Så nåede jeg en uge over termin - er i dag 41+0, og er ikke lige frem blevet mindre tålmodighed mhb. på snart at møde vores lille pige  Jeg havde ved sidste JM samtale fået et nr. jeg skulle ringe på enten i dag eller imorgen, såfremt jeg ikke havde født, så jeg ringede naturligvis i dag  Over tlf. fik jeg en tid mandag 2/1, med besked om at jeg nok skulle forvente det tog et par timer (3 kvarter med CTG og ligeledes 3 kvarter med scanning). Hun nævnte dog intet om igangsætning på dagen, så det måtte jeg selv gøre - og hun oplyste at det kom helt an på hvor "moden" jeg var og hvor travlt de havde derinde, men at det var en god ide at tage tasken med  Jeg synes ærligt at det er lidt bøvlet, vi har 3 kvarters kørsel til Aalborg sygehus, min kæreste har natarbejde og kommer først hjem kl. 6 om morgenen, så det ville egentlig være rart at vide om han nødvendigs er nød til at tage fri for at tage med, hvis jeg ikke skal sættes i gang kan han jo godt blive hjemme, men jeg vil heller ikke risikere at blive sendt hjem med veer og skal køre selv  Jeg undrer mig også, fordi at efter hvad jeg har læst, tager igangsætning oftest et par dage, eller ihvertfald generelt at man får den første stikpille for så at blive sendt hjem - er det forkert? Kunne rigtigt godt tænke mig at høre hvordan jeres igangsætninger er foregået? Dog håber jeg at hun vælger selv at komme ud inden, det er mit allerstørste ønske at alt forløber helt naturligt, og hun selv får lov at bestemme sin fødselsdag 
Jeg synes det lyder underligt rodet det du fortæller, jeg kan godt forstå du er forvirret.. Hvis I har så lang transport fra FG og hjem så ville jeg blive mellem stikpille 1 og 2 (hvis I får lov). Vi har ca. samme transporttid og vi valgte derfor at blive fra de startede, for jeg kunne ikke overskue at skulle frem og tilbage flere gange med så lang transportid. Jeg ville slæbe manden med hvis jeg var dig.
Jeg blev sat i gang. Blev undersøgt fredag aften. De kunne ikke tage vandet så jeg fik en stikpille. Om natten var jeg indlagt. Lørdag morgen blev jeg undersøgt igen og nu var jeg så langt at de kunne tage vandet og så gik det stærkt! Vandet blev taget kl. 10 og 3 timer senere havde jeg en baby i armene. Så det gik stærkt. Jeg ville tage manden med. Er du klar vil de sikkert tage vandet og ellers får du nok en stikpille. Mon ikke han klarer at tage fri? Det er jo en stor ting   Men måske det når at gå gang af sig selv inden. Det gjorde det første gang jeg ventede mig. Jeg havde fået tid, men to dage før kom der veer.
jeg fik piller (oralt ikke stikpiller) 2 om aftene, 2 næste morgen og to næste aften - det virkede ikke. Jeg kan godt følge dig i det der med at det er besværligt at skulle frem og tilbage til hospitalet..vi var frem og tilbage en del gange - fordi der var travlt på fødegangen, men altså det må man jo tage med, de KAN jo ikke planlægge hvornår de andre gravide kommer ind. Piller var tirsdag og onsdag, torsdag fik jeg taget vandet. Det skete der heller ikke meget ved, et par timer efter fik jeg vedrop og åbnede mig 6 cm på 40min og fik en baby på under 3 timer 
Jeg blev sat igang, men bor heldigvis 2 minutter fra Skejby Sygehus, så det var ikke så besværligt at køre frem og tilbage. Du kan lige få mit forløb (har skrevet det før, så kopierer det bare lige ind   )  Til undersøgelse (CTG og scanning) på Skejby, 3 cm livmoderhals og INGEN tegn på noget som helst. Tager hjem igen og afventer 41+5, som er grænsen på Skejby.  Kl. 10: Til undersøgelse på Skejby (CTG), stadig 3 cm livmoderhals (suk). Får pille (ikke stikpille). Vi tager hjem og hygger os, men det føles som om der stadig ikke sker en dyt.  Kl. 18: Igen på Skejby. Nu er der kun ½ cm livmoderhals. Får igen pille. I løbet af aftenen føles maven som én stor plukkeve.  22.00: Går i seng  22.30: Vandet går med et "pop"  23.00: Veer starter - er allerede hyppige (cirka hver 6-8 minut), men ikke så kraftige  02.00: Taler med FG i telefonen for at høre, hvor længe vi skal vente efter vandafgang, de beder os om at komme senest kl. 06 uanset hvordan veerne udvikler sig.  04.30: Cirka 4 min mellem veerne - vi kører på Skejby  05.00: Undersøgt - 3-4 cm åben!  09.00: Undersøgt igen - 4 cm åben til jmd's (og min egen!) store utilfredshed  10.00: Fødselslæge anbefaler ve-drop og epidural, da jeg tilsyneladende ikke kan lave effektive veer af mig selv (øv, øv, øv, ville bare have en helt naturlig fødsel   11.00: Får lagt drop og epi  12.00: 6 cm åben  12.00-15.00: Lidt "panik" pga ustabil hjertelyd, grønt fostervand etc. Risiko for kejsersnit.  15.00: Stadig kun 6 cm åben. Skruer markant op for ve-drop + får pencillindrop pga. risiko for infektion.  16.00: 8 cm åben (Hurra!!)  16.30: 9 cm åben  17.00: 10 cm åben, men afventer at baby synker helt ned i bækken  17.30: Får lov til at presse  17.54: Sally bliver født (og det klarer jeg i det mindste helt selv  Så der gik omkring 30-32 timer fra jeg fik den første pille og jeg havde små 20 timer med veer, hvilket jo ikke er så unormalt for en førstegangs. Jeg vil give dem ret, der siger at igangsættelse godt kan være lidt psykisk hårdt, for mit vedkommende var det i hvert fald desillusionerende hvergang de konstaterede, at der ikke var fremgang. Men alt i alt oplevede jeg det som en god fødsel - og præmien for sliddet er jo enestående  Held og lykke med det!!! -rikke
og det tog ikke så lang tid... Var inde om formiddagen og fik taget vandet - hvilket der ikke var meget af - blev sendt hjem til frokost og skulle komme igen om eftermiddagen. De satte mig i ve drop kl. 17.30 hvor jeg af mig selv 14 dage før var 3 cm åben.. Inden kl. 20 var han født - for s#¤%&// hvor gik det stærkt med at få åbnet 7 cm... uha.. Moden = hvor meget din krop er klar til at føde. Både formiddag og eftermiddag lå jeg og fik kørt strimler = to elastik bælter om maven tilsluttet nogle måle ting  Held og lykke
fik akupunktur og fik akupunktøren til at sætte nogle ve fremmende nåle fordi hun havde slem bækkenløsning.. hun fødte samme nat..
Babyen kommer når den har lyst (eller bliver tvunget ud af div igangsættelsesting på hospitalet).. Alt det dér med amerikansk olie, @!#$, løben op og ned ad trapperne, køre ad bumpede veje - det er altså alt sammen bare skrøner  Jeg troede selv fuldt og fast på at mine veer v første barn, startede som flg af at vi kørte af en bumpet vej. Men sandheden er den at min datter altså bare var klar dér. Rent tilfælde! Så op med benene, lav en kop the og se noget animal planet. Det er lige så godt 
Jamen så vil jeg da smide mig på sofaen og se tv. Jeg orker alligevel ikke meget andet. Men jeg er ved at være godt træt af at have menstruationssmerter on/off hele dagen (har haft det de sidste par dage). Men kan jo ikke gøre noget ved det 
Tror ikke du skal lade dig gå på af din venindes betragtninger af to årsåger: Børnene er forskellige og det er vi også. Om barnet kan passes afhænger af så meget. Min datter har intet imod at være sammen med sin far eller sin mormor, men hun kan ikke tage en flaske (selv om vi har trænet), så det begrænser min aktionsradius noget. Tror i mange tilfæde godt at din plan om pasning kan lade sig gøre, men det kan være at du finder ud af at det ikke længere er så vigtigt for dig. Du vil opdage at du i meget høj grad planlægger din dag efter dit barns rytme, så gåturen med hunden eksempelvis sker på et tidspunkt hvor baby alligevel har lidt svært ved at finde ro og har brug for en trilletur i barnevognen. I mange tilfælde får man det til at lykkes hvis man vil det nok. Hvor længe man har ondt efter fødslen varierer meget. Her var det ikke så slemt og helt ovre efter 1-2 uger. Mht. det med at vænne baby til pasning, så skal du nok tænke mere i at vænne baby til den der evt. skal passe. Hvis bare barnet er tryg ved passeren plejer det at gå. Held og lykke med det Line
jeg vil sige, at det er meget forskelligt fra baby til baby og mor til mor. Eks min første datter som i dag er 6 år, kunne jeg, da hun var baby, gi til en fremmed og så gå i i flere timer, uden hun sagde noget til det, inden for 3 mdr var jeg i normal tøj størrelse, og kunne det samme som før jeg blev gravid. Mens min søsters pige kunne ikke blive passet af nogen uden hun skreg, og der gik lang tid, før min søster kunne overkomme det samme igen. Så jeg vil sige se tiden an, du finder ud af, når dit barn kommer til verden, hvad hun kan acceptere, og hvad du kan klare. hilsen helen
står med et lillebitte nyt menneske i armene, som du rent faktsik er blevet "nogens mor" for - så falder ALT det du nogensinde har tænkt FØR du fik børn, til jorden!! Du bliver et helt andet menneske! Så frygt ikke!!!!
Din veninde har ikke den eneste sandhed  Jeg har været alene hos hesten mens drengen var sammen med sin far og går laaaange ture med barnevognen. Han har også været med i stalden. Vi kunne også godt få ham passet hvis vi ville det, men det har vi ikke lige fået gjort noget ved. Jeg gider alt muligt og kan også godt - jeg havde ikke ondt efter fødslen og jeg er ikke lige pludselig blevet et anderledes menneske. Min søn er 6 uger i morgen. Slå koldt vand i blodet og tag det som det kommer. Hvis ikke du kan være aktiv fra uge 3, jamen så kan du sikkert fra uge 6.. lad være med at lægge fasteplaner (og lad især være med at blive skuffet hvis tinge ikke er som du forestiller dig). Se hvad der sker 
Nåh ja - jeg har stort set fået min krop tilbage (der mangler lige knap et par kg) - det tog ingen tid, men igen, det kommer an på så meget 
Som min veninde siger til mig forbered dig på at få det værste, for så kan du ikke blive skuffet, kun posetivt overrasket. Jeg glæder mig også rigtig meget til min lille bebs kommer ud, hvordan bliver tiden med baby ved siden? I stedet for rester fra fryseren så forbered nogle nemme retter som du bare kan tage op af fryseren og lave med ris el pasta til, så skal du ikke tænke på selve madlavningen de første dage.
Ja nu får jeg nok på hatten, men jeg er altså en smule paf over det indlæg.. Kan sagtens følge dig i at du gerne vil have nogettid til dig selv og dine behov.. Men hvorfor få baby, hvis det allerede inden hun kommer til verden er vigtigt at kunne få passet el få stillet egne behov?? At få et lille bitte menneske er da noget så fantastisk og dermed er livet da ikke slut, men man må da på en eller anden måde skubbe sine egne behov i baggrundet et par år, til ungerne er større.. Der er bestemt forskel på børn, så tiden bagefter er uforudsigelig, men at vænne dem til at blive passet så tidligt synes jeg er underligt.. De skal i min verden da ikke passes bare for at blive passet. For hvis skyld er det man får passet sine børn? og hvis behov er det der skal stilles? skal du til hesten eller andet kan manden vel "passe", Ser det egentlig heller ikke som pasning at faren er alene hjemme med barnet.. Den eneste forskel på mor og far er at mor kan amme og ellers må i ha kæreste tid når bebsen sover ( hvis altså ikke i er gået omkuld på sofaen) Selvfølgelig kan du få din krop tilbage rimelig hurtigt, det er op til dig selv hvor meget overskud du har til det.. Det kom dog noget bag på mig HVOR hårdt det faktisk var at få barn ( med den første) Vil da håbe for dig at du får en dejlig nem pige der sover en masse, det ville jo give lidt ekstra overskud 
... børn er forskellige, og det er mødre også. Til eksempel: Da min ældste datter Emma blev født, fik jeg det der hedder en grad 3-bristning, men trods det havde jeg ikke nogen som helst problemer syd for navlen, da vi var kommet hjem fra sygehuset. Emma var den nemmeste unge nogensinde. Vi gik i 2 x mødregruppe, efterfødselsgymnastik, babysvømning og på lange traveture i nabolaget. Emma sov godt og var lige lykkelig om det var bryst eller flaske hun fik. Hun blev passet ude første gang som 4 måneders, og overnattede ude da hun var ca. 6 måneder.  Jeg startede på arbejde, da hun var 8 måneder og hun startede i dagpleje, da hun var 9 måneder. Cirka samtidig stoppede jeg med at amme. Da min yngste datter Sine blev født fik jeg en mindre grad 2-bristning, hvilket betød et par enkelte sting. Men jeg havde ondt i flere uger efter uden dog at have desiderede men af det. Sine hang i brystet konstant, suttede så hårdt at der gik hul, og jeg kunne ikke holde ud at gå udenfor i kulden, for så gjorde brystpartiet såååå ondt. 2-3 omgange med brystbetændelse er det også blevet til. Sine sover dårligt om aftenen, og er omtrent umulig at få en rytme ud af i dagtimerne. Det er kun mor, der dur og hun vil ikke acceptere hverken sut eller sutteflaske. Vi har gået i en mødregruppe (nu er alle startet på arbejde igen) og indtil for nylig også til babysvømning, men ellers har vi mest bare gået herhjemme. Hun er blevet passet ude, men hver gang er det med et stik af dårlig samvittighed for mig, fordi jeg ved at hun bliver hysterisk om aftenen. Jeg går selv til aquaspinning hver mandag, og sikkert er det, at når jeg kommer hjem så er hun vågnet og har efterfølgende grædt sig i søvn, fordi min mand intet kan gøre for at trøste hende. Sine er lige startet i dagpleje 12 måneder gammel, og jeg ammer hende stadigvæk. Pointen: Lad være med at tage sorgerne på forskud 
Kære trådstarter Jeg GLÆDER mig til at læse din opfølgning på dette indlæg når dit barn er kommet vel til verden og måske runder 6-12 mdr. Du kan få det liv du ØNSKER når du bliver mor. Sagen er nok bare at vores MODER gen trickes enormt lige når vi har født, så vi slet ikke får LYST til at undvære vores dejlige små. Da jeg for 11 år siden fik mit 1. barn havde jeg aldrig troet jeg skulle blive en hønemor. Efter fødslen ( ca 4 timer senere) blev han taget op i neonthalafdelingen for at få sonde og lys og tjekkes hjerte.. Jeg tudede for vildt. Var helt i panik over at han ikke skulle være lige ved siden af mig , men 1 hel meter væk *GG* I dag er han 11 år og nu kan jeg endelig sove roligt selvom han f.eks sover ved en kammerat *GG* Nu kan jeg bare putte med en af hans søskende istedet *G* Smil og held og lykke med det
Jeg er sådan set enig med alle de andre  Det er nok vigtigst at holde fast i, at på nuværende tidspunkt er der slet ingen grund til at du bekymrer dig, for du aner ikke, hvordan fødslen forløber, du aner ikke hvilken slags barn, du får, og du aner ikke, hvordan du selv reagerer bagefter. Måske får du et barn, der sover igennem fra første nat, og det giver dig en masse overskud at du kan blive udhvilet modsat så mange andre nye mødre. Til gengæld sover barnet ikke om dagen - så da kan du ingenting, som ikke understøtter at baby er vågen   Eller omvendt - barnet tager nogle fantastiske lure om dagen (som betyder at du kan nå en masse og babysitteren egentlig bare skal sidde og lytte til barnevognen), men du har slet ikke lyst til andet end at sove, for prisen for de lange lure om dagen er 5 gange amning om natten.... Tag mig selv: Jeg havde en ide om, at mit barn skulle være slyngebarn - men hun nægter pure! Jeg troede, der ville gå mindst et halvt år, før jeg kunne passe mine bukser - men det kunne jeg efter 5 dage. Jeg forestillede mig, jeg ville få pip af at være på barsel - men jeg er faktisk rigtig glad for det. Jeg troede, jeg kunne nå en masse ved computeren - det kan jeg også, men bare slet ikke det, jeg havde planlagt! Og så videre... Jeg forstår egentlig godt dit indlæg, for jeg havde også en periode under graviditeten, hvor jeg blev kortvarigt "panisk" over at alting ville blive anderledes. Men når man står i det, så tilpasser man sig situationen. For mit vedkommende havde jeg cirka to måneders undtagelsestilstand og så kunne jeg begynde at analysere situationen lidt, min datter begyndte at vise tegn på en rytme, mit hoved blev indstillet på livet på barsel. Det betyder, at jeg nu kan det, jeg vil - jeg tilpasser det bare til barnets behov og det, hun og jeg selv magter. Du spørger i øvrigt, om man kan vænne sine børn til at blive passet. Det ved jeg ikke, om man kan når de er helt små. Men hvis du har et barn, som er positivt stemt over for andre mennesker, så kan du nok vænne barnet til at en bestemt bedsteforælder fx er et fast indslag i dagligdagen og så bliver det nemmere at overlade til den vedkommende, fordi både du og barnet er tryg. Slutteligt, hvis jeg skal give dig to råd baseret på min egen erfaring, så er det: 1) Lad være med at bekymre dig over det før baby er kommet. Nyd din graviditet 2) Giv dig selv 8 uger i stedet for 2 uger til at sumpe rundt. Måske kommer du hurtigere ovenpå, måske tager det længere end 8 uger, men 2 uger er optimistisk og du risikerer at blive skuffet -rikke
Tak for alle jeres svar og gode råd. Jeg håber, at jeg, ligesom jer, ændrer mig det øjeblik, jeg har et barn. Det er svært at forberede sig, før man står i det. Det har i øvrigt vist sig, at min lille gæst i går havde 39 i feber, så måske var den del af hendes morsyge, som jeg oplevede, baseret på, at hun faktisk ikke var helt frisk.' Naddie: Jeg er ked af, hvis mit indlæg lyder som om, jeg udelukkende vil tilfredsstille mine egne behov - det er bestemt ikke sådan ment. Jeg ved godt, at det er krævende at få et lille barn, og alligevel er hun nøje planlagt, og jeg glæder mig så meget til alt det, der skal ske. Jeg har taget 16 måneders orlov fra studiet, fordi jeg netop ikke ønsker, at hun skal passes ude, før hun er omkring et år. Men i går blev jeg ramt af en panik af, om jeg mon overhovedet stadig ville være mig selv, eller om jeg udelukkende ville skulle skifte bleer, amme, vaske tøj - og fortælle veninderne om, hvor hårdt det er. Jeg synes ikke, at en gåtur udelukkende er mit behov, men hundens, som jeg også må huske, når bebs kommer. Og angående pasning var det ikke for selv at kunne komme på café eller lignende, men for at det er muligt og vi ved, at hun og vi kan, hvis det bliver nødvendigt med pasning. Derudover tror jeg, at det er vigtigt for parforholdet at være alene nogle gange - om man så sidder derhjemme og spiser god mad, er i biografen eller på weekend i Rom. Jeg ser det heller ikke som pasning, når faren har barnet alene, men hos min veninde er det sådan, det er. Det var næsten en event, da far skulle passe datter alene første gang (efter 9 måneder), og jeg ønsker, at far er lige så god som mor, såfremt baby vil tage en flaske, ellers er situationen jo anderledes den første tid. Det kunne være, at mor var nødt til at tage til tandlægen, gå til eksamen eller lignende inden for det første år. Rikke: Tak for de to opsummerende råd! Det er rart at indstille sig på, hvordan det kan blive. Jordemoderen annoncerede netop de to uger til fødselsforberedelse i foregårs, og det var derfor, jeg havde "afsat" dem at sumpe i. Men jeg har ikke andre planer end barsel de første 9 måneder, hvorefter jeg gerne skulle kunne arbejde lidt hjemmefra (men måske vil jeg ligesom dig opdage, at jeg slet ikke får lavet de mængder arbejde, jeg havde håbet på). Igen tak! Det er rart at vide, hvad der venter, og at at vide, at man slet ikke KAN vide, hvad der venter, så man bare må tage det, når tiden kommer  /Kathrine
Jeg vil som de andre sige, at du skal prøve at slappe af og tage tingene som de kommer. Du kan ikke hverken planlægge eller forstille dig, hvordan det bliver. Med mit første barn var jeg meget i tvivl, om jeg overhovedet ønskede at blive mor. Jeg red stabil hele min graviditet igennem, og holdt hårdt på at jeg ville fortsætte med at ride, når jeg have født. Min mand lagde ører til mange frustrationer fra min side, om at han skulle indstille sig på at passe barnet meget, så jeg kunne få tid til hesten osv. Skæbnen ville at min hest desværre faldt død om under en ridetur en måned før jeg fødte. Jeg pådragde mig en hjernerystelse som påvirkede mange af mine gøremål i hverdagen. Da min datter blev født, blev jeg overmandet af et kæmpe omsorgsgen. Jeg ved virkelig ikke hvor det kom fra. Jeg har aldrig været glad for børn, jeg havde aldrig passet et barn, men da min datter blev født, vidste jeg instinkttivt hvad hun havde brug for. Min datter nægtede sutteflaske, så jeg havde max enetid omkring 2 timer af gangen. Dette generede mig aldrig. Ridningen blev der ikke meget af. Min gode unge ridehest var jo død. Mit dejlige lille føl, blev desværre aflivet 14 dage efter den andens død, pga slinger. Tilbage var min gamle vallak og en shetter. Lysten til at ride var der bare ikke, og mit eget behov for at være der for min datter, var kæmpe stort. Min datter har altid været nem at overlade til andre. Men hun blev først passet ude i længere tid af gangen da hun var knap 1 år, pga hun ikke ville tage sutteflaske. Med barn nr 2, var jeg anderledes afklaret med hvad der skulle ske. Jeg vidste jo af erfaring at jeg nok skulle komme til at elske min nye baby, jeg var afklaret med at ridning bliver der nok ikke så meget af, og jeg glædede mig til at skulle på barsel uden bekymringer og nu uden helt så mange gener af min hjernerystelse. Men atter var skæbnen ude efter mig. 2 dage før jeg fødte, fik jeg konstateret brystkræft, og en uge efter fødsel startede jeg i kemoterapi. Dette gjorde at jeg aldrig har måtte amme min søn. Han kender kun til flaske. Min sygedom har gjort at jeg er sygemeldt og min mand har overtaget barslen. Mit kæmpe modergen/beskytter trang, er ikke helt så overvældende som med min datter (misforstå ikke, jeg elsker min søn), så jeg har meget nemmere ved at overlade min søn til min mand, og bedsteforældrene, og min søn er ikke så afhængig af mig, da alle kan fodre ham. Jeg har fået anbefalet at jeg skal sørge for at gøre noget for mig selv, og få noget motion og luft, i det omfang jeg kan overskue det, nu jeg er i kemo. Så pludselig rider jeg ca 5 gange om ugen. Min søn er idag snart 3 måneder, og er en allemands baby. Det er nogen gange hårdt for mig, at jeg ikke kan være 100% mor for ham, som jeg var for min datter, men han trives, er glad og absolut ikke reseveret overfor andre mennesker. Så det er nok mest mit eget behov jeg ikke kan opfylde. Jeg har efter begge fødsler kunne gå lange ture med barnevogen fra dag 1. Jeg har efter ca 3-4 uger kunne sidde på en hest, så jeg tror ikke du skal være så nervøs for at blive fysik begrænset, hvis din fødsel forløber normalt. Det jeg prøver at sige med mit lange indlæg er, at du skal prøve at lade vær med at bekymre dig. Du kan ikke planlægge alligevel, og selv om det er skide irriterrende hele tiden at få at vide, at du ikke ved hvordan det er, før du selv står i det..... Så er det altså rigtigt. Man skal være mor, for at vide hvordan det er at være mor. Det kan man ikke læse sig til, eller lære af sine veninder. God vind til dig. Hilsen Ane
Hej Ane Hold da op en drejning dit liv har taget. Tak for dit indlæg, jeg blev faktisk helt rørt (ok jeg er gravid og hormonerne er efter mine tårekanaler   ) Men tænk en besked at få med brystkræft og kemo og også en så hård omgang i din første graviditet med styrt, og døde heste og det er da helt vildt siger jeg bare!!! Jeg synes du lyder til at være en super sej og stærk kvinde!!!! Held og lykke videre frem. Mange hilsner Mette med Zeloso
og måske de ting du sætter dig for, kommer til at ske for dig. Jeg var af den mening, at Hubert skulle passes ude fra starten -eller i hvert fald rimelig hurtigt (han er 8 mdr. nu og har ikke været passet endnu) -og jeg skulle i hvert fald gå med barnevognen hver dag -kun til den ene lur, for han skulle også lære at sove når barnevognen stod stille.  Tænkte altid på, hvorfor fanden folk skulle tage tidligt hjem bare pga. et barn (det gør vi ikke så meget mere) - troede, at hvis ungen var træt, så sov den - hvis han var sulten, så åbnede han munden og spiste -og hvis han var træt, så kunne han få en sut og omsorg... HA, HA, HA! Hubert kan endnu ikke bruge en sut. Han hang på mig de første 3 måneder, dag og nat (kunne slet ikke ligge ham fra mig -og gjorde virkelig ALT) Han ville absolut ikke sove i barnevognen før han var ca. 4 måneder. Han havde svært ved, at lære at blive ammet -og ville ikke tage flaske - midt i alle de ting, sad jeg med betændelse i mit kejsersnitsår.... alt dette er dog næsten glemt og tingene er begyndt at køre på skinner nu  Men, men, men ... børn og forældre er forskellige. Jeg havde aldrig, aldrig troet, at jeg ville elske et andet menneske så forbandet højt! jeg kan slet ikke forestille mig snart at aflevere ham i DP og så bare smutte fra ham (selvom jeg også glæder mig til at få et par timer til mig selv inden man starter arbejde igen)  Jeg tror ikke børn kan "lære", at blive passet ude. Jeg tror på, at hvis Hubert er tryg ved et andet menneske, så er det lige meget om han er 4-8-12 eller hvor mange måneder før det sker. Han skal nok finde ud af det hele når han starter i DP - så er han jo væj fra mig og far nogle timer  Din krop kan du hurtigt få tilbage - mine 2 svigerinder var tynde fra starten -og 2-3 måneder efter de havde født, ville jeg ikke gætte på, at deres kroppe havde været igennem en fødsel  Du kan få -og gøre alle de ting du vil og synes det er nogle fine holdninger du har -er sikker på, at hvis man virkelig vil, så kan man også (medmindre du får en Hubert)... Man skal bare også være åben for, at ændre sine ønsker hvis det ikke går som planlagt...
Til dig der forarves; At man tænker på sit parforhold (som i øvrigt også er for barnets velvære) eller gerne vil holde sig i gang/have et liv, betyder ikke, at man ikke er klar til baby. Man gør sig mange tanker som første-gangs-mor... Jeg har kæmpet i årevis for at blive mor. Det er lykkes os efter flere fertilitetsbehandlinger, og jeg skal være MOAR til marts. Juhuuuuuuu!!!!!!! Men jeg har nøjagtig samme ønske som trådstarter. Jeg HÅBER at kunne komme i gang igen med at motionere, som jeg altid har gjort (ikke så ofte som før baby men bare en smule for velvære og for min sundheds skyld). Jeg håber også at min lille dreng kan passes et par timer hos momor/morfar eller svigerne efter nogle uger, så min kæreste og jeg kan tage på café, eller i biffen alene et par timer. Og alligevel glæder vi os selvfølgelig som sindsyge til at blive forældre . Vi har også planlagt, at jeg skal have hest igen på et tidspunkt, når vi har fået lov til at være familie og lære dette, og vores gård er gjort klar til det.. (det bliver dog tidligst om 1 år). Men om vi får et barn, der IKKE kan passes ude af den ene eller den anden årsag, ja så må jeg jo blive hjemme.. Men ønsket er der alligevel. Jeg har en kollega som i mandags.. Mor har det godt, baby har det godt, og de er skam ude og gå med barnevognen og nyde solen. Og på lørdag, skal vi på café sammen og veninde-hygge imens faderen passer bebs 
Når det er sagt, så er jeg ikke et øjeblik i tvivl om, at det bliver BENHÅRDT at blive mor/forældre i starten..