Der skulle vel ikke tilfældigvis være nogle af jer hestepiger, der har stået for at skulle/ville konvertere fra at være protestant til katolik af praktiske årsager? Altså fx for at kunne blive gift med en katolik? Jeg vil gerne høre erfaringer om alt hvad der har med det at gøre   (til jer der kender mig - nej, jeg skal ikke giftes - jeg tænker bare meget   )
Altså Sine, der vækkede du mig godt nok  Troede lige...
år siden var vi inviteret til et bryllup hvor bruden var katolik, men gommen protestant. De blev viet i en katolsk kirke, men jeg tror da ikke at han måtte konvertere af den grund. Men hvis man gerne vil er det vel bare at melde sig ud af folkekirken (om man er medlem) og så ringe til katolikkerne og høre hvad man stiller op. Måske i omvendt rækkefølge, hvis man er i tvivl...
minski: Interessant - jeg har ellers fået at vide, at man ikke kunne blive viet i katolsk kirke med mindre man selv var katolik? Men det gør det da unægteligt nemmere - og meget mere moralsk korrekt - hvis man ikke er tvunget. Tine: Hehehe - vil du gerne inviteres? 
Hvis den ene halvdel er katolik, kan man blive viet katolsk. Men man skal først til samtaler hos præsten, så man kan lære at opdrage børnene i den katolske tro. Hvis man selv vil konvertere, skal man gennemgå et konvertit kursus, der som regel varer et eller to år. Jeg er ikke katolik, men har gået på sådan et kursus engang. Det er gratis og meget spændende   (og egentlig forbeholdt dem, der vil konvertere, men det var ikke ligefrem fordi der var overfyldt...)
har lavet samme "nummer" som dig, forelsket sig i en katolsk amerikaner. De blev først gift herhjemme på rådhus, da det var mest fordelagtigt ift. opholdstilladelse i USA. De boede derovre. Et halvt år efter blev de viet katolsk derovre. De skulle begge følge nogle festlige kurser, hvor de skulle fortælle om syndige tanker, fik info om at s´x før ægteskab var som at have s´x med en hund, og så var den hjemme 
Nu modsiger I jo hinanden lidt - iiih   Men det kommer måske også an på den enkelte kirke/præst hvilke krav der er..? Signus: Åh gud - det lyder rimeligt underholdende   Min kæreste er dog ikke amerikaner, men spanier, men ja ellers nøjagtigt samme situation, lyder det til. Der er mange ting man skal overveje mht opholdstilladelse og bryllupper på tværs af religion/kultur/landegrænser.
Med en katolik- uden at kovertere. Men børnene skal så opdrages i den katolske tro. Min søster blev da gift med éen, men på rådhuset, og deres datter er protestant. Det er vist kun, hvis du vil giftes med en mosaisk troende, at du SKAL konvertere. Eller en muslim.
Måden at være katolik på svinger fra land til land. I DK er det efterhånden meget afslappet. Skal du konvertere tager det et års tid. Min veninde prøvede for nogle år siden at konvertere i KBH men faldt fra da hun ikke lige så ideen i det efter nogle måneder. Hun var vist lidt skuffet over hvor afslappet de egentlig tager det hele... Blandt var der én der sagde at Jomfru Maria umuligt ku ha været jomfru hvis hun fødte Jesus???   Jeg var flad af grin- men de har jo ret... Anyway, min mor er katolik og min far protestant. De blev gift i en katolsk kirke MEN den lokale præst ville ikke vie dem så de måtte tage til en anden by og blive viet. Det er rigtigt at børn skal opdrages katolsk men igen så er det efterhånden så afslappet at det er jo hvad man gør det til... Jeg tror dog også at præsterne er mindre stive i det i dag end da mine forældre blev gift for 20 år siden... Jeg har haft to filipinske/ katolske kærester og deres syn på troen og hvad den indeholder er meget anderledes end her i DK. Eksempelvis så mener de at omskæring er en del af den katolske tro- det mener jeg så ikke det er og det kom der mange diskussioner ud af. Og mine kommende børn skal dæleme ikke omskæres! Jeg tror at kulturarv har meget at sige og biblen er jo et fortolkningsspørgsmål. Ku forestile mig at spaniolerne også har nogle sjove ideer set med danske øjne- så bliv du hellere gift i DK hvis det bliver aktuelt. Man ved hvad man har men ikke hvad man får  og så er katolske svigermødre bare et kapitel for sig. "Mama" er altid familiens overhovede. Indiskutabelt uanset hvilket land... Men det kan ha sin charme...
bliver snart sindssyg af at sidde her. Jeg er faldet og har slået min ankel - ikke noget alvorligt, men den er hævet og jeg kan på ingen måde hverken løbe, cykle eller ride, som jeg plejer. Er snart totalt desperat   og når man så sidder her og bare sidder, ja så begynder lækkersulten oven i købet at trænge sig på. Suk  Havde aldrig troet at man blev så rastløs, ukoncentreret og totalt lækkersulten af at sidde stille. Det ender med at jeg, at jeg kravler en tur i stedet for de daglige løbeture  Andre svæklinge, der må være helt passive på en dag som idag?
tæller det hvis man har ondt i halsen af varmen?   Der er 30 grader i mit hus, og jeg har solen hele dagen, så jeg kan næsten ikke synke nu. Plus at hesten har ondt i forbenene, så jeg skal bare ud at nusse og massere hende i dag, vi har fået vores egen lille tradition. Hun skal først kløes på maven  Jeg er også blevet en anelse bange for at gå ud i solen uden solfaktor 30 eller 50, jeg er sikker på, jeg bliver svitset som en vampyr  Lone
du må have dig en meget stor parasol, så du kan komme udenfor uden at få sol 
Hmmm ville enlig vise min fine hest frem jeg lige har fået.. Hmm men billeder vil ikke lægges ind? Nogen der er søde at hjælpe? Det Felix på min præs det drejer sig om..
 
 
Hvor ser den sød ud. Dejlige øjne 
med din nye hest, han ser fin ud  Held og lykke med ham... Hilsen Helen.
 
Er det en fredriksborg?
Jeps det er en frederiksborg   Dejlig rolig må man sige 
Jeg mener at hunde som det flokdyr de er, har PRÆCIS lige så meget krav på at bo sammen med en anden hund, som heste har   Jeg har fire - og det er for meget. Men nu har jeg dem - og så skal de have det godt. Men to hunde - aldrig mindre - vil jeg ALTID have:-))
ja snart er jeg indehaver af 3 hunde de to jeg har nu er en westgötaspids på 3 og en dværg gravhund på 14. Viktor og August enes udemærket sammen, og de har stooor glæde af hinanden. trods den store aldersforskel leger de godt sammen i det omfang viktor kan klarer det. til august er jeg indehaver af endnu en Westgötaspids. og det tror jeg kommer til at forløbe fint, da vi kender avler, og hvalpen kommer ud og bliver præsenteret for de to andre inden den endelige flytning af hvalpen finder sted.
Jeg fik jo virkelig mod på livet med at søge en hund mere, da jeg fik alle jeres gode svar tilbage.  Efter at have været inde på alverdens hjemmesider, endte det med jeg fandt en avler på Fyn, som havde den her lille chihuahua-tæve på 9 uger tilbage. Den var jeg så ovre at se på i søndags og måtte bare have hende med hjem.  Så man må sige det er gået temmelig stærkt. Men Nala jubler desværre ikke lige så meget over det, som jeg. Hun undrer sig noget over, at der er kommet den her lille sag ind i huset, som jo hele tiden har været hendes territorie at vogte alene. Hun har derfor både bidt og knurret efter det lille my, som jo knap nok kan forsvare sig selv andet end at lægge sig på ryggen og håbe det bedste.  Jeg er jo lidt ked af at have sat både Nala og den lille nye i denne situation, men håber meget på, at det bare er indtil de lærer hinanden at kende og Nala finder ud af, at det stadig er hende, der bestemmer. Så endnu engang håber jeg på, at I kan komme med en masse gode erfaringer omkring, hvordan det skal gribes an at få de to til at enes. Det skal lige siges, at jeg sørger for at snakke lige så meget med Nala, som jeg gør med den lille, så hun ikke føler sig overset. Der er heller ikke noget, når vi går tur eller jeg er sammen med dem begge to på engang. Nala viser bare ikke den store interesse for hende, så jeg skal lidt lokke hende hen for at snakke med hvalpen. Hun er jo heller ikke vandt til at være sammen med hunde, der er mindre end hende selv, da de jo ikke fåes mindre 
Tilslutter mig de andre... Jeg har to hunde og de har rigtig meget glæde af hinanden, den ene er en tæve border collie på knap 5 år og den anden er en hanhund en blanding af appenzeller sennen/border collie og er 6 år! Der var lidt gnidninger i starten, men så kom Leika i sin første løbetid og Sofus blev meget interessant og siden har de enedes rigtig godt sammen! Hilsen Stine
er faktisk en meget vigtig ting når man har flere hunde.. En god ide er faktisk at der er ca. 2 år mellem hver hund, da der ellers godt kan opstå problemer hundene imellem når de bliver kønsmodne - det kan faktisk blive meget voldsomt..
Tina; jeg håber det går bedre nu med de to hunde. Men det er meget normalt at den/de hunde man havde i forvejen ikke er specielt begejstrede for en lille hvalp. Dog ville jeg aldrig acceptere at de bider den lille - men selvfølgelig skal de have lov at sige fra og markere deres grænser. Jeg har selv for et par uger siden fået en hvalp - en hanhvalp. Jeg har i forvejen en tæve på 1 år og en gammel han på 12 - de er alle 3 spidshunde. Den første dag var den lille ikke velkommen hos nogle af dem, men allerede dagen efter smeltede den unge tæve Toya og hun elsker nu den lille og leger med ham og passer ham. Den gamle har som ventet været længere om at tø op, da helt små hvalpe ikke interesserer ham. Men selv han leger lidt med den lille nu og har helt accepteret hans tilstedeværelse. Min erfaring er helt klart at det er en stor fordel for hundene at man har flere. Vi har normalt 2 hunde, og i overgange med generationsskifte som nu i perioder 3. Men jeg synes at 3 er mere besværlige end 2 som er ideelt i min verden. Min erfaring er at hunde af samme race af hver sit køn har aller mest glæde af hinanden. Jeg ville aldrig anskaffe to unge hunde af samme køn og slet ikke søskende - da de er så jævnbyrdige at det erfaringsmæssigt ofte går galt når de bliver kønsmodne og så står man der og skal skille sig af med en af dem - hvilket jeg ville finde ubærligt. Vi har haft spidshunde i mange år og ja man skal være særligt opmærksom med flere hunde af denne slags. Vi har dog aldrig haft problemer med en af hvert køn og som nu hvor der er 12 år i mellem den unge og den gamle han. Men bliver det nødvendigt så må vi skille de to hanner så længe den gamle lever - og den gamle skal efter min mening altid komme først. Her et billede af den gamle   og de to unge af samme race  
Jeg kan godt se "tanken" at hun altid har været interesseret i manden osv....men, men. Er det ikke bedre at det er hende,som barnet kender osv, end en helt "ny" ? Det kunne jo også være at de er fundet sammen i sorgen, og har trøstet hinanden i starten og at det så har udviklet sig. Jeg har hørt om det flere gange, samme situation. Et eller andet sted kan det jo være fuldstændig ligemeget for konen er jo død, så ville det jo egentlig have været værre hvis veninden var stukket af med manden mens konen var i live.... eller er det bare mig?? 
Lucelille: Du har vist fået byttet lidt rundt. Søs Elin er den døde kone, Sisse Babet den nye kæreste, og Sofie Gråbøl den grå søster der gerne ville være den nye kæreste. Inger: Så begår i jo insest... Din "bror"og dig... Men kan virkelig ikke se hvorfor det skulle være et problem. Sad jeg oppe på en sky og kiggede ned, ville jeg da være lykkelig, hvis to mennesker jeg elskede så højt, kunne gøre hinanden glade, uden mig. Og det må da være så rart for barnet at det ikke er et helt ukendet kvinde menneske de skal til at begive sig med. Så ja synes det er yderst snerbet.
Super godt for begge, og hvis den afdøde var klar over det ville hun jo nok også sætte pris på alle de positive aspekter der er blever fremhævet i denne tråd. Den 'nye' kender mand og børn og hvorfor skulle det da ikke være sådan? Som alle andre også skriver... 
Hvis det var mig der var død og min kæreste/mand fandt sammen med en af mine gode veninder, ville jeg være lykkelig for det (hvis man kunne se det). Så ville jeg vide at to mennesker jeg havde været tæt på, havde hinanden, og jeg ville aldrig blive glemt.... Jeg synes det lyder dejligt og jeg kan ikke se hvorfor andre skal blande sig i sådanne sager... Livet går jo videre...
hvor konen lå med slem kræft i en lang periode. Der hvor hun havde allermest brug for hjælp til sidst, kom manden og præsenterede sin nye kæreste: hendes søster! Og nu ville de skabe sig sit eget liv uden sygdom osv. Se det syntes jeg var skræmmende! Og møg hamrende uhøfligt (forholdet varede så også kun i et par år). Der kunne man godt have ventet et par uger. Som hun sagde, hun undede dem det... men at vende hende ryggen de sidste uger, fordi de åbenbart var for pinlige over deres forelskelse, det var hun skuffet over! Det andet der, kunne jeg ikke være mere ligeglad med.
Og ydermere står det jo ikke beskrevet at kone nr. 2 har været en pestilens overfor kone nr. 1 hele livet igennem. Næ hun er kommet meget i hjemmet, og har ikke forsøgt at vælte nogle af pinden eller noget. Altså har de været gode venner, og nr. 2 har opført sig acceptabelt, crush på manden eller ej. Hvem ved om de overhovedet HAR været forelskede mens nr. 1 stadig var i live? Og hvem ved om det foregik således, at efter den tragiske død, var de to fornuftige nok til at se ordentligt på tingene: De er super venner, har et fint forhold til hinanden og barnet kan bare så godt med nr. 2. Ok fint, vi gifter os. Tænk at folk ikke har andet at bitche over. Kaptajn, tror ikke du har tænkt det hele igennem, for min første tanke var også at dét kan man da bare IKKE... Men jo, det synes jeg nu alligevel godt at man kan!   
det er nok hvad jeg er   For nej jeg syntes heller ikke at det er i orden. Syntes at det er mere bekvemt hvis manden fandt en ny "kone"! Jeg ville blive edder arrig i himlen, hvis en af mine veninder overtog min mand kort efter jeg døede. Men ak, det er nu min holdning- og jeg ved det aldrig ville ske her 
Det er det gode ved heste-nettet - altid forskellige meninger - og somregl er det iorden at have forskellige meninger  Jeg holder mig stadig til min mening - og synes at det er temmelig hurtigt at veninden flytter ind. Heidi
var det mange brandmænd som overtog sørgende ænker efter sine kolleger. Det er rett vanligt at man kan få et stærkt bånd seg imellem når man deler en sorg. Det har da aldrig været regnet som verken fejl eller umoralsk. Min oldefar var først gift med en søster, da hun døde, blev han ganske fort gift med den yngre søster. Den gang var det en dyd av nødvendighed at man hadde en ægtefælde. Man kunde ikke klare både børnene og gård/fiskebåd alene. det hadde ofte også med økonomi og arv at gøre: En kvinde som blev ænke efter en sømand, for eksempel, mistede alt. Med mindre hun giftet seg med nogen anden som eide del i en fiskebåd. Og det hurtig, før man blev alt for sulten. Så nej, jeg forstår absolutt ikke hvad som skulle være fejl med det forhold du beskriver.
Skal bestemme hvor længe enker og enkemænd skal sørge.... Det kommer IKKE andre ved, hvordan det gøres.
den ene part i et ægteskab dør, så er det jo ikke ensbetydende med at de har levet lykkeligt i alle årene. Forstået på den måde, at man jo ikke ved om de har levet som hund og kat!! Igen forstået på den måde, at man måske hurtigere blive parat til at komme videre, da man måske et eller andet sted var "færdig" med sin partner, men levede sammen af vanens magt! Og som der også bliver skrevet, så knytter sorg og andre voldsomme hændelser mennesker sammen!
ingen kan da forhindre kærligheden.......... Jeg siger da tillykke med at de kan hjælpe hinanden videre, og børnene kan være trygge.
ret, hvorfor pokker skal du sidde og bestemme hvor længe et andet menneske skal sørge inden der igen må komme lidt lykke i dennes liv..
da helt super. Både manden og veninden er kommet videre i deres liv, og så er hun jo ikke en fremmed kvinde, som både mand og barn skal bruge lang tid på, at lære at kende. Det er dejligt for dem. Jeg tror at den afdøde veninde sidder på sin sky og er lykkelig. Und andre den lykke du selv kunne tænke dig, og det vil gå dig godt 
jo, det er i orden. 
Det er da 100% i orden! Hvorfor hulen har i ikke andet at give jer til end at snakke om andre folk??? Så længe de er lykkelige er der vel intet problem i det? - ja jeg kan i hvert fald ikke se problemet! Lad dog vær med at blande dig!