Puha, et lidt svært indlæg, men ja.. Sagen er den at jeg er sammen med en fyr, super dejlig på stort set alle punkter.. Han har en søn fra tidligere forhold - fair nok. Han ELSKER denne søn MEGET MEGET højt. Højere end han nogensinde vil elske mig - fair nok.. Nu er jeg så gravid med vores barn. Min værste tanke - Vil sønnen altid komme i første række?? Vil han nogensinde komme til at holde lige så meget af sin nye familie som han gør sin gamle (Skal dog siges at han og eks-konen absolut er færdige med hinanden, så det er ikke dér l*rten ligger) Jeg er så forvirret, for han siger at begge børn vil få lige høj status, og jeg vil forfølge dem skarpt på 2. pladsen, men bør man ikke elske sin partner højere end sine børn? Eller er jeg bare en forkælet møgunge?? Øv, har lyst til at tude, det er i forvejen en hård graviditet med megen kvalme og opkast, så det er ikke ligefrem en dans på roser
ved ikke om forkælet møgunge er det rette ord, men må da indrømme at jeg ikke mener man elsker sin partner på samme måde som sine børn. Jeg har en søn fra før og min mand har tre børn fra før og nu venter jeg vores fælles barn. Jeg er meget meget tæt knyttet til min søn også fordi vi har været alene osv. men jeg kan ikke sammenligne min kærlighed til ham med min kærlighed til min mand. Jeg elsker da min mand overalt på jorden, men det er to forskellige slags kærlighed. Alligevel ved jeg da godt at skulle jeg vælge hvilket er en helt langt ude tanke som aldrig vil blive virkelig så ville jeg da vælge min søn. Men sådan skal man ikke tænke eller stille tingene op. Vær glad for at han elsker sit barn højt og at han uden tvivl siger han vil elske dem begge lige højt når den ny kommer. Ved godt det nok ikke lige hjælper dig, men det er nu sådan jeg synes du skal forsøge at tænke sådan. Lea!
Som nybagt mor, må jeg indrømme at Sarah uden tvivl kommer først. Elsker min mand og er lige blevet gift   Børn er så afhængige af deres forældre og kærligheden til dem kan ikke beskrives. Tror måske at det er fordi du i forvejen er nede, så skál der ikke så meget til. Prøv at tænke det omvendt. Du er sammen med en mand der forguder sine børn. Det er da dejligt og rart at vide med den lille ny i vente  Håber du snart kommer ovenpå igen.
er en vidunderlig far, en der sætter sit barn enormt højt, det er noget du skal være glad ved, jeg er 100% overbevist om at han vil elske jeres fælles barn lige så højt, du har jo set hvordan han er som far, sådan vil han også være over for jeres barn. tvivl ikke på det. alle har den frygt - kan jeg elske barn nr. 2 lige så højt som nr. 1 - og ja det kan man, og det kan man også ved nr. 3 - 4 - 5 - 6 osv. Man elsker hver enkelt barn lige netop fordi det er det barn. Så vær helt rolig, nyd at du har sådan en kærlig og forgudende far til dine børn. mange vil misunde dig. Mette
Jeg kan godt forstå du synes det lyder underligt, at man kan rangere sin partner ned på en "andenplads" i forhold til hvem man elsker mest. Inden jeg fødte mit og kærestens første barn, talte vi ind imellem om, at man umuligt kunne elske barnet mere, end vi elskede hinanden. Nu har vi haft vores datter i to år, og tro mig, man kan nemt elske sit barn mere end kæresten   . Jeg elsker min kæreste meget meget højt, men den kærlighed jeg har til min datter, kan ikke sammenlignes med noget! -Og sådan har min kæreste det heldigis også. Det er fuldstændigt normalt, at du ligger på en andenplads i forhold til kærestens søn, og jeres kommende barn. Naturligvis vil han elske jeres barn ligeså højt som sin søn... det kan han ganske enkelt ikke lade være med... Når du har født, så vil du opdage forskelen på din kærlighed til din kæreste, og din kærlighed til dit barn... og så ved du lige præcis hvad din kæreste mener.  
Mit spørgsmål er så, kan man dele kærligheden 50/50?? Og selvom man måske kommer på 2. pladsen, bør man vel også have kærestetid?? Hvad har I gjort for at få jeres tid alene??
Det er vi så ikke nået til endnu, men Sarah er så også kun 4 uger gammel  Var helt lykkelige da vi for 2 uger siden havde 5 timer hvor Sarah sov i egen seng og vi kunne ligge i ske  Vi har dog planer om at Sarah godt kan blive passet et par timer en gang imellem. så kan vi køre en tur på motorcyklen eller andet hvor det bare er os. Tror at det også er meget op til en selv (og kæresten). Alt er jo i sidste ende et spørgsmål om priotering. Måske kan rengøringen vente et par dage eller andet.
sig ikke! Det lyder mærkeligt, men du holdte jo heller ikke op med at elske dine forældre, selvom du fandt din kæreste! Du har 100% kærlighed til din kæreste og 100% kærlighed til dit første barn og 100% til dit næste barn! Det er noget forunderligt noget og jeg var vildt bange for at man ikke kunne elske nr. 2 barn lige så meget som nr. 1!  Tag det som et godt tegn, at din kæreste er så glad for sin søn, for så ved han, hvad han går ind til! Han ved jo, hvad han har at glæde sig til!  Og som de andre også skriver, så er det en anden slags kærlighed man har til børnene end til sin kæreste (der er vel også forskel på din kærlighed til dine forældre kontra kærligheden til din kæreste?).
Helt enig med alle de andre. Den kærlighed man får til sit barn er en helt anden slags betingelsesløs kærlighed end den man har til sin partner. Dit barn sætter du til hver en tid højere end nogen anden, også dig selv; det er en kærlighed der ikke kan beskrives, den skal opleves! Her i huset er vi heldigvis enige om at vi hverisær elsker vores søn højere end vi elsker hinanden  Kærligheden bliver ikke delt, den bliver bare større, man ved faktisk ikke man kan rumme så meget kærlighed, og jeg er heller ikke i tvivl om kærligheden bare bliver mere rummelig når man får barn nummer 2! Du vil sikkert også opleve at du elsker din mand højere, alene af den grund at han er en fantastisk far for jeres barn. Kærlihed er ikke noget man kun har en bestemt mængde af - heldigvis! Nanna.
...også mine børn højere end min mand.   Det tror jeg (håber jeg!) alle forældre gør. Så hvis du forlanger/forventer, at du har højere "status" end hans børn (inclusive det I venter sammen), ja, så er du forkælet!  Og ja, han vil helt sikkert elske barn nummer to lige så højt som sit første barn. Og barn nummer 3 vil ligeledes blive elsket med samme intensitet.   For sådan er det heldigvis. Måske vil hans ældste søn altid have en særlig plads i hans hjerte, men det betyder ikke, at han vil elske andre mindre. Men du vil sikkert også opleve et specielt bånd til din førstefødte.  Men bare rolig. Det bliver meget nemmere at forstå, når du selv står med dit barn i armene og kan mærke dybt inde i dig selv, at du vil gøre ALT for at gøre det her lille væsen lykkeligt. For sådan er det bare og sådan skal det være. Din kæreste elsker dig med garanti usigeligt højt og det er ikke noget nederlag at være "på andenpladsen". INGEN kan konkurrere om pladsen med børnene. Men det betyder ikke, at hans kærlighed til dig er mindre.   Så elsk du ham bare dobbelt, når han siger sådan.  Camilla
Er det forkert at lade sit barn falde i søvn på ens arm en gang i mellem? Jeg synes det er så hyggeligt at sidde med mathias og nusse lidt og det sker tit, at han falder i søvn i mine arme. Min svigerforældre passede ham igår og da vi hentede ham sagde de, at "han er da vist vandt til at falde i søvn på en arm hva" mens de sad og blinkede sådan lidt indforstået til hinanden. Jeg svarede, at det gjorde han da nogen gange, hvortil de sagde "ja ja det gør han da vist tit." Det lød bare som om det var noget, de havde aftalt at sige. Min mand overhørte det og i dag gentog han det hans mor sagde i går.   (da jeg løftede mathias op af barnevognen, fordi han blev ved med at græde - havde forsøgt at at trøste ham inden). uhh jeg synes bare det er irriterende, at nogen skal have en mening om, hvordan jeg passer min dreng. Selvfølgelig må faren have sin mening, men jeg gider bare ikke han leger papegøje og efterligner sin mor! Det er mig, der passer ham i dagligdagen, ergo gør jeg det på   måde. Nåh, men er det en fejl, at jeg lader ham falde i søvn på min arm nogen gange. Han er 3 1/2 måned... Det sker vel 2 -3 gange om dagen. Om natten lægger jeg ham bare tilbage i sengen, når han har spist, og så sover han videre uden problemer... Jeg ser det ikke selv som et problem. Jeg synes bare det er en måde at give sit barn tryghed på. I skal bare være ærlige, og skrive hvad i synes...
Det kan jeg ikke se det forkerte i! Det kan også nemt være fordi han ikke er vant til at blive passet ude, at han har haft behov for tryghed da dine svigerforældre passede ham. Det er da meget naturligt at han søger en ekstra tryghed, når mor ikke lige er der. Begge de store faldt da også i søvn på en arm indimellem, det har de da ikke taget skade af. Så længe du føler at det er okay, så fortsæt du bare på DIN måde, som du selv nævner, er det dig der har ham i det daglige.
Så længe det ikke er sådan at han kun vil falde i søvn der, så er det da helt iorden! - Og det kunne jo godt tænkes at han var lidt mere utryg end normalt, når han var ude og blive passet, og derfor havde brug for at falde i søvn på armen. - Her er det ikke ret tit at Silje vil ligge hos os når hun er træt, så vil hun bare ned og sove - men når hun så endelig vil så er det bare så DEJLIGT - kan sidde med hende i armene i timevis mens hun putter  Så be du bare manden om at stikke piben ind - for som du siger, det er altså dig der har ham til dagligt - og bedsteforældre, ja dem skal man bare finde sig i 
Så længe DU ikke synes det er et problem, så ER det ikke et problem  Det er dit barn, og selvfølgelig også din mands, men, det er dig der passer ham det meste af tiden, og derfor også dig og jeres søn som finder ud af hvad der passer JER bedst. Og så har alle omkring jer egentlig bare at stikke piben ind, og acceptere jeres måde at gøre tingene på. Nu er det svært at tolke det skrevne ord, men opfattede du bedsteforældrenes kommentar om at sove på armen som negativ? Eller var det bare en konstatering de kom med? Du er jo i din gode ret til at svare dem med f.eks: Ja, det sker at han falder i søvn i mine arme - er det ikke bare hyggeligt     
Hej Maria Synes absolut ikke du gør noget forkert, bare det ikke er hver gang han falder i søvn på armen. Der er i hvert fald heller ingen der skal bestemme hvordan jeg passer mit barn, først den dag jeg ser noget som et problem og spørger om hjælp, må de kommentere det. Men måske har du misforstået det din svigermor sagde, og taget det som kritik som hun i virkeligheden ikke har ment noget med??? JEg har det modsatte problem med Astrid, hun vil ikke putte... Når hun er træt VIL hun ligge selv. Hun er slet ikke som Magnus der æææælskede at ligge og putte i arm eller på vores maver. Astrid bliver bare skide hys. Savner den der baby-hygge-putten. Jeg har (øh, havde..) også den holdning at børn ikke skal vugges i søvn. Og det var heller ikke noget problem at overholde med Magnus. Astrid vugger jeg derimod ofte i søvn, da hun eller kan kamme helt over. Prøver dog så vidt muligt at undgå det herhjemme, men når vi er i byen skal hun bare falde i søvn uden for meget skrigeri, og så hjælper det at vugge. Det påpegede min svigermor sidste weekend og så hvæsede jeg et eller andet "ikke så pænt" tilbage. ups... Astrid er trods alt kun lige 8 uger gammel og jeg synes det er synd for hende at hun skal skrige sig i søvn. Skriver det igen; så længe det ikke er hver gang, så synes jeg det er okay at bruge "dårlige vaner". - Komet
det er nemlig rigtigt... man skal holde sit barn alt det man orker, den kropskontakt og tryghed.. er alt for sådan et lille barn.. lyt ikke til gamle bedrevidende svigermødre.. dengang skulle børn ikke tages op, de skulle skrige og skrige og skrige.. det udviklede deres lunger... en omgang værre vrøvl. tro på dig selv, det giver de mest harmoniske og trygge børn når de har været meget i arm. alle mine 5 har levet på min arm, sovet i vores seng... osv. og det har kun gjort dem godt  Mette
nu har jeg jo lige fået nummer to. Nummer et har altid været smaddergod til at blive lagt, og så faldt hun bare i søvn af sig selv. Og hun skal faktisk helst være alene, når hun skal sove, da hun ellers ikke kan falde i søvn, men i stedet snakker og snakker og snakker og snakker og snakker og... Og før hun kunne snakke, moslede hun bare i vildskab. Er hun alene bruger hun måske nok en halv time på at fortælle sig selv om sin dag (og med at trække betrækket af hovedpuden og smide det langt væk), men lægger sig så pænt til at sove helt af sig selv bagefter. I øvrigt kunne man sagtens ligge og putte med hende, da hun var helt lille. Hun var kolikbarn, så i de perioder, hvor hun var "dårlig" - altså sidst på eftermiddagen og om aftenen - da ville hun fx gerne være i arm, hvilket jo er meget naturligt, men ellers havde hun det bedst med at ligge alene. Måske fordi hun var et "varmt" barn, der aldrig har skullet have ret meget tøj på osv. Nummer to har det bedst med at være i arm. Han er en rigtig puttetrold, der nok også burde have en varmedunk fastmonteret på ryggen eller et andet praktisk sted. Han falder bedst i søvn, hvis han er i arm eller er godt pakket ind (faktisk synes jeg det burde være ulovligt at pakke børn så meget ind, som min søn bliver, men det er altså sådan han har det bedst...) Børn er forskellige, nogle har det bedst med at blive nusset/gået i søvn, og så længe de er så små, er det jo ikke et spørgsmål om, at du forkæler ham, men ved at du bare har lyttet til hans signal om, hvad han helst vil. Min SP (og diverse bøger og kloge folk vistnok også) siger i øvrigt, at det først er omkring 4 mdrs alderen, man kan "opdrage" på dem på dén måde, så om en lille måneds tid kan man måske godt overveje om du skal/kan lægge vanen fra dig, hvis det sker hver eneste gang han skal sove, fordi det jo er mest praktisk at kunne gøre det på begge måder - hvis det er det, der fungerer for jer. Men der er da intet forkert i at gøre det ind imellem uanset hvad. Det har absolut også ulemper   at gøre det engang imellem - min datter ligner nemlig Komets på det punkt. Hun nægter pure at sove i arm; kun hvis hun er virkelig syg og dårlig vil hun putte sammen med os - og det kunne da være dejligt lige at kunne hente hende kl. meget tidligt, når hun vågner, og så slæbe hende ind i vores seng og tage en time mere... Men det vil damen altså ikke. 
Tak for alle jeres svar... Det er altså rart at høre andres meninger - når man spørger om dem  Jeg vil fortsætte som jeg plejer, nu ved jeg også, at jeg ikke er alene mht at have baby på armen temmelig meget af tiden 
Jeg tror Emma, er havnet i den periode hvor mor er bedst. I de seneste par dage har hun kun villet falde i søvn, hvis hun lå ved mig. Og der er kun gået 5min fra jeg har lagt hende i seng, til hun er vågnet igen med et kæmpe skrig, som bare fortsætter til jeg tager hende op. Og så går der 5min hos mig, til hun sover igen - og så fremdeles. Nogen siger "lad hende skrige" hun falder nok i søvn. Men det føler jeg ikke helt for. Nu skal det jo heller ikke lyde som om jeg tager hende op af sengen så snart hun giver et pip fra sig. Faktisk ligger hun tit og øffer med lidt brok i 10-15min inden hun giver sig og falder i søvn - men der er forskel på at øffe og virkelig skrige - ved sidstnævnte tager jeg hende altså op. Mit spørgsmål går egentlig på om det er "ok" at hun falder i søvn ved mig? Eller om hun vil ende med at blive "morsyg" og til sidst slet ikke vil sove/falde i søvn andre steder? Eller er det bare en periode? Hun er 4 uger gammel nu. Det skal lige siges at om natten kan jeg godt made hende og "smide" hende i seng lige efter. Så ligger hun og øffer 5-10min og falder i søvn. Altså ingen decideret skrigen og ikke noget med at falde i søvn hos mig. Hvad mener I???
Efter min mening kan du ikke forkæle så lille et barn. Hun har brug for al den tryghed hun kan få, og hvis det føles rigtigt for dig at gøre, som du gør så fortsæt sådan. Hun er så lille endnu, at du slet ikke skal være bange for om hun nu ikke vil sove andre steder. Faktisk vil jeg mene, at det du gør nu, baner vejen frem for at hun kan sove andre steder og hos andre, da hun vil være klar over at hun har nogle forældre, der er der når hun har brug for det. Håber at det gav lidt mening, selvom det vist blev lidt rodet 
og total afhængig af sin mor. Din datter har et stort tryghedsbehov lige pt. Hun betragter sig som en del af dig, og når du ikke er der bliver hun utryg... Giv hende al den tryghed lige pt. hun har brug for, for du kan ikke forkæle hende nok. Det er først ved 4-6 mdr's alderen man skal begynde at være obs på sovevaner osv. Nyd hende - og nyd at I kan snuppe en lur sammen...
Med de andre...
være mere enig  Nyd hende og som Gitte siger snup en lur sammen med hende.
Ja Snorre har også hængt på enten mig eller Jon (var jo så heldig at have farmand hjemme de første 6 uger), men nu kan han så småt ligge selv og "lege" lidt på gulvet (= overglo legedingenoterne og sprælle   ). Han har også først her de seneste par dage formået at nappe 3 timer i træk i barnevognen udenfor... Men vi lever stadig en dag af gangen, for rytme kan man endnu ikke regne med. Om aftenen står den på lidt pyller, så der hænges der oftes igen, med et par powernaps i armene på os   .
Okay, så er det ikke mig eller Emma der er underlige  Undrede mig bare da hun for det første sagtens kan sove selv om natten + hun har kunnet det andre dage. Både liften, barnevognen, hendes tremmeseng og/eller vores seng har hun ligget alene i og sovet gerne 3 timer. Men de sidste par dage (om dagen) har den stået på mors bryst eller også bliver jeg hys = gider ikke sove. Lige pt. ligger hun dog og pludrer i sin seng... Det med at ligge alene og lege/kigge ting når hun er vågen, kan hun dog sagtens - også i disse dage. Det er kun når hun er træt at hun absolut vil/skal hænge og falde hen ved mig... Men I har ret det er jo pga. tryghed - var bare nervøs el.lign. for om det blev en permanent handling - for det er ingen interesseret i... Takker 
Nu er det 3 dage siden vi vendte hjem fra sygehuset - for anden gang siden fødslen for i dag 3 uger siden. En aldeles forfærdelig oplevelse, som I nu bliver belemret med... Søndag sidder min fars kæreste med Jannik, jeg kan pludselig se, at han ikke kan få luft. Jeg iler til og klapper ham på ryggen, og han er straks klar igen. Det hænder jævnt tit under spisningen, at han får noget på tværs, så han lige skal hjælpes i gang, og sådan var det også med storesøster, og sådan tolker jeg altså også dette her. Onsdag går jeg med Jannik på armen, hvor han ligesom ligger på maven. Han nyder at blive båret på den måde (har lidt "mulder" i maven   ), så han er helt afslappet mens han er der, så alt bare hænger og "dasker" på ham. Han kommer med et grynt, jeg kigger på ham, og han ser ud til at tage luft ind. Jeg går videre, og et minut eller to senere skal vi ud af døren, så han skal i en trøje. Knægten er helt blå og trækker ikke vejret. Jeg slår ham helt instinktivt i ryggen som når han har fået noget "galt i halsen", og han får snart sin lyserøde farve tilbage og skriger i vilden sky. I første omgang går det slet ikke op for mig, hvad det er, der er sket. Jeg har jo før hørt om småfolk, der ikke trækker vejret i lidt tid, men vel mest pga. at de skriger og derfor glemmer at trække vejret. Sådan var det jo slet ikke her... Min mand er dog vågen nok til at få ringet til sundhedsplejersken, der beder os ringe til lægen, der vil se os omgående. Han undersøger ham og finder ham helt i orden, men sender os videre til børneafdelingen i Aalborg, hvor lægen siger vi skal forvente at blive natten over til observation. Vi kører derud efter i hast at have ordnet lidt praktisk med storesøsteren og med at pakke en taske til Jannik og mig. Det er faktisk først da vi sidder hos lægen, at det går op for mig, hvad det egentlig er, der er sket - at knægten måske kunne være død fra os, hvis jeg nu ikke lige havde gået med ham og opdaget, at han ikke trak vejret.    Vi kommer på børneafd. og efter cirka en times ventetid kommer vi ind til en læge, og knægten bliver undersøgt, der bliver kørt EKG osv., vi fortæller historien om og om igen til forskellige folk, jeg bliver mere og mere ked af det og dødbange, for hvem ved om det sker igen? Vi bliver natten over, hvor der er spændt en slags alarm på knægten, så jeg sover forholdsvis roligt (indtil kl. 3, hvor det bare tæsker ind med fejl-alarmer indtil kl. 6, hvor jeg til sidst står op). Ved stuegangen undersøges Jannik af en læge, som fortæller deres teori om, hvad det er, der er sket - nemlig at han har fået lidt gylp op, som han så ikke kan finde ud af at få enten op eller ned - og så bliver man jo altså kvalt. Det passer meget godt med min oplevelse af de to situationer. Hun spørger lidt forsigtigt til, hvordan vi vil have det med at få ham med hjem, og jeg svarer selvfølgelig, at jeg er bange for, at noget lignende vil ske igen. Hun nævner mulighed for at få en apnø-alarm med hjem, og det vil vi selvfølgelig gerne, selv om hun siger, at vi skal påregne rigtig mange fejl-alarmer, og at dét måske kan drive os så meget til vanvid, at vi ikke orker at bruge den. Det mener vi fortsat godt at kunne leve med - vi er jo egentlig ret afslappede, og dybest set kan alarmen betyde, at vi tør lægge os til at sove om natten - så pyt med at vi skal vågne 117 gange om natten for at trykke på "reset", når bare den alarmerer, hvis det skulle gå galt. Men den er kun til brug om natten - og kun når han ligger i sengen. Vi skulle derfor blive 2 nætter yderligere for at lære apparatet at kende og blev så udskrevet lørdag eftermiddag. Jeg har været rigtig ked af det over alverdens ting, men er så småt ved at komme ovenpå igen. Så nu får knægten knap lov at sove i barnevognen; jeg er ude for at tjekke ham konstant, når han er ude, men det er selvsagt nemmest at have ham stående her inde i stuen, hvor jeg bare lige kan kaste et hurtigt blik på ham i ny og næ. Men vi sover ganske godt om natten, heldigvis. Har haft 1 fejlalarm siden vi kom hjem i lørdags (det var i går aftes), så der er bare fuld tilfredshed og rolige nætter. Men føj for den lede, hvor var det dog væmmeligt... Og tak fordi I lyttede.
Puha, sikke en forfærdelig oplevelse - jeg fik fuldstændig klump i halsen bare af at læse din beretning. Åh hvor er det godt at i fik ham til tjek, og at i nu har lånt et apparat med hjem der kan give jer bare en lille smule ro om natten. Kan godt forstå han ikke er langt fra dig om dagen, det var mit barn heller ikke hvis det var os der havde haft den oplevelse. Jeg håber det er noget han "vokser" sig fra hurtigt - og at han har det godt det lille skind.
Puha, det var dog en styg omgang, din beretning giver kuldegysninger i hele kroppen. Heldigvis opdagede i det, puhhh...enhver mors mareridt! Håber alarmen giver jer tryghed. Nanna.
Puha sikken en omgang i har været igennem. Jeg håber og krydser fingre for jer at det "bare" var de par gange og at det nu er overstået. Pøj pøj med ham, og fortæl endelig om det videre forløb med ham.
Puha, den er godt nok grum - fik virkelig kuldegysninger da jeg læste, det er jo lige præcis sådan nogen man frygter som forældre. Selv var jeg ved at smutte fra mine forældre flere gange, da jeg gylpede når jeg sov og ikke spyttede det ud af munden. Så min mor har en masse historier hun fortæller når hun bliver lidt sentimental. Jeg håber, at det går godt i fremtiden.
lyder bestemt ikke sjovt, ved lidt om hvordan det er at stå i situationen, hvor ens barn stopper med at trække vejret, oliver har jo affektanfald, som du selv beskriver, hvor de glemmer at trække vejret under skrig, ved arrigskab, eller fordi de har slået sig... kan tydligt huske hvordan jeg havde det, han blev blå og trak ikke vejret (var tit ved at ringe 112), jeg har det stadig hårdt med det, men det er vores hverdag nu, så tar det lidt mere roligt, og det stopper jo ved 3-4 års alderen siger de, så mon ikke det snart er slut. jeg håber at det "kun"er fordi at han får noget galt i halsen(gylp) og ikke noget "mere" alvorligt. Og håber selvfølge ikke at det sker igen for jer.. Godt i kunne låne det apparat med hjem, så i kan holde øje med ham, og få ro når i sover..
Vi oplevde det samme med vores første datter hun glemte også at trække vejret ind i mellem. Vi startede med at leje en alarm ved Baby-sam ( det er 12 år siden) Den var så ikke så god og vi blev ret irriteret over at den gav et bib hver gang hun trak vejret for så lå vi jo hele tiden og ventede på det næste bib i stedet for at kunne sove. Så vi endte med at købe en anden model alarm ( også i baby-sam, mener jeg) den bestod i to plader der skulle ligge under madressen.når hun lå i tremmesengen havde hun begge plader under madrassen og når hun lå i barnevognen skulle der kun bruges den ene plade. På den måde kunne hun stadig komme ud og sove i barnevognen og andre steder hvis der var brug for det, den kan også bruges i liften. Den var vi virkelig glade for og vi havde kun 1 fejlalarm i det ½ år vi brugte den. Så hvis man stadig kan få den er det helt sikkert noget jeg vil anbefale at investere i . Mette B.
en oplevelse i der har været ude for, men godt i kom afsted og lillemanden blev undersøgt...håber ikke i skal ud for det igen...må virkelig være en mors mareridt...tør slet ikke tænke tanken, men i får her et kæmpe knus af mig og god bedring... Ang den alarm som Mette B skriver om, så kender jeg den, da min moster og onkel mistede deres den første fødte pga hun glemte at trække vejret om nattem, så da de fik nr 2 blev der købt sådan en alarm fra starten af, men om man stadig kan få den ved jeg ikke, men da de købte deres ihvertfald for 6 år siden var der intet problem i at få fat i den... Final-Touch
joseph er nu 1 år og 8 mndr og vi tænker på at starte på pottetræningen nu men hvordan bære man sig ad??? Kom gerne med nogle tricks der har virket for jer som har drengebørn evt.
Men her tog jeg bare bleen af, og så gik barnet selv ud og tissede på potte eller toilet. Fungerer glimrende på 2 uge nu. Men han er så også, lige over et år ældre..
jeg tror det er lige tidligt nok... Men selvfølgelig kan det ikke skade at sætte ham på potten når han bliver skiftet f.eks. og gør han noget, så ros. I må ikke presse ham, så går det den modsatte vej.
at der er nogen "gængs" alder for pottetræning - fx var jeg selv af med bleen om dagen som 1½ års, mens andre først kommer af med den når de er 3 eller mere. Freja har fået en potte, men jeg forventer ikke at hun kommer af med bleen i løbet af næste års tid. Men hun leger med den og bliver fortrolig med den - fx henter hun den ofte på badeværelset og sætter sig på den (med tøj på) mens hun siger "tisselyde". Det synes hun er meget sjovt. Linda.
Patrick er 2 år nu og har stadig ble på Han bliver simpelthen for optaget af at lege til at han lige kan huske at der er noget med en potte/wc Nogen gange kommer han og siger til - men langt de fleste gange siger han "Hov - ren ble" 
Mine unger har været på potte, siden de kunne holde hovedet selv. Ved at jeg har holdt dem..    Kaspar var lige omkring 13 mdr. da vi smed bleen Mette et par mdr. ældre. Thorild, var lige 1½ år.
sidder bare og tuder , har fået tallet 1 til 4   og skal på torsdag have en moderkage biopsi. meget tyder på at vores bebsi ikke er sund og rask. min alder ( 40 år) og nakkefoldens tykkelse trækker tallet rigtig meget ned. vi er bare rigtig, rigtig kede af det    trilsens mor
det var bare rigtig øv. Hvornår får i så svar på næste prøve? Krydser fingre for at alt er som det skal være alligevel.
hVOR ER DET BARE NOGET @!#$... DET ER ALTSÅ TRÆLS! Havde i gjort jer tanker inden nakkefolds scanningen... hvad hvis dit og dat? Det er svært! tror mange tager nf-scanning for "hyggens" skyld men hvad hvis det ikke går som forventet som her hos jer?! Jeg håber en moderkage biopsi vil kunne give jer et positivt svar på en sund og rask baby, ellers må vi se i øjnene det er godt at problemerne bliver opdaget nu og ikke om et halv år... SENDER JER MEDFØLENDE TANKER! Lise
Jeg føler med dig. Vi fik tallet 1 til 61 med ham vi venter nu, og havde fået af vide, at nf-scanning så fin ud, men da de fik sammenlignet blodprøven, ja så ville de gerne se mig asap  Heldigvis fik vi hurtigt svar (dagen efter), og der var heldigvis ingen problemer  Vi havde dog allerede snakket det igennem herhjemme, og der var ingen tvivl i vort sind, om hvad vi ville gøre, hvis der havde været noget galt. Det kan godt være at dit tal hedder 1 til 4 men så hedder den jo også 3 til 4 for et rask barn  Få talt igennem derhjemme, hvad der skal ske, hvis I får et knap så positivt svar, så I ikke skal stå og tage beslutningen efter testen, for der tænker man ikke helt klart. Du skal også tænke på, som du selv nævner, at din alder trækker en del op, for havde du været 30 år, så ville de måske ikke syntes at din scanning gav anledning til problemer. Pøj pøj med biopsien