Jeg synes ejerens pris idé er for høj, da den ikke kan så meget endnu? Men det er svært med de få oplysninger. : Hvorfor ville du vælge den fra pga. den er 160?? Vh Frederikke
Alt efter hvad det er for en røgtnforandring,synes jeg prisen er ganske fin. Han er ud af en god afstamning,hvor både far og morfar har bevist sit værd i sporten. Trakehner er generalt lidt dyrere end andre varmblodsheste.. Han kan snildt vokse 5 cm inu,de fleste trakehner er først udvokset som 6-7 års..
Hvor latterligt det end er, så er der bare en tendens til, at små heste bliver dømt ned til stævnerne + den er svær, at sælge igen. Hvis man vil noget med dressuren, vil jeg ikke vælge en hest under 165.
Hvis den har en mus er det bestemt i overkanten. Hvis musen kan fjernes og det der efter ikke får nogen betydning for brugen af ham,ja så ville jeg byde 20.000 hvis jeg var dig. Men husk udtalelsen skal komme fra en dyrelæge,og ikke sælger..
Jeg er blevet mærkelig. Jeg har altid været typen der elsker at arbejde, og hader at være hjemme. Men jeg må indrømme, at jeg på ingen måde savner arbejdsmarkedet lige pt. Jeg skal til at søge nogle jobs, men jeg har slet ikke det der drive i mig, som jeg plejer at have?! Det eneste jeg savner er lønnen. Hvor mærkelig er man så?! Jeg har fundet en balance der gør at jeg bliver rigeligt underholdt i hverdagen, med læger, veninder og hestene...og hvis vi fjerner div læger, så har jeg det perfekt... det er jo klart. Omvendt tænker jeg også på, hvorfor jeg måske ikke savner at være i job, er fordi jeg stadig ikke har fået helt kontrol over det der nu er i vejen med mig?! At jeg er bange for at få sygedage igen? For det er jeg. Det må jeg indrømme. Jeg glæder mig bare til at de kan komme med et endeligt svar. Eller ihvertfald bare komme med en prognose for hvordan de vil gribe tingene an. Det er lidt forvirrende ikke at ane, hvornår de er færdige med en. Er jeg helt tosset, eller er det meget normalt?!
Jeg tror det er fordi du ikke kan kapere mere lige her og nu. Det vil måske være meget godt at give sig selv lidt plads til at få afklaring, ellers får du jo bare stress istedet. God bedring. :Pia
Jeg kender det alt for godt (måske ikke helt på samme måde), men alligevel. Nu har jeg jo været på barsel i et år, og er nu fritstillet fra mit arbejde med fuld løn, indtil jeg går på barsel igen til september. Dvs, når nummer 2 barsel er overstået, så har jeg ikke været på arbejdsmarkedet i 2 år og 3 måneder  Og som det ser ud lige nu, så har jeg bare MEGET svært ved at se at jeg overhovedet skal komme tilbage!! Men, selvfølgelig skal jeg det. En familie med to børn kan jo ikke klare sig på kun 1 indtægt, og, jeg skal jo heller ikke gå herhjemme og gro fast. Men, jeg har bestemt heller ikke lyst. Lige nu er jeg bare ligeglad.  Jeg har ALTID været glad for at arbejde. Har altid haft en god moral omkring det, været pligtopfyldende og loyal. Men, nu er det bare langtfra det der fylder mest oppe i mit hovede. Det er sikkert meget normalt, men jeg er godt nok nervøs for når jeg om et års tid skal til at skrive ansøgninger og sælge mig selv igen, for hvordan gør man det lige det når motivationen er helt i bund  Jeg har jo heldigvis en undskyldning for ikke at skulle igang lige nu - så jeg føler godt nok med dig 
eller ej... Før hen havde jeg det som dig, og havde set frem til at jeg skulle gå arbejdsløs nu hvor min skole er slut.. Men nej, jeg keder mig og går bare her og bliver træt, ugidelig og tyk!!   Jeg søger og søger arbejde, men kan bare ikk få noget... Det er deprimerende for mig..   Når de daglige pligter er overstået, så er der 5 timers frihed tilbage, inden jeg skal hente min søn.. Han skal ikke være hjemme hver dag for at være underholdning for mig, for han elsker hans dagpleje og de andre børn..  Men kan sagtens forstå dig, når man har brug for plads og ro, så er det rart at kunne slappe af og ikke tænke på at man skal op og arbejde.. Go bedring.. Hilsen Helene
At det såment "bare" gælder om at finde sin identitet væk fra arbejds trummerummen. Kan man det, så er det ikke nødvendigt med et job, hvis man ser væk fra det åbenlyse grund for de fleste mennesker til at have et sådan, økonomien. Finder man sig selv og kan man hvile i sig selv så har man muligheden for at leve et fantastisk liv. Og det at man ikke er tvunget til at tilbringe timer, dage, år sammen med mennesker som ikke har ens ægte interesse, er ikke lig med at man går i stå eller bliver ubegavet. Det er en luksus at få lov til at finde ud af om man kan leve sit liv, uden arbejde. Og få lov til at udvikle sig selv på en anden måde.
du har så evig ret. Og jeg ville ønske at jeg kunne det samme som dig, men der er nok lang vej endnu. Men jeg håber jeg en dag kan finde mig selv så meget, at jeg ikke går på arbejde pga af en løncheck.
Ligenu er det heller ikk lysten der driver mig på arbejde.. Jeg gik ned med stress for et stykke tid siden, og endte med at få sovepiller - som 19årig.. Det var ikk så sjovt, men jeg fik da endelig sovet, og så fik jeg også appetitten tilbage, så det var rart.. Men efter den episode er det bare ligesom om lysten til at arbejde er væk.. Men jeg har ferie i uge 30, så håber jeg en uges afslapning gør at jeg får det anderledes  God bedring til dig..
Sådan som du skriver er præcis sådan som jeg har det. Jeg har gået hjemme et par mdr nu og folk er begyndt at spørge hvornår jeg skal igang igen. Det er nu ikke fordi jeg er blevet doven at jeg ikke vil, men som du skriver er jeg bange for at falde i igen. Jeg går sygemeldt pga. depression og stress. Nogle dage er bedre end andre for mig, men jeg føler stadig at der ikke skal ret meget til at falde tilbage. Og jeg ønsker bestemt ikke at starte forfra med mig selv igen - for det har ikek været spor sjovt. Jeg har det egentlig også godt med at gå hjemme. Og selv de små gøremål der er i hjemmet kan være STORE opgaver for mig stadig. Tanken om at skulle stå op hver morgen kl det og det og først være hjemme igen kl et eller andet, det kan jeg slet ikke foretille mig. Nu er det en hård branche jeg er indenfor (landbrug) og jeg er bange for at det ville køre mig ned igen. Selvom folk presser på så er det MIG (i samråd med lægen) der bestemmer hvornår jeg er klar igen..
jeg går pt til psykolog ved siden af hospitalet, da jeg også har været nede og vende i en eller anden form for depression. Jeg har dog valgt at jeg stadig står op om morgenen, og jeg skal have en bør ting på planen og en "tine-ting" på planen...også må jeg ikke have dårlig samvittighed overfor de ting som jeg burde lave... Det var meget svært i starten, da jeg ikke er god til at sige, med god samvittíghed, at NU holder jeg fri, men jeg er blevet bedre. Og det har givet mig mere frihed. Og lyst til at lave flere ting. Min psykolog mener også at jeg ikke burde tænke på job før tidligst engang i august, men jeg blive halv tosset af at ikke kunne spare op osv. Jeg savner seriøst løn checken.