Jeg rider og har en Welsh Cob sec D. Hun er dressurhest, konkurrencehest på M plan. Jeg har selv udddannet hende. Hun kunne intet for 3 år siden. Er tidligere kørehest. Hun er utrolig sensibel. Hun er meget touchy og meget pleaser. Hun kan også være en rappenskralde, men det er sjældent. Som regl gør hun ALT for at gøre dig glad, men nem ridelig er hun ikke altid. Men hun er ikke som sådan "følsom" fra ryggen med at tage jakke på deroppe, springe fra ting osv. Men hun er altså også 14 år gammel. Jeg tror din hest er pga alderen, ikke pga racen  Men Lara er som sagt meget følsom, lidt påpasselig omkring fremmede mennesker fra jorden. Men ellers kan alle håndtere hende. Men hun er lidt speciel ridemæssigt. Hun laver ikke tingene hvis ikke man viser hende dem korrekt (hvilken jo er godt, eftersom jeg indimellem smider mine elever op på hende hvis de skal lære nogle ting. Changementerne, piaffe osv) Indlæring af nye øvelser tager ikke lang tid at få hende til at forstå, men til gengæld kan hun i mellem tiden indtil pointen falder, stresse enormt meget. Så der skal hun tackles lidt speielt. Tålmodigt og roligt. Hun vil gøre ALT for at gøre dig glad og tilfreds. Intet mindre. Du kan se billeder på min profil hvis du er interesseret. Hun er 153 cm i stg. Hun er en perle. Giv det tid med din   Men hvis du er en meget nervøs rytter er de måske lidt følsomme nok til dig, men måske du sku overveje at kigge lidt efter en ældre lærehest end en hest som (udfra hvad jeg kan læse) dårligt er tilredet?
Hej Nadja Jeg ved præcist hvad du mener, jeg har selv en magen til. Fritz er i dag 15 år og er aldrig blevet tilredet. Jeg turde simpelt hen ikke selv ride ham, også selv om han var blevet tilredet proffesionelt. Han er typen der er skeptisk overfor alt nyt, han "fryser" og så ved man ikke om han eksplodere i næste sekund. Eller sådan var han fra jeg fik ham, da han var 18 mdr til han var 10-12 år. Selv noget så simpelt at tage grime af og på måtte jeg have en dygtig hestetræner til at hjælpe mig med for man måtte ikke røre ved hans ører. I dag virker ham mere i ro med sig selv end nogensinde. Vi har faktisk snakket om at han måske kunne tilrides nu. Welsh Cober er smukke ponyer, men de er absolut ikke koldblods selv om de ligner.
Jeg har haft en del welsh cobs gennem hænderne og ens for dem alle har været, at de har været sensible og følsomme heste -dog nogle mere end andre. Det er generelt ikke begynderhest, da de kan være utroligt kraftfulde og eksplosive, men det er til gengæld også dét der bla. gør dem til "den mest alsidige ride- og kørehest i verden" (udsagn der tit bruges, når snakken falder på welsh cobs).  De er virkelig intelligente og som Sandra nævner, i høj grad "pleasere" der går gennem ild og vand for "deres menneske". Min erfaring med dem er, at uanset om de rides eller køres, så er welsh cobben meget arbejdsom og har en hel del tænding, der kræver en rytter/kusk der er en "autoritær men blød leder".   Dvs. én der har en fast, men mild, rolig og følsom ledelsesstil -især i welsh cobbens unge år -hvor jeg har set en nogle tilfælde af fx tilridning, gå knap så problemfrit som det bør.  I og med at welsh cobben er så sensibel, læser den "sit menneske" lynende hurtigt og reagerer også derefter -lynende hurtigt! Derfor tror jeg bestemt at hovedopskriften på "welsh cobs-ABC" er, en rytter/træner der udstråler årvågenhed, ro og autoritet, som får welsh cobben til at stole på at man er den rigtige leder at følge -så har du til gengæld en utroligt smuk, kraftfuld og betagende "hest" der giver en fed (og lærerig) oplevelse at arbejde med!  Er du derimod en lidt forsigtig rytter/"hestemenneske", der er lidt for "vag og usikker" i din udstråling og måske tænker lidt for meget over tingene lidt for længe, så er det at det kan gå skævt med welsh cobberne.  Jeg har nærmest "samlet" på specieltilfælde og "problemheste", men alle er- og har været fantastiske bekendtskaber, som jeg mindes med glæde!   De er virkelig små superheste med kæmpe "KAPOW!" og jeg elsker virkelig at arbejde med dem pga. følsomheden, energien, villigheden, intelligensen, den kraftige motor af en bagpart, samt det utroligt smukke ydre! Jeg har redet og har haft nærmest alle slags og typer af heste, men welsh cobben har alle dage været min absolutte favorit!  Hvis ikke det var for min arbejdsskade, der har vendt mit liv fuldstændig på hovedet og gør "normal" ridning afsindigt smertefuldt, så ville jeg nok aldrig "vokse fra de små heste"!    Her et lille udpluk fra min tid med mine welsh cobber:   Og her til sidst en video af den sødeste, nemmeste unghest jeg nogensinde har haft, nemlig Hros Hector! Jeg kørte ud til en avler, for at se på hans 2 søstre, men denne 1 års rod af en hingsteplag gjorde et kæmpe indtryk på mig og jeg gik mod al fornuft og istedet for at købe en 3 års hoppe, købte jeg en 1 års hingst.    Hector var så´en "håndtam", men ikke håndtam nok til at gennemføre en almindeligt grundig handelsundersøgelse, da han absolut ikke var vant til at blive berørt på krop/ben/hove, ej heller vant til at blive trukket med.  Det var lidt spændende at læsse ham og køre med ham, men efter få "træningspas" fra jorden i "almindelig horsemanship", vendte han totalt til at blive det mest kælne lommedyr i flokken og har været den nemmeste ever at tilride. Her er en video af en stor "lømmel" af en 3-års welsh cob dreng, der som 1-års terroriserede alle på folden, både mor, søstre og avlere (   ), men som nu er blevet en stor og døøøgtig dreng med rytter og det hele! Her ses han i "arbejdstøjet" den første dag efter 3 ugers ferie -bidløst på stubmarken:
Jeg har selv en welsh cob vallak på 6 år, og kan langt hen ad vejen nikke genkendende til din beskrivelse. Min (og adskillige andre af denne race, jeg har hørt om, se fx under tråden 'vis jer frem' på det klassiske forum her på HN) er præcis som du beskriver, meget imødekommende, 'kærlig', kontaktsøgende, utroligt lærenem, samarbejdsvillig og lydhør og vil så gerne gøre det rigtige, og så er han ekstremt følsom. Men samtidig er han indtil for nylig blevet meget hurtigt stresset og har været 'bange for alt', og har haft for vane at reagere meget eksplosivt. Jeg har haft ham siden december 2010 (da han var 3 1/2 år). Kort efter jeg fik ham, fik han en alvorlig knæskade efter et fald på isen (formoder vi), og han er derfor ikke blevet tilredet før her i sommer (efter at have været rengående i et års tid). I den tid jeg har haft ham er han blevet meget rolig og tryg ved stort set alt, hvad vi mennesker 'gør ved ham' uden at stresse eller blive nervøs. Men han har stadig reageret voldsomt på en næsten hvilken som helst udefrakommende påvirkning. Dog har det i nogle perioder været langt bedre end andre - hvert år i sommerperioden (hvor de går på døgngræs) har han været langt roligere end i vinterperioden og især sidst på året (hvor opstaldningsforholdene / rutinerne på stedet har været mindre optimale). Vejret har intet at sige, forstået på den måde, at han stadig kan være helt oppe at køre på en varm, vindstille dag i maj måned, mens han på en kold og blæsende septemberdag stadig kan være helt cool. Der er nu sket det, at han siden slutningen af juni har været en helt anden hest - roligere og mere psykisk stabil end nogensinde. Han er faktisk som forandret. Da jeg vurderede, at han nu havde fået tilstrækkeligt med rekreationstid efter sin skade (dyrlægen gav grønt lys allerede sidste sommer, men jeg ville hellere styrke ham med gåture først, og vi har ingen faciliteter i vinterperioden, derfor først tilridning i år). Dette har han taget helt fantastisk og der har ingen problemer været overhovedet. Ikke engang optræk til det mindste angst eller stress en eneste gang af de nu 25 gange, jeg har siddet på ham. Selv alene på stubmarken i stiv kuling tog han fuldstændig i stiv arm, uden at hoppe eller springe det mindste. Han virker også som om, han virkelig stortrives med at blive redet, og har fået mere ro og selvtillid af det, noget som jeg ellers altid har stillet mig skeptisk overfor, var muligt. Jeg er så stolt af ham, og håber og beder til, at denne positive udvikling varer ved, også når de begynder at komme på stald om natten om et par uger. Hvis ikke, har jeg lovet mig selv, at jeg finder et sted til ham, hvor forholdene er anderledes (har ledt meget, men det er meget svært i det område, hvor jeg bor). Samtidig er en del af hestene på stedet blevet flyttet, så de nu er en noget mindre flok, hvilket jeg tror har rigtig meget at sige. Han er meget forsigtig og næstsidst i hierarkiet, og han har da også reageret med meget voldsom stress, når der er kommet nye heste, også mens de bare har gået på 'intro-fold' (dvs. ikke har gået på samme fold som de etablerede heste endnu). Min pointe er, at welsh cob nok generelt er superfølsomme heste, som derfor også reagerer rigtig meget på de forhold, de bliver tilbudt, og at det kan være svært at gennemskue, hvad der fungerer for den enkelte hest. Man synes måske, man har gjort alt, hvad man kunne for at optimere forholdene ud fra et hestevelfærdsmæssigt synspunkt, men at hesten af en eller anden grund ikke trives alligevel, hvilket kan give sig udslag i nervøsitet og stress. Samtidig har alderen måske også meget at sige hos denne race, som måske 'bliver voksen' lidt senere end flertallet. Og sidst men ikke mindst: man skal ikke fortvivle, de kan sagtens ændre sig markant, og blive meget mere rolige på kort tid. Jeg vil give dig følgende råd: opgiv ham ikke endnu, jeg er helt med på, hvad du mener, når du siger, at du har en helt særlig kemi med netop denne hest. Jeg har det præcis lige sådan med min, som jeg ville klone i ti eksemplarer, hvis jeg kunne, så man får åbenbart også ofte en helt masse positivt med i sådan en hest. Derudover vil jeg opfordre dig til at lære din hest (gerne ved hjælp af både negativ og positiv forstærkning) at standse op og stå stille, hver gang han bliver forskrækket. Her er timing, eftergivelse af pres (og endelig ikke for megen eskalering, det dur slet slet ikke med følsomme heste), og ros altafgørende. Det har jeg med stor succes gjort med min (selvom jeg ikke er noget unikum) og det giver en stor tryghed at vide, at den ikke bare tager benene på nakken, snurrer rundt eller lignende, når den bliver bange. Samtidig - og måske vigtigst af alt - skal du nok arbejde en masse med dig selv, og din egen angst. Selvom du ikke føler, at du er nervøs, eller at du, når du rent faktisk er nervøs, synes du skjuler det for ham, er jeg næsten sikker på, at han alligevel fornemmer en utryghed hos dig. Det er naturligt, at man selv kan blive nervøs og usikker, når hesten er 'utilregnelig' i sine reaktioner, og hesten forstærkes derved i sin opfattelse af, at der er fare på færde, at du også er bange, og at den derfor er lidt overladt til sig selv mod alle de potentielle sabeltandede tigre, der gemmer sig inden i gråspurve, plasticspande, vejskilte, raslende poser og hvide striber på vejen. Derfor er det vigtigt, at du kun foretager dig ting med ham, som du føler dig helt tryg ved. Man kan simpelthen ikke 'narre' denne type hest - den mærker, så snart man bliver usikker, og bliver derfor også utryg. Selvom du i lang tid må nøjes med at tage helt små skridt ad gangen, er det helt fint, så længe du er tryg, med det i laver. Det vil med garanti give dig mere selvtillid i forhold til ham, du vil føle, at du lærer ham bedre at kende og kan håndtere eventuelle udbrud på sikker vis. Det betyder jo intet, at hesten reagerer på et eller andet, så længe den hverken er til fare for sig selv eller andre. Jeg tror nemlig ikke, at problemet, som du ellers er inde på, ligger i, at du ikke er dygtig nok til en hest som ham, men snarere i, at du ikke har den fornødne selvtillid. Ved at tage ganske små skridt, vil du langsomt kunne udvide repertoiret, men bliv altid indenfor din tryghedszone. Hvis du også fokuserer på din vejrtrækning, og dybe rolige åndedrag, falder der sandsynligvis også langsomt mere ro på hesten. Jeg har selv en tendens til at 'holde vejret' og trække vejret meget overfladisk, også når jeg ikke er utryg på nogen måde, men min hest tolker det som om, der er fare på færde. Det har derfor ændret meget, at jeg søger for at trække vejret ordentligt. Og glem alt om, at I nu burde være nået så og så langt. Det er helt ligegyldigt, så længe I udvikler jer. Når først den fornødne tryghed og tillid er opnået, vil du pludselig opleve, at I rykker jer helt vildt på meget kort tid, med så lærenem og følsom en hest. Det skal nok komme, hvis du er tålmodig (og der ikke er fysiske årsager til hestens reaktionsmønster). Sidst men ikke mindst vil jeg fortælle om en slags indsigt jeg fik, da jeg efter mange år for sjov hev K.F. Hempflings bog om hestepersonligheder ned fra hylden for nogle få måneder siden (var meget til Hempfling for 10-15 år siden). Han beskriver, hvordan man ofte vælger hest ubevidst efter særlige karaktertræk, og at hest og menneske (på godt og ondt) mødes i disse karaktertræk, eksempelvis hvor begge har ængstelse som fremtrædende træk. Jeg er selv lidt usikker, har tendens til at bekymre mig meget og tænke for meget over tingene, mangler lidt selvtillid, og har tendens til social angst i visse sammenhænge, på trods af, at jeg i disse situationer ved med min fornuft, at der ikke er noget at være bange for. Ved denne erkendelse blev det meget nemmere for mig at anerkende og acceptere de karaktertræk hos både min hest og mig selv - det gik op for mig, at jeg forstod ham, og at han derfor 'forstod' mig (ikke intellektuelt men instinktivt / åndeligt). Og at det blot var en del af denne skønne lille hests personlighed, præcis som det kun var en del af min. Og at vores rejse sammen til dels går ud på at overvinde disse grundvilkår, så der kan blive mere plads til de positive ting, som vi også bedre rummer. Jeg ved, at det kan lyde lidt fjollet og højtragende, og måske noget rodet, men jeg er i dag overbevist om, at jeg har fået denne hest for at vi kan udvikle os sammen åndeligt. Jeg ønsker det bedste for dig og din dejlige lille hest. Husk at hans (og dine) mindre gode sider kun er en lille del af hvem I er, og at de kan overvindes. Mange hilsner Tina
Så lige, at JP the farrier har postet mens jeg skrev, og er bare så enig i stort set alt, hvad der skrives!! Tror aldrig, jeg skal have andet end welsh cobs efter ham her, men det tager lidt tid at 'knække koden'. Men når du, TS, skriver, at I har så god kemi, så tror jeg også du har et rigtig godt grundlag for at komme videre med ham, med den rette tilgang. Mange hilsner Tina PS: Min welsh cob er i øvrigt indtil videre også redet udelukkende bidløst (på kapsun), hvilket jeg har været 100% tryg ved, trods hans tidligere tendens til at 'tabe småkagerne' temmelig hurtigt.
Welsh B Vores datter købte denne dejlig pony for 4 år siden ( datteren 9 år ) ( for egne penge, og eget valg, hun ville bare eje denne pony ) han var den sødeste hygge pony der gik fredeligt rundt, og var helt Cool når jeg havde ham/hende i snor på tur. Men efter ½/1 år begynde vores datter at forlange noget af ham !! der satten hans   i kraft. han fandt sig ikke i noget som helst, overhovede. Så hun brugte mere tid på bunden af ridebanen end på ryggen af ponyen, og inden der var gået 1 år havde hun været af mindst 100 gange ufrivilligt ( men mystisk nok, er hun aldrig (7-9-13) kommet til skade, men øvelse gør mester ) vi prøvede med en erfaren ponyrytter, men så snart de forlange noget af ham smed han dem af, med det sammen. Han blev sat til siden et ½ år. Så tog fa.den ved datteren nu skulle den rides. hun kæmpede 1 år med at blive i saddlen i skridt og trav. året efter påbegynde hun galop. med et galop trin sener 2 galop trin. og efter endnu et halv år kunne hun galopere hele ridehuset rundt. året efter ville hun springe   ikke med min gode vilje. men jeg har valgt at blande mig uden om. hun kæmpede med at få ham hen til springet, for han er en kigger ! og blive på ponyen for hvis tempoet ikke passede herren smed han hende af. Nå men nu 4 år efter, og datteren er blevet 13 år. er de uadskellige. hun kan ALT med den pony. hun har startet DM i pony games, ringridning, Distanceridning, Dyreskue, agillity og meget mere, og har lige vundet LB i spring. og en tur i fuld galop ud over stubmarken med snor i grimen bekymre ikke hendes mor længerer. Selvom datteren snart skal finde en større pony, hvis hun vil forsætte stævner, så bliver vores welsh i familien for altid, nok bare som hygge pony, for ingen andre for lov at ride på ham. Aldrig har jeg mødt en hest med så stor og stærk personlighed. når man først er lukket ind i deres verden, er det det mest fantastiske væsen der findes, og vi vil ikke undvære han.. Datterens Welsh er i hvertfald en 1´ mands hest.....
Hej, Jeg har en welsh cob hoppe på nu 16 år (haft hende siden hun var 4), som er alt det fantastiske, som welsh cobs er men samtidig også noget af det besværlige, som de KAN være. For eksempel: - Intelligent (stiller store krav til ejer/rytter) - Elsker at bruge sine kræfter (også når det ikke var meningen, så af og til må man holde på hat og briller) - Lynhurtig (både i opfattelsen og i reaktionerne, hvor man skal sørge for ikke at blive tabt, når hest og rytter på et splitsekund befinder sig 5 meter fra hvor man lige troede man var. Godt for balancen, mindre godt for nerverne...) - Opmærksom (forhåbentlig mest på ejer/rytter men desværre ofte også på livstruende faktorer såsom regn på ridehustaget eller dræbersolsorte i hækken) - Cool (over for mange ting, undtagen altså regn på ridehustag, dræbersolsorte og den slags sindssygt farlige ting) - Venlig (undtagen når den walisiske drage kommer op til overfladen og SÅ skal jeg passe på, indtil vi bliver venner igen) - Følsom overfor ejers/rytters sindstilstand. Stress eller nervøsitet ryger direkte og ufiltreret over i hesten. Man skal tillægge sig en stærkt udviklet ro for at det fungerer optimalt - Følsom overfor smerte. Både væsentlige fysiske problemer og en lille flue der kilder kan være næsten uoverskuelige for dyret! Jeg har lært ualmindelig meget som welsh cob ejer, jeg elsker min towlige dame højt, men jeg er ret sikker på, at min næste (og muligvis sidste) hest IKKE bliver welsh cob..... Jeg håber, du finder en god løsning for både din hest og dig selv! MVH Jette
ikke genkende beskrivelsen i min welsh cob blanding med noget angloaraber og new forest i. Han er den nemmeste hest i hele verden, men jeg kan også få alt til at falde i søvn:0) Han har gået i løsdrift hele sit liv, håndteret i traffik og jeg har lavet tonsvis af agility med ham. Ja vi blev danmarksmestre i Trec i år   . Jeg kan ikke lade vær med at tænke på om ikke det kan skyldes noget hormonelt, for jeg har godt hørt om rygtet. EMS er jo en hyppig følge af den "bastante" bygning, og det kan godt udmønte sig i den adfærd I beskriver. Jeg giver min magnesium oxid om sommeren, for ellers kan han godt være kiggende, han rides jævnt, vi starter en masse distance små klasser, og han holdes slank. Bare en tanke? Jeg har oplevet at andre koldblodstyper er blevet meget roligere af at komme i løsdrift og få mindre sukker og tabe de værste depoter. For Welsh i alle afskygninger er jo sådan en skøn race 
nu findes det mest følsomme og nervøse heste til hos de mest forsigtige og ængstlige ryttere. på den måde sagt, at langt de fleste heste er meget følsomme og opmærksomme, men lærer igennem meget håndtering og stimuli, at leve med den verden som er omkring dem. En hest som reagere meget voldsomt nytter det jo ikke at liste omkring som var den en råddent æg. Den skal tværdigmod læres, at ja, der bliver rørt ved den, larmet omkring den, viftet med ting ect. Og dette skal den lære af en træner som stabil, fast og rolig. Jeg ved du er glad for din træner, men hvis hesten stadig knap kan skridtes efter 3-4 måneder, er der altså noget helt galt. Hvis den ikke kan tåle at blive strejfet på halsen, så burde man måske starte der? jeg "larmer" altid lidt med vilje med mine ungheste, så de vænner sig til at dækkenet godt kan blive smidt lidt klodset op, og at rytteren godt kan "kravle" lidt på dem, uden at noget eller nogen dør af den årsag.
Jeg har haft et rigtigt sabbatår og et år, hvor jeg var under uddannelse, men mest betragter som et sabbatår. Det første år brugte jeg på at arbejde i en dressurstald i Luxemburg, læse spansk på college i Costa Rica og arbejde. Søgte ind på uni, men fik afslag. Så startede jeg på landbrugsskole på et studenterforløb og kom derefter ud i den skønneste praktikplads, man kan forestille sig! Jeg søgte ind på uni igen, og blev optaget. Når jeg ser tilbage, kan jeg godt se at jeg havde brug for de to år mellem gymnasiet og uni for at finde mig selv og blive klar til at læse. Held og lykke med at finde ud af hvad du skal bruge tiden på. Uanset hvad, så er tiden ikke spildt!