køre til Horsens i denne weekend. Mia