Hvorfor er det ikke muligt at fjerne din livmoder? Skal du have flere børn? Jeg spørger fordi jeg selv har døjet i flere år med ekstremt kraftige blødninger. Jeg insisterede på en gennemgribende undersøgelse på et hospital, og der fandt de ud af at jeg havde et fibrom (eller en godartet muskelknude på mere almindeligt dansk) siddende i livmoderen. Det viser sig at det er meget almindeligt at kvinder får disse fibromer, men de varierer i størrelse og i omfanget af gener de forårsager. Jeg blev i første omgang tilbudt en hormon spiral der skulle mindske mine blødninger, og så var udsigten at fibromet ville svinde ind af sig selv efter min overgangsalder (jer er 46 og har endnu ingen tegn på at være på vej i overgangsalderen) Da jeg kom ind for at få lagt spiralenen blev lægen der skulle udføre opsætningen i tvivl om hvorvidt det overhovedet ville hjælpe. Fibromet var på størrelse med en appelsin, og lå meget lavt i min livmoder. Der blev tilkaldt en overlæge, og hun fortalte at den bedste løsning ville være at fjerne fibromet, og det var nemmest hvis man samtidigt også fjernede livmoderen. Jeg blev opereret i midten af maj, og sikke dog en lettelse. Udover at jeg jo ikke længere skal trækkes med de hyppige og lange blødninger, så har jeg fået endnu en bonus med i købet" Årevis lange smerter i ryg og lænd er forsvundet som dug fra solen. JEg har ellers gået jævnligt til kiropraktor, i den tro at smerterne var forårsaget af en skæv ryg, men lige netop de smerter der sad i lænden havde intet med rygget at gøre - det må simplethen ha været fibromet der har siddet og trykket på nogle nerver. Det er SÅ skønt at være fri for dem... Mit råd til dig. Stå fast og kræv at du bliver scannet ordentligt igennem i din livmoder. Jeg var blevet scannet tidligere uden at de havde opdaget fibromet, men dengang var de også meget fikseret på at tjekke mine æggestokke, så de overså at problemet sad meget længere nede (min teori altså) Held og lykke - du skal ikke finde dig i at have de gener uden at være tilbudt en løsning!
Som flere er inde på, er der forskellige løsninger. Indtil da kan jeg anbefale en Diva-cup. Nemt, og du bløder ikke igennem.
Til lægen med dig! Indtil da så prøv at få fat i cyklo-f, rent mirakel!
   må have en meget livlig fantasi når jeg sover for har tit nogle mærkelige drømme, eks 1: jeg er singel og min bil skal på værksted, rigtigt øvv følelese kan jeg mærke, på værkstedet da jeg henter den omfavner mekanikeren mig og kysser, hmm en forbavset følelse, jeg siger troede du var gift ja svare han med en der er 75 år, mig hmm hvor gammel er du da ham 39 men nu har jeg kigget på dig et stykke tid, mig undren så vågner jeg. 2: mig og min søster er på vej for at besøge vores mor, jeg har en følelse af uro, da vi kommer frem er der kun en rygende brændtomte og ingen kan fortælle hvor vores mor er, har en følelse af desperation så vågner jeg. 3: er på ferie kan mærke en masse glæde, pludselig opstår der en naturkatastrofe i form af varslet oversvømmeelse, har en desperat ønske og kamp om at få pakket alle mine ting, sjovt nok har jeg alle mine ejendele der som møbler billeder smykker mv, kan mærke jeg er vikelig desperat efter at få alt med mig og komme væk, men samtidig også et stort ønske om at rede de efterladet børn og tvivlen om jeg skal vælge mine ejendele eller børnene. andre der også lider af mærkelige drømme eller nogen som har et bud på hvorfor jeg har disse hilsen helen
'
så sent som i sidste uge drømta jeg at jeg var gravid, og at min storebror var lykkelig og omfavnede mig - i virkeligheden - tja... min storebror er ikke sådan vildt glad for mig (vil han i hvert fald ikke indrømme) og jeg får kun et knus hvis jeg tvinger ham til det med vold, magt og skrig til følge.. jeg drømmer mange mærkelige ting... en af de vildere var engang hvor jeg drømte om en fyr jeg kendte.... jeg drømte at han blev kørt ned af en bil.... næste dag BLEV han kørt ned... han overlevede heldigvis, men jeg blev sku bange da han fortalte det! han grinede og spurgte om jeg ikke bare kunne drømme at han vandt en million.... i*iot... som om man selv har styr på det 
sikke nogle åndsbage drømme, troede bare det var mig der havde dem  Hahaha den med ejendelene eller børnene hahahaha sikke et valg, det viser hvor åndsvagt man ind imellem drømmer Nå men sidste nat drømte jeg at jeg var ved tandlægen til rutine tjek, pludselig siger han så, desværre vi er nødt til at rykke dine 2 inderste tænder ud i begge sider, øøhh hvorfor siger jeg selvfølgelig og han viser mig at der er 3 kæmpe store huller i hver tand. Jeg syntes det var lidt underligt, da jeg ikke selv kunne mærke de 3 kæmpe huller, men han viste mig dem, og ud måtte bisserne jo. Det gjorde ikke ondt at blive bedøvet, og jeg gruede for da han så skulle rykke dem ud, jeg kunne mærke hvordan han trak som en vild, og langt om længe gav de efter, og de var næsten ½ meter lange i rødderne, og lignede mest en arkitekttegning af et kunstværk  Håber godtnok ikke det er noget der går i opfyldelse 
det er jo altid rart man ikke er ene omat have mærkelige drøøme, læste mig lidt til at omfavnelse/kys er lig med at man er klar til intergere eller begynde forhold, ild er lig med at man skal træffe nogle livs ændrene valg. hilsen helen
... jeg har også jævnligt de SÆRESTE drømme. Jeg har oplevet at vågne af grin - uden at kunne huske hvad der var sjovt.  Jeg havde også engang en kæreste der blev RET irriterret over at jeg lå og grinede højlydt og ikke bagefter kunne fortælle hvorfor. I nat var jeg på arbejde - og jeg skulle åbenbart godkende nogle kladdeflytninger (det gør jeg også på mit arbejde i virkeligheden - altså flytninger der ikke er registreret korrekt i vores system).  Men i drømmen skulle jeg sidde på en mystisk afsides plads, hvor jeg sad med en skærm på ca 5 tommer - og for at komme ind i godkendelsessystemet skulle jeg igennem en masse indledning af disneyfilm og andet fjas. Som min chef blev møgsur over at jeg sad og så - men jeg kunne jo ikke ændre på det...  Og der var en der ville have min stol, så jeg måtte stå op og arbejde - ved det lillebitte bord med en lillebitte skærm...
Lettelse er vist det eneste ord, der kan beskrive den dominerende følelse inden i mig lige nu  Efter 6 års helvede, hvor jeg egentligt har følt, jeg blev anset som lidt pylret, er jeg ENDELIGT blevet taget alvorligt og har fået både diagnose og hjælp  For 5 uger siden lå jeg 1½ uge syg fra arbejde med balanceproblemer, svimmelhed, kvalme og voldsom hovedpine - enkelte dage var det så slemt at jeg kastede op og besvimede og jeg kunne absolut ikke side i en bil uden at blive køresyg. Min egen læge var på kursus, så jeg søgte hjælp ved et nærliggende lægehus - lægen var hurtig til at affærdige at der intet var at spore på blodprøver, så det var nok et virus på balancenerven og lidt stress. Jeg fik en recept på noget smertestillende til hovedpinen, som jeg skulle tage 3 gange om dagen og det tog da også toppen af smerterne, så jeg atter kunne fungere. Tilbage på arbejde efter 1½ uge snakkede jeg med min leder og grundet den turbulens vi pt ser i kommunerne, synes hun det var en god ide med en lægeerklæring. Jeg tog til egen læge, men han godtog ikke den vage diagnose og indstillede mig til undersøgelser ved neurologisk afdeling på Vejle Sygehus - heldigvis! Hovedpinen fortsatte med at sidde og trykke i mit hoved til trods for smertestillende. Jeg kom til samtale med en neurolog og fik lavet en scanning - alt så normalt ud, så ingen blodpropper, hjerneblødninger eller hjerneskader. Jeg blev genindkaldt til en lumbal-punktur (udtagning af rygmarvsvæske) og blodprøver i mandags. Væsken blev analyseret og viste ikke tegn på hverken virus eller infektion - til gengæld var trykket i min spinalkanal og omkring min hjerne alt for højt. Neurologerne valgte at indlægge mig grundet hovedpinen og det høje tryk i spinalkanalen. Efter 5 dage med undersøgelser var lægerne nået frem til en diagnose, jeg kom i medicinsk behandling for - og de seneste 1½ døgn har jeg for første gang i 6 uger ikke mærket noget til hovedpinen  Neurologerne og sygeplejerskerne har brugt god tid på at snakke med mig om den stillede diagnose (benign idiopathic intracranial hypertension) og fortalt om symptomerne - og jeg må indrømme de samtaler var en ren øjenåbner. Jeg kunne fortælle dem at næsten samtlige symptomer har jeg været igennem de seneste 10 år - OG at et af de mest typiske symptomer, nemlig uregelmæssig og voldsom menstruationscyklus (hvor den tidligere har været regelmæssig), havde jeg søgt hjælp til for 6 år siden, hvor jeg blev sendt til diverse blodprøver, hvorefter de konkluderede jeg var helt normal og bare var en af de kvinder, som havde meget ubehag omkring menstruationen. Når jeg tænker på hvor mange år jeg har bøvlet med min cyklus, med depressioner, med nakke og rygsmerter og hovedpine, med søvnproblemer og med skiftende syn... Og så kan det alt sammen knyttes til BIH... Jeg ville ønske det var opdaget tidligere, men hvor er jeg glad for at lægerne i Vejle tog det alvorligt og rent faktisk er nået frem til en løsning på mit problem  I morgen skal jeg til samtale med neurologen og have en plan for fremtiden - og forhåbentligt kan jeg få lov at komme hjem til min savnede hest igen     til både sygeplejerskerne og lægerne på A110 i Vejle 
Dejligt for dig at endelig få en afklaring på hvad der har gjort dig sløj ....
Stort tillykke med at du endelig har fået en diagnose... Hvor må det være skrækkeligt at gå rundt i uvidenhed så mange år. Det er forfærdentligt, at man ibland blir affærdiget uden egentlig at have fået den hjælp man har brug for.... Hurra for at det endelig lykkedes.... Og held og lykke fremover;))
OKay, det her indlæg er fyldt med galle, jeg har behov for at lukke ud. Så nu er i advaret  Jeg er på kontanthjælp, søger job og finder et deltidsjob i foråret som jeg bliver meget hurtigt meget glad for. Jeg knokler for at vise dem at jeg virkelig vil det her, tager hver eneste vagt når de ringer til mig og tager også de vagter hvor ingen andre kan. Jeg bliver tilbudt timer på en af deres anden lokationer og jeg skaffer en bil så jeg kan komme frem og tilbage og dermed arbejde forhåbentlig fuldtid hele sommeren. Bilen er i hus og jeg begynder at få mine faste rutiner på jobbet og kan mærke at jeg trives virkelig med det her. Nu viser det sig at jeg måske lige har en enkelt personligheds-dims som ikke lige matcher nogle af dem jeg arbejder sammen med, så jeg kan virke lidt(måske meget) bossy nogengange. Det er sådan jeg er, det er ikke noget jeg sigter efter at være, men hvis jeg har overblikket, så agerer jeg ud fra det. Jeg har fået meget ros fra min chef for at kunne tænke selv og få opgaverne løst så der ikke lå en masse til næste dag der sku ordnes. Jeg har nu ikke haft en eneste arbejdstime i snart 2 måneder. Har haft ringet til min chef som sagde at stik imod al forventning så har de ikke haft brug for noget ekstra personale endnu. Jeg undrer mig lidt, men slår det hen og tænker ja ja det kommer nok. Så er der så lige det faktum at jeg skal fremvise en lønseddel til kommunen hver eneste måned for at kunne få supplerende kontanthjælp. Og DET har virkelig trukket tænder ud!!! Ikke en eneste gang er lønsedlen kommet som den skulle, jeg har skulle tigge og bede om den og når den kom (på mail) så var den fyldt med fejl. Nu viser det sig samtidig at der ikke er indberettet skat, ATP eler feriepenge. Føler jeg mig snydt? JA I DEN GRAD!!! Det viser sig så yderligere at nogle kollegaer har klaget over mig fordi jeg er bossy. Det kan jeg leve med, men jeg kan ikke leve med at chefen ikke tager fat i mig og siger, hey, tag dig lige sammen! Er det bare mig, eller er det bare tegn på verdens slappeste chef som ikke har styr på en skid???? UNdskyld hvis det er rodet, men jeg er temmelig arrig og prøver at få luft uden at hænge nogen ud.
Hvad betyder bossy ?
Din chef er din boss, din boss bestemmer, når man er lidt bossy, så har man en tendens til at sige hvad andre skal gøre.... giver det mening?
At din lønseddel ikke er rigtigt er en ting, at dine kollegaer tilsyneladende ikke fungerer med dig er en anden. Det er vigtigt og holde de to ting adskilt. Er din chef ansvarlig for korrekt udfyldelse, eller er det en anden afdeling du skal have fat i for at få lønseddel rettet?? Det er jo svært når du ikke skriver, hvad din stilling indeholder, men du skal være en del oppe i hirakiet, for at være "Bossy" og slippe godt fra det. Måske er din chef ikke slap, måske er han ved at finde ud af du ikke fungerer i det team du skal være i. "Bossy" er vel ikke ensbetydende med at være effektiv og have overblikket?? Hvis jeg var dig, ville jeg geare lidt ned og tænke lidt over hvad der skal til for at fungere i teamet. Nu hvor du har kendskab til, at nogle kollegaer har klaget over dig, er det vigtigt din chef får en konstruktiv snak med dig. Ellers er det slap.
Irriterende med lønsedlerne. Men med hensyn til det andet, at være 
Så skal man ikke bare acceptere dem, men arbejde med dem   Og at være kollega giver ikke ret til at være bossy og som ny er det helt YT! Det er slapt af chefen, at han ikke har taget fat i dig og bedt dig om at samarbejde med kollegaerne. En lønseddel skal være rigtig og komme til tiden. At der er rod i løn er tit et tegn på, at man skal finde en anden arbejdsplads!
Hvordan er det på jeres arbejde, er der mobning, bliver du mobbet??
Det vil jeg ikke have forekommer og det gør det faktisk heller ikke. Vi har dog en fri tone hvor vi driller meget, men det er lige godt hele vejen rundt og der er et rigtigt godt sammenhold. Hvis nogen er nede eller presset, så bæres der i flok for at støtte vedkommende og ingen driller ngoensinde "ondt". Derfor er det også altid en udfordring når jeg som nu skal ud og hyre en ny medarbejder til min afdeling. Det skal være en der har en masse humor men samtidig er voksen, ansvarsbevidst og kan opføre sig ordentligt. En vis mængde "fingerspitzgefühl" for hvor kollegaernes grænser går. Selvfølgelig skal det faglige være ok men det alelrvigtigste er at passe ind så vi ikke bryder den fantastiske tone vi har. Mvh Tina
For mange år siden arbejde jeg sammen med en kollega, der tydeligvis var ude efter mig. Hun fik en påtale af chefen og hun tog sig gevaldigt sammen derefter. Otte år senere mødte jeg hende igen. Samme arbejdsplads, men hun sad i en anden afdeling (desværre samme lokale som jeg) og hun havde tydeligvis ikke ændret sig en skid  Jeg valgte at bide tænderne sammen og undgik hende i det daglige, da jeg vidste, at hendes afdeling skulle skifte lokaler til en helt anden by inden for 6-12 måneder. Lettelsen var stor, da den dag oprandt. Tonen i det daglige er ellers meget fri og der er let til smil og venskabelige drillerier. Men det er en balancegang, for hvad den ene kan synes er hysterisk morsomt - det kan en anden tage dybt personligt og nært.
Jeg fungerer ikke på mit job, de synes jeg er kedelig, sur. Men jeg er bare genert og passer mit job og så er jeg ik den der møver mig frem bare for at blive hørt og set. Det har jeg ik brug for men øv hvor er det træls. Hvorfor er der bare nogen der er sådan man skal da så sandelig heller ik sige sin mening og da slet ik vis de ik mener det samme hva Søren ska jeg stille op jeg har søgt nyt job for jeg kan ikke holde til det
Karina: hvor lyder det som en rigtig kedelig situation du står i. krydser fingrer for at du får et nyt job og at du kommer tl at trives der. Mvh Anja
men da jeg lige var færdiguddannet, søgte jeg alt.. Jeg var heldig at komme til samtale og endnu mere heldig at få jobbet, efter blot 3 ugers ledighed   Tænkte, yes det var jo ikke så svært som alle går og siger.. Var startet på en småkagefabrik.. Jeg startede og efter kort tid startede.. Dette blev starten på 10 ugers helvede.! På anden dagfik jeg at vide at jeg ikke hørte til på fabrikken, jeg tog jobbet fra dem der ingen uddannelse havde.. Jeg var en snob og bla bla bla.. Jeg passede blot mit job og snakkede med dem der var venligt sindet.. Efter 6 uger, kunne jeg ikke mere og krævede at blive flyttet til en anden afdeling.. Kom I en rigtig hønsegård og mobningen fulgte desværre med.. Det var en afdeling med rigtig mange faste, så de kendte hinanden og jeg sad tilsidst alene og spiste.. Det var i den afdeling at jeg fandt udad at selv chefen deltog i bagtaleri og mobning.. Efter 10 uger kunne jeg bare ikke mere.. Kontaktede min læge, der sygmeldte mig straks og sammen med nederlaget over ikke at kunne klare et skide fabriksjob fulgte en depression.. Heldigvis var lægen og a-kassen hurtige til at handle, så det fik ingen økonomisk betydning og a-kassen foreslog selv at jeg skulle droppe at søge flere fabriksjob efter den oplevelse.. Så jeg håber at du finder et job som du bliver glad for, livet er sgu for kort til kollegaer der mobber og bagtaler..
Har disse her urenheder/hudorme. Nu mere jeg prikker og stikker i dem jo værre bliver det. Bruger også en blackhead remover. Og er lige om snart 32 så det er ikke teenage bumser he he   Nogen der har et godt råd?
Et godartet uden kendt årsag for højt tryk i kraniet. Ja. Det ved jeg så ikke om er godt, det er vel bedre end en svulst, men hvad kan det behandles med?
BIH er et forøget væsketryk indenfor kraniet uden forklarlig årsag - de forsker stadig i sygdommens årsag, men er efterhånden kommet frem til nogle virksomme behandlinger. Pt. er jeg på medicin, som sænker væsketrykket og det ser ud til at det virker. Vi skal have snakket mere om muligheder for behandling og hvordan fremtiden ser ud i forhold til BIH. Jeg ved flere patienter har haft succes med diæt og med jævnlig lumbal-punktur for at sænke trykket, men det er noget af det vi skal udrede i morgen. Jeg ved allerede nu, at jeg løbende skal til kontrol ved øjenlæge og ved neurolog for at sikre mig, at sygdommen ikke påvirker synsnerven. Nej, det er klart en diagnose ikke er godt - det havde da været bedre, der ikke var noget. Men usikkerheden og frustrationen over alle de små symptomer man ikke har kunnet finde en forklaring på, har simpelthen været ved at tage pippet fra mig. Så bare det at vide der er en årsag og vi nu arbejder videre på at afhjælpe problemerne, er en stor lettelse for mig - det er første skridt på vejen...
lettelse. Nu ved du, hvad der er galt med dig og i kan finde en måde at gøre din dagligdag bedre for dig. Jeg synes, at kunne huske at en af pigerne fra De Unge Mødre også døjer med forhøjet tryk i kraniet og det er vist kun noget som "driller" en gang imellem.
Det er forskelligt fra patient til patient hvordan og hvor meget man påvirkes - men ja det kommer og går i perioder og man kan have både måneder og enkelte har oplevet et helt år uden gener, mellem "anfaldene"...
en afklaring.. Men bliver lidt nysgerrig.. For det lyder som de samme symptommer som min kæreste.. Han har konstant hovedpine, svimmelhed, kvalme osv.. I måske en uge eller to.. Så forsvinder det, for så pludselig at vende tilbage igen.. I de perioder hvor han har det er han ikke meget værd.. Sur og gnaven og kan sove 15 timer uden at blive frisk..
Er hverken læge eller ekspert på området, men det lyder da som de perioder jeg har været igennem - jeg har ikke været til at holde ud at være i nærheden af i perioder med hovedpine - de 1½ uge jeg lå syg sov jeg mellem 16 og 18 timer i døgnet og hovedpinen ændrede sig ikke, var overtræt og manglede overskud pga den konstante trykken i hovedet... Hvis din kæreste jævnligt får hovedpine, ville jeg da tage til læge og få tjekket op på hvorfor. Jeg siger ikke det er BIH (rammer oftest kvinder i alderen 20-40, men er også set ved få mandlige patienter), for det kan jeg ikke vide, men hvis det er, kan det jo behandles... Pt er jeg lidt træt (bivirkning ved opstart af medicineringen) men jeg har overskud og masser af smil igen - hovedpinen er væk og afklaringen har hjulpet rigtigt meget  Skal fortsætte på medicinsk behandling og have taget blodprøver om 2 uger for at tjekke for bivirkninger af medicinen og om 3-4 uger skal jeg ind til samtale med en neurolog til opfølgning og vurdering af om jeg skal fortsætte med den dosis jeg får eller den skal justeres.
Tillykke med diagnosen - uvisheden er oftest værre en selve diagnosen (hvis man ser bort fra sygdomme med dødelig udgang) Sygdomme i hovedet kan være svære at opdage - så dejligt for dig at du nu løb ind i de rigtige mennesker! Alt godt fremover!
til nogle blodprøver der intet viste.. Sidste år havde han også en periode med hovedpine og det gik væk med akupunktur eller også ved et heldigt sammentræf.. Men viser ham tråden.. Held og lykke til dig i hvert fald..
Åh Christine, sikke da en omgang. 10 år er sørme lang tid og med følelser og smerter du beskriver, som måske kunne være undgået hvis du havde fået årsagen mange år tidligere. Jeg håber for dig, at du med diagnosen kan få den hjælp du har brug for. Det ser unægtelig noget lysere ud  Ønsker dig bedring...
Jeg har en datter på 15, som henover foråret har døjet rigtig meget med hovedpine. Vi rendte til læge i tide og utide. Han mente det var spændingshovedpine og så blev vi sendt hjem. Heldigvis tog jeg fat i vores øjenlæge for at få ham til at kigge på Katrine og han sendte os akut til Glostrup sygehus en fredag eftermiddag lige da vores ferie startede. Katrine blev undersøgt af div øjenlæger, mr-skanent og så videre. Det endte med hun har fået konstateret IIH ( ukendt forhøjet tryk i hjernen) Efter to dage på intensiv med #trykmåler" sat fast i kraniet kom hun hjem og startede så på medicinsk behandling. Det har betydet at vi har været til kontrol hver 14. dag. Hver gang har hun fået lavet div øjenmålinger, foto osv. Hendes synsnerver er pt. påvirket så hun har mistet ca 20 % af synet på begge øjne. Vi håber det retter sig med tiden. Det er en meget voldsom diagnose at få som 15 årig og det sætter nogle fysiske begrænsnibnger for hende nu, men vi håber det retter sig. Det har været en meget hård sommer. At se sit barn ligge og have så ondt. Heldigvis er hun meget posotiv indstillet og jeg er sikker på hun kommer igennem. /Lene
Lene: Jeg føler med din datter! Kender alt til den frygtelige hovedpine og ved fra min familie at de også synes det er hårdt at se mig have ondt... Jeg er stadig glad for endeligt at have fundet ud af hvad der er galt og være kommet i behandling - men når det så er sagt, så er det som du siger en voldsom diagnose at få... Og det er en voldsom sygdom at gå rundt med... Jeg havde håbet, at medicinen slog godt nok igennem til at jeg kunne vænne retur på arbejde, men jeg nåede kun at være 4 dage tilbage på arbejde før jeg fik endnu et "anfald" med kraftig hovedpine og svimmelhed til trods for diamoxen... Lægerne har nu valgt at sygemelde mig frem til jul og diamoxen er reguleret 2 gange allerede nu. Min synsnerve er heldigvis ikke påvirket pt - til gengæld har jeg meget store ømheder og stivheder i nakke og lænd pga det store tryk der har været i min rygsøjle, så nu er jeg blevet sendt til fysioterapeut. Er begyndt at mærke bivirkningerne af diamoxen og skal mandag have taget blodprøver i forhold til kalium-mangel (tror efterhånden den er ret sikker, da jeg blandt andet er begyndt at opleve perioder, hvor dele af mit ansigt, mine fødder eller hænder sover)... Så det bliver vist endnu en pille til samlingen (er pt oppe på 10 om dagen)... Skal til tjek ved øjenlæge ca. hver 3. uge for at holde øje med at min synsnerve ikke bliver påvirket - første gang siden indlæggelse er på mandag. Er også blevet sat på skrap diæt i forhold til sygdommen - herlig julemåned  Bliver der noget akut skal jeg via egen læge/vagtlæge have henvisning til neurologisk afdeling for at komme ind til akut tid - det er mildest talt frustrerende når det er vagtlæge, for vagtlægerne ved INTET om IIH/BIH - egen læge er da i det mindste begyndt at sætte sig ind i sygdommen  Til trods for at lægerne har sygemeldt mig frem til jul mener min arbejdsplads at jeg skal delvist raskmeldes og så må jeg tage de timer jeg kan - kan godt følge ideen bag og normalt ville jeg gøre alt for at komme tilbage på arbejde... Men som det er lige nu med medicintilvænning, øjenlæge, fysioterapeut, blodprøver - ja så er der faktisk ikke meget energi tilbage at tage af. F.eks. i dag var vi ude at handle ind i forhold til min diæt - ca. 1 time incl. kørsel og jeg havde bare ikke mere energi at give af efter det og gik lige hjem og sov 3 timer... Men det må jeg jo bare forklare min arbejdsplads, at jeg lige nu virkeligt ikke kan se, at jeg er klar til at vænne tilbage - jeg har jo endnu ikke gået en hel dag på ny dosis uden at sove meget af dagen... Kan også høre bare andre med diagnosen, at de har været gennem det samme da de påbegyndte medicineringen. Ja, da jeg lavede første indlæg var jeg mest af alt lettet og så det positive i, at nu var vi på vej den rigtige vej... Det gør jeg stadig - men kan også se der er en lang og hård vej foran mig...
endelig at få behandling kender alt til det har gået i over 10 år med rygsmerter og seneskedehinde betændelse knæ smerter med mere blev også bare fejet væk som " du skal bare op i omdrejninger så skal du se" men da jeg sidste år endelig fik en ung og super sød læge der tog mig alvorligt kom der gang i sagerne man fandt sørmer ud af jeg havde scoliose i ryggen i svær grad OG mit sænkningstal var alt for højt (gigt) han sendte mig omgående til en proffesor i reumatolog som kunne konkludere jeg led af en sjældent leddegigt i kombination med en sygdom som påvirker min kirtler som udtørre øjne mund næse med mere og gør jeg er træt 24/7 sygdommen hedder Sjøgrens syndrom. Havde mine tid. læger gidet at tage mig seriøst og specielt dem jeg var på revalidering hos havde jeg måske kunne spare mig selv for alt det @!#$ de tvang mig igennem. Man blir bitter og lettet på samme tid bitter fordi man har måtte stå model til så meget men lettet fordi man nu sort på hvidt kan sige " JAMEN jeg er sgu syg NÅ" Desværre for mig kan min sygdom ikke helbredes den kan lindres i visse omfang og gøre hverdagen lettere men fremtiden er ikke lys MEN nu ved jeg i det mindste hvad jeg fejler... Det er de jeg siger hvis ikke du er syg udenpå (brækket noget mm.)så er du fucked  God bedring til dig håber du kommer ud af din sygdom med godt udfald 
Hej, jeg faldt over din tråd. Jeg har den sidste uge været helt ude af mig selv pga hovedpine. Fik foretaget en rygmarvsprøve, som var fin, men har præcis de samme symptomer som dig. Voldsom hovedpine, det trykker inde i kraniet. Svimmel og enormt utilpas.. Ville gerne tale med dig, hvis det er muligt. Knus Janni
siden 2008 haft konstateret IIh. Havde da gået konstant med hovedpine efter et akut kejsersnit i nov 2007. Gud være lovet fik jeg en tid hos en øjenlæge som lige havde væet på kursus ved dette så det blev opadaget efter kun ½ år, blev sendt til dansk hovedpine center på glostrup og var med i noget forsøg. Den gang fuldte 3/4 år på medicin 12 diamox samt furix og kalorid tab. desværre fik jeg netop voldsomme bivirkninger af den høje dose diamox då jeg røg på 9 furix i stdet så her stod den på pisseri hele dagen  . Men jeg lykkes slippe ud af medicineringen i knap 1 ½ år for så at skulle starte op igen denne gang i sverige hvor de er mere forsigtige med medicineringen af diamox. I april var jeg igen oppe og få gjordt lumbalpunktur, hvor væsken simpelthen sprøjtet ud da de ramte rigtigt og da de fik så måleudstyret på lå trykket på 46 så nu venter jeg på jeg skal have indopreret en ventil  Så må vi se hvordan det forløber, kan huske danmark snakkede om den gang jeg fik dianogsen at man satte en sådan i nakken men her snakker de om den skal side i ryggen så er spændt på at høre mere om det .
kender det for godt. ventetiden er virkelig noget af det værste. Jeg har gået med smerte i de sidste 6-7 år, uden at man har fundet årsagen. Først var det dog en brækket fod, som så voksede forkert sammen. men ryggen, håndled, fødder og knæ + hoften - intet at se på røgten billederne. Så har jeg endelig også -næsten- fået en dianose nemlig fibromylagi. Ikke det sjoveste. Men alligevel er rart at få sat ord på. Har fx været inde på gigthjemmesiden, og det var næsten som at læse en tjek-liste for hvordan jeg har det. Også især fordi man fejler nogen som ikke kan ses. Så er det sværre for folk at forstå hvordan man endelig har det. jeg venter bare på endelig dianose fra lægens side nu.
kunne være rart at høre hvad du allerede har prøvet at gøre ved dem selv. mvh Sanne
4 trin fra Cliniqe og mener det hedder Decubal jeg også har prøvet at vaske huden i.
jeg er ikke læge eller dermatolog. men det jeg synes virker for mig, når jeg ind i mellem har udbrud. :   spise utroligt sund  vaske de angrebne områder med: varm vand, sæbe og en grov klud;   fjerne makeup hver aften, ALDRIG sove med det. evt bruge mindre foundation end normalt eller slet ingen i de perioder det er slemt.  få motioneret = få svedt rigtigt meget.
Ups ja... Fjerner self. makeup rester hver aften.
er noget der får mine børns hudorme til at pible frem. Det ses så tydeligt fordi de kun får slik om fredagen og ellers ikke. Chips, pomfritter og is derimod giver rigtige bumser..:)
...Jo mere du prikker og stikker i dem, detsto værre vil det altid blive.. Esteé Lauder er det bedste jeg har prøvet, det har noget mod hudorme, det er dog ret pebret.. PT. bruer jeg kokusolie, hvilket skulle være helt fantastisk.. Jeg er dog først lige begyndt på det, så skal nok komme med en update 
uren hud behøver altså ikke at være udefrakommende, det kan sagtens være en ubalance i din krop der gør at du får bumser og hudorme. se lidt på din mad fejler du noget tager du medicin er du stresset osv. søg hjælp men ikke kun til cremer, det er nok det der hjælper mindst. sender et link til dig jette
Jette-Stald Møllegården: Må jeg bede om linket også?? Jeg lider af acne og har gjort det siden teenageårene (er 26 år nu). Får p-piller, der modvirker det, og har en creme (på recept), jeg smører på "udbruddene". Så snart jeg stopper med behandling, kommer det frem igen, og det kunne da være rart snart at slippe for det. Kosten spiller en meget lille rolle hos mig - kan mærke, at det bliver værre, hvis jeg har spist meget sukker, men ellers er det hormonelt betinget.
Hej, En god ansigts sæbe vask, herefter tonic og en god creme. Hvilken afhænger af budgettet. Personligt er jeg glad for Biotherm og Lancome. Folk tror ofte at bumser og hudorme = fedtet hud, og gør alt for at tørre huden ud. Men ofte er det fugt (ikke fedt med fugt) huden trænger til. I Matas er de gode til at vejlede. Jeg har ofte fået en god ansigts behandling hos en professionel, og fået gode råd med på vejen. Lene
Acne har ikkemeget at gøre med kost osv. Det er en bakterie. Skulle den så leve i pomfritterne og komme ud i huden efter man har spist dem? Acne kan behandles med medicin. Jeg har selv været heldig med et ganske naturligt middel - graviditet!   Håber ikke det kommer tilbage, men min graviditet kurrerede det medicinkurrene havde svært ved.   Og jeg er stadig acnefri her et par måneder efter 
Som er en del plaget efterhånden bruger et produkt fra apoteket, som tilfører fugt uden at lukke porerne til, det har vi haft god succes med. Det er disse produkter 
Nenyah - det er faktisk ikke helt rigtigt. Acne/uren hud kan skyldes PCOS - og mange har faktisk PCOS uden at vide det (kun 7 ud af 10 har uregelmæssig menstruationer f.eks). PCOS kan "kureres" ved at spise korrekt. Hvis din acne er meget slemt ville jeg søge læge - ubehandlet PCOS kan nemlig føre til type 2 sukkersyge.
Hmmmmm har du tænkt på at det kommer indefra? Hvad spiser du som giver din hud de problemer?
Jeg har de sidste par år døjet med uren hud. Nærmest værre end da jeg var teenager, så var rigtigt træt af det. Jeg begyndte at vaske min hud meget og ofte, for at holde den ren. Men var derimod ikke meget for at smøre mig, da det i mit hoved var helt forkert at tilføje huden ekstra fedt og fugt. Men jeg talte med en meget sød kvinde i Matas en dag, der sagde til mig, at det ikke nyttede noget at udtørre huden helt, da det kun gjorde det værre. Derudover modtag jeg af en bekendt et tip om at kokosolie skulle være rigtig godt. Så det jeg gør nu er, at jeg går i bad om aftenen, og her vasker jeg mit ansigt med mild, uparfumeret sanex. Derefter smører jeg ansigtet ind i kokosolie (det har en antibakteriel virkning, og så er det naturligt....det tror jeg ofte er sundere). Om morgenen vasker jeg mig i ansigtet - igen bare med den uparfumerede sanex, og derefter smører jeg mig med enten en mild dagscreme eller igen kokosolie. Den dag i dag har jeg ikke en bums... Og meget, meget få hudorme. De kommer faktisk kun, hvis jeg en dag glemmer at smøre efter, jeg har været i bad. Det er et billigt og nemt alternativ til dyre cremer.
Du kan få p-piller, der virker mod uren hud, de hedder Diane Mite (og fås i et hav af "billig" udgaver). Spørg hos din læge. Apoteket har en creme, der hedder Basiron, som er meget effektiv, den fås i flere forskellige styrker.
Jeg havde slem akne da jeg var 16-17 år, og kom til hudlæge og fik både piller og creme til at smøre på, og var så helt bumsefri i en to års tid. Og indenda havde jeg prøvet ihvertfald 10 forskellige renseserier fra Matas, apotek mv.  Og så har jeg så fået akne igen (og har hele tiden været på p-piller der er god mod akne) men uden hjælp, men ikke for at lyde total 'frelst' men så har Murad's produkter været rigtig gode for min hud (ikke nødvendigvis alle andres hud) jeg har meget fedtet hud i T-zonen, men siden jeg er begyndt at bruge deres serie (Blemish et eller andet) så har jeg fået mindre fedtet hud og jeg har ikke fået nye bumser og de andre er næsten væk.  Dog er prisen på Murad rimelig dyr, men de er nogengange på tilbud online.  Og så må jeg lige huske at sige at min læge har sagt at de p-piller som skal hjælpe på akne er dem der giver større risiko for blodpropper, hvorimod dem der kan give akne er dem med lavere risiko for blodpropper.
Hej HN'er. Jeg har fået nogle duge gratis, de har så den hage at de har set lidt for meget fest i sit liv, de er fulde af pletter og en tur i vaskemaskinen løser ikke problemet. Er der noget der har et godt råd til hvordan man fjerner vanskelige pletter fra en dug? Også lige et bonus spørgsmål hvordan fjernet man blod fra tøj?
Min erfaring er desværre, at det er meget vanskeligt at fjerne pletter, når det først har været vasket. Vanish kan tage mange pletter - kold vand ( mener jeg ) kan tage blodpletter, hvidvin kan tage rødvins-pletter, margarine tager olie-pletter. Disse gamle "husmoder-råd" virker dog kun, hvis de bruges som for-behandling.
Jeg frygtede også lidt at der ikke var så meget at stille op når de har været en tur i maskinen.   Men tak for rådene, jeg vil prøve.
Rødvin fjernes lettest med glycerin, pletten skal opblødes og have lov til at trække minimum et døgn inden der vaskes. Jeg har reddet en kridhvid bluse på den måde.
Jeg havde gamle duge med mange pletter sendt til rens. De kom hjem fuldstændigt hvide igen, men det er da en halvdyr løsning. Mener det koster 50-100 kr pr dug.
Jeg har fået ALLE pletter af gamle vaskede duge af. Vanish var vejen frem. Det er ret fantastisk, men den forfærdelige reklame der kørte da det kom frem, har gjort at det er et totalt overset produkt.
min erfaring med Vanish og lignende midler, har været, at de virker bedst på friske pletter. I tilfælde hvor en plet ikke er gået helt væk i vask, fugter jeg den gamle plet med lidt mælk, og derefter bruger jeg så vanish direkte på pletten og en skefuld vanish sammen med vaskepulveret. Og så plejer tøjet at blive rent. Mvh. Lotte K.
Jeg har købt noget Vanish og venter nu på en dag med lidt mere stabilt vejr så dugene efter vask kan komme ud og tørre. 
Jeg må på det kraftigeste advare jer mod at tage p-piller alene for at slippe for acne - der er mange mange andre muligheder.
Vil du uddybe din udtalelse?
acne og det kommer ikke kun af dårlige og forkerte madvaner... Jeg har i flere år døjet med rødme og uren hud.. jeg fik en recept på metrodnidazol, en antibiotika creme, og ja det tager noget tid, men det VIRKER... det nytter ikke noget at rense og smøre med diverse cremer og sæber hvis der er infektion i huden.. det skal behandles.. Jeg synes du skal få en læges vurdering af hvad der kan være galt med din hud... Jeg har brugt metronidazol i 8 uger nu, og der er en utrolig forskel, jeg er langt fra færdig med behandlingen, og eftersom at jeg er arveligt disponibel for acne rosacea - så er det heller ikke sikkert at jeg nogensinde bliver færdig med at behandle.. men jeg kan holde det nede...
Jeghar endelig fundet et produkt der virker for mig, serien fra Murad mod uren hud, samt cremer fra ole Henriksen også til uren hud.
Man kan være allergisk over for mælkeprotein. Det kan give uren hud som eneste symptom. Det kan også være allergi over for andre proteintyper. Hvis du vil undersøge om det er det der mælkeprotein der udløser problemet, skal du undgå alle mælkeprodukter i et par måneder. Det tager lidt tid før kroppen er i orden igen efter "forgiftningen". Hvis du er en slank type skal du sørge for at få fedt og kalorier andet steds fra. Jeg tabte 3-4 kg da jeg fjernede mælk fra min kost.
Hej. God tråd   Jeg har også problemer med uren hud/acne/hudorme, specielt op til/under mensturation. Jeg har "fundet" basiron på apoteket, som virker godt og langvarigt på mig. Jeg kan nemt se og føle resultatet på dagene efter jeg har brugt det, så det kan jeg nemt anbefale. Men som de andre skriver, så har kosten også meget at sige. Vand renser Og et gammelt husmorfif mod uren hud: husk at skifte hovedpudebetræk ofte! 
Takker for de mange råd. Det er vidst bare at starte fra en ende af og prøve... Spiser aldrig usundt ej heller friture mad.. Er normalvægtig og vegetar. Så lever generelt meget sundt.
jeg bruger en alm ansigts vask fra matas (hverdag, som desuden også fungere som makeup fjerner), har også en til hvis udbrudene er lidt værre (men bruger den 1 gang om ugen for at komme i bund) også zink salve (dette gør jeg lige inden jeg går i seng) også om morgen en dejlig fed creme
Jeg har haft sammen problem med min hud tidligere. Jeg brugte en serie fra clinique mod uren/fedtet hud. Min hud blev bare ikke pænere af det.... Jeg valgte til sidste at gå til en kosmetolog, for at se om det kunne hjælpe. Det er da nogen af de bedste penge jeg har givet ud! Jeg havde brugt en hel forkert slags cream type til min hud. Jeg havde altid troet den var uren/fedtet, men det viser sig faktisk at den er tør/følsom. Jeg gik hos hende ca 6 gange og fik skiftet den cream serie ud med en som er beregnet til min hudtype. Det har bare gjort en kæmpe forskel på min hud, så synes da helt sikkert at det er et forsøg værd. Så er det jo bare en bonus at det også er lækkert at komme til kosmetolog, og få renset sin hud  Håber du finder en løsning.
Hej Kan det være at du ikke kan tåle parfumen som er i de fleste cream? Jeg har haft lidt det samme problem med uren hud som dig, men opdaget ved et tilfælde at hvis jeg bruger cream uden parfume så går urenhederne væk. Så jeg er gået helt væk fra pafumeret produkter. Håber at det kan hjælpe.
Jeg vil helt klart anbefale dig at få en henvisning til en hudlæge fra din praktiserende læge. Acne kan ikke smøres/renses/spises væk, det er en opgave for en læge. Det   behandles, og det er da synd bare at gå rundt og vente forgæves på, at det går væk, hvilket alt for mange unge mennesker bare får at vide af deres forældre.  Mange går alt for mange år og døjer med acne og får unødige ar, blot fordi så mange er af den gammeldags opfattelse, at "det går væk af sig selv/hvis du smører med x/hvis du undgår at spise x/det er fordi du er teenager" osv., osv. Og nu du er 32, så ville jeg da komme i gang med en behandling hurtigst muligt. Der findes mange forskellige behandlinger, både milde og særdeles kraftige (som f.eks. Roaccutan, der bruges til svær acne/acne der er umulig at få kål på med mildere præparater), så det vil nok være muligt at finde noget, der passer dig. Mht. behandling af acne vha. p-piller, så er det ikke noget, en hudlæge vil gøre som førstevalg. Kommer der en patient med acne behandles der med acne-medicin af forskellig art, man vil ikke benytte p-piller   til at behandle uren hud. Nogle personer på p-piller oplever en forbedring (og nogle desværre en forværring) af deres hud, men dette er altså kun en sideeffekt af at tage p-piller.  Det berettiger ikke til at bruge p-piller som behandling af acne (som for det meste også kun vil være midlertidig, idet acnen ofte kommer tilbage, hvis man stopper med p-pillerne).
Sherlock Mange unge mennesker har homenelle forandringer og derfor lider mange af acne i teenage årerne og det er noget der forsvinder med alderen. SÅ det er ikke bare noget vi forældre går og siger !!! Det du skal gøre, det er at finde ud af om det kommer pågrund af homonelle forstyrrelser eller fordi du spiser forkert. Nu siger du at du spiser sundt, men det kan faktisk også være noget du bare ikke kan tåle. Der findes også fedt i sunde ting  Hvor dybt ligger de ?? Ligger de meget dybt, kan det være rigtig svært at slippe af med igen og hvis der er noget der smitter så er det acne. Bestil tid hos en hudlæge eller prøv en kosmetolog   de har styr på disse bæster  Mvh Kosmetologen!!
Hej Min datter på 14, har gennem 2 år døjet utroligt meget med ackne, og endte med besøg hos hudlæge, hun har fået en creme på recept som bare virker, den skal bruges en gang i døgnet (hun bruger den aften og så en alm bumsesæbe morgen) - og den har næsten fjernet hendes ackne helt, hun brugte også Basiron fra apotekte gennem flere måneder, men denne var ikke stærk nok til hendes problem (hun prøvede båden den i håndkøb og den på recept). Ifgl hudlægen, findes der nu så mange gode og sikre produkter, så ingen burde finde sig i at have ackne:-) - det ville jeg så gerne have vidst i mit teenage-bumse helvede for 20 år siden  Desuden har det lige være oppe i medierne, igen igen, at en del af de p-piller som også er virksomme mod urenhud, desværre igen er under mistanke for at være skyld i blodpropper og dødsfald i USA. Så hvis jeg skulle vælge, blev den mulighed valg fra med det samme. Betina
Jeg er netop startet på en Tetracyklin DAK kur mod akne der skal tages i pilleform de næste 3 måneder. Det er effektivt, men skal absolut ikke misbruges og man skal have faktor 50 på i ansigtscreme under og efter kuren et godt stykke tid. Dette er min 3 kur på 8 år. Jeg får forresten 2 x 500mg dagligt.
Måske skulle du prøve at være ovo-vegetar? Mælkeprodukter kan sagtens være årsagen. Min egen historie: Jeg havde fra jeg var 11 til jeg var 16, rigtig slem acne. Jeg prøvede SÅ mange hudsæber/scrubs/cremer/gels og andet skidt, som kunne købes i matas. Da DET selvfølgelig ikke virkede, blev jeg puttet på diverse kure. Jeg har prøvet følgende lægemidler; Epiduo Clindoxyl Basiron (ikke håndkøbsudgaven) Dalacin Tetracyklin Alle med meget lille effekt. Da jeg var 15, fik jeg anbefalet af min veninde at komme på P-pillerne Yasmin. Jeg var ikke så begejstret for idéen, men som 16 årig havde jeg simpelthen fået NOK af at være grim, så jeg besluttede mig for at prøve pillerne. Der gik en måned, og så var skidtet VÆK!   Fik kun få bumser. Så i mit tilfælde var der altså IKKE mange andre alternativer til pillerne. Nu, et par år efter, er jeg stadig på pillerne, og har stadig super fin hud. Jeg har fundet ud af at hvis jeg undgår mælkeprodukter, er der SLET ingenting 
daj eg havde mit sidste facetledssyndrom og atter en gang måtte besøge vagtlægen, ville han absolut ik bare udskrive de smertestillende/muskelafslappende jeg skulle ha med hjem, som de andre gange det er sket med de her facetled. Nej han ville KUN give mig en sprøjte! Nu lider jeg af fobi i den retning, så hvis endeligt jeg er tvunget til det, så kan jeg simpelthen kun gøre det hvis det er i bagenden. So far so good - jeg får den dumme sprøjte. Dagen efterb egynder det så at gøre hammer niller naller fra balle til hofte og ned i øverste del af låret, derfra hvor jeg er stukket! Jeg lader en uges tid gå, fordi jeg tænker det bare er pga sprøjten, og sikkert fordi jeg ik kunne lokke ham til at give den LIGE i ballen som jeg fik min læge til - så den var næsten mere i ved hoften end ballen. Men det blir bare værre - jeg ringer til sidst til lægen, fordi jeg sys dte virker meget mystisk. Først mener han at lægen har ramt iskiasnerven - men da jeg har problemer med den sidderi klemme i modsatte side, ved jeg godt hvordan det føles - og det er i hvert fald ik den! Der er så en anden nerve man åbenbart kan ramme der hvor der er stukket - som min læge mener han har ramt. Så jeg skal vente på det går over, og efter flere uger hvis ik det er væk må jeg så evt prøve og ringe igen... Er der andre der har prøvet det samme? (Jeg husker ik hva han kaldte denne nerve - det var spøjst og på latinsk tror jeg). det er simpelthen så træls - man kan ik engang klø sig fordi det gør ondt. Det gør stadig ondt- dog ik helt lige såslemt, men nok. En anden gang har jeg betsemt ik lyst til at skulle ind til denne læge med noget lignende, når han kun vil give en, en sprøjte og det så ender sådan (ved godt det er et uheld). Men alligevel... Nåh - håber snart det er et overstået kapitel, når den mr scanning er gennemført og jeg ved hva jeg har at rette mig efter, samt evt kiro
Mon ikke det er femoralis nerven? Den er en stor nerve der går ud i ballen/låret. Jeg er pt under mistanke for læsion på den nerve så høre om den konstant..
nok den - den går i hvert fald ud i låret og ballen og sidder der mellem balle og hofte. Men for pokker hvor er det dog generende! Det gik sådan set bedre- men blev værre igen... Alt man skal bruge benet til er generende sys jeg, fordi det gør niller. Og jeg kan jo ik rigtig få en tidshorisont og sige, jeg bare skal beherske mig for det går over om X antal tid... Ingen der har prøvet det samme? Hva er der sket med dig siden du har en lesion (det vidste jeg ik man kaldte det på en nerve eks)? Det lyder rigtig øv for dig...
Jeg er smidt af en hest og har tumlet rundt i sundhedssystemet i 3 år, med operationer, MR-scanninger og alt muligt er også opgivet af smerteklinikken. Fokus har hele vejen igennem været på smerter i hoften og det er så blevet sat sammen med iskias nerven. Så den har de tjekket de første mange gange. Alt muskelmasse i de store muskler er væk og der er nogle frygtelige smerter. Alligevel har svaret været, at de ikke rigtig lige kunne finde nogen løsning eller forklaring. Pludselig fik jeg så en bule på hoften på størrelse med en stor knyttet hånd. Ind imellem hæver hele hoften og låret op til dobbelt størrelse. Det betød akut indlæggelse for både blodprop og kræft - men det gjorde også at det pludselig gik op for lægerne at der da sørme også sidder en kæmpe nerve lige der, femoralis. Alle smerter ved mig peget hen i det område den "dækker" så virker utrolig tanken først kommer nu. Pt. går jeg og venter på at skulle ses af en specialist indenfor dette, der er ikke mange af dem i Danmark og det er åbenbart meget sjældne symptomer mit ben leger med lige nu. Det er et ekstremt ømt område, så hvis du bare har nogle af mine smerter - så siger jeg AV! Der kan godt være en læsion i en nerve, men det sker heldigvis sjældent. Ofte er det mere en afklemning, også kan den ikke måles - men gør nas alligevel.
i den engang hvor jeg skulle have en B12-vitamininjektion.. Det tog næsten 14 dage før det gik over og i mellemtiden gjorde det ret ondt.. Det går over og der sker ikke noget ved det men hold nu op hvor er det irriterende så længe det varer.. Du har fået injektionen på den måde der hedder intramuskulær - altså i musklen nærmere betegnet den store ballemuskel.. Hvis man gør det ordentligt måler man ud med tommel- og pegefinger fra hoftebenet og stikker i midten af den trekant der dannes.. På den måde undgår man nemmere ikke at ramme nerven men til gengæld rammer man hvor der er fedtvæv.. Man kunne forestille sig at en der har givet mange intramuskulære injektioner kan komme til at sjuske og ikke foretage opmålingen med fingrene - den giver jo også mulighed for lige at mærke efter hvad der er hvad.. Så risikerer man at man kommer nærmere op mod hoften fordi ballemusklen bliver trukket lidt opad når man ligger ned..
Av Stute... som om du ikke døjer med nok i forvejen   God bedring, jeg håber, at det går over rigtig rigtig hurtigt! mvh. tina
du har da fuldstændig ret- jeg vidste ik det med opmålingen, men nu du siger det, så ved jeg da godt at han ik gjorde det- han tog jo bare ved og stoppede nålen i og sprøjtede ind. Det der osse undrede mig var hvorfor han absolut insisterede på jeg skulle ha sprøjten, når jeg alle andre gange bare har fået en recept så jeg har kunnet tag oralt (jeg lider af nåleskræk!). Det ville han overhovedet ik, på trods af jeg gjorde mit til det. Det er mere end 14 dage siden for mit vedkommende - hvor længe der kommer til at gå ved jeg ik. Det SKULLE jo gå i sig selv igen. Chris: Nu kan jeg jo af gode grunde ik sammenligne med dig- ingen tvivl om dit er værre- men vi føler osse smerte forskelligt. Jeg er som end ik pivet normalt... men sys skisme det her er irriterende. Jeg kom eks en dag til at sætte i løb fordi min søn gerne ville ha jeg skulle jagte ham på hans el traktor - to skridt og slut for så gjorde det simpelthen så niller! Da jeg trådte ned på det ben og musklen blev brugt/hoppede el hva man skal sige, så var det slut. Tina: Ja det kan man jo desværre sige. Men dte positive er da at mr scanningen siger jeg ik har diskus prolaps som man troede. Det betyder dog at fibroen er forværret/fremprovokeret det ene sted der ik har været det store før pga trafik uheldet sidste år = jeg livsvarigt nok vil bøvle med facetledssyndromerne nu
Det er også lige den nerve der styre alle de store ballemuskler, så den kan dælme give nogle problemer. Det er jo det samme med iskias som også er i forbinde med de dele af kroppen der bruges en del. Så det kan jo invalidere en totalt.
Jeg går og overvejer at blive steriliseret, da jeg har rigtig meget bøvl med min hormon spiral meget væske i kroppen og plet bløder tit. Er der nogen der vil dele gode og dårlige oplevelser med at blive steriliseret
for sin mens så?
Ok har bare hørt at der var nogen der var blevet rigtig syge af det pga af de clips det brugte.
det og det var en fantastisk beslutning, når nu jeg vidste, at jeg IKKE skulle have flere børn... Desværre Maria - mens slipper du ikke for 
Jeg er oss belvet fikset  Mine æggeledere er brændt over, og jeg er fuldt ud tilfreds. Jeg havde lidt ondt i skulderen dagene efter, men ellers intet  Så jeg siger GO FOR IT 
Jeg blev også fixet sidste år, var lidt øm de første dage og havde ondt i skulderen pga det luft der bliver pustet ind i maven, men har aldrig fortrudt min beslutning.
nej, du slipper ikke for Always Ultra det kræver at du får ryddet heller undervognen - og det får man vist ikke bare lige sådan
Jeg vil så lige indskyde at siden jeg fik det gjort har jeg mens en dag mindre (er nede på 2) og blødningen er betydeligt reduceret. Så nej, du slipper ikke, men du kan være heldig at det bliver mindre.
Jeg har desværre oplevet det modsatte - fik brændt mine for 7 år siden og havde før det minimal mens helt uden problemer. Bagefter var det mega blødninger i mange dage + voldsomme krampe smerter + pletblødninger resten af måneden  Jeg endte med en hormonspiral   den har så løst alle problemerne.
Jeg måtte i morges en tur til vagtlægen, da den igen varh elt gal med nakken. Han mener det igen er et facetled der laver problemer. De4t er så 3 gang i siden feb nu. Første gang var det i et led der gjorde smerten sad i et ribben, og gjorde så niller jeg troede jeg måtte ha bøjet det om natten i søvne! Sidst ringede jeg og fik tabletter, men fik nogle andre end dem første gang der ik var så gode. ingen info - intet. De ville ik sem ig el lig. Men jeg måtte ha noget til smerterne (har en 3 årig). Det tog ret lang tid at komme mig sidst. I dag - igen. Denne gang var manden i den anden ende af røret rar, og ville ha mig ind for en sikkerhedsskyld. denne vagtlæge, sys så osse jeg havde så ondt at det smertestillende skulle vær en sprøjte i bagenden fremfor piller (denne holder dog ik engang hele dagen!!!), så er spændt på om jeg blir nødt til at ringe igen i aften! (Det lykkedes ham ikke at knække nakken og få det frit igen) Nu skal jeg så ha fat i egen læge. Det blir åbenbart ved... Kiro sklle vist kunne hjælpe talte han om. Men vil gerne hører fra andre der blir ved at bøvle med facetleddene - hva har i fået gjort og hva får i gjort? Har det hjulpet/hva hjælper? Osv osv (al i kan fortælle gerne). Jeg er ik pivet normalt - så ved ik om jeg føler det værre end andre el det reelt er så smertefuldt som jeg oplever. Min fibromylgi kan jeg jo måske ik udelukke gør det værre, da jeg i forvejen har problemer med spændinger og kramper i nakke og skulder regionen netop pga dette. Jeg får desuden i forvejen meget nemt hold i nakken (dette er osse forværret) - jeg ved helleri k om det kan være pga det trafikuheld jeg var med i sidste år, at det er begyndt. For jeg har ik haft den slags førhen... Men hold op det gør ondt... Hellere alm hold i nakken, der kan jeg i det mindste de basale ting!
... dog "kun" i lænden i venstre side, hvor et slags glideled jævnligt sætter sig mere eller mindre fast. Gradvis bliver det mindre bevægeligt. Så "fryser" muskulaturen i lænden og så stråler det op i ryg og ned i venstre lår. Det gør MEGA ondt nogen dage og jeg kan have meget svært ved at bevæge mig  For mig har det hjulpet MEGET at gå til fysioterapeut! Jeg har prøvet nærmest kravle ind på klinikken og nærmest løbe/springe/hoppe ud derfra igen  Men det tog så liiige et år med behandling ugentligt, for end jeg selv kunne holde det "løst". Og det kan jeg kun ved bevægelse... Smertestillende hjælper lidt og helst noget muskelafslappende (eks. Ipren), så musklerne "slipper" det glideled og det kan komme i bevægelse igen. Jeg har smerter i større eller mindre grad daglig pga. det. Heldigvis færre og færre og jeg passer ekstremt meget på, hvad jeg gør i det daglige. Nu er jeg efterhånden kommet på talefod med det glideled, så hvis det "piver" lidt, så ophører jeg straks med hvad jeg end var i gang med og laver noget andet (eks. hvis jeg muger meget ud, så bliver der ikke muget mere den dag). Tunge løft er absolut no-go! Hvis jeg vælger at overhøre smerten, så skal den nok gøre opmærksom på sig selv i 3-5 dage bagefter  At du så oven i hatten har problemer med spændinger og kramper i nakken hjælper dig jo ikke just  Har du overvejet at bruge varmepude om nakken for at hjælpe det på vej? Noget alternativt, som akupunktur, for at få musklerne til at slippe deres greb? Og så af sted til en dygtig fys.
jeg har jo bøvlet en del med iskias nerven i den anden side hidtil... Det er dog blevet bedre efter fødslen - om end det ik er helt væk... Så det kan jeg skam godt genkende... Sys skisme hver gang der er en afklaring på den ene ting, så støder der bare mere el nyt til... Nåh jeg håber bare det går i sig selv igen
Jeg fik for snart 8 år siden - i forbindelse med en operation - i 5 dage indsprøjtninger i låret med blodfortyndende medicin. Efter jeg kom hjem fra sygehuset opdagede jeg en dag at jeg har et område på 10x 20 cm hvor huden nærmest sover, det føles ret ubehageligt når man rør ved det. Men man vænner sig til alt.  Desværre begyndte det for ca 1 måned siden at klø, nærmest som hvis man har iskolde fingre og stikker dem under den varme hane. Den eneste forklaring jeg kan finde er at jeg er begyndt at tage Gingko-tabletter, de skulle forbedre blodomløbet. Men for s*tan det er træls, og det er jeg så ikke sikker på at jeg kan vænne mig til. 
Åh det er næsten som at hører mig selv når du fortæller om din krop. Er selv hypermobil og har været igennem adskillige "facettsyndromer" og mig som har en uanmindelig høj smerte tolerance tvinges i knæ og gråd af det   Jeg har dog aldrig fået en sprøjte for det, aldrig, jeg har for det meste altid klaret det med en coktail af ipren og pamol og så masser af ro. En gang har lægen udskrevt smertestillende fordi iprenen ikke var nok. Nå men jeg kan helt klart anbefale noget kærnemuskulatur træning som yoga eller pilates da det nedsætter risikoen for at det genopstår. Med nerven, ja der vil nok gå noget tid, prøvede selv engang at få en akupunktur nål, i en nerve, i armen engang og det tog mange uger før det ikke længere var ømt. Hvis du kender nogen der har nogle LW plastre, så få dem til at smække et plaster på dig, så du kan fungere i hverdagen 
at ha råd - jeg er på kontanthjælp pga fibroen, og afventer svar på fleks ansøgningen! Så jeg ved ik hvor pengene skal komme fra  Jeg har gået med stort vinter halstørklæde i dag fordi jeg samtidigt blev kold i nakken på trods af varmen. Åh jeg ved slet ik hvordan jeg skal finde penge til behandlingen!!!
hver gang du tager en pille eller en sprøjte med smertestillende er det symptom behandling og det er i sig selv intet værd uden behandling. Jeg vil forslå dig at finde en dygtig behandler der kan løse din nakke op, om det er kiro, fys eller alternativt så er det langt at foretrække frem for piller. og ja, det koster men i det lang løb og for din krop er det nok billigere og bedre i længden. jette
Da jeg begyndte at have problemer med mine facetled i lænden for 9 år siden, vidste lægerne ikke hvad det var. Så jeg gik bare og havde ondt. Forbandet ondt. Nogle gange gik det i sig selv igen. Andre gange var smerten der i ...... ja faktisk helt op til et år uden pause. AV Lige så langsomt bredte det sig. I dag har jeg det ca 6 steder. Facetledene er nu blevet så løse at de bare smutter ind og ud hele tiden. Og nogle gange er det ikke engang en forkert bevægelse der er skyld i det. Det der hjælper for mig er bevægelse. Ja og så ridning. Men nu rider jeg ikke mere. Og sidste år fik jeg noget med mit bækken der gør at jeg ikke kan bevæge mig ret meget. Lige fra starten, har jeg haft en følelse af at rygsøjlen er øm. Jeg kan ikke sidde op af noget uden det gør ondt. Har i andre det også sådan?
el ligge mm overhhovedte når jeg har det. Jeg kan INTET Jenna! Bruge arme, gå, stå ALT gør så sindssygt ondt det er uforståeligt nærmest, hvis ik man selv har prøvet det. Min mand sagde i går til sin mor at jeg var hjemme med hold i nakken. Så rettede jeg ham, da jeg egentlig blev lidt knotten - for det er jo ik det samme som et alm hold i nakken, som jeg til enhver tid foretrækker! Mht at medicin bare er symptombehandling - muligvis. Men når ik jeg ahr fået at vide nogen steder fra før, at jeg skal til nogle andre, men bare ha en pille/sprøjte - og jeg ik har fundet det store på nettet, og først skulle finde ud af om detk om igen osv. Så er det dælme svært. Det er så derfor jeg skrev herinde... På HN er vi mange der har prøvet alskens muligt forskelligt og derfor god almen viden. Mht i længden er det bedre med en ordentlig behandler- jamen vi er da enige. men jeg kan ik hive penge ud jeg ik har - om end jeg nu må se på det alligevel (godt vi ik er i 2014/15 endnu!!) HVORDAN finder man så nogle lige præcis i nærheden af en selv, som er gode til den slags? Jeg mener i skriver kiro el fys. Fysser har jeg ingen erfaring med udover i kommune regi (ham har jeg skrevet til, men han kan ik rigtigt behandle mig). Er alle der er uddannede kiro el fys god til det el hvordan hænger det sammen??
jeg har faktisk fuld forståelse for at det er svært at finde økonomi til behandling, det jeg skriver til dig er at det vil være en bedre løsning i det lange løb. Jeg er behandler og ser desværre mange i både din og Jenna ´s situationer, der gennem år har lyttet til læger og taget smertestillende medicin og derved symptombehandlet i en uendeligehed. Når jeg opfordre til behandling så er det for at stoppe processen, og finde årsagen, inden du kommer til at forværre din situation. I mange tilfælde er der ikke indlysende og enkeltstående årsager, men en kombination, hvilket selvfølgelig gør valg af behandling svær og selvfølgelige også omkostningsfuld - det er jeg helt klar over - men en dygtig behandler kan guide dig den rigtige vej så du slipper for alt for mange fejlskøn og derved økonomiske lussinger. Jeg kan fortælle dig at jeg sjældent kun arbejde manuelt, men også har en del stresshåndtering, ernæring, vitaminer og mineral terapi, udrensning samt energi terapi inde over en behandling, hvor der er høje doser af smertestillende medicin. mht. valg af behandler i dit nærområde så synes jeg du skal forhøre dig i dit netværk i lokalområdet, det er formentlige der du kan få bedst hjælp. jette
i mit netværk der går til kiropraktor hva jeg ved af- men mit netværk er meget lille. Jeg ahr dog fundet dem jeg forventer det bliver.  Bare ud fra det de skriver sys jeg det virker kompetent og erfaringsrigt. Nu venterj eg så på min læge ringer osse - jeg ved ik om man skal ha en henvisning el ej - el om det blir billigere af at man får en henvisning (sådan var det med nogleting førhen)?? Nu skal det jo lige siges, at det ik er årevis jeg bare har ladet stå på og lyttet til læger. Det er først i år det er begyndt i mine facetled. Et el andet sted sys jeg jo man osse ligem å se tiden an- for det kunne jo ha været en engangs situation går jeg ud fra. Nåh, nu må jeg jo se hva det kommer til at koste, og hva der skal ske. Min nakke er røntget - men jeg kan elvfølgelig ik huske om det var før el efter dette bøvl begyndte (osse fra siden som jeg ahr læst man skal, dam an ellers ik skullek unne se noget?)
om jeg jo osse bare kunne ringe og spørge kiroerne hvordan og hvorledes*LOL* - så nu har jeg en opstarts tid onsdag. Jeg er mega spændt og nervøs - har aldrig været til kiro før. Men har jo en el anden ide om de bare brækker løs i en så det siger knæk alle vegne og det gør smadder ondt
Det med at have råd til behandling kender jeg godt. Det er dyrt at være fattig. For ja, kroppen har da helt klart bedst af at man får behandlinger, sund kost osv osv. Men svært når der ikke er råd til det. Jeg tager ibuprofen 600 mg sammen med to Treo. Det har en fantastisk god virkning. Spændene at du skal til kiopraktor. Det var en svensk hete kiopraktor der fik løsnet mit den første gang.
Det eneste der virkelig viser hvad der er problemet er en MR scanning og den skal din egen læge henvise til.
Man kan ikke se facetsyndrom på en mr scanning
ik net i går - min box var srøget, så jeg kunne ik opdaterer yderligere i går. Nåh, men min læge ringede senere på dagen (kunne ik komme igennem til morgen af forskellige årsagerm en lagde en besked). Han vil ha mig i en mr scanner nu - osse for at tjekke om mine diskusser er ok osse el ej. Røntgen da det blev gjort viste ik noget. Jeg ringede så til kiroen, for at finde ud af om jeg skulle vente til efter scanningen, så kunne jeg få billederne sendt derned og vi kunne tale om det der måske er el ik er på billederne.De sys osse at det var smartest, jeg ventede med at komme, så vi kunne få det afklaret. Så kiroen, er nu udsat til efter mr scanning. Jeg er ret sikker på man godt kan se facet leddene på en mr scanning/vævet omkring. Det viser div. links på nettet osse. Ofte er det da sådan at en scanning kan vise det en røntgen ikke kan vise - bl.a. fordi man på scanning ser bløddelene mm osse- altså vævet jo
Nå ok. Jeg har bare hørt at man nogle gange ikke kan se det. OG de 2 gange jeg har fået en mr scanning har de ikke kunne se det
Jeg døjer også med mine facetled ind i mellem. Det værste er når et ribben "låser". Det er totalt invaliderende. Har dog efterhånden lært at det skal "trykkes" løs, så nu får jeg min datter til at trampe på det... nænsomt... så vi begge overlever. Men.. Min råd var at blive medlem af Falck Care.   Jeg er medlem, og det er SÅ fedt bare at kunne få de behandlinger der skal til, uden at føle det koster en herregård. Mine behandlinger har været ved en kiropraktor og det har været fantastisk.
var det osse et ribben her - det føltes som om jeg havde bøjet det i løbet af natten simpelthen. De sidste to gange har det så været i selve nakken... Jeg tjekker da lige det falck værk der. jenna: Det kan godt være man ik altid kan - men som du skrev det forstod jeg det som at du mente aldrig kan. Men så er jeg muligvis lige vidt kan man jo sige. Nåh jeg må jo vente og se. Andet kan jeg ik gøre.
nu ved jeg ikke hvor du bor, men her hvor jeg holder til er der utrolig lang ventetid på mr scanninger og jeg ville da få den tid hos kiro så du ikke skal gå og have ondt i ventetiden. jette
heller ikke - men kiroen sys det var en god ide. Udover jeg lige skal helt over den forrige gang - så håberj eg ik der blir mere inden en scanning - så må jeg jo bare få fat i dem hvis der gør alligevel.
hvordan er det gået dig? har du været til mr?
Smertestillende og så holde sig i gang.Det er så vigtigt at holde maskineriet i gang. Livet er sgu ikke altid lutter lagkage,men man får intet ud af livet hvis man sætter sig hen i et hjørne og siger AV. Kiro,fys osv er en god ting som kan lindre/mindske smerter,men man er nød til at beslutte sig for at fanden gale mig om smerterne skal bestemme hvad jeg skal have ud at mit liv.Når man er kommet der hen,så syntes ihvertfald jeg at det bliver mere udholdeligt,og nemmere at leve med smerterne. Dorte.
det gør jeg osse ti ldagligt, da jeg i forvejen lever med daglige smerter. Men når jeg får facetledssyndrom i nakken, kan jeg intet - ik engang SIDDE stille uden at dte gør så pivhamrende ondt! Jeg er ik en pivert normalt på nogen måde, skal det siges... Men de stopper simpelthen ALT... Ja jeg er MR scannet, og derv ar ik noget at se - så der er ik andet galt i nakken, el noget der fremprovokerer i den forstand. Pt harj eg været facetledssyndromfri, længere end jeg ellers i et stykke tid har været - og håber på det fortsætter. Jeg købte en ny pude - det har hjulpet lidt i hvert fald. Jeg kan dog ik bruge ret mange af dem på markedet, da de fleste er til når man ligger på siden, hvilket jeg ik altid kan - og fordi jeg jævnligt skal skifte stilling om natten i forvejen og ligge på ryggen noget af tiden osv. Alt i alt mener lægen, det er fremprovokeret pga fibroen, der driller i min nakke, efter biluheldet sidste år/sommer. Jeg har netop i nakken ik haft bøvl med fibroen, som det eneste sted i kroppen, før det hersens biluheld- men har efterfølgende fået det. Og han mener så at det måske fremprovokerer facetledssymdromerne...
som 18årig blev jeg rendt ned af en hest og fik en flækket halshvivel! jeg Lå i en fikseret rygbåre i 3 måneder, og er idag helt uden mén på nogen måde ( er nu 38) Min løsning har været yoga! masser af yoga! jeg træner 4 gange om ugen, det kan du selv hjemme på gulvet, start dog hos en god intruktør de første tre måneder, og så er det bare om at træne. Glemmer jeg det bare en uge, bliver jeg stiv og øm, og til sidst helt spændt. Min erfaring er at kroppen låser og spænder op, når den er utrænet og usmidig, plus yoga er fantastisk til at træne smertekontrol. så find en god træner ( det er ikke dyrt) og kom igang.
Manden kom ind i Matas og spurgte efter tampax. Ekspedienten peger over på hylden, og ekspederer et par andre kunder. Så kommer mand op til hende med en rulle sejlgarn og en pose vat.  Ekspedienten: "Skulle du ikke ha' tampax??"  Manden: "Jo, men så kom jeg i tanke om at igår sagde min kone at hvis jeg stadig vil ryge, så må jeg rulle selv"
lol tør ikke tænke på konens reaktion når han kommer hjem;-)
Hej Hn. Jeg har et kæmpe irritations moment, jeg ikke aner hvordan jeg snart kommer uden om. Sagen er den at min mor har 3 'små' børn, 12 og 13 år yngre end mig. Da hun fik dem, blev hun meget hurtigt alene med dem, og dengang måtte jeg tage tvillingerne med i cykeltrailer om morgenen og hente dem igen kl. 3 - nogle gange også hente den store i børnehave i den anden ende af byen. Ofte passede min bror og jeg dem også i løbet af dagen, indtil hun havde fri eller hvis hun skulle noget andet. Sådan er det faktisk fortsat, da de alle startede i børnehave hentede enten min bror eller jeg dem, vi har altid hjulpet meget til derhjemme - også meget mere end nogle andre forældre ville tilbyde deres børn, men det var vi jo nød til, for at få en hverdag til at fungere dengang. Nu er de 9 og 10 år. Min mor har fundet en kæreste, som hun har været sammen med de sidste 5-6 år. Og for noget tid siden fik de begge to aften arbejde, så min bror og jeg måtte passe dem på skift mange dage om ugen. Så blev hendes kæreste opsagt, og nu har han igen fået job. Som aften vagt..   Så.. Here we go again. I dag har hun sendt mig en sms med 6 dage der skal 'dækkes'. Det skal siges at hverken min bror eller jeg bor hjemme. Vi har begge to arbejde også, godt nok dagvagter - men alligevel? Jeg har hus og have, en hund og en kæreste og er i øvrigt igang med at tage kørekort som kræver en del tid alt sammen. Min bror er igang med uddannelse (han er i praktik delen, hvilket vil sige han "arbejder") og har også mange ting at se til, med sine fritids interesser og venner. Jeg er 23 og min bror fylder 22 i september. Min bror fortalte i dag, at han havde sagt han ikke kunne den ene dag - hvor til min mor (igen igen igen igen) havde sagt "Jamen så må jeg jo sygemelde mig.." og den kommer HVER gang. Hun giver os den sygeste dårlige samvittighed hvis vi ikke hopper og springer for hende, når hun har brug for en barnepige. Samtidig har min mor ofte 7000 projekter. Hun har startet en tjeneste igennem røde kors, som tager virkelig meget af hendes tid. Og indtil for kort tid siden var hun også meget aktiv i sit fagforbund. Jeg har en gang sagt fra, sagt at nu gad jeg simpelthen ikke mere. Det betød at hun sagde jeg ikke skulle komme til jul, og indtil d. 23 holdte hun på det - da fik vi en dialog og det endte med at jeg alligevel måtte passe dem den dag, hun ønskede, hvis jeg ville med til juleaften. Samtidig er mine søskende virkelig udfordrende. De hører ikke efter hvad man siger, og kan finde på at stikke af - så kan vi gå og være nervøse og bange og lede efter dem, indtil det passer dem at komme hjem. De gør ikke som man siger, og uanset hvad jeg siger og gør, så taler de grimt til mig og kan endda blive fysiske i visse tilfælde. Det har jeg også forsøgt at få en dialog igang om flere gang - men det virker ikke. Min mor siger at så må jeg lade dem gøre som de vil, indtil hun kommer hjem - men hvad er så pointen med at jeg er der? Hvis de alligevel gør hjernedøde ting.  Åh.. Jeg er så træt af det. Jeg GIDER ikke være hendes selvskrevne barnepige mere!
Nogle af jer hesteglade mennesker der har prøvet at blive gravide selvom i er stået af i Roskilde? Jeg blev egentlig bare nysgerrig. Jeg har haft fast kæreste i snart 6 år, og vi har i alle år stået af i Roskilde uden der er sket noget. Så er der dem som siger det er meget dumt da man alligevel kan blive gravid. Jeg tror bestemt på at meget fertile mennesker kan blive gravide på trods af at de står af i Roskilde. Har i personlige erfaringer med dette? Rigtig god sommer aften til jer 
Synes ikke det er ok at din mor forlanger at du og din bror skal "dække" ind med dine mindre søskene. At være alene med små børn og de større hjælper mere til på hjemmefronten når de bor hjemme, er helt ok, alle må gi en (rimelig) hånd med. med at få dagen til at fungere. Men det stopper i stor stil når man er flyttet hjemmefra. Det kan ikke være din og din brors problem at din mor og hendes kæreste har aftenvagter. At gi en hånd hvis det virkelig brænder på er en selvfølge men da ikke at lave en liste med hvilke dage I skal passe børn. Når hun kommer med sygemeldings truslen! Har du overvejet at sige ja og evt efterfuldt af hvis du bliver fyret kan du uden problemer passe dine børn selv alle dage? For filan, det er hende der har sat flere børn i verden, jeg går ikke ud fra det er dig og din bror der har bestilt de børn.... Og med hensyn til juleaften truslerne, så hold på dit... Jo det er sørgeligt at sidde uden evt familie denne dag, men hvad med din kæreste, har han ikke familie? Forslå hende at søge gode råd hos andre "enlige mødre" så vil hun hurtigt finde ud af at der er mange der må søge jobs efter hvordan hjemmefronten ser ud. Personligt har jeg selv arbejdet flere år på natholdsskift, og måtte ha børn op og i skole før jeg, selv kunne gå i seng for stadig at være på "tilkalde vagt" hvis de ringede fra børnehaven pga syge børn osv. Sådan var det bare.... Ærligt så synes jeg du skal gøre op med dig selv om du vil fortsætte med at være barnepige hver anden uge eller ej. Snak med din kæreste, han har nok også en mening omkring det. Og din bror, han går sandsynlig med samme frustrationer som dig. Hvis du vil ændre det så få kæresten til at være der for dig, klar til at lægge armene om dig når din mor flipper ud over ikke ha fået sin vilje.... Pøj pøj med hvad du end vælger
Jeg kan sagtens forstå dig. Det er også helt forkert det din mor har gang i. Det er hende der har fået børn ikke dig eller din bror. For at undgå at i føler at hun udnytter jer kan i kræve at få betaling for børnepasningen. Den normale timeløn ligger vist på 120 kr i timen. I kan også foreslå hende at hun hyrer en barnepige så i kan slippe. I må vist bare stå sammen og nægte at passe jeres søskende hvis i ikke orker det mere. Hvis hun bliver sur, jamen så lad hende blive sur. Børnene er udelukkende hendes ansvar og at hun har aftenarbejde/natarbejde er også hendes hovedpine. Hvad med faderen, hvor er han henne? Kunne han evt tage del i børnepasningen? Mvh Anja
Din mor har da arrangeret sig meget praktisk. Gratis børnepasning når hun har brug for det og dermed tid til sine andre projekter (ironi off) Jeg er enig med de andre. Det er på tide at du og din bror siger fra. Ja, man hjælpes ad og store søskende har tit flere pligter end små. Men det bør have en naturlig udfasning når 'de små' bliver større. Og navnlig da når I ER flyttet hjemmefra og igang med jeres egne voksenliv. Hm... tænker på, at det måske er meget meget praktisk ikke selv at tage sig af sine uopdragne børn ..... (altså de små   ) Det er trods alt hendes ansvar at sørge for at de lærer at opføre sig ordentligt. Pyha, håber at du og din bror kan støtte jer til hinanden og få opbakning og støtte fra jeres kærester til at tage et opgør. Prøv at fortælle hende på en pæn måde, at hun fra nu af må stå på egne ben. Men vær klar til at stå fast og tage konsekevensen af at I siger nej. Pøj pøj til jer
Tak for jeres svar. Jeg har faktisk lige været dernede, hvor det endte i en diskussion, fordi hun ville have svar på hvilke dage jeg kunne tage dem. Den ene dag, har jeg sagt nej - fordi der er nogle ting herhjemme, som skal ske den dag og derfor ved jeg at jeg får brug for en dag/aften for mig selv, og være lidt ynkelig. (Min kæreste skal væk i 8 måneder..) Det har hun bare ingen forståelse for. Først siger hun at det ville være godt for mig at komme væk hjemme fra og tænke på noget andet, hvor til jeg svarer jeg at simpelthen ikke vil have overskud den dag til at tackle børnene. De er virkelig en mundfuld og man skal være i humør til at være suuuuuuper pædagogisk korrekt, ellers ender det i ged. Så siger hun om jeg virkelig vil være det bekendt? At sidde hjemme og ynke mig selv, og hun så må sygemelde sig - og der blev jeg gal og sagde at det var lige præcis det der jeg ikke gad. Så sagde hun "jeg tror du skal gå nu.."  Og nu har jeg dårlig samvittighed. Som hun siger, hendes kæresten kan ikke takke nej til job - så mister han dagpengene. Og ryger han på kontanthjælp så mister de huset. Hun kan ikke bede om dagvagter, da hun i forvejen ikke er helt på talefod med sin leder, og samtidig vil hun miste 7000 kr. om måneden. Og sådan ender det altid - hun truer, jeg siger jeg er ligeglad og bom - så kan jeg godt skride. Og så er min samvittighed kulsort. Og så siger hun altid "Bare vent til du selv for børn", hvortil jeg svarede at jeg har så mange barnepige timer til gode, at det er mere end rigeligt til at dække det jeg får brug for til den tid. Mht. barnepige er det ikke muligt økonomisk - ej heller at betale os. Hun ville gå fuldstændig amok, hvis jeg nævnte det. Og i øvrigt lave en liste over alle de ting hun har givet mig. Hest, opstaldning, ridetimer - you name it. Da jeg boede hjemme. Problemet er bare, at jeg ville have det så skidt med at en af dem mistede deres job og derefter huset, fordi jeg ikke gad at hjælpe til. Der er ingen bio far inde i billedet, han ønsker ikke kontakt. Der er ej heller nogen bedsteforældre til hjælp. Der er kun min bror og jeg.
Op med humøret. Det er ikke fair at hun stiller dig i den situation. "Hvis du ikke babysitter så mister vi huset" Det er ikke dit ansvar. Det er lidt øv med din kæreste, du kunne godt bruge hans støtte lige nu. har du talt med din bror om hvad han synes om at være babysitter konstant og hele tiden? Det ville være godt for jer begge hvis i kunne stå sammen, det gør det også nemmere at tackle den dårlige samvittighed.
Hvad DU ønsker af dit liv og gøre hvad DU gerne vil. Har du glæde af din mor? Er hun et must at have i DIT liv? Hvis ja, må du nok indstille dig på, at hun sætter dagsorden. Hvis nej, så sig fra. Og stil krav til din mor om, at respektere dig! Man kan ikke ændre andre mennesker, men man kan bestemme over sig selv. Du er et voksent menneske!
Det er jo ren afpresning af dig    Hun er voksen (gætter jeg da på, når hun har børn på 20+). Hendes børn under 18 år er HENDES ansvar, ikke dit eller din brors. Det kan aldrig blive DIT ansvar om kæresten har arbejde eller han ryger over på kontanthjælp. Og hvis hun er på kant med sin leder, så det vel mellem hende og lederen, ikke mellem dig og lederen ..... Jeg tror helt bestemt du gør det rigtige. Stå fast nu og tag kampen (som det nok bliver). Og det med hvad hun har gjort (= betalt for) det kan man altså ikke bruge soms seriøst argument. Du 'gider' ikke hjælpe ... øh hallo, har du ikke være barnepige i en hel del år efterhånden???? TS - du får FULD opbakning herfra + et cyberknus 
Siger jeg bare..... Det kan da IKKE være dit problem at de har sat sig økonomisk hårdt i det med deres hus. At hun bringer dine ridetimer osv op beviser (synes jeg) tydeligt hvor manipulerende hun er. det holder ikke en meter. Hvad hvis I (dig og kæresten) og din bror flyttede til en anden by langt væk pga arbejde? (Hun har jo ligesom allerede vist hvor vigtigt et job er) hvad ville hun så stille op? eller hvis, gud forbyde det, en af jer blev syge og sengeliggende? Eller igen hvis I begyndte på projekt baby? hvad så? ville hun forlange du fik en abort indtil det passede ind i hendes skema? Jeg kunne sige en masse grimme ting og forslag til hvad du kunne sige men 1 jeg har ikke nogle følelser indblandet. 2 du skal kun gøre hvad der er rigtig for DIG! Men jeg tror der er mange der kunne give forslag til hvordan sådan en mor skulle håndteres
Min bror er har samme holdning og mening som mig, desværre er han bare stadig lidt afhængig af hendes hjælp, eftersom han har vasket tøj hjemme hos hende. Mener dog han betaler er beløb for det hver månede, det gjorde vi i hvertfald da jeg ikke havde min egen maskine. Min lillebror har altid været typen der bare tilpasser sig tingene, men efterhånden er han blevet bedre til at sige fra. Men et decideret opgør laver han aldrig, dog støtter han mig hvis jeg bare går forrest - mange gange desværre stille tiende, men den diskussion har vi haft for noget tid siden, i en anden situation, hvor jeg skældte ham ud for ikke at bakke mig op, nu hvor han er enig. Så det regner jeg stærkt med at han ville gøre nu. Min kæreste synes min mor er uretfærdig og latterlig på det punkt, og i starten kunne han blive rigtig sur over det - men efterhånden siger han, at jeg skal beslutte mig om jeg vil tage opgøres eller passe dem, for han gider ikke spilde krafter på at bakke mig op, og jeg så alligevel passer dem, hvilket er helt forståeligt. Men hans opbakning har jeg også. Åh, det er bare svært. For vi er faktisk ret tætte, vi snakker om alt og er enige på rigtig mange områder, vi er sammen rigtig meget, da vi bor på samme vej, så går jeg ofte derned og tager en kop kaffe, når jeg har tid. Men hun er virkelig dygtig til at manipulere og få det som hun ønsker. Og udsigten til at miste min mor, er ikke så fed. Min storesøster er faktisk flyttet til en anden landsdel, og hun siger at det er den eneste måde vi nogensinde kommer ud af det her barnepige ræs på. Jeg ville bare ønske det var muligt at hjælpe i et mindre omfang og så stadig forblive venner/familie. Eller at hun så bare i det mindste gad at respektere et nej, uden at guilt trippe mig/os til at droppe det vi har af planer.
Men ud fra det du beskriver, så er det din mor der bestemmer og selv om du protesterer, er din protest kun et lille pip i hendes verden, for du retter jo ind og gør som hun vil. DET ER OGSÅ OKAY! Det vælger du selv. Du må desværre nok bare indstille dig på, at hvis du vil have hende i dit liv, vil det altid være på hendes præmisser og så kan du jo lige så godt indstille dig på at få det bedste ud af det, det er jo fjollet at protestere og lave kiv i familien uden grund. Du kunne også gøre som din søster og flytte laaangt væk, så er der ingen disskussion omkring børnepasning, men i vil nok altid have det i sociale sammenhænge. Det lyder til at være en dejlig kæreste du har!
Øv hvor lyder det bare anstrengende TS  Jeg er enig med alle andre her i tråden. Vil til gengæld råde dig til at flytte længere væk fra hende - jeg tror næppe det bliver bedre, så længe du bor på samme vej som hende. Du bliver nok nødt til at løsrive dig mere fysisk fra hende. Og ja, lyt til dig selv - det SKAL sige fra, og du har ingen grund til dårlig samvittighed!!
... i mine ører fuldstændigt gak! Din bror passer børn for hende flere gange om ugen - uden betaling. Men skal betale for at anvende hendes vaskemaskine  Den har hun godt nok regnet fint ud!! Gratis barnepige og hun kan kræve ind hvis I beder hende om noget... Skal i have madpakke med når i passer hendes unger, eller må i tage en bid brød i hendes hjem?? At hun truer med at du ikke må holde jul med familien hvis du ikke passer børn, er i mine øjne så ekstremt manipulerende at jeg slet ikke kan forholde mig til det. Det hun gør er jo reelt at sætte en "pris" på kærlighed og familieliv?? Det er simpelthen for langt ude!! Som jeg ser det er der kun få muligheder for at du kan løsrive dig. 1. Flyt så langt væk at du ikke KAN passe hendes børn. 2. Sæt en uigenkaldelig stopper for det - og accepter at hun måske slår hånden af dig. 3. Den jeg nok ville vælge (til at begynde med), da det ville være et forsøg på den bløde mellemvej. Aftal med din bror at i BEGGE to sætter hende stolen for døren. Tilbyd at der er EN fast dag om ugen hvor hun har en af jer som barnepige - for at vise jeres gode vilje. Dermed har du en dag hver 2. uge og din bror det samme - resten af dagene (og det er ikke til forhandling hvilke - I bestemmer hvilken ugedag i kan) er hendes eget problem. Om hun melder sig syg eller hvad HUN ellers vælger - det er hendes sag! Lad være med at bortforklare eller undskylde de dage i ikke "kan" - det er fuldstændig ligemeget om du så har lyst til at sidde hjemme og pille næse alle ugens øvrige dage - det kommer simpelthen ikke hende ved!! Hvis du har accepteret at passe børn hver 2. onsdag - så der det de dage du kan - de andre dage i dit liv er DINE!! LDS VÆRE med at tilbyde at passe dem andre dage - selv hvis du sidder derhjemme og er keder dig. Du KAN kun den ene dag hver 2. uge der er aftalt!! (og det gælder også hvis hun står foran din dør med børnene. Du kan ikke i aften - farvel - lukke dør) Hold fast i det med at det er hendes ansvar: Det er hendes børn - hendes ansvar!! Hendes job - hendes ansvar!  Hendes hus/økonomi - hendes ansvar! Både overfor hende OG overfor dig selv!
du kunne jo også give hende en mdr til at finde et dag arbejde eller en anden løsning på hendes pasningsproblem. så har du været large og familie freden kan opretsholdes. Din kærste skal jo væk i lang tid, så er det jo alligevel rart med familie, også selv om de til tider er belastne.
hvor ville jeg føle mig som en elendig mor, hvis jeg ikke valgte at indrette/tilpasse mit liv efter mine børns behov.... Jeg selv arbejder overvejende aftenvagter, men min mand arbejder om dagen.... Så det er meget meget sjældent at der er behov for pasning her, da jeg jo pga. aften og weekend arbejde har fri på andre tidspunkter. Hvis jeg skulle komme til at stå alene med mine børn, ville jeg da være nødt til at få arrangeret at jeg kunne arbejde i dagvagter.... Om det så betød at jeg skulle opsige mit job og finde et andet.... Det er din mors børn, og det er hendes ansvar at sørge for at passe dem... Skam hende....
Har ikke selv benyttet mig af den metode... Den er lidt for risikofyldt til min smag.. og jeg tror, at mange aborter kunne undgåes, hvis folk gad beskytte sig ordentligt, frem for den lette løsning som at stå af i Roskilde... 
Been there, done that. Jeg er ganske bevisligt ikke et ret fertilt menneske - det tog lige seks gange insemination og tre gange reagensglas, før det lykkedes at få børn. Tror næsten jeg kunne have taget hele turen, uden at der var sket noget ved det  mvh. tina
vælge at gøre det ? I DK er prævention det letteste at få fat i uanset hvad slags man er til, så hvorfor tage chancen og så tilmed i 6 år????? Mig ikke forstå.  Karina
hvorfor dog bruge den metode? Tager det ikke den allersidste vauw vauw fornemmelse af oplevelsen? Jeg ville ikke undvære.  
Og det virkede ganske fint. At det virkede fint viste sig at være fordi vi sammen er infertile, og ikke kan få børn. Man skal bestemt kun bruge metoden hvis det er ok med en graviditet, enten fordi man gerne vil have et barn hvis det sker, eller fordi det rager en at få en abort. For der er en stor risiko for graviditet ved den metode.
Kender en der også har brugt den metode, det virker for nogen, for andre ikke. Lad os bare sige de fandt ud det ikke virkede for dem. Noget helt andet er, prævention er helt klart det bedste, om man så er i forhold eller ej. Hvis det største ønske på tidspunktet ikke er børn, ja så må man bide i det sure æble og bruge noget prævention. Kondomer købt over nettet er billige - her købte vi engang nogen hvor de kostede 1.50 kr stykket (mener jeg), de holder godt til leg i mere end bare det traditionelle hul - holdbare og sikre. Hvorfor gamble når der findes en billig løsning? 
jeg skulle ikke nyde noget af det, jeg er blevet gravid på den metode. Der er jo det som hedder presæd, og det kan også gøre gravid.
Nu er jeg så 32, og det ville ikke være jordens undergang at blive gravid. Jeg har aldrig været gravid, og har en søster der ikke kan blive det. Jeg brugte p piller som helt ung i et par år, men de holdt op med at produere dem jeg brugte, hvorefter jeg eksperimenterede med flere andre typer der gjorde mig så syg. I begyndlesen af 20erne begyndte jeg at få migræne med aura. Min læge sagde at i og med jeg får det af og til, kan p piller fremkalde blodprop i hjernen. Skriftede senere læge og han sagde det ikke ville øge sandsynlighed for blodprop i hjernen. Min muværende læge tør ikke svare om jeg bør tage p piller på grund af min aura. Nå men så er der stav eller spiral, og det vil jeg ikke hoppe ud i. Jeg har 3 søstre der har prøvet spiral hvor de hele tiden havde problemer. En anden søster prøvede staven, og det har hun ikke problemer med, men jeg synes ikke jeg vil have noget metal til at sidde i min arm. Kondom gider min mand ikke. Jeg tror jeg er én af dem som virkelig ville få svært ved at få børn. Jeg har været sammen med 7 forskellige mænd i mit liv. Beskyttet mig med to af dem hele vejen, mens alle de andre har stået af i Roskilde. Aldrig er der sket noget. Jeg er ven med de fleste af dem jeg har været sammen med, og deres sædkvalitet har været fin, for de har fået børn uden problemer efterfølgende. Jeg tror sgu det er mig den er gal med.
Øhhhh......., ikke for noget, men hvad vil det sige at står af i Roskilde??
Det betyder afbrudt samleje (altså at manden trækker sig ud, før han kommer). Det er en oldgammel omskrivning fra dengang @!#$ var noget, men ikke talte om  Og det er ikke en metode, jeg ville turde - eller gide - bruge.
også at bakke med læs..............
Af alle mulige mærkelige præventionsmåder, så er den, at "stå af i Roskilde", da så absolut en af de mere rådne. Hvorfor dog plage sig selv med det?? Og ja, der er en rigtig god chance for, at jeg er blevet gravid på trods af den ovenud snedige metode. Jeg ved det dog ikke helt, da han, en enkelt gang i den aktuelle periode, ikke huskede, at trække sig .... Roskilde eller ej, så resulterede det i, at jeg/vi i en kort periode om året kan prale af at have to børn på samme alder, som ikke er tvillinger.....
har jeg da en fætter der har benyttet sig af- og da det jo var gået i nogle, år hvorfor så ik fortsætte på trods af mine advarsler... Der gik dog ik mere end en 6 mdrs tid, efter min advarsel før end han fik det ud fa det, som man nu engang oftest får når man blander hanners haletudser, med kvinders fertile æg
Missolga: Det kan sgu godt være det er mig der helt blank, men jeg frstod virkelig ikke den sidste del af dit indlæg. Den med i en periode om året kan prale af at have 2 børn på samme alder der ikke er tvillinger?  Sorry, jeg fatter den ikke? Er der en der kan forklare mig hvad der menes, eller hvordan det kan lade sig gøre? Hehe, hold nu kæft jeg føler mig dum lige nu! hahahaha  Derudover synes jeg også metoden er gambling af den dårlige slags..  Med mindre man er klar til det ansvar der følger med når det smutter.
Cami  jeg er sikker på hun mener de er kommet så hurtigt efter hinanden at de er pseudotvillinger   
Der er kun godt 11 måneder imellem de to søskende, så der er et par uger, hvor man med lidt god vilje kan sige, at de er lige gamle. Stoppestedet i Roskilde blev, for vores vedkommende, i øvrigt nedlagt efter denne erfaring. Diverse skrøner om, at amning virkede graviditetshæmmende blev også aflivet ved samme lejlighed.....
Men hvad er det du gerne vil frem til? Du vil ikke miste din mor, så du vil give hende ret lang snor, men omvendt vil du heller ikke stå til rådighed for børnepasning. Du går ofte derned, og I snakker godt sammen, men du synes alligevel hun opfører sig for groft. For mig lyder det som om I er afhængige af hinanden, på den dårlige måde, og det holder jo ikke op før du enten flytter, eller siger fra. Det lyder som det rene sludder, at din mor ikke har råd til barnepige, hun tjener vel en almindelig god løn, til gengæld lyder det som om hendes mindre børn er en kæmpe belastning, som man næppe ville kunne byde en barnepige. Alle de råd der kommer herinde handler jo om, at du skal sige fra, men det kan du jo sagtens fortælle dig selv, så hvad er du egentlig gerne vil opnå? For hvorfor er det som det er? Hvorfor har du ikke fra begyndelsen sagt, at hun ikke skulle regne med faste barnepigevagter fra dig? Og hvad skulle kunne få dig til det nu? Jeg tænker også, at det vel er muligt for dem at have aftenarbejde forskudt, så de er hjemme på skift - så det er vel et rent valg hun har truffet, på jeres bekostning, er det rimeligt? Når du engang selv får børn vil du så vise dem, at andre kan koste rundt med en, uden at man kan sige fra? Og hvis ikke, hvornår er tiden så inde til at du træder i karakter, hvad skal der til? Nå, men ellers vil jeg bare trøste dig med, en dag er dine søskende så store at de kan passe sig selv, og idet det ikke lyder som om din mor har beskæftiget sig så meget med dem, og de iøvrigt opfører sig virkelig skidt, så vil du om 2-3 år vide hvor de er: nede på gadehjørnet! Så intet varer for evigt! Så når du ikke kan sige fra nu, så kan du tænke på at det vel kun varer nogle få år endnu, og så længe kan du nok godt holde ud at være sammen med to usocialiserede individer, der endda tillader sig at slå dig - det bliver virkelig sjovt om nogle få år. Hvad ville du sige til en veninde, hvis hun havde dit problem? Hvad ville du synes hun skulle gøre? Prøv at fortælle dig selv det.
Øv, hvor din mor trænger til at blive voksen! og du og din bror blev det vist alt for tidligt..... I er nu over 18 og er juridisk set voksne menensker, som ikke har nogle forpligtelser overfor forældrene og vise versa. At din mor gennem det meste af sit liv ikke har kunnet finde ud af at prioritere sit liv sådan at hun kunne varetage dine yngre søskendes trivsel, tyder på at din mor hænger fast i en rolle, hvor hun kan slippe af sted med at være det uansvarlige barn. Alene det at hun kan finde på at indirekte give dig ansvaret for at hun må sygemelde sig, er ualmindeligt umodent - ja faktisk barnagtigt! og langt over hvad du bør finde dig i! Jeg har selv levet som enlig mor, og det er ved gud ikke let, men at skabe mig og true med at hånden af nogen " du skal ikke holde jul med os, så!", er da noget af det mest teratralske og barnlige jeg længe har hørt. Dine yngre søskende er også så gamle nu, at de burde kunne klare f.ekst at gå alene hjem fra skole og hjælpe lidt til. Jeg synes du skal vende den om: sig til hende, at du faktisk ikke har det vilde behov for at holde jul eller noget andet med en mor, som ikke kan finde ud af at være mor! Hun føler åbenbart at hun er i sin gode ret til at prioriterer over din og din brors tid ( og derved også penge)til trods for at i forlængst er fløjet fra reden. Det kan da ikke være meningen at hendes BØRN skal løse hendes problemer? hvad er det for et signal at sende?
Jeg er helt rystet over din fortælling.  Det er virkelig frygteligt at din mor på den måde manipulerer jer rundt i manegen. Du (din bror må selv tage stilling) må sige fra NU. Sig nej. Måske vil hun så blive fornærmet, men hun skal nok blive god igen, bare stå fast. Hun mangler jo i den grad respekt for jer og jeres liv. Man undgår ikke nogle kampe igennem livet og den her bliver hård, men du vil få meget mere respekt for dig selv, hvis du står fast og det tror jeg iøvrigt også din mor vil - på sigt. Held og lykke med din "frigørelse".
nu har defleste andre jo sagt hva min egen mening er til det her- men jeg vil dog sige at du ik behøver flytte- hvis du kan finde lidt rygrad frem!! Ja de ter mægtigt rart at ha nogle at omgåes når kæresten skal væk i 8 mdr - men han har vel osse familie? Du harv el venner (el har du i det hele taget tid til de når du skal passe søskende??) - du har arbejde = bekendskaber - din hund osv. Så har du egentlig ik nok at beskæftige dig med selv alligevel, uden at behøve at sidde alene tilbage?? Mand dig op - sig fra - uden at flytte. Der kan ske en ud af to ting. 1. Enten finder din mor ud af du/ i mener det seriøst- at i ik gider behage hende gratis, hvor imod i skal betale for hendes hjælp. Og tilgiver efter en perioder hvor hun måske har ignoreret/ik villet ha med dig/jer at gøre. 2. Hun slå hånden af dig/jer for bestandigt, og hvem taber så mest her? Hvordan kan du tillade denne behandling af jer selv? Der er faktisk en grænse for hva man kalder at hjælpe familie og venner jvfskat/betaling mm - og jeg er ret sikker på den her overskrides enormt! Hvordan pokker kan du/i stå og føle skyld overforh ende? Skyld over hva - at HUN har sat sig SELV i det som hun har?? At HUN ik har formået at opdrage disse unger til børn der er til at ha med at gøre?? Hvornår faen er det blevet børns ansvar at deres forældre kan passe et job udover alm arbejdstid så at sige, ha job, ha masser ting at gå ind i, der gør at man ik kan passe sine egne børn mm?? I hjalp enormt til bare da i var under 18 og boede hjemme - hvordan kan i være i besiddelse af nogen form for selvrespekt, ved fortsat at lade hende jorde jerp å denne måde, og nærmst kræve slavetilstande af jer, på hendes premisser?? Hva gør hun når børnene blir syge? Skal i så osse hente dem og tag fri for at passe dme el hva - for det kan hun vel heller ik selv gøre med arbejde? NEJ - enten tager i jer sammen nu og står sammen, og siger ok vi misterh ende for en periode (for jeg tror som endn ok hun skal komme tilbage efter en periode)- om ik andet for ta prøve forfra om hun kan manipulerer videre med jer, for at få sin vilje!!! FØJ for en i hede hulen.... For en modbydelig mor, og et modbydeligt menneske, at behandle andre som der her beskrives. FØJ
Ts i mine øre lyder det til din bror og dig er blevet og fortsat bliver udsat for det man kalder følelsesmæssig incest - jeres mor køre på at hun ikke kan komme igennem tilværelsen uden jer hjælp. Kan du genkende dig selv i nedenstående. For eksempel er der ikke plads til barnets egne behov, hvilket betyder, at barnet vokser op og bliver et menneske, som ikke kan mærke sine egne behov, fordi behovene er blevet undertrykt og gjort ubetydelige eller ligefrem uvelkomne. Den voksnes behov har fyldt så meget, at barnet har lært, at egne behov er uvæsentlige og andres behov skal dækkes først.
føj, følelsesmæssig afpresning... 1: enten gør du som der bliver sagt (og har det dårligt over det) 2: eller også siger du stop!!! (og har det dårligt over det) Hun giver dig "skyldfølelse",-og uanset hvad du gør, eller ikke gør kan du ikke vinde... (jo, måske din egen selvrespekt, hvis du vælger nr. 2...)
Jeg er faktisk meget overrasket over jeres reaktion. Jeg vidste godt at det var lidt meget at forlange, men at det er så slemt havde jeg ikke forestillet mig. Det er meget lige at fordøje på en gang, og jeg ved faktisk ikke hvad jeg skal sige. Men tusind tak for jeres svar.
Din mor er hverken en kælling eller en sæk - din mor er et stakkel menneske, som ikke selv har fået det, som hun heller ikke formår at give sine børn. Sørgeligt og trist. Hun tror, at børn er noget man ejer og kan bestemme over hele deres liv. Hun har ingen empati ift hvad hun gør ved sine børn, når hun vil kontrolerer dem med manipulation. Du skriver at dine søskende er vanskelige og stikker af. Skal de have noget hjælp? Er deres børneliv i orden? Hvordan er hun over for dem, når hun ikke kan kontrolerer dem? Hvad siger de om dem i skolen og på deres daginstititutioner? Har du en anden voksen - rigtig voksen - som også kender din familie, som du kan tale med disse ting om? Kom til at tænke på en bog, som en gammel mand har skrevet. Han hed Kahlil Gibran og døde i 1931. Han skrev en bog, der hedder Profeten. I den skriver han bla.a om forældreskab og børn. Han skriver: Dette har din mor desværre ikke forstået noget af, og mit gæt er, at det har hendes forældre heller ikke. Du kan mærke hvad der er rigtigt for dig - følg det - bliv din egen bue. Held og lykke.
Nogle gange ser man ikke selv hvor slemt det er, før senere i livet måske, måske når du engang selv får børn - eller måske nu.. Håber i får brudt cirklen på den ene eller den anden måde.
Hvad skal dit liv bestå af? -Siger du nej til veninder, kæreste, og arrangementer pga din mor? Er du træt, sur og frustreret over din mor? Kun du kan ændre det, som din søster fx også har taget konsekvensen af Hun har sat børn i verden - det er  , og ikke dit job at tage sig af dem. Og du har absolut intet ansvar for deres økonomi eller hverdag,-de må indrette deres hverdag og arbejde efter børn - det gør alle andre.. Du skal helt og aldeles ud over den dårlige samvittighed, selv om det kan gøre ondt. Det hun byder dig, er langt, langt over grænsen.! Og jeg håber alle disse indlæg gør dig bevidst om, at der er noget fuldstændigt galt i jeres forhold.
det er sjovt jeg har altid boet tæt på min mor og stedfar og vi gik hinanden på nerverne da de gerne ville bestemme alt over mig, for små 2 år siden flyttede jeg så 150 km væk og nu er vores forold så meget bedre da de ik kan blande sig i mit liv og vi har fået et meget mere afslappet forhold 
Har været i nøjagtig samme situation som du er.. mine forældre gik fra hinanden ja jeg var 7 (er i dag 22), og jeg oplever stadig min far ringe frustreret over at han har min bror på weekend, og dermed forsøger at få mig til at tage hjem for at passe ham.. min bror og jeg har altid været meget alene, fordi min far skulle jobbe eller 1000 andre ting, og fair nok så skulle jeg nok hjælpe, meeen når man er alene 5-6 dage/aftener/nætter om ugen, så bliver det for meget! - særligt når der ikke er så meget som et tak! jeg sagde nej ind imellem, hvilket så resulterede i jeg ikke måtte tage nogen steder og jeg skulle 'straffes' for ikke at passe brormand.. Jeg kom på efterskole som 16årig, og jeg valgte at det skulle være på vestfyn - boede ellers på sydsjælland, for så kunne jeg slippe for at passe bettemanden, men nej. De weekender jeg var hjemme (det bestemte min far hvornår jeg skulle, det var sjovt nok alle de weekender hvor han skulle bruge barnepige) passede jeg så min bror.. Da jeg var færdig på efterskolen, valgte jeg at flytte til Kbh. Hvilket bestemt ikke passede min far, for så skulle han jo stadig passe min bror.. Vi snakkede stort set ikke sammen det halve år jeg boede i Kbh. Det korte af det lange, jeg er siden efterskolen ikke flyttet hjem, fordi jeg IKKE vil være gratis arbejdskraft for min far mere! Og jo længere væk du/din bror bor væk, desto mindre sandsynlighed er der for forventningspres fra din mor  Mht. Samvittighed er det vigtigt at lære sig selv, at man skal løsrive sig selv fra sine forældre, deres problemer er DERES - ikke dine! DU skal leve DIT liv, ikke din MORS! Når man kan skelne det, så kan an også slippe samvittigheden.. - det tager tid og kræfter, men det er helt klart det værd!  håber du kan bruge lidt af det, selvom det blev en laaaang smøre 
Pony-mor: Det er virkelig et fantastisk smukt stykke tekst. Rammer lige i hjertet  Til TS: Du har fået meget opbakning herinde fra, og det skal du også have fra mig. Jeg tror heller ikke, din Mor er et ondt menneske. Men hun behandler dig ikke pænt, og du er i din gode ret til at sige og mene, at du ikke vil være hendes barnepige mere. Jeg synes du skal prøve at læse linkene til følelsesmæssig incest, som der kommer ovenfor. Og husk, at du ikke kan ændre andre mennesker. Men du kan ændre dig selv, og den måde, du reagerer på andres holdninger, meninger og handlinger overfor dig. Kram.
Jeg tror ikke det er følelsesmæssig incest, for som jeg forstår det, ville det betyde at jeg ikke turde gå i mod min mor, og det er jeg nok den i familien som gør allermest. Vi har haft vores kampe, og har det tilsyneladende stadigvæk - og jeg har aldrig været bange for at sige hende i mod. Jeg føler bare at jeg sætter hende i en rigtig dum situation ved at sige nej, og det er nok der filmen knækker for mig. Jeg ved hvor meget hun har ønsket det hus. I dag har været en frygtelig dag med min mor. Jeg er så rasende, at jeg bliver ved med at sige at NU er det slut! Nu gør jeg det simpelthen ikke mere - aldrig! Og alligevel er der den der lille stemme der bliver ved med at sige, hvad skal hun så gøre? Og hvad skal jeg så gøre? Jeg er nok følelsesmæssigt afhængig af min mor. Og det er hun god til at udnytte. Hun skulle til koncert med den ældste af mine små søskende, og jeg skulle passe tvillinger fra kl. 17. I eftermiddag får jeg så af vide at den sanger de skal høre, først går på kl. 22.30 og jeg skal altså på job kl. bæ i morgen tidlig - så jeg vil ikke sidde oppe til sent i dag. Det ringer jeg og siger, hvortil hun siger "Jeg skal altså også i dagvagt, og hvad vil du så have jeg skal gøre?" og det ender med at hun knalder røret på. Jeg snakker med min kæreste, som går med til at tage dem så jeg kan gå hjem i seng, omkring kl. 21-21.30. Jeg ringer op igen og spørger hvad hun har fundet ud, hvortil hun svarer at hun slet ikke fatter jeg gider gøre et problem ud af det, jeg kan bare sove der - og det har jeg ikke lige lyst til. Forklarer så at jeg har snakket med min kæreste og sådan, og stemningen bliver træls igen - og pludselig er jeg et tarvelig utaknemmeligt barn. Efter vi har spist (hos hende) skal de til at af sted. Der finder hun så ud af at hun har tabt sit hævekort, og går totalt i panik - og ender med at låne mit kort.   Totalt stresset og presset køre hun, og ringer så 30 min. senere at nu har hun glemt biletterne og om jeg gad komme med dem (på cykel) - hvortil jeg svarer, at det gider jeg simpelthen ikke - så må hun cykle mig i møde, for jeg har også tvillingerne. Hun siger at de godt kan være alene og bla bla, og her bliver jeg så sur og siger at hun sgu må tænke sig om og huske sådan noget, hvortil hun siger ordret "Og hvis skyld er det? Du har prøvet sabotere den her dag lige fra begyndelsen! Men vi kommer bare hjem." og så siger hun til min bror "Kom vi køre hjem, det her gider jeg ikke." Og så smækker hun på igen. Her er jeg så rasende, at jeg beslutter at jeg ikke gider køre ned med de biletter - på trods af kuld sort samvittighed overfor min lillebror. 2 min. efter ringer hun og siger at min 'store' lillebror (ham på 22) er på vej sammen med en ven efter biletterne. Anyway - i mellem tiden er den ene tvilling kørt ud til en kammerat. Han skulle komme hjem kl. 20, og 5 min. i ringer jeg og siger han skal komme hjem. Han fortæller han har været på stranden og så går tlf. ud. Da han kommer hjem har han rigtig nok været på stranden, med en ven og hans mor, uden at have spurgt om lov. Da jeg pointere det, smækker han badeværelsesdøren og siger "Jeg er sgu'da ligeglad!" Tilfældigvis kommer hans kammerats mor forbi med noget hun har lånt af mine forældre, og hun spørger mig om jeg har set hendes søn. Og jeg spørg så om hun ikke lige har været med begge drenge på stranden - næh, det havde hun da ikke.. Så de havde været på stranden ALENE! Det går jeg ind og konfrontere min lillebror med og siger at han skal gå op på sit værelse, og han nægter pure, kalder mig en kæ'lling og tager sin mobil og løber ind for at ringe til min mor. Selvom hun har sagt at det skal han IKKE, jeg bestemmer når jeg passer dem. Jeg går efter og tager hans mobil fra ham, og så sparker han mig i maven. Så vender jeg ryggen til, og han kaster en håndfuld mønter i nakken/baghovedet på mig. Så går jeg hen og tager fat i ham, og siger han skal gå op på sit værelse, det nægter han så jeg tager fat i hans arm og følger ham derop. På vejen når han at trække i to døre, så de rammer mig - på vej op af trappen kaster han sig baglæns og på vejen finder han en sparegris han kyler efter mig - da han når ind på værelset tager han en stor legetøjs bil og truer med at kaste efter mig - der lukker jeg så døren og går ned. Ligesom jeg er gået væk fra trappen kaster han yderligere noget ned, og det gør han faktisk i mindst 30 min. efter. Sådan er det når jeg passer dem! I aften er ingen speciel aften, det er virkelig sådan. De respektere ikke mig, og derfor gør de præcis hvad der passer dem. Og min mor forstår ikke, når jeg siger at jeg ikke kan tage ansvar for dem.
Jeg syntes det er værd at overveje at opsøge en terapeut, og få en sådans ord på at du ikke er udsat for følelsæsmæssig incest ( der findes flere grader af det ) - der er intet at miste ved det. Jeg syntes netop din mors måde at kommunikere med dig på, køre meget på det følelsesmæssige - du har prøvet at sabotere hendes dag fra starten = din skyld hun glemte billetterne. Men godt du holdt fast der. Jeg er nok følelsesmæssigt afhængig af min mor. Og det er hun god til at udnytte - netop denne sætning hæfter jeg mig ved, tror det ville være godt at få vendt denne sætning med en terapeut, få det arbejdet i dybden. Episoden med din lillebror der havde været på stranden lyder ret voldsom, og har svært ved at forstå hvorfor den skulle udvikle sig til den dumme episode? Jeg syntes du i din beskrivelse giver ham en hårdhændet behandling, hans reaktion er selvfølgelig ikke ok, men tænker han er dybt frustreret og så er gode råd dyre. Kunne der ikke have været kommunikeret stille roligt omkring hvad de havde lavet på stranden og få udtrykt din nervøsitet for at han tager afsted alene. Han var ærlig og fortæller dig at han var på stranden, så hvorfor ikke høre om han har haft nogle gode timer på stranden. Er det en helt umulig ting at forestille sig. Går udfra det er tvillingerne der er 9 og jeg kan da godt forstå din nervøsitet for hvilket ulykker der kan ske under badning - så tænker jeg du har selv været et sted mellem 13-14 år? da du fik ansvar for tvillingerne i en cykeltrailer og jeg tænker du var sikkert meget moden af din alder - udfra fra det aspekt ser jeg måske også dine mindre søskende som ældre i sind end deres faktiske alder ( de bliver voksne i en tidlig alder - det er selvfølgelig både godt og skidt ). Jeg skal ikke bebrejde dig din måde at tackle situationen på, det er så let at sidde at analysere her bag skærmen når man ikke selv har været til stede.så håber ikke du tager mine observationer ilde op. Håber du får en god søvn uden tankerne tumler for meget rundt, og får en god arbejdsdag i morgen tidlig.
Ja, jeg er som mange af de andre rystet - i sådan en grad at jeg i de første mange indlæg tænkte, at det måtte være noget du fandt på. Og jeg tror desværre ikke helt du selv kan se HVOR galt det er. Forståeligt nok. Du er vokset op med det og du har endvidere ikke børn selv ( for vi forældre har nok rigtig rigtig svært ved at forstå hendes opførsel. Jeg er faktisk alvorligt bekymret for dine søskende. Jeg skal ikke kunne sige om de ikke respekterer dig - men de er i bund og grund nok temmelig frustrerede. De har en mor de sjældent ser og skal passes af søskende der ikke gider dem ( forstå mig ret. Det kan jeg i den grad godt forstå at du ikke gider. Det lyder som om at du passer dem godt! Men det kan jo aldrig opveje det familieliv med mir der burde være der ). Og nu fx. Hvad f..... Laver hun til koncert en af hendes sjældne friaftener. - og når i passer så rigeligt i forvejen. Nix! Jeg er selv alene med en 7 og 8 årig og har været det længe. Guess What. Jeg måtte droppe mine aftenvagter og finde en anden måde at forsørge os på. Hvilket jeg nu havde gjort alligevel for ellers ville jeg jo aldrig se mine børn. Jeg har ingen gode råd for jeres situation lyder så fjern for normal opførsel. Men hun / i trænger til noget hjælp. Håber det bedste for jer og ikke mindst dine tre søskende.
jeps har brugt metoden siden den yngste blev født, det er nu 13 år siden. Skulle uheldet være ude tager vi en efternøler med, men det skulle nu helst ikke gå galt 
Sidder her og små undres over, at det er utroligt,   hvad man får at vide om folks absolutte privatliv på www.     
stå af i roskilde?? - nu har jeg hørt den med  Jeg kan faktisk undre mig lidt over i dagens danmark, at man kan være uoplyst omkring prævention - ud over regnfrakker, p-vitaminer og diverse andre teknikker og midler - så er der kun 1 eneste ting der er 210% sikkert: CØLLIBAT!!!!  Når det så er sagt.. hvilken mand går så med på at skulle takke nej til udløsning hver gang han er sammen med sin kvinde - jeg er ked af at sige det - men nøøøøøj hvor må det være "nederen" - "nix kammerat du kan tage den lige højre og gøre dig færdig - jeg daffer ud og tisser" - det skriger da på kønsdiskrimination - især fordi det ikke virker (dobbelt op på at føle sig til grin som mand). som en anden skriver - smørelsen/præ sæd indeholder også sædceller, så om det er præ sæd eller decideret skarpskud er egentligt hip som hap... så tag toget hele vejen, nyd det - men husk regnfrakke 
Karina82 Nu siger han heller ikke nej til udløsning, men han trækket sig ud før han får den og får den andet steds end i kvinden nær hendes æg. Og så tror nogle at de er sikre.
still - det er stadig afbrudt - og mon ikke hånden skal til hjælp for det sidste?? jeg ville i hvert fald føle mig narret over at jeg var blevet afbrudt så mange gange pga en skrøne 
Man må jo gå ud fra det er hans eget valg, eller havde han vel bare taget en knaldhætte på   Og der er flere mænd der faktisk prøver på at slippe for gummiet ved at sige til pigen " jamen jeg trækker mig ud før jeg kommer" ... ja hurra hvad skulle det hjælpe makker
Den sætning har kostet mange penge i børnetilskud efterhånden  Men så igen - man må vel føle sig snydt for nogle fuldbyrdelser på bekostning af en skrøne alligevel 
Ja jeg har så en kusine, der har fået ikke mindre end 5 børn ved at forsøge sig med den metode  Hvor må det dog være frustrerende at skulle afbryde midt i det hele. Nej så hellere finde en anden form for beskyttelse og ellers så må man jo være klar til det ansvar, hvis det ender i en graviditet.
Får virkelig ondt i maven ved at tænke på alle de aborter, som denne "metode" har ført med sig.. Omg, vi lever i 2013, hvordan kan man være så uoplyst? Undskyld, men det er da det FØRSTE man får at vide til seksualundervisning i skolen: det er IKKE sikkert. P-piller er nemme, kondomer er nemme og billige. Og seriøst, hvilken mand kan leve med at trække sig lige inden? Nu har jeg spurgt min kæreste her ved min side, og han så ganske forfærdet ud ved tanken   mig bekendt er det da rarere at komme "deroppe" end i den frie luft? Ej altså, spænd lige hjelmen, det er simpelthen for usikkert   hvis man ikke har noget imod at blive gravid, så er det jo fint nok! Men hvis man dybt alvorligt bruger det som beskyttelse..... Så er det for dumt.
jeg tror jeg kan genkende billedet fra herhjemme  vi røg så ud i en debat om præsæd vs udløsning og farten på banditterne - om det gjorde en forskel på risici - hvor jeg stædigt holder på nej og manden min mener at "jamen" de kommer jo længere/hurtigere afsted ved udløsning" - jeg ved så ikke om han har glemt hvor gode svømmere de små "bæster" er?  jow jow - herhjemme er HN genstand for megen underholdning og debat over aftenskaffen 
... man kan jo sige at "første ladning" bliver proppet godt og grundigt ind... FATTER ikke at nogen vil tage den risiko der er. VIL man gerne have børn er der ingen grund til at afbryde - og vil man ikke, ja, så findes der mange måder at undgå det på. Denne er ikke en af dem.
... intet er sikkert hvis man skyder med levende ammunition.
hoho det minder mig om den sætning min kære husbond har haft med hjem fra arbejde "de første 3 skud er gammel aspargessuppe ud af vinduet med dem"    jens: man skal ikke kimse af en lille bue - den kunne jo være regerende langskudsmester   
Man har da jævnligt hørt om jomfrufødsler, hvor bæsterne er blevet sprøjtet ud på de ædlere dele og så selv har fundet vej, så det med længden og skarpskytte-evnerne har vist ikke altid så meget at sige. Men jeg kan nu godt lide at Jens skriver " " - Jens må være meget veludrustet siden han synes, at en lille er på 25 cm., så tillykke med det  Mht. at stå af i Roskilde, så foregår det vel som på de fleste pornofilm, som en værre omgang grisseri (ja ja, hver mand sine lyster), og der ser mændene da ud til at nyde det. Så mon ikke at TS's mand får det ud af det, som han vil - ellers valgte han vel anderledes. Men jeg undrer mig også over, at så mange benytter sig af så usikker en præventionsform. Omvendt kender jeg mange unge piger, som slet ikke beskytter sig, når de går i seng med en fremmed, og det kan jeg ikke forstå. Tænk alle de kønssygdomme, de kunne slippe for, hvis bare de lige sørgede for at regnfrakken var trukket godt op om ørene. Adr badr. Det er jo også lidt ærgerligt at få hele lystregionen besat af røde gevækster, bare fordi man var lidt glemsom i kampens hede...
... egentligt ikke men min kone tror at den er 30cm - så jeg bliver jo nødt til at kalde en på 25 for lille  Overdrivelse fremmer forståelesen!
jeg har hørt at de bruger glasur for at få det til at se ud af mere (og nok også for at få trunterne til at slikke sig om munden ) - og husk nu på man kan også blive rund af glasur 
Jeg har kraftig pcos, min kærestes far har nærmest ingen sæceller (detter er arveligt) Min læge havde fortalt jeg skulle have hjælp for at blive gravid, men min store pige er altså lavet ved at stå af i roskilde ! Nummer 2 tog lidt tid at lave... Så jeg ser absolut ikke roskilde metoden som sikker
Hej Alle i på SU / og jer der har været. Kan I vise mig hvordan jeres budget ser/så ud. Hvor meget brugte i til mad(og gerne forslag til billige retter) Personlig pleje Husleje mm Hvordan får/fik I det til at hænge sammen. Jeg skal, sammen med min søn lægge budget (og jeg vil gerne lige have lidt forhånds viden om hvordan I andre har fået det til at hænge sammen). Hilsen Dorte
Hejsa. Jeg er på su og er alene med min søn, du må gerne se mit budget.  Mht mad, så handle ind en gang om ugen, og spis rester.  Og så hold øje når der er tilbud på vaskemiddel sæber, tandpasta osv.  Mad syntes jeg er meget nemt, for børn kan heldigvis spise det samme flere dage i træk.  Men skriv gerne hvis du vil vide mere. Kram herfra
Tak for svaret, men jeg fik vist ikke formuleret mig godt nok. Undskyld for det. Det er min søn der starter uddannelse og skal på SU. Så budgettet skal være ud fra den ganske almindelige SU som udenboende (24 år). Men har du forslag til gode billige retter, er jeg lutter øren. Hilsen Dorte
Billige retter, er sådan noget som pasta med kødsovs.   Frikadeller med kartofler. Og så lave mad der kan være i fryseren.  Mht budget så ved jeg ikke lige hvad de kan få, men jeg ved man kan gå ind på borger.dk og se hvad man kan forvente at få i boligydelse.  Men hjælp ham med at få lavet en budgetkonto, sørge for at beløbet automatisk bliver sat over på kontoen og fortæl ham at han ikke må røre ved den, for selvom der står mange penge den ene måned, må han ikke tage dem, da de skal bruges den næste.  Toast er også en god og billig mad.  Men tror faktisk man kan købe en bog der hedder mad på su, eller sådan noget. (Måske en julegave-ide   ) Håber det hjalp lidt. 
Jeg skriver dette indlæg inspireret af en klients ord. Det er noget jeg selv reflekterer over og fik lyst til at dele med dig og vil gerne høre, hvad du tænker om det, hvis du vil dele det. At vi i vores samfund giver credit til dem, der "tager sig sammen" under sorg og "klarer det godt." Min klients ord var, at man hellere skulle sidde hjemme og græde sin sorg ud. At man ikke skal sætte en facade af styrke op men derimod udtrykke sin sorg, som den er. Jeg er enig med hende. Samtidig er jeg klar over at vi udtrykker sorg forskelligt. Men min pointe og spørgsmål er, hvorfor folk siger, at det er fint at klare det godt, selvom man sidder midt i en sorg over at have mistet en, man havde kær og har elsket?? I min verden handler det om, at vi lever i et samfund, der er noget berøringsangst ift. de store følelser. Det kan ikke rummes. Ex. siger nogle: Det skal nok gå = at tale om fremtiden og den sørgende får ikke lov at være i sorg, hvilket er ødelæggende. Jeg har selv oplevet det og det gør mig rasende. Lad mig være i den sorg, jeg er i, for fanden! Vi skal hele tiden videre. Og til hvad spørger jeg? Det at gennemleve en sorg gør netop, at man sundt og naturligt kommer videre og kan skabe nyt i sit liv. For mig er sorg noget smukt og menneskeligt. At man græder over at have mistet noget elsket. Det er livet. Hvad tænker du om dette??
Hvis man er på førtidspension pga. dårlig ryg, kan man så droppe den, for at arbejde? Hvad hvis det viser sig at man ikke kan arbejde, er det så svært at få sin førtidspension igen? Grunden er at min mand er på førtidspension, men vil gerne arbejde igen, og har fundet noget han mener at kunne klare, så kom frisk med bud.
Nogen mener ja andre nej alt efter om det er den ny efter 2003 eller den gl. har fundet dette :
gå ind på   og spørg  Men jeg undrer mig over hvorfor han ikke bare tager kontakt til kommunen, og siger han har fundet et skåne job, han gerne vil afprøve om han kan klare, så mister han ikke sin pension. Man kan godt få pension og have skånejob 
Ja, man kan gøre pensionen hvilende. Eller stoppe den, og få alm, job en periode. Kan man ikke klare det, skal man måske forfra med jobtests osv. Men kan han ikke klare det, går det jo nemt. Nok kan kommunen være stride, men man kan ikke plukke hår af en skaldet mand. Og kan man ikke klare det, og har været pensionist før, tror jeg hurtigt de giver ham pension igen.
Det er ikke et skåne job, men vi kontakter kommunen
Det kan du godt, jeg fik tilkendt førtidspension for 11 år siden, men satte den i bero og fik et fleksjob istedet, og det har jeg stadig og vil ikke bytte. ' jette
Om man har efter de gl. FP regler fra før 2003, og den nye pension efter 2003.  På den gl FP er det ingen problem.  Men på den nye, er det en helt anden sag... Tal med en sagsbehandler.
som ADMK skriver så er der stor forskel på det i forhold til hvilken af førtidspensionerne man er på. er man på den gamle, kan dette oftest lade sig gøre at sætte den i bero i en årrække for at afprøve om man nu måske kan være selvforsørgende igen, og lykkes det ikk ekan pensionen genoptages uden at man skal starte forfra. Er man på den nye ordning skal man mere eller mindre starte forfra med ansøgningen om førtidspension og igennem alle prøvningerne igen igen. men snak med hans sagsbehandler og sørg for at få svarene på skrift hvis i får at vide at det kan han godt uden at skulle igennem hele forløbet igen hvis jobbet ikke lykkes. mvh Mie
du skal måske også være opmærksom på at det er blevet meget meget svært at få ftp idag, så hvis de finder ud af han har bare et par timers arbejdsevne om ugen, vil han højst sandsynligt ikke kunne få ftp igen, men kun fleksjob.
nu vil jeg fortælle dig en historie om min veninde fra folkeskolen. Hendes familie havde et firma, som mor og far drev. De arbejde altid, og når de ikke arbejdede skændes de om arbejde eller familieliv. Min veninde- lad os kalde hende A- stod for husholdningen: indkøb, rengørring og børnepasning. Hun var da 10 år gammel. Vi red sammen på den lokale rideskole, hvor vi så havde de mindre sønskende med og jeg husker hvordan vi stod og lavede aftensmad til en mor og en far, der ikke engang kunne sige tak eller sågar tale pænt til deres egne børn. Hun fik et job, hvor hun sparrede sammen til at komme på kostskole og hun så sig aldrig tilbage. Hendes ældste søster er den eneste kontakt hun idag har til familien. Der er to ting du kan gøre: 1. red dig selv! hvordan skal du nogensinde kunne leve dit eget voksenliv, med kæreste, børn, hus, job osv, når du hele tiden skal passe din mors børn, hus og job? et brud er umenskeligt hårdt, men du er i færd med at sælge din fremtid til fordel for din mors nutid... 2. Sætte en stopper for det en gang for alle: Det tror fanden, at dine små søskende ikke har respekt for dig, for din mor udviser ingen respekt overfor dig! de lærer jo af hende, at det er ok at tale grimt til dig, at råde, skabe sig og smække røret på! Det kan godt være, at hun har sagt at du bestemmer, men alt hvad hun gør viser jo det modsatte: at du er sådan en , man koster rundt med. det løber mig koldt ned af ryggen, når du fortæller om hvor meget du bekymrer dig om hendes økonomi, hus og familieliv. Det burde jo være omvendt! Hun bruger skyldfølelse, skam og bekymring i en kynisk manipulerende ansvarsfralæggelse. Hun ved jo præcis hvilke knapper er skal trykkes på, så at du og din bror kommer springende. Det er hende, det hele tiden er synd for, hende det går ud over ect. at hendes egne børn faktisk har et liv og lider under hendes valg, er ikke noget, som falder ehnde ind.....Hun er et narcicistisk barnligt monster, som har fået lov til at drive sit spil alt alt for længe. Hvis du vil handle i kærlighed til din mor, skal du sige stop en gang for alle. Fortæl hende, at du kan passe børn f.ks hver onsdag og thats it! du er voksen og har dit eget liv, og hun må lære at styre sit eget. Det vil sandsyneligvis udløse et helvede, der kan være kold luft i lang tid, men det vil få din mor til at tone rent flag: enten mander hun sig op og tager ansvar og erkender at hendes voksne datter, er en menneske, ikke en egendom - eller: Hun tager igen offerts rolle, hvor det er hende som det er synd for og alle er blot ude på at ødelægge det for hende. Hvis det sidste skulle vise sig, skal du virkelig tænke længe over, om det er værd at bruge sit liv på, at hun skal få dig til at føle skyld.....
GLrosina - Du har ret mht. min lillebror, jeg var måske hård - men alternativet er at han gør præcis som det passer ham, og truer med bål og brand. "Jeg smadre huset!" f.eks, eller "Jeg hader dig, din k'ælling" mv. Det er ikke muligt at tale stille og roligt med ham, han nægter pure at han har været på stranden alene, selvom kammeratens mor står og fortæller mig det face to face - og drengens hår er vådt. Det er bare ikke i orden, at de tager derned selv, han risikere at drukne! Det der sker når jeg konfrontere ham med det, er at han råber mig op i hovedet - gentager sig selv, så jeg ikke kan få et ord indført (noget han gør meget, som deres stedfar også gør - derfra han har det) og jeg kan slet ikke få så meget som et lille ord indført. Så kaster han sig tilbage i sofaen og nægter at rejse sig og gå op til sig selv, og til sidst griber han tlf'en og løber sin vej for at ringe til sin mor. Der tager jeg den fra ham, og han sparker mig. Jeg forsøger her at gå væk, med tlf - vender ryggen til ham for at gå ud af værelset og så kyler han en håndfuld mønster efter mig, som rammer mig. Det gør ondt, og der bliver jeg unægtelig sur. Derefter sker det jeg beskrev, med at jeg følger ham op og han kaster ting og trækker i dørene mv. Tvillingerne er absolut ikke ældre af sind, end de burde være. Tværtimod. De er begge to rimelig umodne og uansvarlige, har tidligere haft store koncentrations problemer i skolen og drengen har stadig problemer med f.eks at lærer at læse. Lige så lidt respekt han har for mig, lige så lidt respekt for han for sin lærer. Min mor forsøger at hjælpe ham, men i min optik på den forkerte måde. Hun gør læsning til en straf, i stedet for noget sjovt. Og så er det klart at drengen hader at læse. Men det er hendes hovedpine, jeg har opgivet at komme med gode råd og sådan til hende, for jeg kan "jo bare vente til jeg selv for børn og se hvordan det er.."  Anja - Hun tog til koncerten, med min anden lillebror, som en fødselsdagsgave til ham. Og jeg skulle derfor 'kun' passe tvillingerne. Det er desværre ikke noget jeg finder på, slet ikke. Leonidas - Det er meget tankevækkende det du skriver. Og du har ret. Igen har jeg bare enormt svært ved at forlige mig ved tanken om et liv uden min mor som en del af det. Og at gøre mig uvenner med hende nu, synes jeg også er svært - fordi jeg så har jeg næsten ikke nogen. De er jo hele min verden (udover min kæreste, som snart tager afsted..) Jeg har dog tænkt over det hele dagen, og i aften skal vi derover til lagkage, da min lillebror har fødselsdag. Og jeg vil tage derover, og være den voksne - det skal ikke gå ud over mine søskende, at min mor er latterlig. Så må vi se om hun beder mig gå, hvis hun begynder at snakke om at passe dem igen. Det siger jeg nej til. Jens - Hm, jeg forstår ikke hvorfra du læser at min kæreste ikke er "til stede" ? Han er nok min største støtte i alt det her. Men igen, han bakker mig op, men han gider ikke bakke mig op hvis jeg så vælger at passe børn alligevel. Hvilket er klart. Han skal ikke gøre sig uvenner med dem, og jeg så skifter mening. Han har min ryg, tvivl ikke på det. Han forsøger at hjælpe mig, og ofre faktisk meget for det. Han passede dem i går aftes, da jeg måtte gå hjem og sove, for at undgå en konflikt med min mor - for MIN skyld. At det så alligevel endte sådan, er trist, men han synes min mor er præcis lige så latterlig som i synes. Han gør det helt og alene for min skyld.
Krydser fingre for at i får en god aften og håber det lykkedes dig at holde fast i at sige nej til mere pasning - syntes der er en god konklusion du er kommet frem til.
TS. Jeg ved godt at det ene barn var med til koncert, men det er ingen undskyldning! Der er 3 børn der ikke ser deres mor meget. Der er pasningsproblemer. Så tager man IKKE til koncert med det ene barn kun. Det er sådanne ting man gør hvis man har økonomisk overskud og mulighed for det. Dejligt at din mor vil tilbringe kvalitetstid med det ene barn, men mulighederne taler bare ikke for det - og så er det noget man må lade være med.
Kære TS - allerførst et stort cyberknus til dig. Du vil så gerne gøre noget ved en træls situation (ægte jydsk underdrivelse). De første indlæg fra din side, der tænkte jeg, at din mor 'bare' var almindelig ignorant overfor dig og din bror. Og 'almindelig' er nok ikke det rigtige ord. Men når du fortæller mere om hvordan det er for de mindre søskende også ..... så lyder det meget meget slemt. Jeg tror det er mere end du kan og skal klare selv. Ja, du kan 'redde' dig selv, hvad jeg helt klart synes du bør gøre. Men det vil nok ikke ændre situationen for de små søskende. Jeg tror hele familien har brug for professionel hjælp for at komme videre. Og jeg ved så ikke hvor man skal henvende sig men det er der sikkert nogle ænder der ved. Du lyder meget sårbar, du skrev at du har din kæreste (super!) men så har du kun din familie ..... Jeg håber virkelig at du kan finde en måde at få hjælp til jer alle
kære TS: det gør mig ondt, at du på den måde er afhængig af din mor og den kærlighed hun har svært ved at vise dig. Det gør også ondt, når du fortæller, at du ikke rigtigt har andre end hende - men det har du vel heller ikke tid til... og det gør mest ondt, når du fortæller, at du nu tager over for at være den voksne - for det burde jo ikke være dig, barnet, som burde indse at nu er det tid til at opføre sig voksent. Jeg er ked af at sige det, men jeres relation lyder rigtig usund. Gensidig afhænghed på den dårlige måde og reelt lyder det som om, at du har mere brug for at hjælpe din mor og redde hendes kastanjer ud af ilden, end hun har brug for dig.. At de yngre søskende har det svært og udviser så dårlig adfærd, for mig til at tænke, at dette er meget tæt på at være en sag for kommunen. Din mor trænger til hjælp og støtte, men det er ikke dig som skal stå for det. Af den simple årsag at børn ikke skal være terapeauter/rengøringshjælp/ barnepige/cykelbud for deres VOKSNE forældre. Din adfærd er uhyggeligt lig den vi ser hos børn af alkoholikkere.De børn bliver hurtigt små voksne, som hele tiden bruger al deres vågne tid på at spekulere og bekymre sig over om forældrene nu skal klare sig. Alkoholikere er kendetegnet ved deres ansvarsfralæggelse, deres evene til at uddele skyldfølelse og deres voldsomme følelsemæssige belastning af omgivelserne. Din mor er ikke alkoholiker, men hun udviser samme manglende evene til at tage ansvar for eget liv - og sine børns for den sags skyld. De ting hun siger, de valg hun træffet og det faktum at hendes samvittighed ikke bremser hende i igen og igen at forlange hjælp af sin nu voksne datter, tegner for mig et menneske som har svært ved at føle og sætte grænser, for sig selv og andre - deraf dine yngre søskendes adfærd. prøv at læse "voksne børn af alkoholikere" af 
Vil bare lige tilføje, at den vist hedder "voksne børn af alkoholikere og andre dys-funktionelle familer" Der behøver, som ovennævnte skriver, ikke være alkoholisme eller anden misbrug indblandet, for at en familie er dys-funktionel og det går lige meget ud over børnene, uanset hvad grunden er. Kan kun anbefale dig, at læse den. Bare ignorer ordet alkoholikere og sæt dys-funktionel familie ind i stedet. Der er også en bog der hedder "Gør dig fri af andres misbrug" som også er rigtig god og som jeg tror du vil have stor gavn af at læse.
TS, kan godt forstå det er svært for dig, også at bevare roen over for dine søskende. I er jo alle sammen frustrerede over en mor, der ikke er der for jer og som spiller "offer" hele tiden. Så jeg kan sagtens forstå at du let bliver gal på dine søskende og de er sikkert lige så sure over at du bliver tvunget barnepige. At skulle være sammen med sine søskende skulle jo gerne være en glæde og ikke en pligt, men den glæde tager hun fuldstændig fra jer. Samtidig har du også lært det kedelige at tro, at nej = at man så er sur eller uvenner. Så hvis du bliver spurgt om en tjeneste og siger nej, så bliver du uvenner med din mor. Det er jo helt helt forkert. Man har alt mulig ret til at sige nej tak igennem livet, over for alle. Lærer man ikke det, så får man godt nok et frygteligt liv, tror jeg, så er man jo bare til rådighed for alt og alle hele livet, for ikke at blive uvenner med nogle. Jeg tror simpelthen ikke du selv kan klare at komme ud af det mønster. Du synes selv du klarer det fint med at turde sige nej til din mor og du prøver jo virkelig også, men din mor får vendt bøtten, så du føler skyld og hun får sin vilje uanset. Så om du siger nej eller ja fra start er ligegyldigt, det bliver som din mor vil, for ellers kan du værsgo' passe dig selv og iøvrigt være skyld i at hele familien falder fra hinanden, siger mor. Jeg synes virkelig du skal få hjælp. Det er synd for dig og det er synd for dine søskende, de er jo lige så frustrerede og det burde være tydeligt for de fagpersoner der omgåes dem i hverdagen. Alt mulig held og lykke til jer alle. p.s. Håber du søger hjælp og ellers er du nødt til at vælge nogle "små kampe" så du kan lære at sige nej. Tænk dig godt om før du svarer din mor. Hvis du siger nej, så hold fast i det nej, uanset hvad hun skriver eller siger. Du skal nok finde venner, når du får lidt mere respekt for dig selv, men venner skal man også kunne sige nej til, så du er nødt til at komme igang. Ingen forhold bliver nogensinde ligeværdige, hvis den ene part dikterer og den anden makker ret, heller ikke selvom "den anden" har forsøgt at protestere, men blevet overrumplet. Din mor skal nok være dér selvom du siger fra, tænk alligevel på at du stadig er dér, selvom din mor har budt dig alt for meget. Mennesker har det desværre med "at vinde land". Jo mere den ene bakker, jo mere tramper den anden frem. Din mor er så ekstrem, men mange mennesker er rent faktisk sådan i mindre grad. Går frem, når én går tilbage. Så igang med dit nye liv. Men små skridt og mærk så den glade mavefornemmelse når du siger nej til noget du bare ikke har lyst til OG holder fast og omvendt også siger ja, fordi du rent faktisk HAR lyst. Pas på dig selv .
TS du er voksen og har et valg - det har dine mindre søskende ikke og det bekymre mig rigtig meget, for hvem skal tale deres sag?
Jeg håber, håber, håber bare at du finder modet til at få hjælp udefra. Enten til dig selv eller dine søskende. Måske det ene vil føre til det andet. Prøv at ringe til dit lokale familiecenteres anonyme telefonrådgivning/ familierådgivning. ...du kan jo altid lægge på. Børnetelefonen er en ide at give dine søskende et praj om. Så har de nogle anonyme der vil/kan ligge øre til.
.. Først og fremmest vil jeg sige, at jeg godt kan forstå, at dine små søskende opfører sig sådan, som de gør, når man tager jeres mors opførsel i betragtning. De kopierer sådan set bare hende. De kan også mærke, at du og din bror faktisk ikke gider passer dem. Ligesom deres egen mor sådan set heller ikke gør, og så reagerer de for at få opmærksomhed. Er de lige sådan, når din mor selv passer dem? Det kunne jo forklare, hvorfor hun holder fast i at arbejde i aftenvagt - at hun simpelthen ikke magter dem? Kan kommunen støtte hende? Familievejledning, aflastningsfamilie eller andet. Jeg ved ikke hvad mulighederne er, men jeg synes godt du kunne undersøge det ved at kontakte en socialrådgiver. Helt ærligt er jeg bekymret for dine små søskende. De vokser op med en manipulerende, offerrolle-mor som ikke tager ansvar, og store søskende som ikke gider dem, og som også lader sig skubbe rundt. De må virkelig mangle voksne rollemodeller. Beklager, hvis jeg er lidt grov.
Kære Trådstarter.. Nu har jeg rimeligvis læst hele denne tråd igennem, og jeg må indrømme at en knude i min mave bare voksede og voksede... fra " ja det er da også en træls situation" - til : " Dette er jo ganske forfærdeligt" ! --- Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad er det DU vil ? Alle i denne tråd kan se hvor forkert og usundt et forhold, din mor har til dig. Men hvad det hele må bygge på er om DU kan se det, virkelig se det ! For når du kan det, så kan du sige fra - men ikke før. En ting du måske selv skal bide mærke i, er netop "din dårlige samvittighed" - for hvor kommer den fra ? den kommer fra din mor og er endnu et led af hendes manipulation. Der er kommet rigtig mange gode svar i denne tråd, som du kan bruge hvis du vil det, for det handler om at DU ser den faktiske situation for hvad den er.. Der er mange former for misbrug! nogle fysiske andre psykiske. Det din mor udfører er psykisk misbrug ! Du "forsvarer" dig med at du ikke mener at " det er så slemt" fordi du stadig tør sige fra.. DU "undskylder" din mors opførsel. Du kan lidt sammenligne med voldsramte kvinder - som ofte siger : Ja men han mener det jo ikke..."De undskylder mandens opførsel" Situationen er ikke den samme - det erkender jeg, MEN der er stadig en rød tråd. .... Du får rigtig meget opbakning i denne tråd - men kan DU selv se hvor alvorligt problemet er ? Det handler jo langt fra bare om "irriterende børnepasning" --- Jeg kunne skrive meget mere.. men hvad får du ud af de mange svar du har fået, kan du bruge dem til noget / får du brugt dem til noget ? Desværre tror jeg ikke der er en mellemvej - det er enten eller. Jeg håber du nu eller senere kan se hvad du bliver udsat for.
Jeg tænker at det er rigtig vigtigt at tænke på, at TS ikke er særlig gammel og det er dælme store og voldsomme ting, der kommer frem her i tråden. Hun skal have hjælp til at kunne være i det - og hjælp til hvad hun - en ung pige på et par og 20 år, stor afhængighed af moden - realistisk kan gøre. Hun kan ikke bare starte i terapi, melde hele familien til kommunen osv. Åh - jeg føler med dig   - det er bare ikke nemt at stå med alt det. jeg har bare ikke rigtig nogle gode råd at give   så jeg sender dig tanker og et virtuelt kram i stedet.
Jeg er på SU, og har været det i et år nu. Jeg har ikke arbejde ved siden af, og jeg kan   klare mig sådan. Jeg har dog også en opsparing som jeg tager af, men kun i nødstilfælde (skulle fx have fjernet en visdomstand, sådan noget vælter et SU-budget hvis man ikke har opsparing). Et arbejde ville selvfølgeligt hjælpe mod det, men det kommer an på hvad man har tid til. Jeg bor i København, og har fundet en   lejlighed. Men mit budget ser sådan ud (jeg bor med min kæreste, men det her er min del af udgifterne): Husleje, efter boligstøtte, incl. vand og varme og stor tv-pakke(kan ikke fravælges): 2050 Mad: 1000 El: 140 Forsikring, med rejseforsikring: 180 Internet: 100 Telefon: 140 Licens: 100 Fitness: 200 I alt:  SU: 5117 Så jeg har 1202 om måneden til mig selv, men jeg er fra Jylland, så der ryger hurtigt en del på togture. Ellers ryger de på byture, cafeture og alle andre ting man jo ikke kan regne ind i et budget.
Hej hej   jeg er også på SU. Jeg bor faktisk i lejlighed nu, så det er lidt anderledes end for de fleste andre (den er forældrekøbt). Så du får i stedet mit budget fra dengang jeg boede på kollegie, det er nok en del mere relevant  Kollegieværelse: 2100 kr (dette inkluderer internet og forbrug af vand, varme og el) Mad: 1000 kr Opsparing til bøger: 700 kr (højt sat, da mit studie er i den dyre ende mht. bøger) Mobil: 99 kr Transport til og fra studiejob: 200 kr Transport hjem til kæreste/familie i Odense: 400 kr (de hjalp med billetten nogle gange, så denne post varierer, også efter hvor ofte vi skal ses på en måned) Medlem af vores fagforening og studenterforening: 240 kr per kvartal (med dette fik vi vores fagblad, samt gratis adgang til Zoo og andre fordele) Mit studiejob giver +/- 1200 kr om måneden, og i SU får jeg 5175 kr udbetalt.
Jeg har følgende budget som du gerne må se   Er selv 19 og på SU, og flyttede hjemme fra for 4 måneder siden Husleje 3800 Internet 230 Vaskeordning 100 el 200 tv 250 Hest 1200 træning 200 mad 1200 Mobil 200 "Maya" penge 800 I alt 8180 kroner om måneden  Indtjening:  Su 4800 Boligstøtte 400 Part 200 Arbejde 4000 I alt 9400 9400- 8180 = 1220 kroner til opsparing Det er sådan ca det ser ud  Jeg syntes slet ikke jeg lever slemt, jeg har fint penge til at klare mig OG spare op OG have en hest, det syntes jeg dælme er at leve luksus 
Nu har jeg valgt BÅDE at have en hest og en relativt høj husleje og dermed også at have studielån, da jeg er 27 år gammel og simpelthen ikke magter at bo i en ungdomsbolig længere   Hesten er nok ikke er så interessant at se budget på i dette tilfælde, så resten af mine faste udgifter ser ud således: Husleje alt inkl.: 4100 kr. - 590 kr. i boligsikring = 3510 kr. Telefon og internet: 275 kr. Forsikring: 61 kr. (IDA forsikring) Buskort: 600 kr. Opsparing: 500 kr. I alt udgifter for: 4946 kr. Derudover har jeg job, der betaler mine "Lommepenge", mellem 2500 - 3000 kr. om måneden, afhængigt af timeantal. Bruger ca. 800 kr. om måneden på mad og spiser sundt og varieret, ved stort set kun at købe tilbudsvarer - Planlægger simpelthen fremad et par dage af gangen, alt afhængigt af, hvad der er på tilbud i Fakta af grønt og "tilbehør" lige den dag, så jeg slipper for at smide noget ud. Og så er en fryser med plads til at opbygge et lager af div. kød og alt andet, der kan fryses, når det er på tilbud, GULD værd! Tror stort set aldrig, jeg betaler fuld pris for andet end mælk - Der er gået sport i at leve billigt og sundt  Eksempler på, hvad jeg har spist de sidste par uger: Tortellini med pesto og parmasan Verdens Bedste Burger (Med hakkebøf, stegte grøntsager (løg, rød peber, aubergine, squash), avocado, dressing og sød chili sauce) Verdens Bedste Burger - Kyllingefilét edition Sandwiches med salat og røget makrel Båndpasta med løg- og tomatflødesauce Kyllingefilét med salat Oksekødboller i tomatsauce med ovnbagt kartoffel + bønnesalat m. bacon Frokost = Rugbrød med div. pålæg (afhængigt af, hvad der står på tilbudshylden) og frugt.
Først og fremmest: God fornøjelse til din søn, studietiden er VIDUNDERLIG!! Undersøgelser viser, at kun omkring 1 ud af 10 klarer sig udelukkende på SU, så måske det var en ide for din søn at overveje enten et studielån eller et fritidsjob, så det hele hænger bedre sammen? Jeg kunne i hvert fald ikke have gjort det uden! Dengang jeg boede på kollegie (egen lejlighed), så det nogenlunde sådan ud om måneden: Husleje, reel udgift: (inklusiv vask, el, vand, varme, internet og tv samt fratrukket boligsikring) 3000. Buskort: 350 Mad: 1200 (400 pr. uge, lagt i kuverter) Telefon: 200 Diverse forsikringer, medlemskaber mv: 200 Det gav udgifter for 4950, hvilket også var omtrent, hvad jeg fik udbetalt i SU (et par år tilbage). Hvis jeg ville i byen, købe tøj eller besøge mine forældre, måtte jeg tjene pengene ved siden af.
HUSK, at han skal have en opsparing til bøger! Det er forskelligt fra studie til studie, men han kan prøve at sende en mail til studievejleden på selve studiet, og spørge, hvor meget det cirka er pr. semester.
Jeg er netop flyttet sammen med kæresten, så budget er lavet ud fra hvad vi regner med at bruge. Mange af udgifterne deler vi jo, så har bare splittet det 50/50 og skrevet min del ned. Jeg får ca. 5000 i SU. og ca. 3000 i løn. =   hver måned. Husleje: 1350 kr Lån: 1000 kr (det er en andel jeg har købt) Vand + varme: 300 Forsikring (indo, rejse, ulykke): 150 kr, Medlem af Danmark: 100 kr. TV + internet: 250 kr. EL: 150 kr. I alt:  Derudover kommer der penge til mad. Der regner jeg med ca.   Jeg er vant til at spare og den post falder sikkert lidt. Så der er udgifter for   som jo er min su. Min far er så sød at give mig penge til transport (600 kr) og min ridning (900 kr) Derfor har jeg min løn tilbage hver måned,   og spare op af og bruge af, på shampoo, makeup osv. Jeg arbejder i tøjbutik, som giver gode rabatter på tøj. Jeg er korthåret hvilket betyder frisør hver 2.-3 måned, dette får jeg enten gjort gratis eller for maks 200 kr. pr gang.
Suppe er en god billig ret, en kylling kogt med forskellige grønsager, gullerødder, løg, selleri, persille og dild. En smule af løg blad/bleg selleri (har aldrig rigtig fundet ud af hvad de hedder, men altså ikke knold men de der stenger) og gulerødder samt alt dild og persille koges sammen med kyllingen. Resten kommes i suppen efterfølgende. Kyllingen pilles og puttes i suppevandet. Vi plejer at bruge et kg. løg, 1 kg. gulerødder og 1 selleri halløj. Også bruges omkring 200 gram fra løg og rødder, og blade og "hjerte" fra sellerien. Anyway, vi kan få til 3 gange i sådan en omgang, vi er to. Den kan sagens fryses ned og varmes op igen, så er der også hurtig nem mad hvis han en dag kommer sent hjem, eller ikke orker at lave mad. Sådan en frossen kylling kan fås for 35 kroner + grønsagerne, men det er en relativt billig ret når man tænker på hvor længe der er til. Denne her suppe er også lækker og billig, og kan også fryses selvom pastaerne bliver lidt kedelige, så man kan jo fryse uden pasta og koge nogle nye når man skal have retten.  Så er der jo det klassiske med pasta og kødsovs, tarteletter, brændende kærlighed. Chili con Carne. Og hvis man lave mere på en gang kan det jo fryses.  Ellers vil jeg sige, madplan og så vidt muligt handle en gang om ugen hvis det er muligt, hvilket godt kan være vanskeligt hvis man ikke har bil. Men en cykel med vogn kan sagens bruges.  Man kan sagens klare sig på SU alene, men det er hårdt og kræver planlægning.  Der kan også være penge at spare i husleje hvis man vælger at flytte uden for studiebyen, de fleste ønsker jo at bo i centrum, men hvis man godt kan leve med noget mere transporttid til og fra studie kan man tit spare en del ved at bo længere væk. Fordelen ved at bo tættere på er naturligvis at man kan gå eller cykle til og fra studie og byliv. Så man skal veje op hvad man spare ved at bo længere væk ligge buskort til og se om man synes det kan betale sig.
Jeg er på SU og får udbetalt 5050 kr. pr. måned dertil kommer så et tilskud fra kommunen på 1400 kr. pr. måned og SU lån på 2950 kr. Mine udgifter pr. måned er Husleje 2460 kr. Vand 160 kr. Varme 530 kr. EL 300 Tv 400 Licens 150 kr. Briller 210 Internet 135 Opstalding hest 800 opsparing 1100 I alt er der udgifter for 6110 kr. altså hele min Su går til udgifter. Så når alt er betalt har jeg ca. 2500 til mad, gaver. tøj, sko, kattemad, dyrlægeregninger, medicin, hestefoder, Make-up, frisør, svømning, smed mv. Jeg bruger ca. 1200 kr. til mad pr. måned, dertil skal det nævnes at jeg får stort set alt kød billigt gennem min mor da hun er ansat hos Danish Crown. Derudover så betaler mine forældre min telefon og forsikringer så længe jeg er studerende. Jeg mangler ingen ting og jeg synes jeg kan leve fornuftig for de penge jeg har. Mette
Jeg er studerende på SU uden studiejob eller SU-lån, og det kan sagtens lade sig gøre for midt vedkommende - jeg synes det er dumt at begynde at overveje lån før man i det mindste har prøvet.  Men således ser mit budget ca ud:  Husleje, el, varme, vand, internet og tv: 2200 kr  Mad og husholdningsprodukter: 800 kr  Bøger til studiet: ca. 300 kr  Bidrag til Amnesty International: 120 kr  I alt: 3420  Dette er mine faste udgifter. Jeg får omkring 5000 kr i SU, så der er 1580 kr til ting som underholdning, tøj, uforudsete udgifter osv.  Angående mad, så er jeg vegetar, hvilket har vist sig at være en fordel når det kommer til ens madbudget - kød er nemlig virkelig dyrt! Det er ikke fordi jeg mener at din søn skal blive vegetar, men han kunne måske overveje at spise vegetarisk en gang i mellem. F.eks. er en tomatsovs med linser eller bønner og forskellige grøntsager(f.eks. champignon, gulerødder, squash, majs, løg eller hvad man nu kan lide) rigtig lækker og billig!  Et andet godt råd er at lave mange ting selv, i stedet for at købe dem færdige. F.eks. kan man selv lave en meget billigere tomatsovs end hvis man vælger at købe en færdiglavet, ligeledes med mange andre ting man ofte køber halv-færdiglavet.
Kære TS jeg sidder her og smiler lidt for mig selv, jeg kan nok ikke tilføje så meget til debatten, men hvor jeg synes du er en fantastisk mor - dejlig at du hjælper din søn på veje til et fantastisk voksenliv. jette
Jeg vil også tilføje tun til listen over gode ting! Det er okay billigt på dåse, men det er mere fordi det mætter sådan! To stykker rugbrød med et godt lag tun på, puha så kan man ikke spise mere, det er super til nem og hurtig aftensmad  Man kan også røre det sammen med fraiche (ikke creme fraiche), tilsætte lidt salt og karry, det gør det lidt mere lækkert at komme på rugbrødet. Nemme og MEGA sunde kylingefrikadeller: Hakket kyllingekød Salt og pepper Krydderi, fx paprika Hakkede løg Det hele røres sammen til en fars, formes til frikadeller og kommes i ovnen i 30 minutter. Mums de er lækre. De er sunde fordi der hverken er mel eller fedtstof i, de bages nemlig i stedet for at blive stegt. Løgene gør at de forbliver saftige, og der er godt med protein, samtidigt med at kylling er fedtfattigt. De er gode på madpakken, laver dem tit 
Studenterkogebogen! Billige retter og god humor!
hej jeg er også studerende og har desuden fået handicap tillæg nogle gange bliver der selvfølgelig taget af opsparingen når der lige skal købes nye ting, eller noget går i stykker.. den er sat så højt som den er fordi jeg regner med at når jeg er færdig med at studere så skal jeg købe mig en ejendom, enden til billige penge (også selv have en slat at renovere for eller et lidt dyre hus hvor det er lavet )
Ja... Sorry... Fik lige et flashback til den evindelige diskussion, hvor SUen har fået den nedladende betegnelse "Cafépenge", som om samtlige danske studerende er født med en sølvske i måsen og forældre, der betaler gildet... En SU er dælme ikke meget at leve af - men det kan heldigvis lade sig gøre, hvis man finder den rigtige bolig og eller tænker sig om. Til emnet (det er nogle år siden, jeg var på SU, men her er mine 25 øre  ): - Find en billig studiebolig (kollegie, ungdomsbolig eller værelse) - fravælg TV pakker såfremt muligt) og vælg lavest mulige licens. - Få et billigt mobil abonnement med mulighed for fri tale/sms eller ring-gratis til familien/bedste venner. - Find det billigste internet - Spis vegetarisk til hverdag og kød i weekenderne. Køb på tilbud & lav madplaner. Lav madklubber - det er hyggeligt, billigere pr kuvert & man slipper for at spise lasagne en uge i træk - Find en god bank med en fordelagtig ung-aftale. - Samme mht. forsikringer (IKKE Spare forsikringen væk) - Brug cyklen til transport - Find en billig hobby 
Jeg synes det er meget individuelt fra person til person, hvordan man er i sorg, og i min verden der kan jeg sagtens accepterer både den "stærke" der udadtil klare sig godt og den "svage" der klare sig mindre godt udadtil. og så kommer det store spørgsmål jo så, hvem er den stærke og hvem er den svage for nogle er det stærkt at kunne græde og vise sin sorg offentligt og for andre er det stærkt at kunne vise sin facade og ovmendt. jeg tror på at det er vigtigt at lade fold sørge på deres egen måde og så være støttende og alligevel give et skub fremad til en tålelig tilværelse med en positiv rød tråd. jette
Hvis man lader sorgen paralysere hele ens hverdag, får en til at krølle sig ind i sig selv og trække sig væk fra sine kære (fx. børn eller samlever), får en til at opgive alle de ting, der tidligere har betydet meget for en og været med til at definere ens væsen, så håndterer man ikke sin sorg godt. Faktisk vil jeg mene, at man nærmest slet ikke håndterer den. Men hvis man er i sand til at fortsætte med de ting, der er en stor del af en selv, og man stadig kan give kærlighed videre til dem, der giver tilbage, så håndterer man sin sorg "stærkt". Men i begge tilfælde er der plads til gråd, tårer og tænketid. Jeg har oplevet begge dele tæt på. Hvis man konstant dvæler ved afsavnselementet i sorgen, så kommer man aldrig videre i sit liv; uanset hvor mange tårer, der triller, uanset hvor mange bønner, man sender, så kommer den, man har mistet aldrig tilbage. Og sådan er det bare. Det er fint at være ked af det og savne personen hvert eneste dag i resten af ens liv, men hvis dette så bliver det eneste element i resten af ens liv, så er det altødelæggende. Og så spreder man ofte endnu mere sorg. Det er helt i orden at stoppe op og reflektere over livet, men fordi man har mistet, så har ens børn, søskende, kæreste etc. stadig brug for en. Livet fortsætter for de levende, kun for de døde stopper det.
Puha det er et svært spørgsmål du stiller. Jeg vil rigtig gerne dele hvad jeg tænker, men har nok pt lidt svært ved at få lige netop de tanker ned på "papiret" Jeg syntes det er svært for hvad er sorg? Er sorgen den tid lige efter en person er død? Er sorgen at græde sine øjne ud, og ikke orke andet? Er sorgen den smerte og savn man lever med resten af livet? Er sorg den frygtelige ting der måske rammer en mange år efter vedkommende er død, måske pga manglende bearbejdning dengang? Jeg tror sorg er individuel hvordan hver person takler og klarer den. Man er ikke nødvendigvis stærk fordi man er i stand til at skubbe sorgen væk, komme videre med sit liv, for en eller anden dag, så kommer ens rygsæk tilbage for fuld hammer og så kan man ikke undertrykke den mere uanset hvor meget man prøver. Men hvor mange år man kan holde tingene væk er jo så igen forskelligt fra person til person. Nogle klarer det måske 5 år, andre 30 år, men et er sikkert pludselig kommer det hele tilbage, hvis ikke man får bearbejdet det, når det sker. ja det er vigtigt at gennemleve en sorg, og så alligevel ikke, for lige på det tidspunkt det sker, er måske ikke det rette tidspunkt at gå ned med sorg, og man kan blive nødt til at udsætte den sorg, man sætter en facade og tager sig af "problemet" senere. Jeg tror også på at vi selv er nødt til at komme videre. Men ja hvad skal vi videre til... TIL LIVET .. at sidde hjemme og græde over en der er død, er ikke livet, det er en pine, en smerte, og noget de færrest nok helst vil være foruden, men noget vi er nødt til at gennemleve, vi må bare ikke lade det tage styringen. Jeg har nu lært gennem egen smertefuld erfaring at man er nødt til at tale om det... igen og igen og igen, og for hver gang man får talt om det letter det, og man får luft. Men man skal passe på sorgen ikke tager styringen, og ens liv bliver en stor sorg, og det er vi nok mange der er tilbøjelige til at lade ske, hvis ikke vi får en form for hjælp udefra. Håber ikke mit svar blev alt for rodet, det er jo de spøgelser fra gammel tid jeg selv går og tumler med for tiden, så måske er det lidt forvirrende nogen steder   og måske dukker der flere tanker om omkring emnet senere 
Vi har en helt special mentalitet her i Danmark, en som vi danskere generelt nok ville beskrive som "stærk". Vi er meget private, -det er vi sådan set verdens kendte for. Vi er et varmt folk, men private -f.eks. er det ikke normalt at begynde at hyggesnakke med fremmede i brugsen, i bussen eller nogen andre offentlige steder. Det samme tror jeg gælder den der med Sorg. Sorg   af nogen godt ses som en svaghed, men mest af alt ses det som noget privat. Jeg havde en samtale med en af mine venner om det, han fra USA (og bor i USA) og har været igennem en længere stribe af ulykkelige forhold, hvilket han dagligt blogger om. Han spammer dagligt sin blog, twitter og Facebook med kommentarer om hans følelser, hvordan han kæmper for at komme ud af sengen, hvor ond hans ekskæreste er ect ect. ALLE hans venner kommer med kærlige kommentarer og bakker ham 100% op, hvilket jo er super. Een ting de bliver ved med at skrive er "Du er så stærk" Bom bom. Det mener jeg så ikke han er, jeg syntes han er en klynkerøv og jeg syntes han skal holde det for sig selv. Selv kunne jeg aldrig finde på at fortælle vidt og bredt om mine følelser   på den måde han gør. (Nu er han også et særtilfælde, men det er en laaaaaaaaang historie.. som man iøvrigt kan læse i detaljer på hans blog, hvis man lige har 2 måneders fri til det..) Jeg kan måske skrive nogle få kommentarer så som "livet kan være hårdt" eller sådan noget, men jeg er virkelig overrasket over hvordan han "håndtere" sin sorg. Men, Det er min erfarring at det er ret typisk Amerikansk. Hvis de har personlige problemer eller kvaler deler de dem med gud og hver mand og får en masse støtte den vej fra, sådan er vi som danskere bare ikke. Vi er private mennesker, sorg er en ekstremt personlig ting, derfor holder vi gerne vores sorg for os selv eller deler det med en terapeut eller et par få nære venner/familie. Og vi forventer det samme fra andre. Så når vi f.eks. ser en kvinde, der måske lige har mistet sin mand, passe sine 4 små børn, tage afsted på arbejde, handle ind og virke "samlet" så tænker vi "hun klarer det godt!" Vi håndtere alle sorg forskelligt. Det er ikke smukkere at ligge på en sofa og tude i 6 måneder, end det er at være "lidt stille" med det og forsøge at bearbejde det uden at sætte sit liv på pause.
Nu har jeg tænkt en del over dit spørgsmål, siden jeg læste det i formiddags og jeg tror, jeg er klar til at prøve at formulere et svar. Selvom sorg virkelig er en af de sider af livet, der er svært at udtrykke på skrift. Jeg er i sorg. Har været det siden min far døde for 15 måneder siden. Jeg kan derfor nikke genkendende til det, du siger om, at samfundet anerkender, når man/jeg håndterer min sorg "stærkt". Men jeg kan ikke bruge den anerkendelse til noget. Når folk fortæller mig, at jeg håndterer min sorg "godt", har jeg lyst til at skrige! Jeg ved, at de folk, der kan finde på at sige sådan til mig, er folk, der ikke kender mig - folk, der ikke kan se  . For jeg håndterer den ikke godt. Jeg opretholder et facede, mens jeg er i opløsning indeni. Og når jeg her siger "Folk, der siger til mig, at jeg håndterer min sorg godt...", ja, så passer det faktisk ikke. For det siger folk ikke længere til mig. De tror, jeg er kommet videre. Kommet over det. Men hvordan kommer man over et tab, der har vendt verden rundt? De første 2-3 måneder efter min fars død, spurgte folk ind til mig, men så regnede de også så småt med, at jeg var kommet videre. Da var det nærmest upassende at sige til dem, at det gik ad helvede til, når de spurgte, for det var ikke det, de ville høre. Jeg gjorde dem forlegne ved at sige, at jeg ikke var kommet videre - at jeg ikke havde lyst til at komme over det. Det kunne ingen forstå. Simone skriver længere oppe, at " " Det får man til at tænke, at mennesker, der har den indstilling til sorg, at man selv kan bestemme, hvordan man   sorgen indvirke på ens liv, ikke selv har oplevet så altødelæggende en sorg. Har man været forskånet for det, kan man ikke sætte sig ind i, hvor fortærende, altopslugende og udmattende, det er. "Er du kommet over det?", "Tiden læger alle sår" og "Nu skal du jo huske dem, du har i dit liv, der stadig lever" - det er det ondeste, der nogensinde er nogen, der har sagt til mig! Jeg er klar over, at det ikke er sagt for at være ond, men tværtimod for at hjælpe... Men hvor er det misforstået!! Sorg for mig er også noget privat. Jeg deler den med dem, jeg har allerkærest, men mest af alt holder jeg den for mig selv. Måske er det derved min egen skyld, at folk tror, at jeg er stærk? Det er det nok... Det blev ret rodet og ret personligt. Min brain-storm over dit spørgsmål. Håber, du kan bruge det til noget.
Jette, Først tak for dit bidrag. Du skriver; Du skriver bl.a. om den altødelæggende sorg, som kan få et menneske til at få helt i stå og miste al interesse for sine kære og livet i det hele taget. At det ikke er at håndtere sin sorg godt. Jeg er ikke enig med dig, da jeg ikke vil vurdere hvordan den enkelte skal håndtere sin sorg. Desuden har jeg selv prøvet at miste, hvor alt miste betydning og ser det som en del af min sorg og jeg kom alligevel igennem. Mit fokus er hvordan andre mennesker ser et menneske i sorg. At vi i vores kultur ofte ikke har rum til de helt store følelser, og at det kan efterlade en sørgende endnu mere alene i sin sorg. Tak for dine tanker. 
Tije, Tak for dit svar.  Der skulle i mit første indlæg have stået, at det er  Jeg er ikke enig i, at sorgen ikke må tage styringen. Jeg har erfaret at når jeg giver mig helt hen til sorgen og hulkegræder, og det kan man kun i 15-20 min. så er jeg renset for en stund og kan have det nogenlunde indtil næste sorgbølge kommer. Jeg tror problemet opstår, når man holder sorgen tilbage. Så går man rundt som en halvdød zombie hele tiden. Nielsen, Tak for dit svar. Interessant at læse om din amerikanske ven. Det får mig til at tænke på noget jeg har læst af nogle indianere om, at en kriger ikke er stærk medmindre han også er følsom og sårbar. Altså at disse dele hører med for at han kan være hel. Det kan defineres som stærk. Kære Hak, Tak for at du deler dine tanker og følelser ift. din egen sorg. Jeg forstår hvor ubehageligt det er at høre folks velmenende bemærkninger, som får dig til at få det endnu værre. Du beskriver præcis problematikken ift. denne tråds omdrejningspunkt. Jeg forestiller mig, at det havde været bedre for dig, hvis folk havde sagt til dig, at de ikke vidste hvad de skulle sige. Det ville sq være ærligt og ordentligt. Men de kan ikke rumme din sorg, og der er ikke noget i vejen med dig.
<<
TS vi er forskellige og det synes jeg er meget vigtigere at respekterer end noget andet. at du har en holdning som hjælper nogle betyder jo ikke at du kan hjælpe alle. Nogle ønsker at kunne græde offentlige andre ikke - at vi dk skulle have en underlig holdning har jeg svært ved at se, men vi har nok en holdning om at livet jo skal gå sin gang og så mister vi nogle gange et menneske vi har kært, hvordan vi sørger er en personlig og meget individuel sag og det er jeg da glad for, at vi i dk kan åbne for både den ene og den anden og den syvende måde at sørge på. En mand mistede sin kone efter 27 år og tog 2 mdr. efter på et fantastisk krydstogt og mødte der sin nye kærste - er det forkert, nej det er dejligt at vi selv i sorgen kan møde ny kærligehed og stadig i den nye kærlige savne og sørger, den åbenhed og respekt for hinandens liv er fantastisk. og det vil jeg heller fremhæve end jeg vil fortælle om konen der sørgede så meget efter mandens død at hun sille og roligt sov ind 4 mdr. efter - efterladte: en datter og 5 børnebørn, samt en svigersøn der nærmest ikke var komme over det ene dødsfald før det næste skulle bearbejdes. så vi sørger forskelligt og gør det personligt og individuelt Men jeg forstår dig nok ikke for jeg mener modsat dig det er dejligt vi kan få lov at sørge indivieuelt og at vi også har lov til at bede om tid til at ynke os selv hvis det er det vi har brug for
Man kan slet ikke diskutere hvem der er "stærk" eller hvem der sørger rigtigt eller forkert. Man kan heller ikke fortælle andre at de tydeligvis ikke har oplevet en "alt ødelæggende sorg" fordi de måske har reageret anderledes på sorgen. Nogle folk oplever en alt ødelæggende sorg, Dagen efter står de op, tuner ud, går på arbejde, kommer igennem dagen og arbejder med deres sorg "inden i", andre går måske helt ned, bliver i sengen, kommer på hospitalet, måske endda for sygdomme, hjerteproblemer ect.  Ens reaktion til sorgen definere ikke sorgens styrke, og jeg bund hamrende uenig med en udtalelse som denne; 
faktisk at den helt store udfordring her ikke er de mennesker man møder i sin sorg - men hvordan man møder dem! Hvad er det da for noget at gå og svare "Jeg har det fint" når man i virkeligheden ikke har det? I min verden håndterer man sorg stærkt når man melder klart ud hvad man føler når andre mennesker spørger til det. Ikke ved at glide af på det med en høflig frase om at man har det fint og at det hele jo nok skal gå. Så er man i virkeligheden ikke et hak bedre end de der velmenende klapper en på armen og siger "Det skal nok gå altsammen" - jeg er faktisk fristet til at påstå at løgnen om at man har det fint er værre end løgnen om at det nok skal gå.... At være stærk i sorgen er for mig at være ærlig om den - Også selv om det er længe siden - også selv om man svarer noget som man godt ved spørgeren ikke ønsker at høre. Alle de sociale løgne kan indimellem drive mig halvt til vanvid. 
Kære Trine Jeg tror du har rigtig meget ret i det du skriver, men på den anden side, vil folk nok blive meget overrumplet hvis de sagde (nu i mit tilfælde) Hej Tina hvordan går det? "Arhg det går ikke, slet ikke, jeg er gået ned med en dep. pga min mor døde fra mig for 30 år siden, og nu forsøger jeg at finde hoved og hale i den hjælp jeg ikke fik dengang, og få styr på mine følelser og tanker" Det gør man bare ikke, sandhed eller ej. Men man kan så på den anden side sige at hvis folk ikke vil vide det, kan de lade være med at spørge. Men som høflighed svarer man jo netop tak det går fint.
hmm ja der er ikke nogen facit inde for det her.. jeg vil så sige til "problematikken" om vi er private, er jeg ikke kan se den insistere, vi er bare forskellige, og nogle folk er private andre er ikke. jeg har kendt en pige engang der blev meget syg med psyken, og hun svarede helt åbent fra hjertet hvordan hun havde det, sygdommen blev udløst af sorg, nogle folk trak sig, de kunne ikke rumme det, og det skal den sørgende også respketere. de fleste blev dog lyttede og kom med en skulder når det var nødvendigt, pigen kom ud af psykiatrien og i egen bolg med hjælp og her bed det hende i bagdelen at hun havde fortalt så åbent, for nu kunne hun ikke rigtig få ro til at ligge lå på og komme videre, for folk spurgte ind til fortiden hele tiden, og hvad med det og det og det. så hun blev konstant mindet om det. samtidig tænker jeg også man skal passe på med at snakke for åbent med for mange mennesker, for du riskirere at overskride dine egne grænser og føle dig blottet når du er kommet lidt oven på igen eller det ihvertfald ikke er så tæt på længere. så skal man deale med det. såfremt man har det godt med overstående skal man selfølgelig gøre det sådan, man skal sørge som man finder bedst er vel udgangspunktet  men på den anden side vil jeg sige at man skal videre, og der er usunde måder at sørge på, har du mistet et barn som er ganske forfærdeligt og har 3 andre børn og en mand, og drukner dine sorger i alkohol, bliver bitter og græder de næste 10 år, så kan du ende med at sidde helt alene og ha skubbet dine 3 andre børn væk og din mand, og hva så? så sidder du alene og kan være bitter på livet. og sådan kan vi blive ved med skræmme eksempler. min konklusion er: at det slet ikke defineres hvem der er stærk og hvem der ikke er, men det kan defineres hvem der ikke håndtere det godt og måske har brug for en ekstra hånd (sorgterapi, psykolog eller andet) og hvem der håndtere det "godt" en helt anden sorg problematik er sorg over sygdom, for tidlig fødsel eller noget i den dur, det er et endnu større tabu..
hmm ja der er ikke nogen facit inde for det her.. jeg vil så sige til "problematikken" om vi er private, er jeg ikke kan se den insistere, vi er bare forskellige, og nogle folk er private andre er ikke. jeg har kendt en pige engang der blev meget syg med psyken, og hun svarede helt åbent fra hjertet hvordan hun havde det, sygdommen blev udløst af sorg, nogle folk trak sig, de kunne ikke rumme det, og det skal den sørgende også respketere. de fleste blev dog lyttede og kom med en skulder når det var nødvendigt, pigen kom ud af psykiatrien og i egen bolg med hjælp og her bed det hende i bagdelen at hun havde fortalt så åbent, for nu kunne hun ikke rigtig få ro til at ligge lå på og komme videre, for folk spurgte ind til fortiden hele tiden, og hvad med det og det og det. så hun blev konstant mindet om det. samtidig tænker jeg også man skal passe på med at snakke for åbent med for mange mennesker, for du riskirere at overskride dine egne grænser og føle dig blottet når du er kommet lidt oven på igen eller det ihvertfald ikke er så tæt på længere. så skal man deale med det. såfremt man har det godt med overstående skal man selfølgelig gøre det sådan, man skal sørge som man finder bedst er vel udgangspunktet  men på den anden side vil jeg sige at man skal videre, og der er usunde måder at sørge på, har du mistet et barn som er ganske forfærdeligt og har 3 andre børn og en mand, og drukner dine sorger i alkohol, bliver bitter og græder de næste 10 år, så kan du ende med at sidde helt alene og ha skubbet dine 3 andre børn væk og din mand, og hva så? så sidder du alene og kan være bitter på livet. og sådan kan vi blive ved med skræmme eksempler. min konklusion er: at det slet ikke defineres hvem der er stærk og hvem der ikke er, men det kan defineres hvem der ikke håndtere det godt og måske har brug for en ekstra hånd (sorgterapi, psykolog eller andet) og hvem der håndtere det "godt" en helt anden sorg problematik er sorg over sygdom, for tidlig fødsel eller noget i den dur, det er et endnu større tabu..
Nu er der aldrig noget "rigtigt" eller "forkert", det vil altid bero på ens individuelle livsopfattelse. MEN, og det kommer måske til at lyde urimeligt kynisk på skrift, man skylder andre ikke at lade sorg bestemme over relationerne til dem. Mine forældre døde tidligt, blev 60 og 61, og var gennem lange cancerforløb, og gennem de mange vandringer i hospitalsdelen oplevede vi gang på gang en afstandtagen fra pårørende, der ikke magtede sygdommen og døden, og flere, der, groft sagt, var efterladt for at dø, fordi deres kære var så opslugt af deres egne følelser, at de ikke kunne hjælpe det menneske, der var årsag til sorgen. Hvordan man bearbejder og oplever sin egen sorg er ens egen sag, men når vi netop "roser" folk, der tilsidesætter deres egne følelser, så er det nok en anerkendelse af det ansvar, man har overfor andre kære. At lade mig hensygne i min sorg, der ikke er ubetydelig eller lille, ville være at tilsidesætte mine børn og mand, og egoistisk, og i forløbet ville det være at svigte mine forældre, med det formål at beskytte mig selv. For mig ville det have givet dobbelt bagslag, ikke at "klare det", for så ville jeg, oven i sorgen, skulle bearbejde min egen utilstrækkelighed.
Kære Trådstarter. Du er for ung og for involveret til at bære denne byrde alene. Og her mener jeg rent praktisk. Jeg er barn af en psykisk sårbar mor, og har selv haft en   med at forsøge at hjælpe min mor, var det mine brødre, som protesterede, aldrig min mor (hun ville bare sine børn det bedste, og uanset hvor syg hun har været, (indlagt på psykiatrisk bla) har hun gjort alt hvad hun kunne og magtede (og mere til) for sine børn. ... Jeg kan ikke se, din mor gøre noget lignende for dig. Jeg er selv mor. Sårbar som min egen, og alligevel ikke. Men aldrig, aldrig om jeg på nogen måde vil gøre andet end at forsøge at OPBYGGE mine børn. Det gør ondt, jeg tror for de fleste herinde, at læse om, hvordan du og din bror systematisk bliver nedbrudt og derefter målt og vejet og fundet for let, fordi din mor ikke får det som hun vil. Det ligner en opførsel som jeg kunne forvente af en treårige. Figuren Bamse, fra Bamses billedbog, er et godt billed af en treårige. Et barn som har lært at det har sine egne behov (adskilt fra sin mors) men også et barn som ikke er gammelt nok, til at forstå, at man ikke kan få det hele og få det lige nu. De fleste som har eller har haft børn i den alder ved hvilken udfordring det er. Dels at møde dette selvstændige individ og dels at lære sit barn, at det selv må hjælpe til, at ting tager tid, og at barnet ikke kan og ikke må få det hele. Og hvorfor skriver jeg så dette? Jeg tænker at du i din unge alder står med en særdeles svær udgave af "Bamse". Imens står dine yngre søskende også i klemme. Jeg hører du er bedst til at sige fra. Men du kan ikke gøre det alene. ....nu er min 4'årige vågen, så jeg bliver nød til at afbryde, så jeg kan være mor for hende 
Tak for alle jeres gode og virkelig brugbare råd - jeg læser stadig med, hver gang en svarer og tager det til mig, det er bare svært altid at få svaret, fordi det unægteligt er et tungt emne, eller det er det blevet nu. Jeg er stadig ved at forlig mig med tanken om at det er så forkert, for det har det aldrig været for mig. Og at læse at i tolker det på denne måde er faktisk både hårdt, men også rart fordi det er den opbakning jeg har brug for lige nu. Mht. mine søskende så har der flere gange været prof inde over, både fra skolen side (skole psykolog), lærere osv. Mine søskende har også gået til børnepsykolog i anden henseende, og min mor ved godt at det er et problem og gør faktisk også hvad hun kan for dem. At de er misforståede og den misforståelse primært er min mors og hendes kæreste kan der ikke være tvivl om - men hun lytter ikke til mig, jeg kan bare "vente til jeg selv får børn, og se hvordan det er.." Jeg har holdt fast siden sidst, og jeg har ikke passet dem. Efter sidste gang hvor der var en rimelig stor krise, tog min mor ikke nogen snak med min lillebror om hans opførsel overfor mig - tilgengæld blev jeg instrueret i at være aktiv med dem når jeg har dem. Da hun sagde det, så sagde jeg bare stille og roligt at det blev ikke aktuelt, for jeg ville ikke passe dem mere. Hun protesterede lidt, og legede fornærmet og forurettet barn resten af aftenen - men dagen efter fortalte hun at hun har fået lavet sine vagter om til dagvagter fra august af.   Indtil da vil hun bytte så mange af hendes vagter som hun kan om til dagvagter og det har hun gjort.  Efter denne tråd er jeg selv blevet mere obs på hvad der er fair og hvad der ikke er fair. Jeg har snakket med min egen bio far om det (han har læst denne tråd), og min farmor og farfar og jeg har deres fulde opbakning + min kærestes. Så går det helt galt, så har jeg altid min farmor og farfar som "familie", så jeg står aldrig alene. En meget typisk episode, som dog ikke ekskalerede var i går. Jeg har netop købt mig min første egen bil (jeg får forhåbentlig kørekort d. 19!) og den kører på vinterdæk - de skal skiftes til sommerdæk og dem har jeg også. Det ville jeg have min stedfar til at hjælpe med, men så siger han at han skal have 450 kr. i timen for det, eller en ny dunkraft, eller, eller, eller.. Det var selvfølgelig mest i sjov, men for mig føltes det som om han understregede at hans hjælp ikke er gratis. Så kommer min mor ind på sidelinien og siger "Nej, hun kan da bare tage opvasken nu.." (vi havde grillet hos dem, med noget andet familie) hvortil jeg så siger "Nej, det gør jeg godt nok ikke.." Det var så fristende at lave bare et lille regnestykke over barnepige timer og kaste i hovedet på dem begge, men så havde jeg helt sikker startet et skænderi, så jeg lod være. Men det er bare et meget godt eksempel på deres tankegang.. Samtidig er det også et eksempel på at min egen tankegang har ændret sig nu. Jeg skylder dem ikke en hel masse mere. Jeg hjælper dem gerne, men jeg gider ikke den der "noget for noget" tankegang hele tiden. Nå ja, så en anden ting. Min lillebror (den store af dem) bakker mig IKKE op. Jeg tog fejl der. Han havde ellers givet udtryk for at han gjorde, men så alligevel ikke. Han bad mig meget bestemt om at lade vær med at piske en stemning op, da jeg skrev til ham sidst. Han betaler så heller ikke for tøjvask, ligesom jeg gjorde.
Sikken tråd, og sikken situation. Har læst hele tråden, og har flere gange vidst hvad jeg skulle skrive til dig, men nu er jeg faktisk i tvivl. Jeg har selv en manipulerende mor, og har løsrevet mig fra hende. Den er svær, og vi har ikke et super forhold den dag i dag, og ses sjældent. Men det var kampen værd, for jeg begyndte at tænke på mig selv. Hun forsøger dog stadig at give mig dårlig samvittighed ved at sige hvad hun har gjort for mig, og det virker nogle gange.  Vil her hentyde til det skrevne om barn af alkoholiker, min mor var alkoholiker det meste af min barndom og teenage år. Din mor er jo nok ikke alkoholiker, men der er tydeligt en rød tråd i opførsel og reaktioner fra børn der har en forælder som opfører sig som din gør. Du skriver: Jeg kan forstå på det at tingene hænger anderledes sammen end først antaget når det kommer til ham. Og min første tanke var: Jamen hvis han ikke har et problem med at skulle passe unger hver aften, så må han jo overtage, og så kan du leve dit liv fuld ud! Vil sige, det er flot af din mor at have fået dagvagter, og forsøge at få byttet de nuværende!!   Et eller andet rigtigt har du sagt! Med hensyn til at få skiftet dæk, så sender du bare dyt herhen, så skal jeg nok skifte de dæk hvis du giver en kold bajer imens  At stedfar i hentydning understreger at hans hjælp ikke er gratis, er nok også et puff i retning af at din hjælp til din mor heller ikke er det - og at du nok burde ha' taget noget for det. Jeg har ingen mindre søskende, men har tit passet kusiner og fætre, men ALDRIG gjort det gratis. At undgå en konflikt, som du gjorde til grillaftenen, er faktisk en god ting. Jeg gør det selv, for jeg gider ganske enkelt ikke skænderier og uenigheder. Men dog synes jeg du skal se om det ikke er muligt at dine mindste brødre får noget professionel hjælp sammen med jeres mor. Som der nævnes er aflastning nok en mulighed, og jeg vil opfordre dine brødre til at tage imod det med kyshånd. Kommer de et sted hen hvor personerne har samme interesser som dem (motorsport, bold -what ever det kunne være), så kunne det flytte fokus fra negativ med negativ på, til at blive positivt, og lære dem respekt for omgivelserne og andre mennesker. For de har INGEN respekt for dig (eller inventar i huset for den sags skyld), men det ved du jo inderst inde godt selv. Jeg håber det bedste for dig, og vil da følge med her på sidelinjen. 
TS - Det er først og fremmest utroligt FLOT af dig at du er gået igang med et så svært og følsomt område i dit liv. Stort kram til dig for det. Løse tanker herfra: dejligt at du har din kærste og at du har din fars familie at støtte dig til. Mht. din ældste lillebror - han er nok (bare) ikke klar til at gøre oprør endnu. Man kan godt i en lang periode snakke! (brokke) om tingene men hvis han ikke selv er klar er der ikke noget at gøre ved det. Du ER gået i gang og er ved at rykke dig. Han følger efter når han er klar. Og mon ikke han bliver inspireret at at se og høre det du er igang med nu? Mht. dine små søskende - selvom de ikke er dit ansvar og selvom du har meget at bære på, kunne du forsøge at tage deres sag op med de relevante myndigheder igen? Jeg håber du af og til vil skrive en kort opdatering. Og du får stadig fuld opbakning herfra når du har brug for det 
TS   
Godt gået     .
Stort bifald herfra  Flot, flot og hvor er det godt, at du har talt med din far og hans forældre og at de bakker dig op. En opbakning i det virkelige liv, er guld værd  Du har taget det FØRSTE og afgørende skridt, håber du kan fortsætte i samme retning. Dejligt at din mor har fået ændret sine arbejdstider og vil forsøge at få byttet sine vagter indtil det træder i kraft! Så har hun jo også taget det FØRSTE og afgørende skridt... Jeg håber det bedste for jer ALLE sammen 
"
En lille opdatering?  Hvordan står det til?
Hvordan går det?
Det går rigtig godt. Jeg har ikke passet mine søskende i evigheder - det er rigtig dejligt.   Min mor har faktisk ikke engang spurgt.
Stort klap på skulderen til dig   (der burde være en smiley med et flag)
ret enig men Simone LF. Jeg mener at folk skal have lov til at græde igennem, have lov til at være kede af det, skal have lov til at finde sig selv igen. Men jeg tror at MÅDEN hvorpå OMVERDNEN vurderer om et menneske håndterer sin sorg godt, er når de kan se, at hverdagen fortsat fungerer for mennesket i sorg. At dette menneske fortsat er i stand til at opretholde og gennemføre daglige gøremål og tage ansvar for de som dette menneske måtte have ansvar overfor. Eksempelvis børn. Jeg tror faktisk ikke at det bliver vurderet på hvor meget et menneske græder eller sørger, men mere på om mennesket går i forfald og glemmer alt omkring sig. På den måde tænker jeg da det kan være positivt at mennesker omkring et menneske i sorg, er opmærksomme og mener at mennesket i sorg "klarer det godt". Det betyder jo egentlig at de er opmærksomme på dette menneske og dermed også at de er opmærksomme på om der er noget der ikke fungerer som det skal. På den måde er der også mulighed for at de kan sætte ind med hjælp og støtte hvis det er nødvendigt.
så handler sorg og i øvrigt mange andre følelse i livet om hvor føleren og omvernden er i det pågældende tidspunkt. Der er ikke rigtig og ej heller forkert. Nogen er udadvendt omkring sorgen også 30 år efter, andre er ikke. Der vil være sorger og glæder som man som omverden kan rumme på forskellige tidspunkter, eller lige præcis ikke rumme på det givne tidspunkt- Jeg kan godt rumme sorg og sygdom (ellers skulle jeg finde et andet arbejde), men der kan betemt godt være tider hvor jeg er nød til og trække mig og være i perifirien fordi der er andre ting som fylder mere end "en ellers andens overvælden følelsemæssige opleveler". Andre gange har jeg fint plads til og rumme og støtte. Der kan også være en forventning fra omgivelserne om man skal føle en bestemt ting over en bestemt begivenhed, som man måske ikke føler i den givne situation. Ofte er disse ting forbundet med netop liv og død, og det går begge veje. Det kan være manglende glæde på venindens vegne over hun er gravid fordi man selv står et sted hvor måske selv ville ønske man var det, eller man ikke mener venindens liv er så der burde komme et barn og man ser katastroferne komme rullende ved et barns ankomst. Buttom line, entet er kun sorg og inter er kun glæde, hverken for føler eller omvernden. Så det eneste rigtige er vel en grad af åbenhed omkring hvor man er i livet i forbindelse med store oplevelsemæssige begivenhedder, og en respekt over for hinanden. Så rum at andre ikke ser tingene som du, og kan være nød til og trække sig, ofte er der en årsag til et andet menneske ikke kan rumme en på det givne tidspunkt og ofte kan man finde sammen igen på et senere tidspunkt, hvis man får snakket ud. Jeg har mistet begge forældre, min mor da jeg kun var 21, og min far da jeg var 37. Min reaktion var til en hvis grad ens, men med hvert sit udgangspunkt og faktisk savnede jeg og sørgede jeg over min far en del mere end min mor. Men jeg glædede mig også over min fars død var væsenlig mere fredelig end min mors. Da min mor døde havde jeg jo resten af min familie, omvendt da jeg stod midt i min fars død, synes jeg ikke rigtig jeg fik den opbakning og omsorg som jeg vel egentli havde brug for. Det gik 3 år inden jeg egentlig var så jeg havde tid og lyst til og kigge på hvad der egentlig skete dengang. Det viste sig ved snak med familien at min onkel faktisk samtidig bliver rigtig syg med kræft og de derfor af gode grunden ikke havde overskud til og være noget for mig. Og det er helt ok og meget forståeligt. Begge parter var altså et sted i livet hvor der ikke var overskud til omverden, det betød ikke der ikke var tanker til hinanden, men ingen af os magtede faktisk i 3 år og tage kontakt til hinanden, hvilket jo er smadder ærgeligt, men meget forståeligt.
Jeg har selv haft en stor sorg i livet. Jeg har ikke mistet nogen, men 1 dag før jeg fødte min søn, fik jeg konstateret brystkræft og under en uge efter jeg havde født var jeg i kemobehandling. Dette var en barsk tid. Jeg vidste ikke om jeg ville dø snart af min sygdom. Vores børn var kun 3 år og nyfødt. Så jeg vil godt sige at vi var i en sorg periode. Min svigerfar havde fået konstateret kræft lidt før mig, og han startede i kemoterapi en uge efter mig. Min svigerfar og jeg, håndterede vores sorg og bekymringer på 2 vidt forskellige måder. Min svigerfar gik ned med flaget, da han fik konstateret kræft.Han havde et stort behov for at snakke om det og der var mange tårer hos både ham og min svigermor. Da han startede i kemobehandling, gik han fuldstændigt i stå. Han ringede ofte til mig, for at samligne bivirkninger, min svigermor sørgede for at maden stod smurt i køleskabet, selv om hun skulle på arbejde og min svigerfar stod kun lige ud af sengen for at spise, og 90% af en samtale med ham, gik på hvor hårdt kemoen var og hvor dårligt han havde det. Jeg var lige da jeg fik beskeden kræft, meget ked af det og chokeret. Men jeg var ligesom tvunget ud af sengen, da jeg havde en nyfødt at tage mig af. Det var vinter, og jeg havde mine 4 heste hjemme, og de blev hurtigt min livsline til at holde fast og være "stærk". For mig betyder det at være stærk ikke at jeg for omverdnene skal være stærk. Det var for min egen skyld. Jeg har siddet i sofaen og været trist og haft det forfærdeligt, men alligevel været tvunget til at trække i flyverdragten og gå ud i minusgrader for at muge og ordne dyr. Og når først jeg var derude, har jeg mange gange tænkt, at det var godt jeg var tvunget, for jeg kan mærke, at det er godt for mig. Så set med andres øjne, har jeg hånteret min sorg ved at vise verden at jeg er "stærk", min svigerfar har valgt at leve i sin sorg og dårlig dom som han har følt den. Jeg vil tillade mig at være så kæphøj og sige, at jeg har haft det bedre end min svigerfar i dette forløb. For midt i det halve års sorg og smerte vi har gennemlevet, har jeg været så heldig også at se det fantastiske i mine unger, jeg har dyrket min brændende interesse for hestene. Alt sammen har bestemt ikke været nemt, men jeg tror det har reddet mig for en depression, hvor min svigerfar kun så sort, mens alt dette stod på. Jeg er så udemærket klar over at jeg har haft det "nemt". Havde jeg ikke haft børn og dyr, som stod og ventede på mig, så var jeg heller ikke kommet ud af sengen. For når man har det dårligt, så er det svært at komme igang. Jeg tror mennesker har bedst af at rejse sig, selv når det gør allermest ondt. Det er nok noget af det sværeste i livet, og jeg selv kan også blive så ked af det, at jeg føler livet et meningsløst, men for mig er den bedste måde at bearbejde sorg, at være stærk. Hilsen Ane
Hold da op Ane, et chok at få, håber du er helt ok? Og, jeg er fuldstændig enig med dig. Tror simpelthen ikke på at nogen får det bedre, af at sætte sig ned og fordybe sig i deres sorg - eller sygdom. Sorg er jo, når kærligheden mister sin modtager. Det er ganske forfærdeligt. Mistede min mor da jeg var 20 år, kort derefter min morfar, som døde af sorg over min mor og så min mormor der opgav, da både min mor og morfar var døde. Barsk år. Men en del af livet er døden. Det skal helst bare være i "den rigtige rækkefølge". Barsk sagt, men det frygteligste er når et barn dør før sine forældre. Det er helt helt forkert og også dét der slog mine bedsteforældre helt ud. Jeg havde heldigvis et godt job og fortsatte mit arbejde og det var også hårdt, for min mor var politiker, samme sted som jeg var i administrationen, så alle gik jo og kiggede på mig med medlidenhed, men det gik jo heldigvis, for jeg havde jo stadig meget at leve for, var ung og havde hele livet foran mig. Det siges, at beduinerne startede deres levevis, fordi de var trætte af at Egypterne i den grad dyrkede de døde. Hvis man var noget "ved musikken" blev ens grav jo allerede planlagt ved fødslen, de fleste arbejdede med at forberede døden, rigdommene fulgte med og resten kunne så fortsætte med at forberede den næstes død, samt leve i fattigdom. Beduinerne foretrækker at bruge deres energi på de levende. Det ER et stort tab at miste et mennesker man elsker og selvfølgelig er man ked af det og sørger, men man skal altså huske alle de levende der er tilbage og man skal huske sig selv. Og så skal man huske, at de døde ikke lider mere, hvilke kan være en trøst, efter fx. lang tids sygdom.
I har selvfølgelig ret, når I siger, at der ikke findes en forkert måde at sørge på - og at alle sorgforløb er forskellige. Jeg reagerer bare på, at der samtidig med denne accept af at alle sorgforløb er forskellige, i denne tråd mange gange luftes den holdning, at det er "bedre" at fortsætte sit liv end at have en periode, hvor sorgen er i centrum. Hvordan hænger det sammen med, at der ikke findes en rigtig og en forkert måde at sørge på? Jeg har haft en lang periode, hvor sorgen har fyldt så meget for mig, at jeg simpelthen ikke har været i stand til at leve mit liv, som jeg plejer. Og derfor rammer det mig, at der i min omgangskreds (og tendensen bekræftes af jer i denne tråd)hersker en overbevisning om, at "nu må jeg da også komme videre". Det er jo ikke for sjov, at jeg er i sorg - havde jeg haft valget, var jeg faktisk helst fri... Ordvalget i denne tråd, lægger op til det samme: Enten lever man videre eller også "ynker" man sig selv? "
Rosenholm : Ja det var et chok at få, men både jeg og min svigerfar er kommet ovenpå igen. Jeg er raskmeldt, jeg skal selvfølgelig gennem alle de kontroller som man nu skal, når man har været syg, men ellers skal jeg bare genfinde energien og kræfterne, og så er jeg kørende igen. Min svigerfar slipper aldrig af med sin kræft, men det er en "rolig" kræftart, så lægerne siger at han dør af alderdom inden han dør af kræft. Så vi er ok. Det er barsk omgang du selv har været igennem. Jeg er idag 33 år og har stadig mine forældre og 2 bedsteforældre (for 3 mdr siden havde jeg 3), og jeg ville selv idag, have svært ved at miste dem, da de jo er ens base og støtte. Så det må have været et meget barskt år for dig, og så især i den alder, hvor man bruger sit netværk meget, mens man skaber sin egen livsstil. (sådan var det ihvertfald for mig.) Og til Hak : Jeg kan godt se hvad du mener. At det er mere accepteret at være "stærk" end et være "gået i sorg og ynke". Hvorfor det kommer til at fremstå sådan, er ikke fordi vi bare synes at dem der har en svær tid, bare bør tage sig sammen, og lade vær med at klynke hele tiden. Set fra min side, er det mere at dem som har det svært, bør få/finde noget hjælp til, at komme over den svære tid. Hvis du læser min historie højere oppe, kan jeg med hvis rimelighed samligne mit og min svigerfars forløb. Min svigerfar er i sin fulde ret til at tackle sit forløb på sin måde, og jeg på min. Samligner vi de to forløb, må man bare konstatere at jeg har haft det bedre end min svigerfar, mens alt dette stod på. Min svigerfar mener at hans kemoterapi var meget hårdere end min. Han mener han havde mange flere bivirkninger end mig. Jeg havde det også af helv...... til, men valgte eller var tvunget til at tackle dette på den "stærke måde". Jeg er selv klar over, at jeg ikke været tvunget af dyr eller børn, havde mit kemoforløb været lige så hårdt og trist, som min svigerfars. Og det er det, som jeg prøver at sige. Jeg fik hjælpen (i dette tilfælde mine børn og dyr), til at rejse mig fra sorg og smerte og deltage i livet, selv om det var hårdt. Jeg har bandet det hele langt væk, at jeg ikke bare kunne blive i sengen, når nu alt gjorde ondt, og jeg var nede mentalt, men jeg har også måtte sande at det var godt for mig at komme op og igang. Jeg skal ikke gøre mig til dommer over hvad der er den bedste måde at sørge på. Jeg må bare sige i mit eget tilfælde er det bedst at komme op på hesten igen. Hilsen Ane
Hak, som du siger, vi er forskellige, men hvis man fordyber sig helt i sin sorg, så er man - efter min mening - nødt til at have en tidshorisont på. Fx. som det ses i nogle kulturer, at nu sørger vi 100% i x antal dage. Og mener NØDT til, ikke for dine venners skyld, ikke for din families skyld, men for din egen skyld. Hvordan skal du/man ellers hive sig ud af sorgen igen, hvis sorgen har været det eneste? Hvordan kommer man tilbage i livet, hvis alt og alle andre er skubbet væk imens man sørgede? Nu ved jeg selvfølgelig ikke hvad du mener med at fordybe sig i sorgen? Er det at undgå andre mennesker, sygemelde sig fra job eller? Ane, tak, ja, det var heller ikke en fantastisk tid, men jeg har heldigvis arvet min mors syn på livet. Der er altid noget positivt at se. I dette tilfælde var det, at min mor fik fred efter den væmmelige kræft, der langsomt fortærede hende. Det var også en lettelse - det er jo aldrig pænt at sige sådan - men det ER hårdt at have sin nære liggende på sygehus i lang lang tid og enten køre i pendulfart eller have dårlig samvittighed over ikke at køre i pendulfart. Og så er der altid nogle der har det værre - har jeg også lært - fx. synes jeg det havde været meget værre, at din nyfødte baby havde mistet sin mor, end at jeg som - næsten voksen - mistede min mor, som jeg heldigvis har haft mange gode år med og lært mange gode ting af. Men hele livet kommer der jo situationer hvor lige mor er den vigtigste. Da jeg blev gravid fx. Men igen, så er livet ikke hvordan man har det, men hvordan man tager det 
... håndterer folk sorg forskelligt - og det skal de da have lov til. Jeg tror ikke at det er usundt at fordybe sig i sin sorg - for en periode. Men som en anden har nævnt, er det nok sundt nok at man sætter en grænse - ikke for sorgen, men for den store fordybelse i den. Før eller siden skal man jo vælge at komme tilbage til livet - selv om det jo bliver et nyt liv med den sorg man bærer på. For selv om den akutte sorgfase overståes, så er en dyb sorg jo noget man bærer resten af sit liv. Jeg er ikke en der taler meget om mine sorger - eller viser dem meget udadtil. Men det betyder jo ikke at de nødvendigvis er mindre end hos dem der går i total "offentlig jammer". Da jeg mistede min mor for 3 år siden, gik der lidt over en uge før jeg nævnte det for en af mine kollegaer (den jeg er tættest på, og som havde kendt min mor) - og da det ikke blev aktuelt med fridag til begravelse eller lignende, nævnte jeg det ikke for andre. Jeg ved at min kollega har sagt det videre - for at de andre lige kunne vise mig lidt hensyn hvis jeg ikke var helt mig selv. og det VAR jeg jo ikke. Men på arbejdet prøvede jeg - så meget jeg nu kunne - at ikke tænke på det. Der var andet der krævede min opmærksomhed. Men det betyder da absolut ikke at jeg ikke har sørget, eller at jeg ikke stadig gør det - for hun vil jo altid mangle i mit liv. Minderne om hende dukker op på de særeste tidspunkter - nogle gange hvor det gør mig ked af det - andre gange hvor jeg husker hende med glæde.  Jeg tror det er de sidstnævnte minder HUN helst ville have at jeg fokuserer på. Så i hendes ånd VÆLGER jeg at huske hende for alt det positive. Andre ville måske gå i total nedtur, have brug for at besøge en grav hver uge (godt at jeg ikke har det behov, da hun ikke er begravet, og ikke døde i Danmark) - men sådan er vi jo alle så forskellige. For mig er det ikke så vigtigt hvordan man håndterer den akutte sorgfase - for den skal man igennem på den måde der passer en bedst. Men det vigtige er at man ikke bliver i den - om det så er "naturligt" man kommer ud af den eller ved et bevidst VALG - det må man jo selv finde ud af. Jeg holder meget af den (vist kinesiske) talemåde om sorg:
Kom lige til at tænke på denne tråd, da jeg læste den her artikel: En spot-on artikel, når man skal beskrive, hvad det vil sige at sørge...
I får lige den hurtige version af hvad jeg tænker.  Sorg er ikke en stationær følelse eller tilstand. Sorg kommer og går - ikke bare i den akutte face, men også efter lang tid. Sorg kan aktiveret af alle sanser. At sige om et andet menneske, at det klarer en sorg godt, siger mere om den der siger sådan, end den der er i sorg. Når man er i sorg, er det LANGT fra alle, man vil dele sin sorg eller oplevelse med.
Når folk syntes nogen er dygtige, er det et skjold folk sætter op. Så behøver de ikke konfrontere sig mod den person der har sorg. Sådan opfatter jeg det. Og så ligger der jo en hel del i opdragelsen/opvæksten. Der var mange der sagde at min veninde havde været SÅ DYGTIG til hendes 19 åriges datters begravelse. Sikke noget p.. at sige. Næ, jeg er ret misundelig på de folkeslag der skriger deres sorg ud-
... sin datters begravelse, tror jeg mere er et spørgsmål om at man er så lammet af sorg at man ikke formår at få det ud - for ingen kan forventes ikke at være aldeles ødelagt ved sådan en lejlighed. Jeg vil nu ikke sige at jeg misunder at andre kan skrige deres sorg ud - for vi bearbejder alle på forskellig måde. Og at skrige noget som helst ud ville ligge meget fjernt for mig. MIN opfattelse af sorg er at det er noget man skal igennem - og skal kunne snakke med andre om. Men også at der på et eller andet punkt må være en tid hvor den sorg man føler ikke er ens PRIMÆRE følelse i livet. Når man mister et menneske vil der jo selvfølgelig altid være en sorg og et savn - i begyndelsen er den altoverskyggende - men når man bearbejder den vil den også på længere sigt kunne træde i baggrunden. Som nævnt længere oppe mistede jeg min mor for et par år siden. I begyndelsen havde jeg svært ved at tænke på andet - men nu går der dage - hvor jeg ikke tænker over det. Hun vil altid mangle i mit liv - og indimellem når der er et eller andt bestemt minde eller en følelse af at "det ville hun grine af" eller "det har hun lært mig" stikker savnet lidt ekstra. Min "filosofi" er lidt at så længe jeg husker hende, er hun her jo stadig. Men det ER en naturlig ting i et menneskeliv at måtte tage afsked - og det må aldrig blive noget altoverskyggende andet end i den akutte fase. Jeg synes det er SÅ trist når jeg læser herinde om folk der er nedsunket i årelange depressioner fordi de ikke får bearbejdet et tab på en sund måde. Livet BØR gå videre - også efter en stor sorg! Og der er jo ikke nogen af os der ville ønske for vores kære at de (hverken fysisk eller mentalt) gjorde som i Indien i gamle dage og steg på ligbålet og brændte med.
Jeg tror, Pony-mor har helt ret, når hun siger, at opfattelsen af, at nogen "klarer deres sorg godt", bunder i, at det langtfra er alle, man har lyst til at vise sin sorg til. Sådan har jeg det i hvert fald selv.
Ha du evt. et nummer på adslevgård? Med venlig hilsen Mette
Anne-Marie Højbjerg telefon 8686 9219 eller 4141 72149 dejlige mennesker.
Jeg skal lige høre oraklernes mening om CVer. Jeg er ved at skrive mit CV om, så jeg kan lægge det ind hod div. vikarbureauer. Indtil videre har jeg denne rækkefølge: - personlige kompetencer incl. sprog - faglige kompetencer incl. div. værktøjer - ansættelser - uddannelser - eks. på nogle af mine opgaver - personlige forhold (kørekort, ikkeryger o.lign.) Er det fornuftigt? Det er specielt de personlige forhold jeg synes bør rykkes op, men hvor? Pt. regner jeg med flg. bureauer: Adecco, Randstad, Temp-Team og JKS. Jeg er åben for forslag til andre.
Hvis du selv var arbejdsgiver og skulle se 1000 cv igennem ville du nok ønske overskueligehed og enkelhed 1 erhvervserfaring start dato slut dato stillingsbetegnelse firma navn og evt. kontakt person for anbefalinger 2 gennemførte uddannelser og kurser start dato slut dato betegnelse Uddannelser sted 3. personligt fx. alder, kørekort så enkelt som muligt så en kommende arbejdsgiver gider læse dit cv der er alt for uoverskuelige og har du alt for meget fyld med så gider de simpelthen ikke beskæftige sig med dig. alle kompetancer du ikke har papir på kan du komme ind på til en evt samtale jette
Tak for svar 
og husk at skrive i omvendt kronologisk rækkefølge, altså med det nyeste først. Jeg har lige pløjet mig igennem næsten ansøgninger og er lige startet på første runde samtaler og jeg er ret ligeglad med om folk er 25 eller 55, om de har børn eller ej hvis de ellers har de kompetencer jeg skal bruge, specielt den erhvervsmæssige erfaring. Da det er en barselsvikar vi søger er det vigtigt at man ret hurtigt kan gå ind og tage fra så vi ikke skal bruge 6 mdr+ på oplæring i det mest elementære. Mvh Tina
Jeg har alt det vigtigste på første side; mine personlige kompetencer i punktform (9 punkter), herefter relevante erfaringer/resultater, som er vigtige for stillingen. Så første side er en opsummering af alt det vigtigste, og for de fleste stillinger er mine personlige kompetencer ret relevante. Først på 2. side kommer så det "rigtige" CV, som er opstillet ganske almindeligt og kronologisk; erhvervserfaring, uddannelse, frivilligt arbejde, it, sprog, fritiden (som, til min store overraskelse, faktisk er noget af det, som de spørger ind til til jobsamtalen - gode arbejdspladser vil måske gerne have et rigtigt menneske  ). Jeg tænker, at man har så kort tid til at gøre et indtryk, at ALT det vigtigste skal stå på første side, så de bliver nødt til at læse resten også. Det er så vandvittigt svært at skrive en god ansøgning, at jeg er nødt til at hive det tunge skyts frem med det samme og servere det lige for næsen af dem, så de ikke er i tvivl om, at de da er nødt til at se mig til en samtale! Så: det vigtigste først. Hvis det er vigtigt for det job, du søger, at du har kørekort, så skal det stå først. Lav gerne et resume på første side, måske i punktform, så kan du uddybe på de øvrige sider, og der sker ikke noget ved at have alle plusserne to gange. Det skal være så nemt for læseren at se styrkerne, så de lægger dig øverst i bunken.
:          
Hej senior Går ud fra at dette er det rette forum  Nogen herinde der har fået konstateret slidgigt i hoften? Har efter et ordentlig fald fra hesten for nogen år siden gået og bøvlet med en lyskeskade der endnu ikke er blevet helt god. Har så på foranledning af min fysioterapeut været til røntgen og MR-scanning, som indtil videre har vist begyndende slidgigt i begge hofter og at der sidder "noget" i venstre hofteled som de pt ikke helt ved hvad er og som kræver nærmere undersøgelse. Ved ikke helt hvad prognosen for smertefrihed er. Nogen der lever med hofteproblemer? og hvad kan man evt gøre for at få det bedre? Hilsen Anne
jeg ved det gør ondt, men det er det eneste der har virket for mig. jeg havde det som om der var nogen der havde stukke syle i mine hofteled, en skarp sviende smerte, hvergang jeg gik. læste så et sted at det kunne hjælpe at gå/løbe, ja ja de vidste jo ikke, hvor ondt jeg havde. Men på den anden side gjorde det jo også ondt når jeg intet lavede, så jeg bed det i mig og begyndte at gå, efter ca en halv time lettede smerterne, den var ikke længere så skarp, men ja hvordan skal jeg forklare det, mere rund og til at holde ud. Efter et stykke tid skulle jeg bare trave rask afsted 10 min. så lettede smerten, og jeg kunne fortsætte uden det store ubehag. jeg startede med 5000 skridt (har skridttæller på mobil, den holder mig i ørene) har gået meget førhen, satte det så op efterhånden, begyndte at småløbe. I dag mærker jeg ikke meget til det, kun hvis jeg ikke kommer afsted et par dage, jeg løber-går mellem 15.000 og 25.000 skridt om dagen. det kræver tid, men jeg har fleksjob, så har tiden, og det koster ikke andent ordentlige sko. har andre led og helbreds problemer der berettiger mig til fleks, reumatologen mente jeg skulle på pension, men det var jeg ikke klar til, og er det stadig ikke. jeg træner desuden 3 gange om ugen, cirkeltræning, allround, hvor jeg også arbejder. rider lidt ind imellem, hygge, let dressur, ihvertfald noget der ligner. Bedste side gevindst, jeg er i god form, ingen elskovshåndtag, en flad mave med synlige muskler, ingen appelsinhud, ingen slaske lår. jeg er 52 år, desværre kan rynker ikke trænes væk, men det gør heller intet så længe det er smile rynker, jeg har jo levet. håber du kan bruge det til noget,det er jo et forsøg værd
Hej tak for kommentarerne Fysioterapeut er med inde over da han har behandlet/behandler min gamle lyskeskade. Det var faktisk ham der opfordrede mig til røntgen da jeg nåede et punkt hvor jeg ligesom ikke blev bedre. Har selv opdaget at jo mere jeg bevæger mig (med måde) jo bedre bliver det faktisk og jo mindre smerter får jeg. Men 2 hele dage på kontoret hvor jeg sidder ned, så er jeg øm i skroget  Nogen der har kendskab til "effekt træning" og om det kunne være en god mulighed Hilsen Anne
Jeg havde også et alvorligt uheld med hesten for snart mange år siden. Lægen der kiggede på mig mente jeg var hypokonder og hysterisk, når jeg sagde det gjorde monster-ondt.   Så jeg fik bare en håndfuld kodimagnyl. Jeg havde rigtigt meget ondt i hoften i flere måneder, derefter blev det gradvis bedre. Dog kunne jeg mærke det hvert efterår når det blev koldt og vådt. Efter 12-15 år begyndte det at gøre mere og mere ondt igen. Det var især hvis jeg havde siddet stille i længere tid at det var meget smertefuldt at komme igang igen. Jeg var lang tid om at komme ud af bilen når jeg havde kørt på arbejde, først når jeg havde gået 20 meter begyndte leddet at føles nogenlunde igen. Det var så jeg tudede når jeg skulle begynde at bevæge mig efter at have siddet. Jeg har aldrig følt at lægerne har taget det alvorligt. Først da jeg i privat forbindelse (via hestene) kom i kontakt med en ortopæd-kirurg skete det noget, han spottede det med det samme udfra min måde at bevæge mig på, og sendte mig fluks til røntgen. Så fik jeg gigtmedicin i en kort periode og derefter blev jeg indstillet til operation. Det er det bedste der er sket i mit liv.   Pludselig at kunne køre lange ture/sidde ned på arbejdet UDEN at det gør ondt at komme i gang igen.
hejsa jeg har slidgigt i begge hofter samt i nakken, primært efter styrt med hestene. Jeg fik det konstateret i 2009 efter i flere år at have døjet med smerter, og blev da straks sat på smertestillende gigt medicin, som da også havde en effekt, men det var desværre med til at skabe migræner og besvimelser mm hos mig så har været medicin fri i godt et år nu og har samtidig tabt ca 35 kg, og har fået meget lettere ved at bevæge mig end jeg har haft før i tiden. Her er det også motion som hjælper med at holde smerterne i skak, sund kost og så benytter jeg faktisk back on track shorts i rigtig kolde dage eller hvis jeg har dage hvor jeg ikke får trænet nok, da jeg ellers kan have svært ved at komme ud af sengen om morgenen. Jeg løber/går ca hver anden dag og så alm. styrketræning og ridning flere gange ugentligt, alt sammen noget som har vist sig at være effektivt. Jeg mangler stadig at komme længere ned i vægt, og er ikke i tvivl om at dette også vil blive ved at hjælpe mig. mvh mie
Er der søskende rabat til stedsøskende også, eller gælder det kun bio børn. Børnene har samme adresse. Er den indkomst betinget?
du skal ringe til din kommune, så får du det rigtige svar -
i min kommune er der rabat ved flere børn på samme adresse uanset efternavn;-)
? Ja som overskriften siger falder jeg i søvn konstant, mega frusterende! Min vitamin og mineral balance er fin, har lige fået den tjekket hos lægen da jeg tidligere har haft problemer med det, jeg spiser sundt og varieret, drikker massere vand, ingen kaffe eller cola, rider 3 gange om ugen og går dagligt ture på minimum 5 kilometer. Og alligevel falder jeg konstant i søvn. Eksempel: Jeg har været ude og ride og sidder i bussen på vej hjem, og falder i søvn uden at føle mig træt, pludseligt er det bare helt umuligt at holde øjnene åbne, prøvede at rejse mig en enkelt gang, hvilket resulterede i jeg faldt og kurede på siden ned igennem bussen   bennene gav simpelthen efter under mig, de var som smør. Jeg skal putte min søn klokken 19-20 stykker og falder i søvn, vågner som regl en halv time senere helt forvviret. Jeg skal se en film eller læse min ellers spændene bog og falder så igen i søvn   så vær eneste gang jeg slapper af falder jeg i søvn, jeg sov ca 7 timer om natten og kan ikke sove mere, jeg har en lille dreng på 11 måneder, der første er begyndt at sove igennem for 3 uger siden og lige er startet i vuggestue, i den første uge han sov var jeg mega træt, anden uge havde jeg det godt, og 3 uge sker dette, meget frustrende! Er der en der har et bud på hvad der er galt? er det udmattelse, stress eller anden faktorer jeg ikke har tænkt på der udløser det?
Jeg vil gerne begynde at ride med ridegjord, da jeg ikke kan sidde ned på hesten, og tror det vil hjælpe hvis jeg rider noget bareback. Men men, der findes så mange forskellige gjorde, at det kunne være rart hvis der er nogle der har erfaring med dem, og måske vil guide lidt, der skal kunne sættes et håndtag på.
Jeg købte en ridegjord i Tika for nogle år siden. Den har et håndtag og ringe til stigremmene. Jeg købte den egentlig for at kunne køre i liner med den gamle hest. For nylig er jeg begyndt at bruge den som ridegjord MED stigbøjler i (ellers kan mine knæ og hofter ikke holde) og med lammeskind, geleunderlag og sadelunderlag. For mig er det en klart bedre måde at lære at følge hesten i trav. Og jeg er ikke i tvivl om, at jeg nok også skal lære at trave godt i sadlen ..... når jeg er klar til det. Og jeg kan ikke lige se hvordan mine 45 min ridning i mest skridt og max 15 min trav kan ødelægge hestens ryg, 2 gange om ugen.
Jeg er heller ikke så vild med konceptet om en ridegjord... Synes det er ret uheldigt, at stigbøjlen fæstes på et så lille punkt, især hvis dit problem er, at du har svært ved at sidde ned. Her er et par andre forslag, som jeg virkelig tror, vil hjælpe dig bedre: Hvis du vil ride uden sadel, så prøv en ride-on-pad fra Barefoot. De koster 7-800 kr, og jeg plejer at kalde den min "numse-velcro". Rid ikke hurtigere, end at det er behageligt for dig og hesten. Jeg kan ride i min i skridt og tølt (min islænder er ikke så glad for at trave), og det er rigtig dejlig afveksling for mig og hesten, og det øger min balance. Rid i din sadel, men uden stigbøjler. Det tvinger dig til at rette dig op og følge hestens bevægelser. Få undervisning, der fokuserer på, at gøre din hests trav mere stabil, og få den til at gå i holdning. Få din EGEN ryg tjekket for spændinger i lænden hos en dygtig sportsmassør. Måske du ikke kan følge med, fordi du ikke kan lave de rette bevægelser i lænden. Held og lykke med det 
Hvis du skal bruge en ridegjord så husk at lægge en masse underlag ind under den, det tager presset.
Nu skriver TS jo ikke at hun vil ride letridning med ridegjorden. Og hun nævner specifikt at hun ønsker et håndtag, så hun kan holde fast (min tolkning). I mit tilfælde gik jeg over til lammeskind, geleunderlag, underlag, ridegjord OG stigbøjler. Ikke for at ride letridning, men fordi jeg skal have den støtte til fødderne for ikke at spænde for meget i hofter og lår når jeg skal holde benene rigtigt. Efter at ha redetpå den måde to gange skiftede jeg tilbage til sadlen og sad betydeligt bedre i den. Så jeg regner helt sikkert med stadig, en gang i mellem, at bruge ridegjorden for lige at træne balancen igen. Når jeg øver travnedsidning er det bestemt i et meget meget langsomt tempo, nok nærmest som western jog   men det vigtige er, at hesten går langsomt nok til at jeg kan slappe af, øve mig i at følge med hendes bevægelser. Og nu hvor vi har øvet det begynder hun at finde ud af, at langsom trav ikke betyder 'jeg skal over i skridt' men 'bliv ved at lunte'. Og jeg kan jo mærke, at nu begynder jeg så småt at kunne ride lidt i trav, begynde med volter og slangegange. Altså bruge schenklerne. TS, kom du bare i gang, rytteren skal også ha lov til at tage sin ridning i små små skridt.
Der er håndtag på en ride-on-pad, som TS ønsker 
Heey HN Nu er det jo et velkendt faktum at HN ved mere end lægen og svarer bedre end netdoktor! Derfor vil jeg lige spørge om noget: Kender I det der når man er lidt småsløj/dårlig/svimmel og man sveder sådan noget klistersved? Sådan har jeg haft det de sidste 3 uger, og er i øvrigt ikke syg. Når jeg er cyklet et sted hen (i hygge-/bytempo) og kommer inden døre så er jeg SÅ svedig i mit ansigt, og det bliver bare ved og ved og ved indtil jeg stikker hovedet ud ad vinduet i min. 10 min. Vi taler almindelig indendørsklima, godt ventileret. Det er lidt lige som når der er sådan rigtig tordenlummert og man kunstigt tøj på, som man ikke kan svede i, bortset fra, at sådan har jeg altid haft det under ovennævnte omstændigheder og går kun i bomuld og silke på denne årstid, men nu kommer det alligevel. Hvad er der galt med mig? Man kommer da ikke i overgangsalderen inden man fylder 30?
det kan som sagtens være hormonelt og din cyklus der er påvirket, samtidig er der også mulighed for at du går med en inflamation eller infektion i kroppen - så der er mange muligheder Jeg vil foreslå dig at gå til lægen og bliver undersøgt - så kan du meget bedre forholde dig til hvad du skal gøre. jette
Der er intet galt, sådan har alle det, det er helt naturligt. Du skal prøve at undgå at smøre dit ansigt ind i creme inden du cykler, det øger kun sved tendensen. Så længe du cykler eller bevæger dig, afkøles din hud af vinden, når så du kommer ind. Bliver din hud ikke afkølet mere, og du vil nu begynde at svede på grund af den højere temperatur, som vi har om sommeren.
Eeej det ER altså mere end normalt må jeg nok fastholde. Min cyklus er ikke påvirket, ikke tidsmæssigt i hvert fald, men menstruationen var godt nok ond denne gang. Ååååh jeg gider ikke gå til læge. Jeg er næsten sikker på at han bare lytter og så er tiden gået, og så bliver jeg tilbudt en eller anden recept, men jeg kan sagtens leve med det (ej det er lidt træls), jeg vil bare gerne vide hvorfor. Selv gætter jeg udrensning (kortisol fra de sidste 22 måneder), efterfulgt af laaangt sundere livsstil over de sidste par måneder, men en inflamation ville på den anden side være en dejlig årsag, for det ville også forklare min generelle afmatning. Tak for svar so far kære HNet-doktor
og det vil jeg da dele med jer:  jo mere man træner, jo mere sveder man, men udskiller færre salte. Så skyldes det simpelthen at jeg er vandt til at dyrke hård motion (LOL!!!) og dermed er bedre til at regulere kropstemperaturen. Det forklarer så ansigtet, klistersveden burde jeg nok gå til læge med - ang. inflamation. Aaah nu føler jeg mig helt sund 
jeg må indrømme at jeg da synes en information om kortisol i 22 mdr. ville have været fantastisk at få i første indlæg for så kunne jeg som godt have svaret dig mere korrekt. Du har godt og grundigt smadret din krop, så det du oplever er at din krop køre på højtryk for at rense ud, genskabe og opbygge balancen. find dig en god behandler der kan hjælpe dig med at få renset din krop ud, genskabe immunforsvaret og balancen i dit system god bedring
Hvilken behandler vil du anbefale? Jeg dyrker yoga og pilates og spiser meget uforarbejdet mad, så jeg synes egentlig jeg er rimelig god ved min krop (bortset fra at jeg ikke lige kan finde en passende rideskole - for min krop savner ridning) - og jeg har meldt mig ud af min cortisolskabende livssituation, selvom det selvfølgelig også afstedkommer lidt stress, men i det mindste har jeg tid til hvile nu.
Hvor TIT spiser du?  Jeg overmandes af en helt vild træthedsfornemmelse, hvis jeg ikke spiser hver 3-4. time (og hellere hver 3. time). Det er mit blodsukker, der styrtdykker og jeg er lige til at putte i seng... 
Fik du også tjekket dit stofskifte hos lægen ? Vh Mette
Jeg spiser 5 gange om dagen, 3 måltider og 2 mellem måltider, så det kan ikke være det, ellers et godt bud 
mette-73 Nej det gjorde jeg ikke, men tror ikke jeg har problemer med det? Altså jeg har pco ved ikke om det har noget at sige?
Ved ikke noget om PCO, men for lavt stofskifte giver træthed. Vh Mette
læge ikke talt om narkolepsi..???
Narkolepsi er mere alvorligt, mig bekendt. Der falder man ikke i søvn i bussen efter ridningen, men derimod nærmest under ridning!  Jeg har mere en idé om, at det kan være noget psykisk. Vi har snakket om det på på mit studie på universitetet. Vi har gerne et pensum på de der 4000 sider hvert semester, så vi har rigtig meget læsning. Der er mange, som har det problem, at de er helt udhvilede og klar til at læse; men så snart bogen bliver åbnet, så bliver man sååå træt, øjnene kan ikke holde sig åbne og man falder simpelthen i søvn med hovedet i bogen! Jeg gad vide, hvad årsagen kan være... Følger spændt med.   Heidi
hvad der kan være årsag til at du falder i søvn.... Jeg kommer dog til at smile lidt ved tanken om at du skriver at du IKKE drikker kaffe eller cola.... Prøv at gå i gang med det og se om det virker 
alligevel tale med din læge om dit blodsukker eller google blodsukker og pco for så kan du se at PCO kan skabe blodsukkerubalancer pga insulinresistens. Det er da værd at undersøge synes jeg også på trods af hyppige måltider.:)
tak for alle jeres indput  Jeg kan ikke døje kaffe og er tidligere cola afhængig, så det vil jeg ikke begynde på igen  Jeg må hellere tale med min læge, det er virkelig irriterende, igår faldt jeg i søvn 9 gange 
Narkolepsi kan vist komme i flere grader. Har gået i klasse med en som led af det. Hun fik medicin, der gjorde hende ret hyper.
Vil hellere prøve noget andet først 
Er du tjekket om du optager B 12 jeg kunne også blive meget træt lige pludselig på mit arbejde og næsten falde i søvn det viste sig at jeg ikke kunne optage B 12 i pilleform så jeg skulle ha det med indsprøjtning
Det kan være mange ting. Jeg har også i perioder faldet i søvn overalt. Mens vi var ude i byen at spise fx.... Ja!! Jeg kan simpelthen sidde og falde i søvn, mens jeg snakker med folk. Og er ellers et meget energisk og imødekommende væsen at snakke med, men der er ikke noget at gøre.. Meget pinligt. I perioder er jeg som et lille barn, der falder i søvn i bilen, og skal bæres ind (sovende). Har jeg kørt bil e.l., skal jeg slå mig selv, for at holde mig vågen. Jeg har altid haft meget-meget brug for min søvn, ellers er jeg levende død. I perioder sover jeg meget, og som en sten, andre gange let, vågner 20 gange om natten, eller falder slet ikke i søvn. Har været ved læge, (som kiggede på mig som om, han skulle finde en nål i en høstak), jeg manglede nogle vitaminer, som han aldrig havde set en mangel på i kombination. Det hjalp en smule, men kun toppen. Nu tager jeg vitaminer HVER dag, du kan overveje dem med ginseng osv. Ellers er jeg SÅ træt. Jeg så en udsendelse om Narkolepsi. Det var mere udbredt, end man lige tror. Men de fleste kan styre det. Ved at få en 100% god søvn. Selvom man ikke har registreret, man har været vågen, har man tit alligevel. Kan ikke huske de præcise tips, men det er de almindelige råd. Gå i seng, og man må IKKE læse i sengen. Sengen er kun til at sove i (sådan cirka). Der skal være bælgmørkt. Gå i seng samme tid, ikke gå op, hvis man ikke kan sove. Jeg kan nemlig heller ikke sove ved det mindste lys-indslip. Har overvejet de der "sove-briller", man kan få på apoteket, så der bliver helt mørkt, bare træls at skulle iføre sig noget, men tror det ville hjælpe mig. Ja, koffein hjælper. Jeg kan ikke lide kaffe, men drikker cola zero, og the (mener også, der er noget i, der opfrisker), og spiser mørk chokolade. Hvad med energidrik? Det er sjovt, så en nok 9-årig dreng købe energi-drinks i fakta, og tænkte, "det er dem, der IKKE har brug for dem, der køber dem". Jeg burde også købe dem, de virker.
Det er umuligt at sige, hvad din træthed skyldes, varmblod. Det kan være 1000 ting! Eller måske er du bagud med søvn.  Jeg er imod symptombehandling såsom at drikke energidrikke og tage piller osv. Kroppen fortæller dig noget via trætheden, og jeg mener, at det er vigtigt at finde ÅRSAGEN til besværet. Jeg tror at jeg ville kontakte en kinesiolog. Hun kan teste, hvad din træthed skyldes, og det er   der svarer via en muskeltest. Du kan undersøge, om der er særlige situationer hvor du falder i søvn, særlige tidspunkter, sammen med bestemte mennesker. Altså at folde tingene ud ved at undersøge. Pøj pøj!
På præcis samme måde..I bussen, til foredrag, i gruppeterapi, i skolen... Jeg havde det oppe i gruppen og vi snakkede om at det måske kunne være fordi man slapper af. Der kommer ro i kroppen, og så bliver man træt. Jeg aner ikke om det er derfor. Jeg har været enormt stresset, det kan også være derfor. Narkolepsi kan som de andre sige være meget forskelligt. Jeg kender en pige, som godt kan holde sig vågen, hun sover bare mere end andre. Også i løbet af dagen.
får du noget mod pco'en?? Pco kan påvirke dit blodsukker en del of får du f. eks. metforminfor at hjælpe på pco'en så kan dette skabe en ubalance i dit blodsukker. Du skriver du spiser 5 gange dagligt, men hvor meget spiser du og hvor lang tid går der mellem dine måltider? Jeg skal spise ca. hver 3 time for bare at have en nogenlunde ok dag, gør jeg ikke det bliver jeg meget træt, og får jeg ikke de minimum 1200 kalorier kroppen skal have, ja så kan jeg næsten stå op og sove overalt. mvh mie
Jeg spiser ca hver 3-4 time, og jeg tror virkelig ikke det er blosdukkeret  Jeg for ikke behandling for min PCO, min læge siger det ikke er nødvendigt? at p-piller er nok? jeg døjer noget med vægten, skal tabe 25 kilo og kæmper en brav kamp, ved ikke om det er relevant?
jeg havde engang, havde det på samme måde. Det var decideret farligt for hende, fordi hun faldt i søvn, så snart hun havde været i ro i omkring 20 min, og eftersom hun havde en køretur i bil hjem på ca. 35 min - betød det, at hun halvvejs måtte ud og løbe et par ture rundt om bilen for at være sikker på ikke at falde i søvn i bilen. Hun levede også mega sundt og dyrkede masser af motion hver dag -men så snart hun satte sig for at slappe af, faldt hun i søvn. Hun fik det undersøgt ved lægen og der var noget med et eller andet hormon, der enten manglede eller var for meget af. (kan jeg ikke lige huske, da det er noget tid siden). Men den gode nyhed er, at hun fik noget medicin for det - og nu har ingen problemer overhovedet.  Jeg skal gerne kontakte hende og finde ud af, hvad det hedder, hvis du er interesseret? Tanja
Måske har du brug for mere søvn? ... 7 timer er rigeligt for nogle, andre har brug for op til 9 timer ... Blot en tanke? ... Min kære mand faldt i søvn alle steder, ved spisebordet, under putning af de små - ja selv mens han arbejdede med f eks svejseren! .. Han blev undersøgt for søvnapnø, hvilket han dog ikke havde - men man fandt ud af at hans iltmætning faldt til noget nær 80 % om natten ... Lægerne kunne dog ikke hjælpe os til en løsning på dette, andet end at han kunne holde op med at ryge, tabe 10 kg og så ellers komme igen hvis ikke det hjalp!! .. Vores løsning har været ret alternativ og nok ikke nem at gennemføre for alle ... Men - vi byggede simpelthen et shelter i haven hvor mine kære husbond nu indtager ca 7 timers nattesøvn og vågner frisk som en havørn...   .. Bonus har været at jeg faktisk også får en del søvn nu hvor manden ikke længere forstyrrer mig ... Ja selv børnene sover bedre ... Min mand snorker som død og fanden - vores teori er at dette har forstyrret os alle, særligt fordi jeg jo har nattevagten (børn på knap 1 og 3 år) og derfor vågner af det mindste ... Håber i finder en løsning - det behøver jo ikke være så kompliceret 
Mange tak for alle jeres svar  Jeg tager til lægen i morgen så må vi se hvad han siger  Tanja Det må du meget gerne  lyder ikke rart med din bekendte Maneater Det er fysisk umuligt for mig at sove længere  jeg har prøvet i flere år og lærer mig selv at sove 8 timer, og jeg vågner prompte efter 7 hver gang, desværre sover jeg utrolig let, og tænker måske det kan være det, at jeg simpelthen ikke får den dybe søvn..
Gravid???? Da jeg fandt ud af jeg var gravid med S, opdagede jeg det først flere uger efter jeg var begyndt at falde i søvn ALLE steder. Og jernmangel er også en god grund
Gravid er jeg ikke   den er helt sikker, jernmangel har jeg heller ikke (heldigvis) Tilgengæld er jeg godt og grundigt udmattet, jeg har kørt på flade batterier og manglende afslapning så længe, at min krop kun er van til at slappe af når jeg sover. Jeg har undværet den dybe søvn så længe at min krop skriger efter den, så her var foklaringen på mit søvn problem, jeg skal lærer at slappe af igen, så stopper det andet også. Tak for jeres gode bud, fortællinger og gode råd 
Bassemand Min kost fejler intet, jeg spiser fisk 2 gange om ugen, spiser alle vitaminer, fiskeolie og mineraler jeg skal ha  Vi har fundet ud af hvad der var galt 
Prøv at hente nogle meditation/mindfulness app ned og mediter 30 min før du skal sove, skru ned for lyset 30-50 min før søvn. Det skaber ro i din krop og måske det kan give en bedre og mere stabil søvn. Meditation er ihvertfald forsket og bevist at give mere energi og glæde i livet
Det kan også være noget så simpelt som D3 vitaminmangel. Men må indrømme, at da jeg læste dit oplæg, var min første tanke, om du er blevet tjekket for "kyssesyge"? Kh Charlotte
Madsen Det vil jeg prøve  Charlotte Min vitamin balance er helt fin   nej det er jeg ikke, men jeg har det bedre nu, så nu ser jeg tiden an 
Jeg tænker at forklaringen findes i pco. Det giver insulinresistens og hormonerne karter rundt. Man kan læse lidt mere om sideeffekter ved pco her: jeg ved at jeg selv har haft insulinkoks, og jeg har været så træt i så mange år. Men da jeg lagde min kost om (jeg spiste også sundt før) så har jeg fået al min energi igen og er ikke længere træt. mere om kost og pco her: