Jeg har tidligere redet meget, og gerne skovture. Har altid nydt en god skovtur, hvor hesten kom til at svede og man selv blev helt høj, eller bare en orlig skridttur i det fri. Min nu afdøde hest var så dejlig at ride i skoven på. Tog alting med ophøjet ro, kiggede meget, men kunne ikke drømme om at løbe, sprang hellere aldrig til siden, men kiggede højst og tog nogle skidt til siden, eller gav et sæt i sig. Jeg kigger på hest igen nu her, da jeg inden for nogle måneder ville anskaffe mig en ny hest. Nu er problemet så at jeg er blevet bange for at ride i skoven. I den tid jeg ikke selv har haft hest, har jeg lånt lidt forskellige og haft halvparter, pt rider jeg en venindes hest nogle gange om ugen. Han er sød nok, men utrolig stærk, kan finde på at tage biddet og bliver lidt ophidset. For et halvt års tid siden, var jeg i skoven på ham, da vi møder en cykelist med konservesdåser hængede efter sin cykel, hvilket jo larmer en del. Hesten stak af med mig i vild galop, heldigvis faldt jeg ikke af, men jeg blev virklig bange da jeg endelig fik stoppet hesten. En anden gang red jeg og en anden sammen i skoven, da der kommer en knallert bagfra. Jeg rider forrest og hun rider bagved. Hesten bliver bange for lyden af knallerte og løber og det at der kommer en løbsk hest bagfra, får selvfølgelig den hest jeg sidder på, til at løbe med, og så var der ellers to vilde i heste panik, som løb om kap og var umulig at stoppe, og ham på knallerten kørte gudhjælpe mig forsat efter. Jeg falder af, lander på hovedet, min hjelm flækker, og jeg flækker en knogle i hoften, og trykker nogle ribben. Nu er jeg virkelig blevet bange for at ride ud. Jeg er bange for at møde cykler ( også lydløse cykelrytter bagfra ) er bange for at ride forrest ( er bange for ting og heste bagfra ) jeg er bange for at ride i trafikken, jeg er bange for at møde en scooter, knallert, en bil der dytter, en lastbil, jeg er bange for at møde hunde, en kondiløber osv osv. Jeg er rigtig ked af, at det er blevet sådan. Mit mål er selvfølgelig at finde en hest jeg kan ride sikkert i skoven på, men man ved jo aldrig hvad man møder. Jeg sidder hele tiden og frygter at katastrofen indetræffer og at jeg falder af eller at heste løber løbsk. NU føler jeg mig kun tryg på en indhegnet ridebane. Men jeg savner mine skovture. Jg læste en artikel om det i equipage og kunne også bruge noget af det der stod, men et er at læse en artikel, noget andet er at gør det i virkeligheden. På en eller anden måde føler jeg mig mest tryg hvis jeg rider alene i skoven eller på bane. Jeg synes altid heste reagere alt for meget på den anden hest, hvis hesten foran hopper, gør min det også hvis hesten foran eller bagved løber, gør hesten det også, osv. Når man rider to og to elller flere vælger hesten oftes at lytte til den anden hest end til rytteren, så jeg er mest tryg ved at ride alene, eller have en gående ved min side. Men alligevel er jeg bange. Har i også oplevet det ? Jeg synes det er pinilgt at sig jeg ikke tør ride i skoven.
det lyder da også til, der sker meget i de skove, du rider? Min er altid meget obs, når hun er i skoven, også når der ikke er cyklister etc., fordi der er træer tæt om hende, hun har også generelt klaus. Er hun ude på de små markveje, med frit udsyn, er hun helt afslappet. Sådan er heste nok så forskellige. Jeg rider hellere på markveje end i skoven.
Jeg kan godt forstå dig! Jeg har haft et par lignende oplevelser, som har gjort at jeg var meeeget bange for overhovedet at sætte mig op på en hest i et års tid. Den første gang blev hesten bare lidt forskrækket (hun var begyndende blind på det ene øje og kunne af og til reagere uforudset)og satte i galop, jeg blev bange og faldt af (ikke min egen hest), brækkede et ribben og en knogle i håndleddet. Næste gang, ca. 3 mdr. efter, havde jeg lige byttet hest med en anden midt på turen, og denne hest (igen ikke min) havde træneren lige udstyret med et nyt stangbid, selvom hesten var vant til et almindeligt trensebid. Jeg satte i trav, nogle heste bagved kom lidt for tæt på min hest, og han blev åbenbart forskrækket og løb. Ud af en bjergvej med en 20 meter skråning ned til den ene side, 20 meter op til den anden, og jeg skulle ikke have noget af at prøve at standse ham med et stangbid han ikke var vant til (ja, helt uansvarligt af træneren, og jeg vidste desværre ikke så meget om det dengang). Så jeg hang på og håbede at han ville nå at blive træt, før vi kom op ad en lang bakke som jeg bagefter vidste vi skulle ned af på den anden side. Han blev heldigvis træt efter et par km., jeg fik drejet ham og stoppet ham, og så af! Men derefter sad hjertet oppe i halsen på mig, hver gang der blev snak om rideture ud i det fri. Jeg gjorde, det, men jeg nød det slet ikke. Jeg er så begyndt at få undervisning på en lukket bane, og hvor er det rart at kunne slappe af. Nu er jeg så i en periode hvor skovture ikke lige er på tale, men det kommer de da forhåbentlig igen. Man kan lave visualiseringsøvelser og vejrtrækningsøvelser. Men den eneste kur tror jeg vil være at få nogle gode korte ture på en bombesikker, meget rolig pony (så er der ikke så langt ned). Det kan måske hjælpe dig til at overvinde din skræk. Eller have en til at gå ved siden af dig og hesten, evt. med tov i (i grime under trensen), bare nogle gange. Hver lille succestur fjerner angsten en smule. Held og lykke med det! Lene
pyyha det lyder godtnok ikke som en sjov oplevelse, kan sørme godt forstå du er blevet bange for det. Jeg tror du skal finde dig en hest/part at ride på der er vandt til at færdes i skoven/naturen. Vi rider aldrig andre steder end i skoven, da vi ikke har andre muligheder. Hestene bliver selvfølgelig bange hvis der flyver en fasan op uforudset, eller der pludselig kommer et rådyr ud midt på stien osv, men ellers så skal der godtnok meget til før de stikker af i skræk og rædsel. Vi har før redet nedenunder de store vandkanoner bondemanden stiller op om sommeren, uden så meget som at vrikke med et øre. Knallerter, traktorer store lastbiler (på vej ud til skoven) de siger intet til det, for de er 100% vandt til det. Men jeg tror hvis vi møder en cyklist med konservesdåser efter, så tror jeg altså også vores de stikker af, men hvor tit oplever man lige sådan noget. Vi har så gjort det at vi sætter et bid på med 3 ringe, og sætter et ekstra sæt tøjler i, så man kan bruge nødstops tøjlerne (nederste ring) hvis man får behov for det. Jeg håber du finder en rolig hest at ride i skoven, og at du får modet tilbage, for det er sådan en smuk oplevelse, en tidlig/sen sommeraften.
Tak for jeres svar. Ja jeg håber virkelig også jeg finder en sød hest. Men det er svært at prøve heste, da de jo kan være forskellige på bane og i skoven, og selv den roligeste hest på banen kan være nervøs i skoven. Så når jeg er ude at se på heste til evt køb nu her, så ville jeg ønske jeg turde prøve dem i skoven, men det tør jeg ikke. Ang pony, så rider jeg kun ponyer, har aldrig redet store heste, har kun prøvet og bryder mig ikke om det. Det er slet ikke mig. Jeg har altid kun redet haflinger, fjordheste og islænder, newforrest eller bladninger heraf. Har sjælden siddet på en hest på over 140-145 cm og kommer aldrig til det. Men som bekendt er mange ponyer utrolige stærke, så måske et tre ringsbid, med ekstra tøjle, kunne få mig til at føle mig mere sikker ?? Det tror jeg at jeg ville overveje, ved dog ikke om jeg må ride med det på min venindes islænder. Men ja man har sådan lyst til at bare at ride en smuk aftenstur her om sommeren, og jeg nød det så meget førhen , og jeg savner det så meget, men jeg er bare for bange til at turde.
en oplevelse. Kan godt forstå dig og håber du finder en god hest. Jeg er også bange for at ride selv afsted,jeg har brækket fodledet i februar og har en masse skruer og søm i nu. Trods det er jeg begyndt at ride igen 2 dage efter gipsen kom af. Jeg har heldivis en god hest som passer godt på mig   men alligvel er jeg p.t. meget bange for at falde af. Bange for smerten, bange for ikke at kunne finde noget at kravle op på hvis nu og endnu mere bange for at skulle gå hjem. Dette vil være ret smertefuld   da jeg stadig har smerter når jeg går eller står. Men.......jeg har besluttet mig ikke at lade mig gå på af det! Jeg starter langsom op for hvert dag og altid et stykke længer end dagen før. Bare det er 10 meter længer så er det en sejr. Min hest har jo også stået stille i næsten 3 mdr, så vi genoptræner hinanden   og sidste uge var jeg på skovtur med en veninde og jeg tog min gamle rute   og så kunne jeg huske hvorfor jeg bliver nødt til at bekæmpe min angst. Min dreng blev endda forskrækket, men det sætter jo bare tingen på plads....han er stadig en hest som reagerer naturlig og det skal man huske. Jeg håber alt godt for dig og at du finde den rigtige hest, samt at du kan bekæmpe dine indre dæmoner.
Jeg kan sagtens forstå det! Jeg har også en hest der bliver bange for store biler, cykler, barnevogne, alt der ikke lige er HELT "normalt". For at komme i skoven skal man igennem byen, og helt ærligt, jeg magter det ikke, hun går også FULDstændig bananas hvis man fx møder en anden hest der er lidt vild, og hun er LÆNGE om at komme ned igen. Jeg har stået med hende nede i byen, hvor hun vriskede og rystede af angst pga en stor traktor (MEGET stor traktor). Men hvordan garderer man sig for sådan noget? Hvordan er man lige sikker på ikke at møde et kæmpestort uhyre af et maskinmonster når man rider til skoven? Jeg har så også en anden hest, hende er der ingen problemer med, bliver hun bange, bevarer hun altid en vis fatning og hun er så godt skolet at man altid kan få hende under hjælperne og samle hende sammen så hun højst hopper lidt på stedet. Jeg kan KLART anbefale at få fat i en hest der har dressuren i orden, det betyder bare SÅ meget i tilspidsede situationer, og derudover en hest der har nerverne iorden, hviler i sig selv og har set og prøvet det meste her i livet. Mine evt. fremtige heste skal ihvertfald være som hende man kan stole på, jeg er blevet for gammel og har prøvet for mange uheld, til at sætte liv og lemmer på spil for en tur i skoven.