Hej, damer.  Jeg er faldet over en haaaammerfed stilling i udlandet, som jeg har planer om at søge.  Stillingen er kun for et år, hvor jeg vil blive frikøbt af staten, så min nuv. arbejdsplads ikke har ekstraudgifter på, at jeg er væk, samt kan vælge at ansætte en vikar. Jeg er lidt i tvivl om rækkefølgen: søger jeg jobbet først, håber at komme gennem nåleøjet og går så op til chefen og beder om orlov? Eller starter jeg hos chefen og søger efterfølgende? Min chef ved ikke, at jeg kigger mig omkring.. (selv om han nok ikke vil blive overrasket) Hvordan gør man?  /SC.
søger først og ser om du kommer til samtale.. Hvis du får nej er der ingen grund til at sætte en masse i gang og ved at afsløre for din chef at du søger andet job, kan du være i større risiko for at ryge hvis der kommer fyringsrunde..
Hej. Jeg fik for små 14 dage siden, beskeden at jeg var insulinresistens, det har taget mange år at komme frem til det, Med alverdens mærkelige symptomer som så ikke var noget, ja havde nærmest tanken at min læge syntes at jeg havde pip. Jeg skiftede så læge og efter en lille måned var det løst, Jeg er insulinresistent, der af er følgen bla. Pco. Som jeg også har. Jeg er nu i gang med den store kost omlægning- og efter knapt 14 dage, hader jeg det bare, alt det som jeg ikke "må". Føj for alle de regler, jeg ved godt det er til mit eget bedste?. Jeg har lavet den regel at det er tilladt at få noget af det forbudte i week enden, for ikke at gå surt i det, men jeg kæmper virkelig med sukker abstinenser, da min krop skriger efter sukker, hver eftermiddag. Og så er der lige det, at jeg aldrig har været god til kød, det har jeg spist, fordi at det var der nogle der en gang havde sagt at det var godt  Der må vare andre her inde der har skiftet kostvaner- ja nærmest livsstil,og kan give nogle råd. Hvordan har i gjort for at det lykkes- og i ikke gik surt i det? Det lyder jo nemt, det er bare at beslutte at sådan er det bare, det har jeg også gjort, men det fjols der bliver ved med at skrige på sukker og alt der andet, vil ikke forsvinde.  Ja tiden vil nok gøre det nemmere, men samtidig får jeg virkelig dårlig samvittighed, når jeg har spist noget dumt?
Dejligt at du endelig har fået stillet en diagnose. Det er da en start. Hvordan man lykkes med en kostomlægning, skal jeg ikke gøre mig klog på, da det aldrig er lykkedes for mig selv, men jeg har læst at man skal starte i de små og fejre alle små fremskridt (jubii nu modstod jeg sukkertrangen et kvarter længere end i går eftermiddags). Det jeg egentlig havde et input til var din manglende lyst til kød. For mig giver det heller ikke mening at fylde SÅ meget kød på kroppen og jeg gider SLET ikke have kød til morgenmod. Må jeg så ikke anbefale det asiatiske og arabiske køkken med linser, bønner og tofu i alle afskygninger? Humus og diverse andre blændede ting (cashew- eller jordnødder) er fantastisk som dip og dressing. Linser eller tørret tofu er ekstremt billigt og kan erstatte fars i diverse retter. Rodfrugter og linsesovs kan laves til lækre fridadeller De store bønnesorter kan marineres ganske lækkert eller fortynde kød eller tofu i mange retter, som man opfinder på basis af en chili con carne. Morgenmaden har jeg dog ikke knækket koden på endnu. Jeg Skal bare have frugt (=sukker) til morgenmad.
Tak Trille 4. Det var lige det jeg mangler, jeg har skrevet dine forslag ned i min lille bog, jeg har lavet med opskrifter, forslag og muligheder. Skal have kigge på det Humus, har aldrig smagt det. Ja det er en helt ny verden, jeg har aldrig tænkt over hvad jeg spiste, og nu skal jeg tænke over alt. Jeg har ikke spist skyggen af hvedemel siden den 28 januar, men jeg kan ikke helt se mig fri for at have spist noget med sukker i. men INGEN sodavand.  Det er kun i weekenden jeg savner mine rundstykker, ellers syntes jeg det har været ok, at springe over hvedemelet, trives også godt med perle byg/hvede- det mætter super godt, og smager ikke af noget  Jeg har slækket på mine egne krav om ingen sukker, for jeg var godt nok meget sur og gal, jeg havde den tanke, at jeg jo lige så godt kunne hoppe i havet, hvis jeg alligevel ikke må noget, så nu må jeg lidt.  jeg bruger beløndingsprincippet til når jeg har været "dygtig" Er det ikke flere der har prøvet en kostomlægning???
Prøv eventuelt at kigge lidt på denne hjemmeside: Der står rigtig mange gode ting. Og vær du bare glad for at du ikke er den store kødspiser  Jeg kan også anbefale dig at låne bogen det helbredende køkken, der er også rigtig mange gode opskrifter i. Pøj-pøj med det.
Ja jeg er simpelthen den evige singel, og jeg er på en måde enormt splittet. Jeg har altid elsket min frihed! Elsker at jeg kan gøre stort set som jeg vil, at jeg ikke skal have dårlig samvittighed hvis hele dagen går med hesten og veninder. Jeg har ikke haft kæreste på i puha 7 år  Havde en kort flirt med en fyr for nogle år siden, men bare det at han skrev sms til mig flere gange daligt var ved at gøre mig nuts! Følte på en eller anden måde han indvaderede mig - ja det lyder åndsvagt I know, men endte med at sige fra. Samtidig er jeg enormt genert - har meget dårligt selvværd, og kan kun score hvis jeg er halv (hel) beruset. - og så bliver fyrene skuffet fordi jeg er en helt anden person, end jeg er uden alkohol påvirkning. Jeg er 26 snart 27 og ja tænker mere over det at være singel end jeg har gjort før. Hvad nu hvis jeg aldrig møder en ? Selv mine forældre joker med at de ingen børnebørn får fra min kant. Fx har min søster lige fået barn og da oprettede mine forældre en børnekonto, og så hørte jeg de blev spurgt om de havde råd til det hvis der kom flere børnebørn - hvortil de svarede, at min søster nok ikke skulle have flere, og at jeg jo aldrig fik nogen. Det gjorde sq lidt ondt, men må da indrømme jeg har haft samme tanke. Jeg får ofte kommentarer fra veninde og familie, som ikke kan forstå hvordan jeg kan holde ud at være singel - hvad der dog er i vejen med mig ?? Snakkede sidste med en veninde, som kendte en fyr der måske ville være interesseret i mig (hvorfor elsker veninder at lege match maker???)) Jeg svarede at jeg ikke skal have en kæreste før jeg er tilfreds med mig selv. Hvordan kan andre elske mit udseende når jeg selv HADER det ? Ja ved ikke hvad jeg vil med det her indlæg - der er intet i kan gøre jo, men havde bare brug for luft, og føler mig så frustreret og splittet imellem min frihed og så angsten for, aldrig at finde en...
Jah jeg kan kun følge din tankegang  Jeg har dog kun været single i 2½ år, men jeg har bare nydt det i fulde drag. Efter et længere og turbulent forhold med utroskab har jeg virkelig værdsat min alene-tid. Det er super fedt 100% selv at kunne bestemme hvad man vil, hvornår man vil det og med hvem man vil det  Og jeg har bestemt ikke holdt mig tilbage med at have det sjovt og gøre lige præcis hvad JEG ville - og mange vil nok kalde det egoistisk, men det er altså også noget man har behov for at være en gang imellem  Min familie mobber mig også med at jeg er laaaangt bagud mht. børn. Godt nok er jeg kun 24 og den ældste i søskendeflok på sammenlagt snart 6 børn, men min farmor var 16 år da hun fik min far, min mormor fik min mor som 22-årig og det samme gjorde min mor med mig :/ Tanken om at få børn siger mig ikke specielt meget, måske fordi jeg har så mange søskende og med en kommende søster til maj, så får jeg vist mere end rigeligt "stillet lysten" til selv at gå i gang  MEN der skal nu nok dukke en fyr op, som fejer benene væk under dig, bare vent  Jeg har i min singletid tænkt at jeg aaaaldrig ville finde en der kunne holde mig, min hest og mine særheder ud, og at jeg nu egentlig også havde det bedst med selv at have kontrollen  Men et par dage før nytårsaften møder jeg en gammel ekskæreste fra teenageårene's gode kammerat på den lokale og vi falder i snak. Nytårsaften ringer han og ønsker mig godt nytår og spørger om han må komme over til festen hvor jeg er, fordi han gerne vil se mig. Jeg var meget skeptisk, men sagde ja og en halv time efter stod han der. Vi har set hinanden min. 3-4 gange om ugen siden da og jeg må indrømme (selvom jeg virkelig ikke er meget for det;) ) at han har slået benene væk under mig og taget mig med storm. IIIH altså, det var ikke en del af planen, hehe  Det jeg ville frem til var nok, at når du aller mindst venter det, så står han der 
Jeg er 32... snart 33... været single i 5 år.. haft nogle få korte forhold ind imellem, og har heller ingen børn, så Jer der er 24-25-26...slap af..:-))))) Kærligheden kommer tids nok, nyd nu bare at I lever,og smil over livet..:-)))
Jeg er 41 år og havde mit sidste faste forhold da jeg var 22. Jeg har bevist valgt at leve som singel, da den person jeg bliver i et forhold er en jeg ikke bryder mig særlig meget om at vise frem. Enten tager jeg " jahatten" på eller også bliver jeg temmelig dominerende og ingen af delene er sundt i et forhold. Jeg elsker min frihed, til at gører hvad der passer mig og har en vennekreds der for længst har accpteret mit valg, selvom de selv har famillie at tage vare på. Det er meget sjældent, at jeg faktisk savner en partner og hvis trykket bliver for stort har jeg en god ven jeg kan ringe til;) Den reaktion jeg har oplevet flest gange er, "er du ikke ensom"? for alle skal da have en partner. Til det kan jeg kun sige NEJ det skal man altså ikke. Det handler om, at kende sig selv nok til at sætte tydlige grænser i venne kredsen, hvis de vil lege "kirsten giftekniv" Så mit råd til dig er. Du kender dig selv bedst og hvis du kan mærke at det ikke er dig,at være i forhold,lige nu eller aldrig, så skal du ikke lade dig presse fra din omgangskreds, for med tiden vil de accptere det. De bedste hilsner fra Anja - der elsker sinkellivet
Hej Iben. Jeg kan genkende din situation fra mit eget liv, selvom jeg er et år yngre og 'kun' har været single i fem år i streg. Specielt det med at være for genert til at forsøge at score uden mindst en lille skid på. Noget jeg har fundet ud af er, at det er det mindst holdbare at lære nogen at kende, når man er fuld. For man er både selv anderledes og de er også. Så fungerer det meget bedre den anden vej - at lære nogen at kende, evt. perifert. Først 'slå til', når man har fundet ud af, at de har nogle kvaliteter, der er værd at samle på. Så må man gerne hive dem med i byen og være fuld og fjollet idet man tager chancen, hvis det er det, der skal til for at det lykkes. Men så ved du i det mindste, at vedkommende kender dit sande jeg og du kender ham. For et halvt år siden havde jeg totalt de samme angsttanker som du har, når ens veninder så småt får børn osv :S Man finder aldrig den rigtige. Men så lykkedes det efter jeg havde delt en flaske vodka med den rigtige, som jeg kendte lidt i forvejen. I fuld tilstand havde vi pludselig begge mod til at lægge an på hinanden, som vi havde gået og drømt om i smug. Men en singletilværelse er heller ikke at kimse af, og nyd friheden i stedet for at tænke på børn osv.  Håber du kan få dit sind i ro og ikke tænker så meget over dit udseende. Der er faktisk ret mange fyre derude, som ikke stiller umenneskelige krav til ens udseende - de gemmer sig bare lidt i krogene, fordi de måske også er generte. Bedste hilsener Sig..
Hvordan kan andre elske mit udseende, når jeg selv HADER det. De ord gør mig ondt og læse, har været inde og "lure" lidt på dine billeder. Og du er da en pæn pige, med masser af udtryk og charme. Tror hele dit indlæg i bund og grund handler om, at dit selvværd ikke er på toppen - og det er synd! Hvordan du kommer videre og får løftet dit selvværd, er jeg ikke expert i. Men tænker noget i retning af, sæt dig ned foran spejlet og ærligt nyd hvad du ser, for der er masser godt at se på. Vær stolt af dig selv, tænk dine egne tanker og ikke hvad du tror, andre ville tænke. Vær tro mod dig selv. Brug en masse krudt på og være god ved dig selv, livet handler om dig - andre kommer i 2. række. Opbyg dit selvværd og livet kommer til dig. Kærligst T
Det er muligt, det er usædvanligt at være single så længe, som du, TS, har været det - Men det er i min optik absolut ikke negativt! Jeg er 27 og har, modsat dig, været i to meget seriøse forhold, der har fyldt langt størstedelen af mit voksenliv. Det har resulteret i, at da det sidste forhold sluttede, og jeg tænkte "YAY! Nu skal jeg bare realisere mig selv og gøre lige præcis, hvad JEG har lyst til!" ikke havde den FJERNESTE ide om, hvad det egentlig var! Jeg har været så vant til altid at være den ene halvdel af et par, at jeg helt automatisk har gjort og besluttet alt med hensyntagen til parforholdet - Og jeg har da haft det godt og været tilpas det meste af tiden. Faktum er dog, at jeg i den tid, jeg har været single er kommet til at hvile så meget mere i mig selv, end jeg nogensinde har gjort før. Og jeg kan mærke, at det altså giver nogle helt andre forudsætninger, både rent praktisk i dagligdagen, men også i forhold til det modsatte køn. I min optik har du, TS, som rent faktisk kan klare dig selv og finde ud af at være alene, enormt gode forudsætninger for at få et velfungerende forhold, når du engang finder den rette. To "hele" personer, der hviler i sig selv, er stærkere sammen end to "halve", som kun kan eksistere med en bedre halvdel (Selvfølgelig sat lidt på spidsen.) Jeg tror nemlig, at "den evige single" er langt mindre tilbøjelig til desperat at søge et hvilket som helst (og ofte mindre godt) forhold og blive i det, fordi vedkommende ikke kan overskue at være alene, som jeg desværre synes, jeg ser mange kvinder gøre. Og så synes jeg, det er fint du ikke hænger dit selvværd op på, om en anden person synes, du er pæn, men gerne vil blive gladere for dit eget udseende på egen hånd - Dog synes jeg, du er urimeligt hård ved dig selv på det punkt (har luret din profil   ) Men jeg er sikker på, du nok skal finde den rette, når du er klar og vigtist af alt har lyst til det - Og indtil da, så nyd dit singleliv!
Orrrk - det er da overhovedet ikke for sent! - jeg kan komme med et helt godt eksempel  Jeg havde været singel i 5-6år da jeg i oktober 2010 møder min nuværende kæreste. Min svigerinde holdt 30års fødselsdag, og vi var begge gæster. Vi var sammen frem til jul 2010(ca. 3 måneder), men så måtte jeg have "luft" - jeg kunne simpelthen ikke vende mig til ikke at have min fulde "frihed". Jeg slog derfor op med ham. I august 2011 fandt vi så sammen igen - februar 2012 skrev vi under på vores hus(som vi overtog i maj 2012).... Nu til august skal vi være forældre... - jeg er 29år(og kæresten ligeså) og var altså cirka på alder med dig da jeg første gang mødte min kæreste... - nogle gange skal man bare tro på det og springe ud i det! - jeg var en rigtig glad single - men jeg har aldrig været så glad og godt tilpas, som jeg er nu!
Hej Nogle der ligger inde med verdens nemmeste isdessert opskrift man selv kan bikse sammen? Og nogen der har erfaring med rødvin til rådyr? hvilke bruger i? jeg har en ide om at jeg skal have en fra californien, austalien eller chile.
Hvis du vil være sikker på en klassevin, kan du fx skrive til   og spørge dig for. De er knalddygtige.  /SC.
Jep og den er samtidig imponerende lækker i alt sin enkelhed. 8-10 past. æggeblommer (husk der er 2 blommer i en bøtte) 10 spsk. rørsukker. Disse 2 røres til en luftig æggesnaps. 1 liter fløde piskes til let skum, endelig ikke for tyk. Nu blandes dette forsigtigt. Tilsæt kornene fra 1 stang GOD vanilie. Samt 100 g hakket, mørk choko. I en skål og fryses. Når den er frossen, vend den så ud på et fad og overtræk med marcipan. Pynt med kold, revet blød nougat og årstidens bær. Den er så lækker, KAN ikke mislykkes, krystalliserer aldrig og der er til min. 10 personer og den vækker vildt begejstring.
Hej Den lyder lækker den is, tror du man kan knuse skildpadder og putte i eller ville det være en skam?
.. men egentlig viser sig at være meget bedre end man havde forestillet sig - kender I det?   Sådan har jeg det! Jeg er så lykkelig, at jeg har brug for at komme ud med det  Uden at skulle lyde som om jeg har vildt ondt af mig selv, så synes jeg mit/vores liv har budt på nogle hårde år. Jeg fandt sammen med min kæreste lige inden jeg fyldte 15 år, og har været sammen med ham siden. Da jeg var 16 år gammel blev jeg alvorligt syg, og fik hurtigt diagnosen Multipel Sclerose. Samtidig skete der desværre en masse andre kriser i min familie, heriblandt et rigtigt svært dødsfald. Jeg var i 4 år efter diagnosen meget plaget af min sygdom; jeg havde   attakker og var ubeskriveligt træt hele tiden. Derudover havde jeg mange psykiske og fysiske gener fra min medicin; jeg blev efter et stykke tid enormt angst for at skulle stikke mig selv, og det var lidt af et hak i selvtilliden at skulle have hjemmesygeplejerske når jeg lige var fyldt 18 år gammel og flyttet hjemmefra sammen med min kæreste. Tiden gik, og jeg lærte igen at stikke mig selv - men det var med stess, angst, rystende hænder og tårer trillende ned af kinderne hver gang, og HVER gang sad min kæreste troligt ved min side og støttede mig til UG kryds og bolle. Derudover fik jeg det rigtig skidt af bivirkningerne fra medicinen, og det var i det hele taget ikke spor sjovt at have sclerose. Når de rigtig slemme attakker kom måtte jeg på medol, og så var det ikke sjovt at være mig - men nok endnu mindre sjovt at være min kæreste. Lad mig sige det kort; det stads virker enormt barsk på mig, og jeg er ikke mig selv i mindst 3 uger efter. November 2011 var min hverdag således at jeg stod op - gik på arbejde - tog efter aftale med min arbejdsplads hvilepauser undervejs i arbejdsdagen - tog hjem og fik en LANG lur - stod op og lavede mad - lagde mig ind på sofaen og så TV en times tid og faldt i søvn igen. Jeg følte mit liv primært bestod af at jobbe og sove, men på trods af medicin blev jeg ved med at få attakker; derfor besluttede lægerne at min medicin ikke var effektiv nok. I januar 2012 startede jeg på den nye medicin, og jeg har ikke haft ét eneste attak siden   Jeg skal kun ind og have medicin én gang om måneden, og tænker dårligt over jeg er syg. Jeg føler mig praktisk talt rask nu, og selvom jeg ved, at jeg ikke er kureret, så føler jeg det sådan. Jeg har energi og helbred til at leve det liv jeg altid har drømt om, og for pokker hvor jeg gør det! I sommers købte min kæreste og jeg vores EGET hus - vores drømmehjem    Jeg har hivet "hestepigen" frem fra gemmerne igen, og kommer nu dagligt i en stald med de sødeste mennesker, hvor jeg elsker at være! Jeg havde part på min svigerindes hest, indtil hun beklageligvis måtte meddele at hun skulle skilles og ikke havde råd til at beholde hesten. Men hun ville gerne forære hende til mig, kvit og frit  Så efter der blev tygget lidt på tallene, kunne jeg kalde mig selv for hesteejer for første gang i mit liv. Jeg har ellers sagt at jeg ALDRIG skulle have en ensfarvet kedelig hest, og da slet ikke en hoppe. Og hvad jeg er jeg endt op med;    Derudover har kæresten og jeg altid drømt om at få hund. Vi er begge hundemennesker med stort H, men har ventet med at anskaffe os en, da vi ikke ønskede at have hund i vores gamle lejlighed. Planen har ellers hele tiden været en DKK-hund (ja, jeg er lettere "tavlesnobbet"   ) nærmere bestemt en samojede, hvis sind vi er helt vilde med. Men da mine svigerforældre kort før jul tilbød os at vi kunne få deres hund Keiko, kunne vi ikke sige nej. Keiko er født og opvokset hos dem, og vi kender hende derfor særdeles godt, og er begge helt vilde med hende. Har ellers altid sagt at jeg ikke gad have en kedelig sort hund, og SLET ikke en tæve (har tilsyneladende et eller andet mod de hunkøn der) - men nu kan vi kalde os STOLTE ejere af denne kærlige, velopdragne tæve på 2½:   Vi knuselsker hende begge to, og NYDER at bruge vores tid på hende. Vi kender hendes sind, hendes helbredshistorie og hendes forældre. Vi ved præcis hvad vi har for enden af snoren, og er mere end tilfredse med det  Og sidst men ikke mindst, så er jeg så heldig at jeg nu kan tage hul på mit syvende år sammen med DRØMMEFYREN. Hvad han ikke har gjort for mig gennem tiden; jeg har uden undtagelse altid haft hans massive støtte i ALT, han har altid haft overskud til mig og hvad jeg nu måtte slås med i forhold til min sygdom, og det har utvivlsomt også været hårdt for ham. Han har så stort et menneskeligt overskud og empati, og jeg priser mig hver dag lykkelig for at han elsker mig. Jeg elsker mit liv med ham, og jeg sætter så stor pris på, at jeg alle dage har været fri for et typisk teenageforhold med skænderier, vrisseri og drama. Jeg gider virkelig ikke drama, og det gider han heldigvis heller ikke  Hvad jeg skulle have gjort uden Rune tør jeg slet ikke tænke på, men der er ingen tvivl om at han spiller en kæmpe rolle i forhold til den person jeg er i dag. Ord kan ikke beskrive hvor højt jeg elsker ham.. Han er bare bare min soulmate <3 ALDRIG i mit liv om jeg havde forestillet mig at jeg som 20 (snart 21) årig skulle leve det liv jeg gør nu, men jeg er så lykkelig at jeg er ved at revne  Og så "beklager" jeg ellers at have belemret jer med sådan en laaaaang tråd   , men tak hvis du læste med - havde lige brug for at udbasunere min glæde til nogen 
Jeg har overvejet dette indlæg mange gange, men det fylder meget i mig og jeg håber jeg kan få noget luft og nogle gode råd og blot en masse respons fra jer (igen). Der er problemer i en nær slægtnings hjem. Familien består af to børn, på hhv 1,5 og 4 år og mand og kone. Konen kritisere manden og slår ham med ord (meget grov). Manden har skubbet 2 gange (et slag og derefter fortrudt) konen og at han har skubbet hende tidligere. Han har forsøgt flere gange i desperation at søge psykiatrisk skade stue, for at få hjælp fordi det er i psykisk belastende situationer at ham kammer over. Tidligere var det tallerkner m.m. han nøjdes med at afreagere på. Han lider af svær depression, og er sygmeldt. Han tåler ikke støj og uro. Konen er meget presset. Hun aflevere børnene om morgen og tager derefter på fultidsarbejde. Han henter børnene og når hun kommer hjem 17.15 er han helt brugt og går ind og lægger sig. Hun laver mad, har børnene og putter dem tidligt, hvad enten de er trætte eller ej. Ofte vågner den yngste når de voksne er ved at skulle i seng og her kan konen ikke få barnet til at sove. Manden mener at arnet blot har brug for at tulle lidt rundt en halv time, men konen er meget regid og skemalagt. Hun har sagt til mandens mor, engang i sommers, at hun ikke sunne sige en eneste positiv ting om sin mand, dagen skriver hun på facebook: "har lavet 3-retters menu til min dejlige mand". Det siger noget om, hvor vigtigt det er for hende, at alt ser normalt ud. Konenes mor må ikke vide at hun er blevet slået to gange. Den ældste har nogle gange fået en røvfuld når han ikke hørte efter. En gang så min mor det og meddelte at hvis manden ikke kunne styre sig og vente på sit barn, måtte han vente udenfor hendes dør til barnet var klar og vel i tøjet. Anden gang var hos os, jeg så det ikke med det gjorde min mand. Barnet på 4 og vores datter i samme alder, tissede på børneværelses gulv og en dyne og pude da de var 3,5 år (begge helt renlige). Jeg blev meget sur, sagde at det ville jeg ikke have igen og forklarede hvad det betød i oprydning. Manden blev også sur og talte med sin søn. Jeg er en meget blød opdrager (måske nogle gange for blød), jeg bærer ikke nag og belv hurtig gode venner med min datter. Manden og hans familie skulle afsted.(barnets og mandenskonflikt var ikke afsluttet, selvom barnet var ked af det). Da manden stadig var sur, og måske flov over situationen og barnet ikke kom hurtigt nok i tøjet, fik barnet en røvfuld. Noget som jeg også fik en gang i mellem som barn, men som jeg ikke vil gøre selv som forældre og jeg kan ikke acceptere det. Nu er min familie og jeg enige om, at vi tager tyren ved hornene. Min mor har forsøgt at samle de indtryk hun har fået og formidle dem til os. Jeg tror ikke vi forstod dem, før manden fortalte mig, at han havde slået sin kone to gange. Min mor er psykisk sårbar og nogle gange alt for overinvolveret. Jeg er en del påvirket og også lamslået over at dette faktisk sker i MIN familie, men jeg vil og kan og skal reagere på det. Min moster er også informeret og hende og hendes mand har tilbudt evt at give noget akut aflastning til familien og den ældste. Min bror og jeg har lagt følgende plan, støttet af min mor, men uden at hun er med til samtalerne: 1) omkring d. 28, eller hvordan vi kan få det tilpasset deres familie: Tage den op med manden, hvor vi konkret og meget direkte forklare hvad familien har oplevet af situationer Situationer der enten er set eller fortalt til os af dem selv. Derefter vil vi forklare hvorfor og hvordan det bekymre os, både for de voksne individuelt og for børnene. 2) I en af de efterfølgende dage: Igen snakke med manden og denne gang også konen. Herunder igen få dem italesat og også informere om efterfølgende bekymringsbrev, vi vil sende afsted, hvad der vil stå i det og hvad de kan forvente af offentlige reaktioner på det. 3)indsende et bekymringsbrev til deres tilknyttet familiecenter. I brevet vil vi skrive om de epesioder er det talt om, hvad vi har gjort som familie og talt med ægteparret om og hvor meget vi mener familien behøver hjælp, samt at der behøves professionelle til at hjælpe familien. Vi bruger en socialrådgiver til at vejlede os lidt. Og til at gennemgå vores bekymringsbrev til kommunen. Jeg vil forsøge at få fat i vedkommende hurtigst muligt også i forhold til vores ide til plan. Vil lige tilføje at vores familiemedlemmer godt ved at de har problemer, selvom de dels ikke kan gøre noget selv og dels prøver tiltider at holde den indre illusion og paraderne oppe for sandheden gør bare så ondt. Vil også tilføje at kvinden også er problematisk i forhold til børnene nogle gange. Under putninges problemer kan hun eks sige til sin yngste at jeg ikke længere har nogen datter/søn. -og manden mener at barnet ofte bliver afvist af sin mor, jeg tror han har ret, men stakkels barn. Afvist af mor og med en syg, syg far. Den ene af dem kommer fra en familie med extrem mange intrigere og psykisk exklusion af hinanden på skift. VEdkommende har med sin mor lykkedes i at løsrive sig sammen lidt fra dette. En evt skilsmisse, vil opblusse problemet meget. Puha så kom det ud. Mit liv bliver vist aldrig for kedeligt   . Svært at forstå, at man også selv har en til tider problematisk familie. En ting må man give os. Vi står sammen og vi handler. Vi vil også forsøge at holde sammen på parret. Fordi vi faktisk ikke kan se børnene trives bedre hos en eller to af forældrene alene. Aflasting håber vi på, men anbragt vil bestemt ikke være en god løsning. Der er selvfølgelig også mange gode og dejlige ting. Børnene er herlige og velopdragne, rene og sunde og institution har ikke, hvad vi ved af, givet udtryk for bekymringer. Begge forældre gør alt hvad de kan. Desværre kan de ikke bede om hjælp, andet end lidt bøenepasning i familien. Vi har som familie ikke evnerne til at give dem det de virkelig har mest brug for (og vide hvad der er).
jeg er selv single og har boet alene i 8 år! Dvs jeg har en søn der bor her hver 2. uge og har da haft nogle kærester on/off.. men ikke boet sammen med nogen! Jeg elsker også min single tilværelse men savner også ind i mellem en sød kæreste. jeg gik hos en coach på et tidspunkt og hendes erfaring var at "os hestetøser" meget nemt kan udvære et forhold da vi får så meget nærvær og nus og tryghed og altid nok at se til i vores "forhold" til heste.... hmm.. skræmmende ikk... men også lidt sandt.. Men det kan jo ikke erstatte et liv sammen med et andet menneske.. ?! Men en evt kæreste hos mig må finde sig i at først så kommer min søn, så mine heste og derefter en evt kæreste... og det er jo ikke alle der syntes det er sjovt. Måske andre af jer singler der har det på sammen måde?
Verdens nemmeste "snydeis" laver du at købe en god vanilieis lad den tø en smugle og tilsæt det fyld du ønsker... Skildpadder, daim, nødder what ever   -Også tilbage i fryseren.
Vanillie is, en dåse pære, og after eight, gerne noget appelsin likør. kom pærene på en bage plade, hæld likør over og en after eight. bare kort ved ca 150 g, til after eighten begynder at smelte ganske let. så skæren man bare en tyk skive is, kommer pæren over. Man kan pynte med lidt flødeskum og et par extra after eight, server med likør til.
Min erfaring siger mig, at den skal holdes meget enkel. Den er virkelig lækker,selvom den lyder lidt kedelig. Den er fast tradition i flere kredse, hvor der er forbud mod at lave andet dessert   . MEN, du kan selvfølgelig bruge grundisen, putte hvad du vil i, og så lade være med at lave den som en islagkage med marcipan osv. Men du skulle nu prøve den sådan her. Den tager seriøst 10 min. og lave.
Anthon Bergs blommer i madeira er faktisk rigtigt gode når de er frosne, så mon man evt kan blande dem i vanilieisen?  Mht vin, så spiste vi Rådyr for et par dage siden, jeg købte en Rioja der hed "El coto" (den har en hjort på etiketten) og den syntes jeg var rigtigt god, jeg er ellers normalt ikke så glad for Rioja. (Købte den i Bilka til 65 kr tror jeg, så meget billig men stadig god og fyldig. Fik den anbefalet af vinmanden)
Man kan jo blande hvad som helst i vanilie-is, men så er det bare ikke længere "min" Islagkage  Alt er smag og behag, hvis man serverer denne is, blot som is, så er den sikkert jævnt kedelig, laver man den som Islagkage, med marcipanovertræk, blød nougat og fx. blåbær-pynt, så er den ekstrem lækker. Så mit foreslag er, vil man have alt muligt spændene i, så drop at lave den som lagkage. I lørdags serverede jeg iøvrigt, en rigtig god brownie, med Mette Blomsterbergs Jordbær-coulis og softice samt blåbær til. Mums.
Hej det lyder bare spændende Skal helt sikkert igang med at eksperimentere. Tror i at når vi skal have rådyr til hovedret at det vil blive for tungt at servere Brownie til, jeg er ellers vild med det, men er det bedre med noget lettere til isen?
Jeg ville vælge en god Barolo til rådyret... /MEtte
Heej Nogen der opskrift på en brownie der ikke kan mislykkedes evt?
Hvordan gør du med marcipanen ? (spørger jeg sikkert rigtigt dumt) Køber du en almindelig rå marcipan rulle ? Hvordan ruller du den ud ? Det lyder super lækkert, og som noget jeg vildt gerne vil prøve 
Isen er jo vendt om på et fad (få bunden er opad og den store flade nedad). Og jep. Du ruller ca. 200-250 g god marcipan ud imellem 2 stk. bagepapir, så det passer. Lægger den over isen og skærer til så den er fin i kanten. Groftrevet blød nougat langs kanten rundt og lidt på toppen og gerne lidt gode bær til. Mums. Hemmeligheden i denne enkle islagkage, er gode råvarer. Så køb endelig ikke en billig vanliestang, eller dårlig kvalitet marcipan. Og selvom man er en slikmund, er der rigeligt til personer 
til Vildt er min erfaring at man ikke skal være bange for at bruge en kraftig vin - her drikker vi gerne en god amerone,til rådyr - selvfølgelig en lidt dyrer vin,men til sådan et stykke lækkert kød høre der også en god vin - rigtig god fornøjelse
Jeg plejer at gå ned til min lokale vinmand og forklare ham, hvad vi skal have at spise, hvor meget jeg havde tænkt mig at vinen skulle koste. Og vupti kommer han med nogle gode forslag, eer endnu aldrig blevet skuffet. Det med vinen afhænger også af hvordan du tilbereder kødet og hvilket tilbehør der skal til. Et forslag til dessert kunne være, nøddebund med hindbærmouse  Smager skønt, dejligt frisk, og ikke mindst den kan laves dagen i forvejen. bund: 3 æg  190 gram sukker  190 gram hakkede hasselnødder  1 tsk vaniliesukker flødeskum: 1/4 liter piskefløde  200 gram hindbær  5 spsk sukker  1 tsk vaniliesukker evt. 5 blade husblads Pisk æg, sukker og vaniliesukker godt og vend forsigtigt nødderne i. vend massen op i en springform beklædt med bagepapir. Bag den ved 180 grader i ca 30 minutter. Tag den ud af formen og køl af. Giv bær et opkog med sukkeret og tilsæt evt. udblødet husblads, lad det køle, dog ikke så meget at det stivner:-) Pisk fløden, og vend bærende i. Bred bærflødeskummet ud over kagen og pynt evt. med friske bær.
Angående is dessert, kan se der står det er rørsukker der skal bruges, er der en speciel grund til det? skal nemlig have købt noget hvis det skal være rørsukker, har kun alm. i huset.
Hej Så er isen lavet og sat i fryseren, glæder mig til imorgen for at se om det bliver et hit. Spekulere på om jeg skal droppe at lave brownie til, nu du siger at der skulle være nok til 9 personer.
Altså, laver du den som en islagkage med marcipan og det hele? Så skal du absolut ikke servere Brownie til, men friske bær. Brownie, serveres med enten hj.lavet softice eller lidt god is, jordbærsauce og bær. Islagkage og Brownie bliver alt for tungt. Rørsukker smager bare bedre, efter min mening. Pøj pøj
Hej Overvejer om jeg skal putte marcipan på, men det kommer an på hvor meget run jeg får på hen af dagen om jeg får et hul og putter det på, men ellers river jeg noget nougat ovenpå og lægger nogle stenfri druer ved, bare helt enkelt, for nu skal de jo have en tung hovedret i form af rådyr og så skal de jo også have kaffe/chokolade med boller lagkage, og kransekage.
Det håber jeg du gør.Du kan gøre det lige inden servering. Det er altså den samlede islagkage, der gør forskellen. Piller du de enkelte ting fra, har du blot en alm. is. Så please, brug de 2 minutter på at lave den helt som den skal 
Tillykke med din drømmefyr,dit drømmehus,din hest og dejlige hund.. Da jeg læste overskriften, forventede jeg egentlig, endnu et trist indlæg.. Sikke da en dejlig overraskelse... Din lykke og kærlighed lyser ud af dine ord.. Det rører noget dybt inde i mig, at høre at så ung en pige, med svære ods imod sig, vender baljen... Så stort tillykke med dit liv og at du er lykkelig i det... 
   Dejligt at du på trods af alle dine udfordringer i livet, vælger at se livet med positivitet   . Rigtig god vind fremover til dig og dine kære.
Sådan et indlæg, hvor man kan læse at du er kommet over på en lykkelig side, giver mig et kæmpe smil på læben! Dejligt at læse 
Tak fordi I gad at læse og smide en besked  Og ja, det var såmænd et positivt indslag. Pernille - det er jeg også super glad for. Jeg er dog velsignet med et par skønne forældre der altid har lært mig at "livet ikke er hvordan man har det, men hvordan man tar' det", og generelt bare at have et positivt livssyn. Så selvom det ikke har været helt nemt, så har jeg aldrig tilladt det at være helt skidt 
tog mig selv i at sidde og smile da jeg læste din tråd  Rigtig dejligt at høre at det hele bare "kører" for dig 
Sikke et dejligt indlæg, bliver helt i godt humør af det 
Sikke da et helt vidunderligt indlæg.  Skønt når man har det som dig - og kan se mærke og føle det.  Ønsker det bedste for dig og din dejlige kæreste.
at sige til dette indlæg, vil jeg mene man kan sige sådan her som det eneste:   Og så en masse god vind fremover til jer alle.
sikke dog en dejlig historie det kan godt være at det ikke lige altid går som man gerne vil have,- men hvis man prøver at få det bedste ud af det, kan det godt blive dejligt alligevel
Sikke en dejlig og livsglad indstilling til hverdagen du har trods dine sygdomsproblemer - det viser bare, at hvor der er vilje er der vej  Min datter på knap 18 år fik konstateret børnegigt som 11-årig, og indtil for trekvart år siden fik vi at vide, at hun ville vokse fra det, men det kom desværre ikke til at holde stik. Heldigvis har hun samme livsglade indstilling til tingene, som du har, og hendes fremtidsplaner er at uddanne sig til arkitekt. Vi er ikke i tvivl om, at hun også nok skal klare det med de karakterer hun fremviser i skolen trods hendes fravær fra undervisningen pga. daglige smerter og træthed, som gigten fremkalder. Du lyder som en stærk og sej pige med en dejlig kæreste og familie, som støtter dig i hverdagen, og det er guld værd  Et stort held og lykke i fremtiden....
Jeg ha selv sclerose... Formoder det er Tysabri du får? Det har også gjort en kæmpe forskel for mig som jeg er dybt taknemmelig for  Håber du kan blive I mange år på Tysabri  Synes jeg kan huske vi har snakket Tysabri før - for nogle år siden - kan det mon passe? Men fortsat held og lykke fremover 
dagens solstråle, resten springer jeg over, det har de andre så fint skrevet. Tillykke med livet, det er dejligt trods de meget store huller på vejen en gang i mellem. Det er skønt og læse din positivitet.
opad herfra 
Er du sikker på du ikke selv kan påvirke din egen situation bare lidt? Små skridt kan også føre nogle vegne, bare man ikke forventer for meget for hurtigt. Du kan starte med at binde snørebåndene sammen, så er du sikker på at skridtene bliver små, du går lidt dårligere og det går pludseligt meget dårligere når du snubler og rammer hovedet ned i radiatoren og brækker den ene arm. Måske kan du være heldig at snørebåndene så springer, så du kan ærgre dig over det imens du ligger i gips? Måske kan du finde dig en coach som mod betaling kan bilde dig ind at det slet ikke går så godt, i hvert fald i korte perioder indtil virkeligheden rammer dig med fornyet kraft? Eller du kan begynde at at se gamle franske film i sort/hvid, eller interessere dig for samfundsøkonomi i et europæisk land efter eget valg? Måske har medicinalindustrien også noget depressions-medicin, som kan gøre jer begge to rigtig triste? Den sidste idé er lidt tænkt, men hvis I nu begge øver jer I at se triste og surmulende ud når I kigger på hinanden, kan det måske med tiden påvirke humøret i den rigtige retning? Eller I kunne råbe af hinanden og kaste med tingene og generelt skændes om ting I er enige om? I skal starte nu, for når det først bliver forår og sommer, risikerer I at blive endnu gladere, og så vil det nok ikke lykkes. Har desværre ikke flere gode råd, det er ikke så tit folk i min omgangskreds kommer SÅ langt ud, måske er det sikreste at finde erfaren professionel hjælp.
Jeg var også sikker på at det var endnu et deperimerende indlæg ud fra overskriften, men blev da glædeligt overrasket! Man får nærmest indtrykket af at du er så lykkelig, at det er lige før du ikke kan være i dig selv for al den lykke  Skøn læsning, gid det må fortsætte sådan for dig/jer, og hvor er du heldig at have fundet din soulmate 
Hvor jeg dog kender følelsen. Livet er bedre end man havde regnet med. Tillykke med lykken !  Vh Christine
... med et så positivt indlæg - til trods for at du så sandelig har haft noget at kæmpe imod. Men det viser hvad man kan klare med god støtte og en positiv livsindstilling. Tillykke med alle de glæder livet har til dig - både nu og i fremtiden. 
Det lyder som en familie, der er hårdt ramt på alle måder. Det lyder som om, det ikke er nogen fantastisk familie at være barn i, men du skriver også, at de er klar over problemet, men ikke er i stand til at gøre noget ved det. Jeg tror, at hvis der er kærlighed i familien, så vil I flytte rigtig meget ved at vise dem opmærksomhed og fortælle, hvad I ser. Specielt fordi jeg tror, at netop du kan gøre det på en god måde og måske endda på en måde, så de ikke føler sig alt for angrebet. Jeg synes, at det at lave bekymringsbreve til kommunen, er noget man gør som sidste løsning. Jeg synes, at I skal starte med at tale med familien (som I jo også har tænkt jer at gøre  ), og hvis der ikke findes / kan blive råd til hjælp fra andre kanter og / eller I ikke synes, at I er trygge ved, at familien vil fortsætte med den slags hjælp så længe det er nødvendigt og i det rigtige omfang, synes jeg, at I bør give familien en chance for selv at henvende sig til de sociale myndigheder og bede om hjælp. Eventuelt med dokumentation til jer for, at det er sket - plus at de har fået det hele med. Det kan være som kommunens møde-referat eller lignende. Jeg tror, at hvis familien selv indser, at de har brug for hjælp og selv beder om den, så vil de modtage den bedre og få mere ud af den. Og jeg tror også, at de vil opleve en anden og mere positiv tilgang fra kommunen, end hvis de bliver "meldt". mvh. tina
Uha, det er altid svært at se på en familie og deres interne problemer, jeg tror vi alle ønsker at hjælpe uden at blande alt for mange indstanser ind. desværre er det bare ikke altid den bedste løsning for familiens børn. Hvis der i familien er så store problemer som du beskriver, så er det bedste du kan gøre at kontakte kommunen og melde dem. Menigmand har sjælden de værktøjer der skal til for at klare sådanne situationer og problemer. en psykisk syg mand er utilregnelige, måske også konen der er stresset og i kan ikke forudse deres reaktioner på jeres velmenende henvendelse. der hvor du og din familie kan hjælpe er ved at støtte de udsatte børn og forældrene men lad de professionelle tage hånd om familiens problemer. jette
bare mig men jeg synes at det er voldsomt at I vil involvere kommunene i disse problemer. Det kan godt være at det er fordi jeg forstår det forkert. Det kan være aflastning er det rigtige. Det får jeg selv til min handicappede datter så det er ikke det. Men på den anden side synes jeg også at det er at sygeliggør en belastet familie og at presse dem ekstra. Selvfølgelig synes jeg at det er en god ide at tale med dem om hvordan de har det og hvad de kunne tænke sig af støtte. Tale med dem om der evt. kunne være penge til lidt hjælp i huset. Finde ud af om ikke at konen kunne trænge til at tale med en. Det kan jo være urimeligt svært at føle sig presset til at blive i en familie hvor man måske synes at kærligheden er væk. Livet bliver så hårdt så og den smerte skal jo luftes lidt en gang imellem og så bliver man selv hård. Det ville selvfølgelig også være godt at give dem begge lidt luft sammen hvis det var muligt at familien kunne tage børnene på weekend med jævne mellemrum. Jeg synes at omsorg er godt men at trække normer ned over hovedet på andre gør aldrig noget godt. Jeg håber at familien snart får det bedre. Det ville være dejligt.
I SKAL indberette. Børn der lever med fysisk og psykisk vold i hjemmet, tager skade. Både her og nu, men også på sigt. Kommunen reagerer ikke med at tvangsfjerne børnene, men kan hjælpe omkring det økonomiske ved eksempelvis aflastning. Jeg synes også I gør rigtigt ved at snakke med familien. Pøj pøj med det.
Jeg synes jeres plan lyder rigtig fin. Og jeg kan ikke se hvorfor I ikke skulle involvere kommunen (Helle)? Hvor meget skulle der da til før man skulle? De har tydeligvis nogle store problemer - og det er ikke problemer I kan løse, desværre. Så det er helt rigtigt at få nogle professionelle på banen og få beskyttet børnene.
det viser det en familie som jeg tror der er rigtige mange af. I ved familier hvor livet er hårdt og ressourcerne små. At manden skubber et par gange behøves i mine øjne ikke at være vold. Det kan være en mand der er presset også af konens verbale vold. Men en mand der som mønster banker konen gul og blå, brækker hendes arme, slår tænderne ud på hende og hvad der ellers kan ske sådan en mand ville jeg melde. En mand der giver sit barn en røvfuld er i mine øjne heller ikke voldelig bare for det. Men jeg er jo selv vokset op med at det var lovligt at slå børn. Det gør det ikke rigtigt!!! Men jeg tror at den opvækst sidder i mange i pressede situationer og også som følge af manglende forståelse af at det er forkert og af at der findes andre måder at opdrage på. Jeg tror ikke at livet er rosenrødt ude i de små hjem derfor synes jeg også at det er bedre at hjælpe end at dømme så længe det ikke handler om sygelig adfærd. Spørgsmålet er hvor meget kommunen tænker på at hjælpe? Som mor til en handicappet barn ved jeg at mange familier til handicappede børn kun hænger i med det yderste af fingerneglene og når de beder kommunen om hjælp fordi de næsten ikke kan mere lyder beskeden derfra at de kan sige til når de absolut ikke kan mere for så vil kommunen fjerne børnene.
Det synes jeg godt nok er en overdrevet tolerance du har, overfor en opvækst som bestemt ikke er sund for børnene. At tingene kunne være endnu værre, gør det vel ikke ok? At manden ligeledes er psykisk skrøbelig, øger jo ikke muligheden for at "almindelige" mennesker kan hjælpe. Man kan prøve, ja, men hvis det ikke lykkes må man gå videre. Som TS også er inde på.
Som kommende socialådgiver kan jeg kun appellere til at i underretter kommunen hurtigst muligt! Dette har i iøvrigt også pligt til jf. serviceloven § 154. Jeg syntes det lyder som en rigtig god idé at i inddrager familien i at der blive underettet til kommunen (hamrende flot at i tør at konfrontere dem som familie, og fedt at se at du tager ansvar!). Det kan her være en god idé at påpege over for forældrene, at i gør dette for at hjælpe familien, og at en sagsbehandler fra kommunen ikke er ond, men derimod vil gøre alt hvad der står i deres magt, for at hjælpe dem og deres børn bedst muligt. - Tina Ps. Hvis du mangler et professionelt syn på sagen må du endelig give lyd, så vil jeg gerne hjælpe.
Jeg ved ikke, om mit indlæg er et af dem, som folk stiller sig uforstående over for, men jeg vil gerne understrege, at vold ikke er ok - hverken fysisk eller psykisk. Under nogen omstændigheder!! Det, som mit indlæg går på, er, hvordan man bedst får hjælp til at løse problemet. Som jeg ser det, vil man få de bedste resultater, hvis forældrene er med på, at der er et problem og gerne vil løse det. Og specielt hvis de selv har bedt om hjælpen i stedet for at få den presset ned over hovedet. Hvis en uge eller to er det, der skal til, for at forældrene kommer på banen, synes jeg at det er værd at vente på. Det lyder ikke som om, børnene er i umiddelbar livsfare, og med de behandligstider, der kan forekomme i kommunernes socialafdelinger, er den tid en dråbe i havet. Imens forældrenes ønske om at løse problemet er altafgørende for, hvor godt det lykkes at give dem andre problemløsningsmetoder og hvor lang tid det tager at få et bedre familieliv. Jeg synes også, at det er helt fint, at den potentielle anmelder sikrer sig, at familien rent faktisk beder om hjælpen og får den. Den slags dårligdom er jo ikke noget, man skilter med, og det er en mulighed, at familien bruger erfaringen til at blive endnu bedre til at skjule de dårlige forhold. Og hvis man bor i en af de slappe kommuner, kan man jo følge op med en anmeldelse, gerne efter aftale med familien. mvh. tina
Tak for al jeres respons. Grunden til at vi vil snakke med familien er netop for at sikre os, at de selv får muligheden for at komme på banen. Men ville de ikke så havde vi en plan, og ske noget skulle der. Vi har mange gange opfordret dem til at søge hjælp og med meget konkrete foreslag til hvor og hvordan de selv kunne dette. Men det er altid blevet afvist kategorisk. Opfordret dem til det, fordi de voksne længe har skabt et hjem med meget, meget dårlig psykisk milijø for alle. Nu er der jo så bare flere faktorer indeover, så nu er vi der, hvor vi ikke længere kan lade stå til. Både set i øjnene af at det er familiens børn som bliver ramt, set i lyset af vores medmenneskelighed og i lyset af at vi har pligt til at reagere. I en familie er det også bare en delikat sag. Fordi vi ikke må miste deres frotrolighed men også fordi vi ikke kan hjælpe dem, hvis alle partere begynder at modarbejde hinanden. Hvis de ikke kan søge deres familie, står de først alene med det hele og vi uden en chance for at hjælpe bedst muligt. Jeg har oplevet, at når vi i familien tager en sådan fælles beslutning, kan vi støtte hinanden i at få den ud i livet. Jeg er ikke kendt for at være konfliktsky. Snarere det modsatte, men jeg må tilstå, at i en sådanne situation er det bare så let at trække tingene meget langt. Men jeg er helt på bølgelængde med Tina. Familien skal have en chance for at opsøge hjælpen selv. Nu til en update. Efter mit første indlæg kontaktede jeg igen den socialrådgiver (som også er enige om, at det skal gøres rigtigt og ikke nødvendigvis hurtigst!). Fordi faren ikke er overhængende og fordi når det bare er det, som det er, så skal det også ske, så kommunen ikke overser problemerne. For der er så mange familier der har mere brug for hjælpen. Det gør dog ikke, at denne familie også har ret til hjælp. Socialrådgiveren, som jeg kender privat tilbød at komme og snakke med, for at kunne hjælpe dem med at se problemet og alle mulighederne for at søge hjælp. I går var vi til julefrokost. Det gik rigtig godt og jeg er faktisk meget imponeret over hans evner til med en depression, at være i larmen og den nærværende stemining. Han legede med sine børn, og hyggede med os andre. Ind imellem trak han sig tilbage og på et tidspunt var vi en stor flok som tog alle ungerne med ud på en gåtur og på jagt efter en legeplads (skønt!). Så fik parret en pause uden andet end den den lille. Da parret skulle til at hjem, gik jeg med ud, dels fordi min bror og jeg, havde aftalt at manden skulle forberedes på hvad samtalen drejede om, og at vi kunne aftale hvornår. Og dels fordi jeg skulle have noget tøj som lå i en af deres biler. Manden skulle køre hjem med børnene i den ene (de kom i to, fordi de på vejen skulle hente en bil de havde udlånt i julen). Da tingene var sagt og jeg fik sagt farvel til mand og børn, gik konen og jeg hen til hendes bil. Vi fik os en samtale. Jeg sagde til hende, at jeg syntes at hun skulle vide, at vi ville snakke med manden, fordi det bare ikke var iorden, at hun blev slået og sparket og at de begge havde det så svært. Hun vidste ikke, at jeg vidste det. Hun fortalte omså om engang han havde sparket hende. Hun var egentligt ikke så påvirket af selve handlingen, for hun vidste, at hun var øretævende indbydende. Men det som påvirkede hende var at den ældste så på, og hun havde den yngste på armen. Vi snakkede lidt mere, Jeg sagde med eftertryk, at de skulle have hjælp. Jeg spurte også om hun var klar til at tage imod den fra kommunen og evt fra deres familie center. DET VAR HUN!!!    Og hun tog imod socialrådgiverens tilbud, og ville tage hjem og informere manden om at sådan blev det. Jeg er SÅ lettet. Vi kom noget sent hjem, kl 20. Børnene og jeg lukkede hestene ind og da både heste og børn var puttet ringede jeg på mandens mobil. Fortalte om samtalen og konen havde så også sagt det. Jeg sagde også at jeg ikke ville gå bag hans ryg og spurte om han også var klar til at modtage hjælpen. JA! Samtalen var meget fredelig. Parret ved godt de har brug for hjælp, de ved bare ikke hvordan. Samtalen tager vi fredag efter alles arbejdstid. Børnene bliver passet inklusiv overnatning. Alt dette faldt på plads, grundet en lille bemærkning jeg kom med, på det helt rigtige tidspunkt og efterfølgende af en mere og fornemmelsen af at der skulle siges mere. Nogle gange får vi vist hjælp at tiden og timing.   . Glædelige hilsner herfra.
Hvor er det bare helt ganske og aldeles fantastisk. Du gør virkelig en forskel for en familie, og jeg sad da lige og kneb en tåre af glæde og lettelse, da jeg læste dit indlæg  Du er bare så sej, sej og sej med sej på!!!   Meeeen det er familien nu også lidt. Det kræver noget - blandt andet en stor kærlighed til sine børn - at sige ja tak til den slags tilbudt hjælp! mvh. tina
herfra et kæmpe thumbs up til både dig Kilden for at kunne overskue og handle på det du ser/får fortalt, men jeg tror så også du er en kanon person til netop at gå ind og tage den samtale fordi du har den erfaring du har, du forstår nogle ting, som folk der aldrig har haft depression og lign inde på livet ikke altid kan eller vil forstå og anerkende. Men bestemt også et thumbs up til de kære forældre der ønsker at ændre deres situation, både for deres børn og dem selv, det er en fantastisk selvindsigt at have at kunne anerkende at der er problemer, men selvindsigt er jo ikke lig med at man selv kan løse det, så kanont at de tager mod den hjælp der rækkes ud mod dem  mvh Mie
Du har bestemt ikke noget at være flov over! Din bror og hans kone tager imod hjælpen - de har heller ikke noget at være flove over. Og de overholder aftalen - for ellers fortæller I dem, at I vil reagere. I øvrigt så tænker jeg, at når de fortæller mere til jer - så er det fordi de virkelig er klar til at tage imod hjælp. De har nu erfaret, at de ikke bliver buhet ud, fordi de ikke magter tingene, men møder forståelse - I har givet dem en gave, som er uvurderlig, nemlig viden om at man KAN få hjælp og forståelse, selv om man gør ting, som er møgforkerte. mvh. tina
Livet er sjældent nemt og vi har da alle vores at slås med. At din bror har problemer skal du da ikke være flov over. Vi har alle så meget at lære og fordi vi er de vi er lærer vi meget af alt det vi gør forkert. Vi skal mærke før vi forstår og kan ændre os. Det skal vi ikke dømmes på. Selv om smerten i hjertet kan være en hård nød at slæbe rundt på. Der er det godt at have tillid. Martinus sagde da han levede at " Alt er såre godt " og som jeg ser det betyder det at uanset hvad så er vores liv som vi har brug for at det skal være og i alt ondt er der det gode at det netop er det vi har brug for at lære af. Ikke at gøre andre ondt er jo i virkeligheden en meget vidtgående proces og hvor mange kan sige at vi er der. Hvor mange gør ikke ondt via ord eller tanke. Jeg tror såmænd ikke at nogle af os er bedre end andre. Men jeg tror at det at blive rummet uden at blive fordømt er den bedste gave man kan give et andet menneske og i det ligger der en kæmpe chance for forløsning af et uønsket mønster og for at tage et skridt videre på vores vej. Jeg håber at det nye år vil bringe dig lidt ro og at du meget snart vil fyldes af glæde over det gode liv som din bror og hans familie måske står overfor nu fordi du har hjulpet dem derhen. Nogle gange når man jo først harmonien når man går gennem konflikten. Jeg synes at det lyder til at I gør det rigtigt flot.
Skønt og livsbekræftigende indlæg - dejligt at hører at udviklingen i medicin kan gøre så stor og god en forskel, på et menneske med et skønt livssyn. Og Buhl - Tøhø fed humor  mvh charlotte
Sikke et dejligt indlæg... Bliver helt glad på dine vegne  Du lyder også til at være en fighter 
fordi du gad at dele din historie  Hvor er det fantastisk, et kæmpe held og lykke videre på din vej. Anja
Jeg glæder mig på dine vegne, kære Line.      
Gud hvor er I dog mange der har læst og kommenteret på noget så "ligeyldigt" som mit lille glædesudbrud  Men tusind tak for de smadder søde kommentarer, er da glad for det kunne give nogen et smil på læben.
   Super skøn historie - og fedt du ser på alt det positive, der er i dit liv, fremfor det mere kedelige med diagnose! Held og lykke fremover  
til at sige, at jeg synes du er skøn, Line. Du har godt nok fået din mors vidunderlige, lyse sind. I er en skøn, skøn familie og jeg kan kun glædes på dine vegne.  Tillykke med det hele og tak for at dele det med os.  Knus
Årh Juliette, det var rigtig sødt sagt - for jeg bare kan ende ud med at være halvt så stort (ikke i bogstavelig forstand, hæhæ..) et menneske som min mor, så er jeg glad og tilfreds   Er SÅ pavestolt af min mor, jeg kunne skrive mange pæne ting om hende, men det ville blive en længere roman, og du ved vidst hvad jeg mener 
Ved du hvad, Line - det er jeg bare SÅ glad for at høre   Det gør mig oprigtigt glad at høre at det er vendt sådan for dig  Alt det bedste herfra 
hvor er du vidunderligt positiv. det må være det der trækker det gode til dit liv. så meget taknemmelighed er virkelig smuk. tillykke med alt det gode 
Dejlig hest, dejlig hund, og din kæreste ser rigtig sød ud. Tillykke med livet! 
Der fåren til at tænke   er selv syg med træthed og smerter til følge, men jeg har min dejlige mand, min vidunderlige datter ( og en mere på vej) mit søde føl og vores skønne hund, så har så meget godt  held og lykke med det hele, både hus, hest, hund og kæreste ser dejlige ud 
Signe - hvad tumler du med?   Og må jeg være så fræk at spørge hvordan du balancerer trætheden med det at være mor? Det har jeg ofte spekuleret meget over. Kilden - tak for din søde besked, den varmede  Min overstadige lykke fik desværre for nylig et hak i tuden.. Har testet positiv på en virus der i princippet er ganske ufarlig, men som sætter mig i risikogruppe for at få en rigtig grim bivirkning af medicinen   Æv bæv, den skulle lige sluges. Men det er mest af alt frustrationen over ikke bare at kunne "få fred" fra alt det sygdoms-noget. Men nu er den slugt, og så skal der ikke tænkes mere på det  Hesten er stadig skøn - dog er min fysiske kapacitet ikke helt på niveau med "normale"/raske mennesker, og det har hun desværre luret. Hun løber meget med mig, og jeg har pokkers svært ved at holde hende. Dog er jeg så heldig at få hjælp af en enormt sød berider, som hjælper mig med at træne hende og undervise mig, og det ser ud til at jeg endelig har knækket koden  Hunden er også fantastisk - kors hvor vi elsker hende! Vi er simpelthen så glade for hende, hun er en fuldkommen fabelagtig hund - og det er i allerhøjeste grad 'Hokus pokus Keiko i fokus' herhjemme   Nu skal hun jo ikke dele opmærksomheden med to andre hunde mere, og det er hun vidst svært tilfreds med.   Ih, hvor jeg elsker de to 
Åh er ked af at læse du er testet positiv for jc-virus - det blev jeg desværre også... Heldigvis er Gilenya på markedet nu - så der er alternativer for de fleste, hvis eller når man vælger at skifte  Held og lykke med hvad du vælger 
Hatti - I know   Men jeg er bare blevet SÅ glad for tysabri, at jeg helst vil fortsætte med det. I hvertfald indtil videre - jeg er faktisk ikke klar over hvor længe jeg må være på det før jeg bør "stoppe mens legen er god". Jeg har det helt fint med risikoen nu. Til at starte med var det et kæmpe suk, men som sagt egentlig blot fordi jeg skulle til at forholde mig til noget sygdomsagtigt igen. Men har det helt fint med det nu - selvfølgelig ville det være federe at have testet negativ, men sådan er det  Hvor længe blev du på det, eller er du stadig på det? Og er du stabil på det?
Jamen, jeg har også valgt at forblive på Tysabri - jeg er på nogle og tres behandling - tror det er 66 eller lige der omkring. Tysabri var også vendepunktet for mig i min sygdom - og ja, har været stabil lige siden, så er altså også pænt angst for at stoppe med det, for at være helt ærlig. Jeg har vidst at jeg er positiv i et par år nu og lever med risikoen - det er sådan lidt pest eller kolera... Jeg kan så heller ikke tåle Gilenya (fik det mens det var på forsøgsbasis i Dk)så må vente på den bg-12 pille. Men så er jeg også nødt til at stoppe med Tysabri fordi jeg har fået det så længe... Pt. er der ikke noget alternativ til Tysabri for mig...
Kilden, det gør mig utrolig ond for både din bror og hans familie, men også for dig og dine - det er en vanskelige situation i står i. Jeg synes det er flot du vil hjælpe familien, men du skal passe på dig selv og din egen familie og ikke lade din brors problemer fylde alt. jeg har skrevet i denne tråd før og henvist dig til at få de proffessionelle med ind over, sådan at I (familien) kunne stå din bror, svigerinde og børn bi på en mere familiær måde. Nu hvor din bror har smidt håndklædet i ringen, er det måske der i skal starte med at hjælpe som familie, tag jer af børnene og lad det være jeres første prioitet. du har givet din mening til kende, du har arrangeret et møde osv. alligevel står du nu med en opløst familie. Tror du ikke det er her, der er andre der må overtage, så du kan være en del af det netværk der støtter op om familien osv. jette
Har mit at se til i disse dage.  Min bror er tilbage med ringen, men et er bare så ikke holdbart. Jeg har kontaktet min svigerinde og tilbudt at vi tager den ældste lørdag-søndag så hun kan få skrevet brevet. Jeg syntes stadig at de bør have en chance for at gøre det selv. Men jeg overvejer kraftigt næste skridt. Fordi jeg har brug for, at de professionelle tager over hurtigst muligt, og de har min bror og svigerinde bestemt også. Nu startede skolen op igen, og i dag er bare gået med mine egne skønne børn. (også selvom de ikke kunne falde i søvn her til aften). Børnene kommer først. Og for mit vedkommende kommer mine først. -Sådan skal det være, fordi mine unger også har deres egne tossede forældre   . Vi håber, at min nevø kommer lørdag, det er så hyggeligt og han leger vildt godt med vores jævnaldrende Maya. Hvor går grænsen? Hvad kan jeg tillade mig? Suk. Jeg ved det ikke. Jeg var ude at ride i dag. Total intens trafiktræning og det var bare så skønt. Som at få renset alle tanker fra hovedet og blot være et sted. Heste er bare god terapi! Jeg tager det en del med ro nu. Jeg tror ligesom jeg på en eller anden måde er blevet mindre sensitiv, grundet de gentagende historier. Nu hvor chokket har lagt sig lidt, så bliver jeg mindre påvirket. Lidt vred også, men den holder vi hjemme, mig om min mand imellem. Andre steder gavner det næppe. Men min bror er hårdt ramt. Og hans familie også. Hvor lang tid går der, fra henvendelse til reaktion? Familiecentrene i storkommunerne mangler sikkert ikke noget at lave. Jeg frygter lidt at der intet kommer til at ske sådan det næste stykke tid. For de proffessionelle skal på banen. -Helt sikkert. Jeg hverken kan, eller vil forsøge mere end jeg gør, men så længe de ikke er det, så prøver vi, som vi nu kan, at tage deres ældste i weekenderne. Men jeg tror, at situationen forbedre sig, nu hvor institutionerne er åbnet igen. Beklager rodet. Jeg er på vej i seng.
Du er godt nok en gave for en familie. Jeg er fuld af beundring. Og nej, ikke være flov. Det er netop "flov-hed" der gør at det ofte ender heeeeeeelt galt, for hellere holde skansen udadtil end indrømme at det går rent ad h....... til. Så tier "man" stille og vulkanen ulmer og pludselig eksploderer det hele. Og det viser din fortælling jo også. Du er lidt lettere til mode, selvom det stadig er noget møg, og det er nemlig fordi du bliver ved med at fortælle, i stedet for at skåne familiens ry og holde din mund. Din familie er heldige, at de har dig. Og husk at lade børnene vide at det er okay at snakke om det også, for de er altid så loyale og holder mund, og får en masse ar på sjælen. De har netop også godt af at fortælle det højt og det SKAL din bror og svigerinde acceptere. Det er overhovedet ikke flovt at være i krise, det sker, men det er flovt at lade som om alt er rosenrødt, mens børnene lider. Held og lykke til dig og hele din familie.
Der sker en masse, jeg orker bare ikke lige at opdatere pt. 
Du skylder ikke noget, heller ikke opdateringer   Gør du bare det, du skal gøre for dine børn, din familie og din brors familie og forsøg at passe lidt på dig selv også  mvh. tina
Her følger en lettere forsimplet opdatering. Jeg besluttede at sætte dem stolen for døren. Hvis de ikke selv gjorde noget NU ville jeg gøre det. Min bror blev rasende og bad mig slette hans nummer. Han fandt sig ikke i at blive truet. Men noget må have hjulpet fordi de ringede til min veninde (socialrådgiveren og sagde kort da hun gerne måtte ringe ind for dem. (og sendte mig en ha, besked, om at de var ligeglad med om jeg havde sendt noget ind, fordi nu havde de MED MIN VENINDE fået hende til at ringe. (de ved ikke at min veninde og jeg selvfølgelig snakker sammen), så den ha min svigerinde forsøgte sig med er selvfølgelig bare til at smile over. De ved, ikke at jeg ikke har sendt noget ind. Hende min veninde snakkede med, sagde at de ikke var nødvendigt, med mindre vi senere syntes at sagen gik for langsom. Min veninde har fået kvittering for indberetningen. Jeg har også kontaktet min svigerindes mor. På en meget kærlig og pæn måde, som faktisk var positiv overfor min bror og familie. Det er vist lykkedes for jeg har lade mig fortælle via min mor, at svigerindens mor havde taget det roligt som håbet. Min svigerinde er mest rasende over at jeg har kontaktet hendes mor. Jeg forstår hende godt, fordi jeg ser, hvor vigtig det er for min svigerinde at holde den pæne facade udad til. Den er jo så krakkeleret. Jeg tror ikke min bror og svigerinde ved, at det her jo bare er begyndelse. De tror ligesom at nu er det overstået og de har gjort deres. Så kan de lade det hele ligge og forsætte som de plejer. Jeg har trukket mig tilbage og ud af resten. Jeg har gjort min borgerlige og moralske pligt og bliver ikke rigtig opdatere mere. Jeg tror at min bror og jeg, nok skal finde hinanden igen. Men det tager nok lidt tid. Det er den første søskende krise i vores familie og så endda en noget alvorlig en. Jeg har lært så meget i dette forløb og ting jeg kan bruge i helt andre sammenhæng. Blandt andet at give slip og ligesom sige til mig selv, at nu har jeg gjort hvad jeg kunne. Selvom jeg kunne have gjort og sagt nogle ting bedre, har jeg gjort det så godt jeg har evnet.(denne håber jeg bestemt hænger ved). Nuhåber jeg, at min familie og jeg får ro på. Tak for kaffe, nu behøver vi bestemt ikke flere spændende indslag i vores liv. Heldigvis virker vores børn som de plejer. Jeg håber ikke at de har opfattet alt for meget. I weekenden tager vi til Spanien. Vi har lade os fortælle fra noget familie som er i området dernede, at de pt har 27 grader og soler sig gevaldigt. Jeg krydser bestemt fingre for at det holder ved. Næste månede tager vi et smut i Lalandia. Vi glæder os bare helt vildt meget   . Tak for alle råd og input. Jeg har igen kunne bruge jeres respons en hel del.  Min mand er også helt med på, hvor super seniorchatten er herinde på HN. -Spørg lige HN siger han efterhånden jævnligt. Og når jeg stille sukker fra computeren griner han og spørger om jeg er på HN   . God uge til jer alle.
Kære kære Kilden. Jeg har fulgt med i din tråd og fulgt dine regninger og mellemregninger - OG JEG ER FULD AF RESPEKT. Du har gjort ALT det rigtige, som et tæt familiemedlem bør og skal gøre - selv om det er svært. Håber af hele mit hjerte, at din bror og svigerindes sag ender på en god rådgivers bord og de vil få den bedste af den bedste hjælp.        - gid der var flere som dig, der vælger at gøre det rigtige for børns skyld - selv om man risikerer selv at få rumpen i klaske højde. Vi voksne kan klare det - men det kan børnene ikke. Godt at du tog ansvar. 
TS, det er flot det du har gjort. Det må bestemt være svært at tage den konfrontation med den nære familie. I har helt sikkert fortjent en dejlig ferie, både for at komme videre med jeres egen familie og for at komme lidt på afstand af familien et stykke tid. For et stykke tid siden skrev du noget i retning af, at du kun var en byrde og belastning for samfundet. Nej, bestemt ikke. Du magter både at give omsorg og kærlighed til din egen lille familie OG du har overskud til at tage et svært 'opgør' med din bror. Det er bestemt et stort bidrag. Hatten af for dig - og nyd ferien 
i har været igennem. Du får et kæmpe cyberkram for at tage hånd om en situation som er meget svær. Ingen tvivl om hvor fantatisk et menneske du må være. Indbegrebet af familiebånd og kærlighed  Nu jeg pædagog studerende-og har arbejdet med børn i mange år og får tudet ørene fulde om de skader og påvirkninger børn suger til sig i familiekriser. Ting som kan påvirke på lang sigt og først vise sig senere. Og nogle af de oplevelser din brors børn har haft får det til at løbe mig koldt ned af ryggen. Så kan du på nogen måde-evt via din mors indflydelse eller andet, få din bror eller hans kone til at oplyse deres børns pædagoger om at der pt er uro i hjemmet?(de behøver ikke uddybe konkret) Pædagogerne har tavshedspligt, men det kan evt. give dem et prej om at være lidt ekstra obs på børnene og deres udvikling og tage lidt hånd om dem. Sådanne oplevelser som at se sin mor blive skubbet eller selv få en endefuld, opleve at ens far bærer nag mod en når man er lille, såvel som at små børn er magneter når det gælder dårlig stemning, de opsnapper det øjeblikkeligt. Og det kan skade dem for livet. Stakkels børn at skulle være en del af sådan en krise. De voksne kan gå når de ikke gider mere. Børnene kan ikke selv vælge at smutte, når det bliver for meget.
Har selv arbejdet som pædagogmedhjælper i mange år. Den intergreret institution skulle være informeret. Hvis jeg er fejlinformere i forhold til dette, bliver de det i hvertfald under paragraf 50 undersøgelsen. Men jeg vil da lige spørge min bror om de har snakket med børnenes pasningstilbud. Der er faldet noget mere ro på i det lille hjem. De har stadig ikke hørt fra kommunen, så jeg har fået grønt lys af min bror til at sende mit ind for at øge presset på dem. Jeg mangler at rette det til. Min veninde rykker dem også, når deres reaktionsfrist er overskredet. Min bror er kommet i kyndige hænder vdr hans sygdom. Det er bare en skam, at et familiemedlem skal reagere så konsekvent som jeg har gjort, for at der sker noget. Jeg håber, at med hans behandling kommer en bedring. Så den ældste kan få sin engageret far tilbage, og den yngste kan få ham sådan.
at kommunerne ikke er hurtigere til at reagere, når de får et råb om hjælp. Det deres forbandede pligt. Din bror og hans familie er mere end heldige at have jer som støtte. Man kan så bare gyse ved tanken om alle de dysfunktionelle familier derude, som ikke får hjælp, fordi de mangler en som dig i deres netværk, når kommunenen skal ha et spark i den dertil indrettede.
Min brors lille familie har været i deres familiecenter til første samtale i fredags. Jeg har ikke spurt ind til det. Jeg syntes ikke, at det er mit at blande mig i herfra. Og helt ærligt, selvom jeg syntes at det er et interessandt projekt de om familiecenteret skal igennem, så er det alt for tæt på relationsmæssigt. For min egen og deres skyld. Jeg har vist blandet mig rigeligt. Jeg glæder mig til at gense den far min bror var, før han blev syg. De vil altid være en sårbar familie, så jeg kan kun i mit stille sind håbe at de samarbejder, også når selvindsigten gør allermest ondt, og at de kommer godt ind i systemet. Mit indtryk er, at når der samarbejdes og man er inde, så er der rigtig meget at hente i familiecenterne. Alt andet lige, så håber jeg, at min egen lille familie og jeg kommer til at kede os lidt i en normal og triviel hverdag den kommende tid. -eller at vi bruger tiden i denne kaliber istedet: Fra vores tur i La Competa.      Den tur var som balsam for sjælen. 
IKKE altid godt godt nyt. Jeg har fået af vide, at de var til møde 1 gang og sagen blev lukket. De blev henvist til den anonyme familie telefonrådgivning. SAY WHAT???? Jeg aner ikke hvad jeg skal gøre. Min bror har det bedre, er startet i behandling for sin depression, og det har vist givet en "wake up" effekt, men... Selvom der er lidt mere ro på nu så er... tjaa. Aner ikke hvad jeg skal sige. Bedring ja, forandring nej. De kan ikke uden hjælp. Jeg er bestemt ikke imponeret af Århus kommune 
Kære HN'er Jeg har igennem de sidste 2 måneder døjet med mavesmerter, diarré, svingende feber osv. Efter adskillige undersøgelser hos min læge og på sygehuset tyder alt nu på, at jeg har sygdommen Morbus Crohn, som er en kronisk tarmbetændelse. En kikkertundersøgelse om 2 uger skal give mig den endelig dom. Men øv hvor er det trist at få sådan en melding fra lægerne. Det er ikke lige det, man regner med at få at vide som 23-årig  Er der andre her på HN, som har denne sygdom, og hvad gør I for at holde sygdommen nede / under kontrol? Alle gode råd modtages med kyshånd. Jeg er nemlig villig til at gøre stort set alt for at undgå, at sygdommen blusser op igen. Pt. får jeg prednisolon (binyrebarkhormon) for at holde sygdommen nede (har været i behandling i en uge, så det er meget nyt). Jeg er noget nervøs for de symptomer, som denne medicin kan give - især det såkaldte "måneansigt", humørsvingninger og søvnbesvær. Indtil videre har jeg dog ikke mærket så meget til bivirkningerne. Heldigvis   Har du erfaringer med prednisolon, hører jeg meget gerne fra dig. På forhånd mange tak for jeres hjælpende ord. Venlig hilsen Anita (som på trods af sygdommmen stadig holder humøret højt...)
Nogen der har prøvet at være gennem en funktionsafklaring hos ergo i hht. en arbejdsprøvning, som kan og vil dele ud af erfaringer omkring det? Tænker på, hva den har gjort for jer- hva de har kunnet hjælpe jer med i dagligdagen via den/at se jer i gang hjemme - hva den har gjort i hht. selve arbejdsprøvningen, og videre i en evt. ansøgning om at få bevilget fleksjob osv? Jeg har sindssygt svært ved at skulle udfylde den må jeg indrømme. Jeg skal finde en ca tid på hver aktivitet hver dag - men jeg har jo ik gået og kigget på tiden i hht. at tag et hvil, hvor længe jeg har gået med en indkøbsvogn, hvor lang tid jeg tager om et bad osv osv... Foruden den store forskel på gode vs. dårlige dage.... Det skræmmer mig desuden lidt, at jeg fik at vide at det er lige meget om jeg tager efter en praktik dag- el en dag hvor jeg ik har været i praktik. Da jeg bestemt sys det må give en væsentlig forskel (ved at det gør, i hvert fald for mig) i hht. hva jeg magter og ik magter og derfor gør her hjemme. Så vil gerne hører fra andre der har prøvet den funktionsafklaring, for at høre om hva den er brugt til i hht. hvad- hva de har kunnet hjælpe jer med at gøre bedre ud fra den/at ha observeret jer, hva den har gjort i hht. en evt. fleksansøgning for jer, og hvordan i havde det med at se på den færdig og udfyldt bagefter
hvis jeg var dig ville jeg kopiere dit indlæg og sætte det ind på   der er så mange ekstremt dygtige, søde og velmenende mennesker i nøjagtig samme situation, der står på spring til at hjælpe. en helt fantastisk side, når man er syg i danmark 
jeg jo ik skænket en tanke - jeg ved det jo godt nu du siger det  det skiette lige nemt ta huske alting/alle steder altid
Hej Kære Hn´er.. Nu har jeg fuldt lige med på sidelinjen i et stykke tid, og synes i bruger hinanden rigtig godt til alt fra hestene og alm. daglig dags ting  Derfor har jeg nu besluttet og lette mit hjerte, for og hører om nogen herinde kender til reglerne omkring leje af privat lejlighed. Jeg var ude og se på lejlighed i midten af december mdr. og fandt en rigtig pæn og fin lejlighed til billige penge, og det endte med jeg fik lejligheden, istedet for en anden som også havde været ude og kigge. Der gik noget tid med maling, indflytning osv, men ellers kørte alting gnidningsfrit.. Jeg glædede mig til og få mit eget igen efter og have boede hjemme ved de gamle i 7 mdr. Glæden varede dog kort, okay, det lyder måske lidt voldsomt... MEN, sagen er den at det er et hus med 2 lejemål i, og jeg bor øverst med egen indgang, og begge lejemål var ledige, så flytter der en mor med sine 3 børn ind i den nedenunder, det var dog kun en 2 værelses.. Så vi går lidt og tror at det bare er for en kort periode hun flyttede derind, for det virkede for lille til hende og 3 børn.. Så en dag da jeg kommer hjem, er vores fællesrum (som er et ekstra tilbygning til hendes lejlighed) pludselig tømt, jeg havde INTET fået afvide om dette, heldigvis havde jeg da kun en enkelt sneskovl derinde   Men alligevel, lidt information havde ikke gjort noget. Jeg undre mig i nogen dage hvad det var udlejeren havde gang i, for der kom flere og flere maskiner til i haven, og der rodede overalt. Jeg har så min ugentlige fridag fra mit job om onsdagen, og pga en del tumult på arbejdspladsen, glædede jeg mig til min fridag - Glæden varede kort !!! Kl. 7 charp, begyndte det og larme helt vildt i bygning, og jeg vågnede med et sæt, og tænkte: Hvad fanden sker der?!!! Jeg får lige gnedet søvnen ud af øjene, tager lige skraldespanden som et godt eksempel på at komme ud og se hvad der foregår, møder så udlejeren, som så siger: Ej undskyldning, jeg troede at du var på arbejde! - Øhhh min bil holder i indkørselen, siger jeg så.. Så prøver han og være sjov og siger: Det kunne være du var blevet hentet idag! - Nej, øh hvad er i ved og lave her? spørger jeg så. Så fortæller han mig så at hende der var flyttet ind, havde spurgt om ikke det kunne lade sig gøre, og få det værelse der var fællesrum, eftersom det jo egentlig hørte til hendes lejlighed. Så det var så det han var i gang med! Åhh gud , tænkte jeg... Så siger han så at han ville lave et andet fællesrum til os i nederste del af vores have, fint fint... Jeg går så op igen og tænker: Hold op det havde været rart og være blevet informeret! Ugen går, og jeg skriver til min udlejer, at jeg gerne vil være sikre på at kan få lidt søvn på min fridag, så jeg vil bare hører hvad kl han regner med og gå igen denne onsdag, han svarer pænt tilbage: Jeg larmer først efter kl. 10. Fint, helt iorden, ellers ville jeg nemlig tage hjem til min forældre og få sovet ud. Skriver jeg så. Udlejeren kvittere med , at det behøver jeg ikke for han larmer først efter kl. 10! Jeg ser frem til og få sovet igennem, men IGEN bliver jeg vækket kl. 7,32 med en voldsom larm og borene!! Jeg var spillterhamrende rasende, at jeg bare tog noget tøj på, og kørte ud af indkørselen uden overhovedet og hilse på ham, også tog jeg hjem til mine forældre og forsøgte og få noget søvn!!! Nej så ringe af ham!!!! Da jeg senere kommer tilbage siger han så: Jeg larmede vist lidt før tid idag, det må du undskylde... Og jeg behøver nok ikke og sige at det nu på snart 4 uge stadig står på, og jeg er ved og blive sindssyg! Jeg trænger bare til fred og ro i mit eget hjem! Jeg har prøvet og hører ham om hvornår han er færdig med det hele, for sommetider hjælper det jo lidt på det hele at man ved hvornår helvedet er ovre, men det kan han desværre ikke svare helt på!!  Nu tænker jeg: Er der overhovedet nogen regler omkring sådan noget? Eller kan han bare gøre som han vil når det er hans eget hus osv ? Jeg frygter at jeg bare må bide det i mig, men hold op det er en irriterende start  og havde bestemt ikke taget den her lejlighed hvis jeg havde vidst det her, har i marts sidste år, også haft en rigtig træls oplevelse med og have lejlighed, hvor jeg blev lovet af boligforeningen at det var en stille opgang og flinke beboere i de andre lejligheder, det stod bare hurtig klart at det var en af unge mennesker som festede fra mandag aften til søndag aften, og der blev handlet med stoffer osv, så der var jeg kun i 2 mdr!!   For det var jeg slet ikke tryg ved, heldigvis er det her kun et byggeproblem, men jeg trænger bare snart til et sted med RO...   Nogen der har gode råd til mig ?? 
Det lader til at du er ret følsom over for støj, og verden går altså ikke i stå for at please dig, når du har fri og gerne vil sove længe på en hverdag. Det lyder lidt hårdt, men kender alt til det som tidligere natarbejder bosiddende i Aalborg C. Ørepropper kan hjælpe en del. Sov i det rum der vender længst væk fra støjen. Lej evt et lille hus, så du ikke har naboer helt tæt på. Held og lykke og sov godt.
Det samme som finduscat, og gad egentlig ikke skrive et svar i første omgang.. Jeg har haft opsyn med et mindre boligkomplex, på 10 lejligheder. Og Skal der håndværkere til eller laves noget arbejde ja så er det fra arbejdstids start, og mange håndværkere starter kl 7. Så vær du glad for i kun er 2 lejere, og at udlejer gider lave noget til/ for jer. Selv ville jeg få spat af at bo i lejlighed, man kan jo hører alt, gade døren smækker, beboer løber på trappen, leger med børnene, spiller højt musik, trækker ned i wc osv... Derfor bor jeg på landet.... Og tænk sig storbonden, som efterhånden ejer alt her omkring, fortæller ikke at om lørdagen så starter maskinstationen med at køre gylle fra kl 6 om morgenen og bliver ved i næsten et døgn .. Sådan noge må man bare finde sig i.
Det skal også siges at jeg har boet i hus i 1½ år, og dernæste i 7 mdr hjemme ved de gamle i hus. Begge gange på landet...! Jeg havde bare ikke skænket det en tanke, at det var mig som var blevet følsom med årerne!! Jeg mente bare der var nogen regler vedr. leje af lejlighed, og mht. at man lige får information afvide når der opstår et byggeri. Det fik jeg da jeg boede i boligforening en påmindelse om at nu skulle der bygges i det og det tidsrum, og det var endda ikke i mit boligkompleks. Men det var egentlig meget rart og vide det på forhånd, men igen, nu spurgte jeg jer ikke om det var mig som var sippet, eller lign. Men derimod om nogen kunne hjælpe mig med og vide om der er regler vedr. leje ved privat om byggeri m.m. Men alligevel tak for svar 
Ja, desværre kan verden ikke følge vores skema, det ville jeg også nogengange ønske.. Jeg bor i et grønt område, med massere store græs og parkarealer der skal holdes ved lige. Gartnernes arbejdsdag begynde kl 07.30 hver dag, og så er det sådan set ligemeget om det er min sovelænge dag. (havetraktorer! UF!) Om vinteren bliver der saltet hvermorgen kl 6, LIGE uden foran mit vindue, og det LARMER og jeg HADER det. Men c'est la vie. Bare hver glad for at du har en udlejer der gidder gøre noget for jer, og husk på at det bare er bygningsarbejde, så jo tidligere de begynder, jo hurtigere vil det være overstået 
tænk jeg synes det lyder som sådan er flink udlejer, der gerne vil bygge om og lave forbedringer. Mange udlejere er skideligeglade med deres lejere, men han bygger om for at glæde en enlig mor. Og tænk...at få lov at sove til 7:30..det har jeg ikke prøvet i 3 år ( børnene er små endnu) Hvis det eneste problem er byggelarm, så går det jo over. Hvis den enlige mor og hendes tre børn ikke ellers genere, Så bliver det da kun en fordel for alle, at de får lidt mere plads at blotre sig på.
Mit indlæg handler ikke om , om jeg er taknemlig for min udlejer eller ej, eller om jeg synes han gør nok for os eller ej..  Mit spørgsmål går bare på : Er der ingen regler overhovedet ved privat leje mht. og få afvide når et byggeri går i gang, ligesom der er hvis der går et byggeri går i gang i en boligforening?  Det er altså lidt sjovt, som folk altid skal dreje sit spørgsmål herinde, istedet for bare og svare enten: Det ved jeg desværre ikke noget om, eller jo det er der og du kan se det her, eller nej det er der ikke...  HVORFOR skal det altid komme ud til en vild debat om ting som egentlig ikke var pointen i første omgang, det sker rigtig tit herinde.. hvilket gør mange ender ud i og kalde hinanden det ene og det anden.. ja jeg forstår ikke hvorfor man ikke bare kan svare på det som bliver spurgt om   
Du kan prøve at kontakte Lejernes landsorganisation, de må vide det og kan guide dig ang regelsæt
Jeg tror de mange svar handler om at man skal vælge sine kampe - og ikke mindst nederlag -med omhu. Du er glad for din nye lejlighed, og hvis det gode forhold til nabo og udlejer, hvis brøde reelt er relativt lille, så skal man måske slå koldt vand i blodet før man farer frem med regler og servitutter og hvad ved jeg, også selvom retten skulle være nok så meget på ens side. Når man er meget irriteret og frustreret, kam man i kampens hede, let få en "finke til at ryge af panden" og da ro og fredelighed er noget du værdsætter, er et byggerod af kortere varrighed måske at fortrække, frem for en langtrukken sur konflikt med nabo og udlejer.
ØV! Hvor er jeg godt træt af det her.....  Nu har det hele stået på lidt over 1 år, sammenlagt.. D.5 oktober sidste år var jeg inde og blive opereret for seneknuder, i højre håndled hvor der blev fjernet rester fra disse, samt en pokkers masse arvæv  De røntgenbilleder der har været taget har været fine, scanningen viste ovenstående. Men her d. 22 marts skal jeg opereres igen.. mit ar skal laves pænt, lige pt. er det i en betændelses-lignende tilstand, da det egentlig hænger fast på min ene sene, og der skal laves en kikkertundersøgelse i, og omkring mine led for at se hvad der generere. Jeg købte en håndledsbandage fra Back on Track, som egentlig har virket lindrende, og har taget hævelsen omkring mit højre håndled som er værst - har også samme hævelse på venstre, dog ikke så slemt. Den har virket indtil videre, men idag må jeg se mig slået.. Den kan ikke længere gøre hvad den skal, den virker ikke.. mine smerter og hævelse er blevet for omfattende...  På trods af næsten konstant brug af back on track, måtte jeg igår tage smertestillende og igen her til morgen, holder det ikke ud.. Her er et billede af mit ar, som skal laves:   Det er tydeligt at se hævelsen....   Undskyld for det rodede indlæg, aner ikke hvad er skal ske, eller hvad der venter mig, jeg bliver snart idiot af bare at gå! Synes der er lang tid til d.22 marts....
Hvad er en seneknude?  Jeg har sådan en "knude" på mit håndled, der regelmæssigt (1 gang om måneden ) vokser sig "stor" og hård, som om der er en perle eller sådan noget inde i håndledet (På oversiden af håndledet.)  Det bliver meget ømt, men selve håndledet hæver ikke. Jeg ringede en gang og forklarede det til lægen, hvorpå han sukkede og meget tålmodigt forklarede at det var en knogle og sådan en har vi alle.... ok. Fik det så endelig undersøgt og lægen sagde et eller andet om at det var en knude, og den vil komme tilbage hver måned, med mindre jeg får den opereret ud.. Er det sådan en du havde? Jeg har haft min i 10 år nu, jeg vil pt. hellere leve med den, end at få det opereret.  Hvis det er det samme du havde, hvorfor valgte du at blive opereret? Tror du det er bedst bare at få det gjordt? (Min genere mig ikke rigtigt, medmindre jeg lige lander forkert på hånden, så gør det ondt)  Det lyder træls med din situation   Håber at du kommer dig hurtigt og 100% Får du ikke noget af lægen mod betændelsen? Det burde vel også hjælpe på hævelsen?
Tak for dit svar.. For at svare på dine spørgsmål, så startede jeg bare med at have rigtig ondt, mest i højre håndled, lige i selve leddet og deromkring, hvor der begyndte at vise sig hævelse i form af væske, ligesom nu - som man kan se på billedet ovenover. En seneknude er det de kalder for en Ganglion på fagsprog, det er en lille bobble med væske, som sidder og generer ved leddene typisk. Prøv evt. søg på google, det giver vidst mere end hvad jeg selv kan fortælle.. Jeg valgte at blive opereret fordi, at seneknuderne sad lige ved, og omkring mine led - jeg havde ikke bare én seneknude, men flere - jeg husker dog ikke antal, men det var vildt. + der blev fjernet arvæv, og hvorfor arvæv? jeg har ALDRIG været åbnet der før.. Så lige nu frygter lægen faktisk min krop har dannet endnu mere... De ved ikke hvorfor min krop har gjort sådan, mht. arvævet.. Det vil kikkert-operationen vise d.22 marts.. Jeg kan ikke tage min hånd tilbage, du ved sådan vippe den bagover ret meget.. Jeg kan ikke tage fra med den, hvis jeg f.eks falder - jeg kan ikke ligge min vægt på min hånd hvis jeg sætter håndfladen mod gulvet. Jeg har f.eks også svært ved at bære 2 poser gulerødder af 2 kg. henover min arm.. Det vejer for meget. F.eks da min hest stod på træpiller, hvor sådan en boks normalt tager folk ca. 10 min. pr. hest tog mig snildt 30 min. Det siger lidt om hvor "handicappet" jeg er.. Jeg kan f.eks heller ikke cykle, da vægten kommer til at ligge på mine håndled.. eller en del vægt.. Opvasken kan jeg godt tage, men tager lang tid - skal dog ikke tørres af, men stilles på stativ.. Jeg får ikke noget til at tage betændelsen, mht. smertestillende er jeg nødt til at veksle imellem Diclofenac og panodiler.. Ellers virker det ikke 5 potter p..... Håber det var svar nok, og tak 
Åh kender alt alt for godt til håndled der volder en problmer.. Er selv den heldige indehaver af et højre håndled hvor jeg delvist har revet det ene ledbånd over.. Det tor lægerne 1 år, MR, røngen som intet viste og læger som efterhånden var ved at blive rigtig trætte af at have mig rendende når de ikke kunne se noget.. Men endte med at blive kikkertopereret i november 2012 hvor de så fandt ud af at jeg havde revet det ene ledbånd delvist over og havde noget arvæv osv som de fjernede.. Har nu 3 måneder efter operationen lige været til kontrol, det eneste der er tilbage at gøre er at rekonstruere ledbåndet, som vil medfører et delvist stift højre håndled i en alder 19 år. Og det er jeg bare ikke klar til.. Også selvom det pt kvæver kiropraktor + massør hver uge for at løse op for en tennisalbue og meget meget øm skulder som følge af kompensation for det dårlige ledbånd.. ) : Mvh til hævelsen har du evt prøvet en cocktail med 2xpamol og 1x 600 mg ibumetin? Ibumetin er godt nok receppligtigt, men dette har ihvertfald taget noget af hævelsen ved mig.. Skal dog tages 3 gange om dagen ellers har det ikke den store effekt.. Men håber rigtig meget at kikkertoperationen kan hjælpe dig med nogle af problmerne.. Man bliver bare så hurtigt enormt handicappet med et højre håndled der ikke fungerer som det skal..
Spørg din læge efter en henvisning til en ergoterapeut enten på sygehuset eller i din kommune - og få noget behandling... der er feks. muligheder og flere piller er ikke løsningen i min verden! Du kan evt afprøve tapening, el-terapi, ultralyd og alm manuel behandling... held og lykke...
Hold da op, så har du da også været med helt fra da man startede op med at give det i Danmark ö Jeg har ikke hørt om nogen bg-12 pille, hvad er det for noget? Mærker du til din sygdom når du er i tysabribehandling? Og hvor får du det henne? Og noget helt, helt andet - hvor lang tid får du til at løse den test med symboler og tal?   Jeg mistænker en af sygeplejerskerne for at give mig alt for lang tid
Ja, jeg kom meget hurtigt på Tysabri da jeg havde ma attack og ikke rigtigt noget der ellers virkede... Jamen, bg-12 er en pille som har været brugt til andre autoimmune sygdomme og man kender derfor pillen og dens virkning/bivirkning rigtigt godt.Nu skal den så (forhåbentligt ) godkendes til sclerose. Øhm - træthed, og de kognitive problemer og udtrætning og sådan noget er jo ikke forsvundet - men jeg har ingen attacks haft - alene det er en kæmpe lettelse. Jamen, inde på Riget laver vi ikke den test - så det kan jeg ikke sige noget om. Vi skal kun udfylde en seddel om hvordan vi har det...
Hej Kilden Jeg vil bare lige sige, jeg syntes du og din familie er mega seje. Jeg kommer selv fra lignende familiforhold, i mit tilfælde var det dog mig og ikke min mor der blev afreageret på fra min fars side, når han drak eller var deprimeret. Folk har set jeg har fået banket hovedet ind i væggen, dørkarmen, blevet kylet ned af trappen mm., og der er aldrig nogen der har reageret andet end jeg selv, og endte med selv at gå til kommunen som 16-årig og fortalte om problemerne. Dette fik mine forældre hurtig vendt om til at det var mig den var gal med, de fortalte dem jeg var på stoffer, uregerlig og i dårligt selvskab, for gud forbyde om deres pæne facade skulle ødelægges. Herefter blev jeg sendt på en kostskole for unge kriminelle problembørn, uden at nogen fra kommunen nogensinde fulgte op på mine forældre eller ulejligede sig med f.eks. at tage en blodprøve på mig og se hvem der talte sandt, for jeg har aldrig rørt stoffer! Imens så andre i familien og venner stadig på og alle kunne unbdskylde sig med at jeg er jo også rødhåret", for det sagde mine forældre jo,(jeg har kastaniebrunt hår) men i deres verden er det det samme!!! Nu er jeg 37 år og faneme ja, jeg ville blande mig, hvis det var nogen tæt på. Jeg har selv en lille pige og kunne ikke drømme om at slå hende, kan slet ikke fortså min far har kunne få sig selv til det og slet ikke at min mor oftest bare tog en stesolid og kiggede den anden vej og lod som ingen ting, for det var jo bare en go gl. daws røvfuld, som alle, især rødhårede børn, havde brug for! Skal lige siges jeg havde dog en dansklærer der engang tog fat i mine forældre, efter jeg kom i skole med et flækket øjenbryn, blåt øje, flækket læbe og et kæmpe blåt mærke på skinne benet, men den fik mine forældre fejet af med at jeg var faldet af hesten. En venindes mor ringede også til mine forældre engang jeg var flygtet derop og var rigtig ked af det, og hold kæft jeg fik "røvfuld" da jeg kom hjem!!! Så godt gået og super som du har håndteret det, håber din bror og hans familie får styr på det:o) Kh. Søs
Vita biosa. Jeg havde i en år række store problemer med maven. og var til diverse undersøgelser, man kom frem til kronisk tyktarms katar. ( betændelse i tyktarmen) I 2002 fik jeg anbefalet vita biosa og allerede efter jeg havde indtaget første flaske, havde jeg det meget bedre i min mave. Jeg købte en flaske mere og har faktisk ikke, haft store problemer siden. Det kan ikke skade, at prøve . enten hjælper det eller også sker der ingen ting. Ang. prednisolon så kender jeg et par stykker som har fået det, og de har begge fået måne ansigte og taget den del på i vægt.
Det er rigtig trist, hvis du får konstateret den sygdom, men det er heldigvis en sygdom, som man kan leve med og måske næsten uden de store problemer. Nu kan der jo være andet, som giver symptomer som denne sygdom, men hvis det er Morbus Crohn, så kan den jo lindres. Sygdommen er, som du selv skrive, kronisk. Men den kan have laaaange hvileperioder dvs. perioder på måneder eller år, hvor der ingen symptomer er og derfor er ingen behandling nødvendig. Jeg har "hørt" at sygdommen skulle kunne blusse op, hvis man er meget stresset, men om det rent faktisk passer, det ved jeg ikke. At du får prednisolon nu er jo for at dæmpe dit immunforsvar, som jo netop er skyld i sygdommen. Men det er kun indtil, at der kommer ro på, så behøver du ikke tage det længere. Nu ved jeg ikke, hvad din dosis er, men det er ikke alle, der får måneansigt og tager på i vægt. Jeg har selv taget prednisolon i en periode, og jeg havde ingen bivirkninger.
Hej  Jeg har Morbus Crohn og har haft det siden jeg var 16 år. Min er en der ikke går i hvile, så skal holdes nede ved medicin. Jeg var på Prednisolon af mange omgange de første par år, og fik noget der hedder Imurel -også noget der sænker dit imunforsvar. Da dette holdt op med at virke og jeg ikke kunne være "rask" uden prednisolon kom jeg over på noget nyt der hedder Remicade -dette får jeg i drop hver 6. uge og jeg har været "rask" i 3 ud af 8 år. Der er håb, jeg mærker intet til min sygdom i dag, udover de hospitalsbesøg hver 6. uge. Jeg fik måne ansigt, humørsvingninger, søvnløshed og meget mere, da jeg var på prednisolon, men hellere det, end at store smerter og ikke kunne gå uden for en dør. Det med stress gælder nogen, det galt for mig lige i starten, men nu med den rette medicin, påvirker stress ikke min sygdom. Nogle hospitaler anbefaler en diæt, dette gør mit hospital dog ikke, og jeg spiser og drikker som alle andre. Du skal være hjerteligt velkommen til at maile mig hvis du har spørgsmål eller brug for en at tale med, der kender til det du går igennem. Jeg er nu 25 år og ganske erfaren med sygdommen og hospitalsvæsnet. Men som en anden skriver, der er håb for at sygdommen går i bero og du ikke mærker til den, der er mange grader af den. Min mail er:  God bedring Mvh Aino
med sygdommen - hun får også Remicade med god effekt. Hun er her for 1/2 års tid siden kommet tilbage fra barsel. God bedring 
Tusind tak for alle jeres svar. Det er dejligt at høre fra andre, som kender til sygdommen og medicinen. Lægerne har også fortalt mig, at sygdommen kan have lange hvileperioder, så jeg krydser fingre for, at det gælder for mig. Jeg er i hvert fald optimistisk og ser lyst på fremtiden  Jeg startede ud med en dosis på 75 mg prednisolon. Lægerne har nu sat mig ned til 50 mg, og det er meningen, at jeg nu stille og roligt skal trappes ned i medicinen. Det er dejligt at høre, at det ikke er alle, som oplever medicinens bivirkningerne i så høj grad. Jeg har fået fortalt, at aloe vera og fiskeoliekapsler skulle hjælpe med at holde betændelsen i tarmen nede. Det hjælper i hvert fald på en af mine forældres bekendte. Jeg vil prøve, om det også virker for mig. Venlig hilsen Anita
Nu prøve det jeg anbefaler. Jeg døjede med Dårlig mave lige siden jeg var barn. Det kom on off. Kraftige mave smerter efter fulgt af diarre, når det begyndte kunne jeg sidde på toilettet konstant. Sammen med mavesmerterne havde jeg kraftig svedeture.oppustet hed. Mavesmerterne kom uden varsel og jeg viste aldrig hvornår jeg fik brug for toilettet. Min varme pude var en sand ven. Vita biosaen rettede op på bakterierne i mave tarm systemet og ja jeg synes det var et mirakel. Nu spiser jeg HUSK på yougurt hver morgen og det er også med til at holde maven i top form..
som man også kalder denne sygdom er noget l..., har en veninde der døjer med denne sygdom hendes far og søster ligedan og i perioder må hun være sygemeldt grundet smerter selv på fuld dosis prednisolonkur. Jeg vil anbefale at du melder dig ind i colitis chrohn foreningen og drager nytte at de erfaringer som de har og søger alle de oplysninger der findes omkring behandling, min veninde gik til behandlinger på Køge Sygehus for nogen år tilbage og blev "kureret" troede de men det holdt desværre ikke hun er nu hårdt ramt igen  Her er link til colitis chrohn foreningen 
Hejsa Jeg har også MC har haft det i 12 år efterhånden vist, jeg var kun 21 ca da det blev konstateret. Remicade, prednisolon og imurel er også de mediciner jeg har fået, plus asacol, og en masse andre jeg ikke lige kan huske navnet på. Mit problem var bare at der ikke var noget af medicinen der virket, så jeg fik lavet stomi en lille måned efter jeg havde fået kejsersnit for snart 8 år siden. Det har jeg aldrig fortrudt, men jeg var også så syg til sidst at det var sidste udvej. Havde selv spurgt til at få en stomi før, men det ville de ikke, de mente ikke jeg var syg nok   jeg skulle åbenbart være så skidt at jeg ikke kunne gå mere. Med hensyn til bivirkninger fra prednisolon, så kan du meget vel regne med at du får måneansigt og tager en del på i vægt, så pas på med hvad du spiser, jeg tog selv 15 kg på, på ingen tid en af de gange jeg fik det. Men håber da for dig at du ikke bliver så voldsomt ramt, og at du kan få det under kontrol.
Den hedder nu bare Morbus Crohn. Den har en søster sygdom der hedder colitis ulcerosa, derfor foreningen har navnet colitis-crohn foreningen, fordi sygdommene ligner hinanden meget, forskellen er at colitis ulcerosa kun angriber det yderste lag celler i tarmen, og kun sidder i tyktarmen, hvorimod morbus crohn kan gå i alle lagene og videre til de andre organer, samt sidde fra fra spiserør til tyktarm. Symptomerne er temmeligt ens. Jeg tog også en del på, mest fordi jeg mistede min mætheds følelse, så ja, tænk over hvad du spiser når det er. Resten har jeg vist skrevet i min mail  Hilsen Aino
så er det ikke bakterierne i mave-tarm der er i ubalance, det er vores imunforsvar der angriber de bakterier der skal være der, denne kontante "angriben" på noget der skal være der, ødelægger til sidst tarmvæggen, og skaber inflamationen (betændelsen). Jeg tvivler på at youghurt og lign. kan holde din sygdom nede alene, da det er de hvide blodlegemer og at vi vist nok har et gen eller to for meget, der er skyld i problemet.
Præcis som aino skriver, er det en genfejl. Det glemte jeg lige at nævne, og også det med det Coulitis og chron er ikke helt samme sygdom, som hun beskriver. Lægerne troede jeg havde coulitis indtil min tyktarm blev undersøgt efter den blev fjernet, der kunne de se at det er MC, og derfor har jeg stadig chance for at det går i udbrud igen, har da også fået en del småsår på tyndtarmen, og skal derfor tage imurel endnu da det vist er det eneste der kan holde det nogenlunde nede, når det ikke er værre end det er endnu.
Den har jeg så aldrig nogensinde hørt før som direkte forklaring. Hvis det var en genfejl, ville man jo netop kunne påvise sygdommen ved en simpel blodprøve og sende denne til kromosomanalyse, hvilket ikke er muligt. Så.. genfejl... nej det tror jeg ikke. Jeg ved godt, at nogle forskere "antager" at man kan være genetisk disponibel, men denne påstand er ikke bevist. Så skulle bla. diabetes og forhøjet stofskifte(Graves) også være genfejl, hvilket disse heller ikke er. Fælles for MC og ovenstående sygdomme er, at de alle er autoimmune sygdome, altså er en defekt i immunsystemet årsagen. Immunsystemet angriber kroppens egne celler, hvilket selvfølgelig er noget skidt. Men årsagen, til at nogle mennesker får en autoimmun sygdom, kender ingen forskere endnu - desværre.
Jeg får salazoypyrin, som er en "urgammelt" medicin. Dette får jeg for både leddegigt og chron,- og det virker. Dog skal medicinen tages i 10 uger før det er ude i kroppen. Hvorvidt det er en intollerens, allergi eller en autoimmunsygdom, skal jeg være usagt,- jeg trives på salazopyrin og er "næsten lykkelig", for jeg kunne ingenting før medicineringen.Og nu kan jeg passe et arbejde og hyggeride  mvh. Helle
Negativ omkring naturlige midler og deres virkemåde. Jeg har haft megen glæde af diverse naturmidler. Jeg er kronisk syg,uden nogen behandlings muligheder, da intet Meicin virker , men det gør naturmidler nu alligevel, det dæmper ihvertfald.
Hej igen I dag har jeg så været på sygehuset for at få lavet en kikkertundersøgelse af tarmen. Det var ikke ligefrem en behagelig oplevelse, men den var heldigvis hurtigt overstået. Ifølge sygeplejersken tog selve undersøgelsen kun 16 min. Lægen tog nogle prøver fra tarmen, og nu skal jeg bare vente 1-2 uger på at få svar. Prøverne vil vise, om det er Morbus Crohn, jeg fejler - eller om det viser sig at være noget helt andet. Men ellers virker behandlingen med prednisolon efter hensigten, og jeg har det meget bedre nu - og det er jo trods alt det vigtigste  Venlig hilsen Anita
Held og lykke med prøvesvarene.
Har jeg haft og har stadig lidt tilbage... Har haft sygdommen i vel 12-13 år og blev opereret for 6 år siden og fået stomi.. Hele mit sygdoms forløb har været meget agressiv og har været svært at holde nede.. I periode var jeg på høje doser prednisolon og det gav mig måneansigt og en smule vægt øgning. Jeg kom på Riget og har ikke fortrudt et øjeblik at jeg kom derind og fik den rigtige behandling.. Hvorfor og hvordan er en længere historie. En god hjemmeside er  Der kan du få god hjælp og støtte og få svar/finde svar på mange af de spørgsmål du tumler med... Du er også velkommen til at sende mig en privat besked herinde hvis du har lyst.. Held og lykke med det hele..
Hej, jeg ved denne tråd er gammel, men jeg håber alligevel I stadig er der  øer der nogen af jer der har prøvet drikke aloe vera? Og har det virket? Vh Bettina
Der er rigtigt mange der gennem årene har prøvet alverdens vidunder midler, nogle virker andre virker ikke og det er så samtidig forskelligt fra person til person. Mc - er svær, og du kommer langt med kostomlægning, forskellige gennemprøvede tilskud, ændrede livsbetingelser osv. Du kan ikke fjerne MC- men du kan minimerer ubehaget betragteligt. Når du spørger direkte til det produkt, så er det faktisk ikke det første der falder mig ind, drikke Alovera har gennem fler år være anbefalet til en del immun problemer, men det er de færrest jeg har hørt er blevet ved med at indtage produktet. Der findes mange produkter, og det bedste råd jeg kan give dig er at kontakte en behandler der har erfaringe med MC og søge vejledning der for det er forhåbentlig en individuel vejledning. jette
Jeg har også Chrone.  Fik konstateret det i 2011 august, efter 8 mdr i smertehelved. Hvor jeg tabte mig 13 kg.  Første 3 mdr. fik jeg prednisolon, som virkede rigtig godt på mig, jeg tog på og havde ingen smerter. Indtil jeg begyndte at trappe ud af den. Jeg fik Imurel samtidig med, som så skulle overtage for binyrerbarken. Meeen i december/januar havde jeg voldsomme smerter. De satte mig dermed op i Imurel, indtil de fandt ud af at det var det jeg ikke kunne tåle... Tilbage på binyrerbark.  Derefter prøvede de lidt forskelligt medicin. Nu får jeg M2X en gang om ugen og har det godt.  Dog ved stressede situationer, som før stævne, dyrskuer eller andet. Kaster jeg op. Ca. to dage før, bliver jeg rigtig syg.
Hej igen Kan se, at min tråd er dukket op igen, så vil lige give en opdatering på min situation. I dag mærker jeg overhovedet ikke noget til sygdommen, udover at jeg hver morgen skal tage to små piller med imurel. Pga imurel får jeg taget blodprøver på sygehuset hver 3. måned. To gange om året er jeg til samtale på sygehuset, så de kan holde øje med, hvordan jeg har det. Samtalerne på sygehuset føles lidt som spild af tid, idet jeg ikke har problemer, og lægen har stort set ikke noget at fortælle mig, når jeg møder op. Jeg skal til møde på sygehuset her i foråret, og så vil de forsøge at trappe mig ud af imurel. Håber det lykkes 
Har en meget nær veninde, som har haft chrons siden hun var 12, og hun er 22 nu - hun forbander prednisolon! Hun svulmede op i hovedet som en ballon og resten af kroppen fuldte med, og symptomerne forsvandt først ½ år efter  Hun er så ked af at hun gik med til at få det, specielt fordi det var lige i starten af teenageårene, hvor alt sejler i forvejen, og så at skulle slås med de symptomer også. Lægerne fjernede hende tyktarm inden de overhovedet fandt ud af, at det var chrons, stor fejl, nu står hun højst sandsynligt over for valget mellem stomi eller smerter resten af livet, fordi det ikke har villet gå i bero siden de fjernede tyktarmen  Har fanme så ondt af hende og alle andre med den trælse sygdom. Jeg håber, at du får en behandling der hjælper, og at sygdommen bliver til at leve med 
Jeg kender to med Chron. Den ene er blevet opereret et utal af gange, han lever delvis smertefrit med det i dag. Dog undgår han stærk mad og mælkeprodukter. Når han har ondt bruger han gerne at tage et VARMT bad og bagefter ind under dynen med en varmepude!  Og så lige noget HELT andet: Hvis du får binyrebarkhormon, så håber jeg SØRME du får Kalktabletter oveni! Min svigermor mistede alt hendes hår, fik binyrebarkhormon uden supplerende kalktabletter og er den dag i dag Handicappet. Hun mistede håret, og fik binyrebarkhormon. Det satte gang i følgende bølge:  Hun startede med sammenfald i kroppen. Blev derefter syg med maven, blev indlagt, endte i respirator med lungebetændelse, fik blodprop i hjernen der blødte, fik yderligere sammenfald i ryggen, kom nogenlunde op at gå, falder og brækker hoften, får flere sammenfald. Alt sammen en følge af forkert behandling med binyrebarkhormon over en længere periode. Hun sidder i kørestol i dag, har mistet gnisten og har konstante smerter. Et godt råd - få så meget kalk du kan komme til!!!
Jeg har hørt, at nogle sportsfolk og folk der har født får løsnet ledbånd indefra - altså fra underlivet af en fysioterapeut. Er der nogen herinde, der har erfaring med det? Hestenettet kan jo stort set svare på alt, så jeg er spændt på svar 
Det har jeg ifm graviditet og efter fødsel. Det er meget effektivt, men også ret smertefuldt.
Jeg kender til folk der har fået løsnet det sacrotuberale ligament (altså et ledbånd) af en fysioterapeut med speciale i dette. De har fået afhjulpet deres bækkensmerter enormt med dette lille "tag" der udføres gennem endetarmen. Den ene var en midaldrende kvinde der var faldet tidligere, den anden en fodboldspiller.
Jeg har desværre kroniske underlivssmerter, som er kommet efter en del operationer i undergulvet=arvæv, kombineret med en spiral, der sad forkert i 1½ år. Jeg har været til et hav af fysser, uden nogen er kommet noget nærmere end pille-terapi, svømning og træning. Jeg spiser kun piller, hvis det er død og pine nødvændigt. Jeg kan slet ikke håndtere tanken om at spise piller dagligt, i håb om at en dag mine muskler "glemmer" at spænde dernede. Svømning gør hverken fra eller til (tilgengæld hjælper det rigtig godt på min ryg!). Træning forværre smerterne, men netop pga min ryg, så træner jeg videre. Men jeg tænker stadig, det må være sindsygt grænseoverskridende, at en anden massere en indefra? Og det til trods for, at jeg er "vant til" at blive tjekket med jævne mellemrum i forbindelse med tidligere sygdom.
Det tænker jeg også Vicky  Jeg går og overvejer om jeg skal give det et forsøg, og flere har sagt at det da ikke kan være værre end en gynækologisk undersøgelse. Det tror jeg heller ikke det er, men jeg tror det er meget anderledes og ja... grænseoverskridende. Lisbeth kan måske fortælle lidt mere?
Jeg fik lige inden min konfirmation nogle grimme bump i bagdelen efter en meget lang ridetur i en sadel, som var for høj bagtil. Det førte til, at min konfirmation var et smertehelvede, og jeg var ved at gå i gulvet i kirken fordi det gjorde så ondt. Ikke lige de bedste minder... Jeg kom til kiropraktor, og efter en del behandlinger meddelte hun mig, at hun ikke kunne løse mit problem, med mindre hun gjorde det indefra. Jeg havde jo stadig hamrende ondt, så jeg sagde ja tak til behandlingen - gæt selv hvordan den foregik. Det blev ordnet med en enkelt finger, og det tog ikke meget mere end et splitsekund. Det er mange år siden efterhånden. Jeg går stadig til kiropraktor, men har aldrig ondt i halebenet længere. Mit haleben bliver ind imellem klikket på plads udefra, da det er lidt skævt. Men der skulle kun en eneste behandling til for at fjerne smerterne. Jeg synes det er et meget lille offer i forhold til at blive smertefri. Selvfølgelig er det på alle leder og kanter grænseoverskridende, men det synes jeg bare der er mange andre behandlinger, som også er. Hvis dem som udfører det er proff og ved hvad de laver, så er det jo ikke meget anderledes end så mange andre behandlinger og undersøgelser.
Det er ikke massage, som i massage på ryggen eller andre ømme muskler. Det er nærmere en form for udstrækning/afspænding, som fysioterapeuten gør med sine fingre. Det jeg har oplevet er, at hun finder ledbånd og overstramme muskler, tager fat i/om dem, og strækker dem. Det har intet med massagebevægelser at gøre, og er en meget mere statisk udstrækning, end det man oplever "uden på" kroppen. Det er da ret grænseoverskridende, men er det ikke altid det, når "fremmede" fagfolk skal "rode én i dåsen"?! For mit vedkommende var det en vanvitig god hjælp til mit overstramme bækken, som viste sig som stærke smerter i halebenet og lænden, under graviditeten.
Tak for mere forklaring  Og jo det er vel altid grænseoverskridende at blive rørt inden i af fremmede fagfolk. Måske man skulle finde sig en kvindelig behandler..... Ligger man med stængerne oppe som hos gynækologen? Blev det fikset på en behandling eller flere?
Udspænding af dette ligament(=ledbånd) sker via endetarmen og ikke vaginalt, hvilket naturligvis stadigvæk meget nemt kan føles grænseoverskridende. Hilsen Linda.
Her er tale om ligamentum inguinale.
De behandlinger jeg fik var via skeden. Jeg lå på en alm. briks m bøjede knæ og fødderne på briksen. Altså ikke et gynækologisk leje. Min fysioterapeut er kvinde, og har specialiseret sig i gynækologi og obstetrik (staves?). Hun hedder Tina Plank, og har klinik i 4070 Kr. Hyllinge.
Hej herinde, den 21-02-2012 skrev Rasmus-modsat, at han var blevet behandlet hos en kiropraktor for sit skæve haleben, der stod: (indlægget stadig på hestenettet) "Jeg kom til kiropraktor, og efter en del behandlinger meddelte hun mig, at hun ikke kunne løse mit problem, med mindre hun gjorde det indefra. Jeg havde jo stadig hamrende ondt, så jeg sagde ja tak til behandlingen - gæt selv hvordan den foregik. Det blev ordnet med en enkelt finger, og det tog ikke meget mere end et splitsekund. Det er mange år siden efterhånden. Jeg går stadig til kiropraktor, men har aldrig ondt i halebenet længere" Har ledt og ledt efter en kiropraktor, der netop kan det trick - men har ikke kunnet finde ham/hende. Derfor er min bøn her til Rasmus-modsat (håber han stadig læser med her på sitet) HVAD HEDDER / HVOR FINDES DENNE KIROPRAKTOR ? (Jeg er parat til snart at køre til verdens ende for en cure  /Trunten
Her  Hos Fåborg rygcenter har der været en kvindelig kiropraktor som kunne det der  Om det er der Rasmus Modsat har været ved jeg ikke, men jeg ved hun færdes i det sydfynske  Ellers så ring til dem og hør om de kan anbefale en nær dig. / Louise
Trunten: Kan alle kiropraktorer da ikke det? Min mand er da blevet undervist i det på universitetet da han læste til kiropraktor. Husker det nemlig tydeligt fordi han kom hjem med et smørret grin og spurgte om jeg ville være forsøgskanin 
Eh, det er bestemt ikke noget jeg ville ha det godt med. Jeg har engang læst en artikel i et eller andet blad (woman eller sådan noget) om en mand der var specialiseret i at "løsne en op".. Det gjorde han med sin Penis. Derudover har der jo gennemtiden været flere skandaler med læger der har tilbudt dette, måske derfor jeg har det lidt svært med det, jeg har ikke noget imod gynækologiske undersøgelser, men tanken om at en eller anden ligefrem skal.. "rode rundt".. med sin finger syntes jeg er lidt... ehh. Men jeg er også ret konservativ, super for dem der har gode oplevelser med det, bare husk at være opmærksom på hvem det er der udfører det. Jeg ville bestemt ikke lade en eller anden "alternativ behandler" rode rundt dernede..
Nu er det jo snart ved at være sommer, og jeg har overvejet at prøve voksbehandling for første gang. Jeg tænker ben og bikini  Er der nogle af jer, der har prøvet det før og kan fortælle noget? Hvor I fik det lavet, og hvor meget det kostede? Jeg har nemlig fået afvide, at man skal gøre det flere gange op til f.eks. en ferie, da man får ekstremt mange knopper af det første gang   Kom med jeres oplevelser og råd!
*Voksbehandling i overskrift - og ikke vokse.. Hovsa.
Jeg har fået vokset armhuler hos Tipsy Comfort i København... gav omkring 100 kr for det, hun er generelt ret billig i forhold til mange af de andre i Kbh synes jeg.  Det gør lidt nas, men det er også tynd hud og det går hurtigt over.  De røde prikker forsvinder indenfor omkring en time eller to, så det behøver man ikke bekymre sig om.  Det eneste negative er at der kan komme indgroede hår, men det kan der jo også ved barbering eller epilering. Har ikke hørt om at man skal gøre det flere gange op til en ferie, hårene vokser jo ikke hurtigere ud selvom det er første gang, det tager vel nogle uger.. (Fordelen er selv når de vokser ud, så er de MEGET blødere og stikker ikke)
Havde engang snakken med min gode kammerat. Om hvis nu han havde gjort en pige gravid, om han så ville acceptere hvis hun kom og sagde " Hey, jeg er gravid og vil have en abort" eller " hey jeg var gravid, men jeg fik mig en abort" eller han ikke hørte noget fra hende men fandt ud af det selv, Hans svar overrasket mig lidt, han sagde at han vidste godt at han ikke havde noget at sige fordi det var hendes krop, men hvis han kunne ville han nægte hun fik en abort og ville tage sig af barnet( han var meget glad for børn) men det var ikk en mulighed, men han ville bliver noget sur/skuffet over ikke at blive taget med i beslutningen uanset som de var sammen eller ej. Nå men det jeg faktisk tænker er ... hvis du blev gravid, og du var i tvivl om eller rettere du vidste du nok ville have en abort, ville du så fortælle det til manden der havde gjort dig gravid, før-efter eller overhovedet. Og ville en protest fra ham muligvis give dig andre tanker ... ja ved det godt. dybe tanker sådan en søndag aften 
Kan du ikke sige til hvis det sker ... DET ville jeg gerne se 
Jeg har været i den situation du nævner. Manden var en ikke-kæreste og ikke kæreste potentiale. Da jeg fandt ud af at jeg var gravid, der fik han det afvide, og han gik i let panik og det skal siges at jeg var i total panik! Jeg skal ikke have børn, det er der andre der er meget bedre til end jeg. Så jeg fik en abort og hørte aldrig mere fra manden, ikke så meget som en sms i de dage hvor aborten fandt sted (medicinsk) og det satte et meget godt punktum for hvordan jeg havde det med den mand.
Uha, godt jeg ikke har stået i den situation! Måske ville jeg fortælle ham det, måske ikke, ville komme helt an på alt i situationen. Men han skulle slet ikke bestemme noget som helst - hverken for eller imod abort. Min krop - jeg bestemmer!! Mvh Anne
Har aldrig stået i den situation men hvis jeg gjorde ville min beslutning afhænge af hvor meget manden var i mit liv. Forstået på den måde at hvis han var en one-nighter eller et andet useriøst bekendtskab ville han ikke få noget af vide. Var han en jeg havde kendt i længere tid (ikke nødvendigvis som kæreste) ville jeg nok sige det til ham, men hans holdning/ønske kunne ikke få mig til at ombestemme mig mht. beslutningen om en abort eller ej. Mvh Anja
Jamen det kommer vel an på sittuationen. Hvis det var et engangsknald, som aldrig skulle være mere end det, så ville jeg ved. 1) Abort - ikke fortælle noget. 2) beholde barnet - ja så skulle han i den grad indvies, men han ville få valget om han vil være en del af det eller ej. Hvis man som kvinde vælger at få et barn uden partnerens accept, så synes jeg også man skal give partneren det valg om han vil være en del af det eller ej. Jeg ville heller aldrig tvinge en mand til at betale børnepenge, hvis jeg blev Ups gravid, og han ikke ønskede barnet.
hvis jeg selv var blevet gravid efter en engangs eller en meget kort tvivlfuld "forhold," ville jeg nok også selv få en abort og ikke fortælle ham noget. Jeg har selv to børn, med to mænd, jeg troede på kærligheden, og havde været sammen med begge to i et godt stykke tid før vi fik barn, den første var ikke planlagt, men jeg saggde til ham at jeg fik det, og hvis man ikke ville være en del af hendes liv, måtte han flytte og jeg ville så ikke lade ham høre for det, men han valgte hende til. Nå men det jeg ville frem til var at nu har jeg to børn med to mænd, og på trods af jeg var sammen med faderen til den første i 3 år og nummer to i 2 år før jeg blev gravid, så holdte det ikke, så har jeg selv ikke lyst til at eksperimentere men en jeg ikke kendte eller kun kendte meget dårligt. et kan være svært noget at få et delebarns forhold til at køre med en som siger han har elsket en. Og man har levet med, kunne slet ikke forstille mig hvordan det var med en man ikke kendte og først skulle til at lære at kende og hans holdninger og det hele ... Nå men skal ikke have børn, vil sterilisseres, blev bare lidt nysgerrig efter min samtale med kammeraten og hans noget overraskende udmeldning.
Hmm nu har jeg vendt tanken i forskellige tidligere forhold og jeg er helt klar på at alt andet end fast kæreste, skulle aldrig vide en disse og aborten ville være et klart valg. Det er der ingen grund til at belemre b-venner og 1-nigthers med. Jeg er en af de uansvarlige unge der har produceret en upser. Den blev dog kun 6 uger gammel (altså som foster!!!) inden den blev dræbt med en pille mens medproducenten lå ved siden af mig på hospitalet hele vejen igennem. Det var dejligt at have ham med i beslutningen, fordi han var meget mere klar i hovedet. Jeg var mere 50/50 og havde uventet svært ved at beslutte mig, på trods af at jeg aldrig før eller siden har villet formere mig. Men igen, han var en kæreste. Bortset fra min stejle holdning, er det ekstremt vigtigt at have en tæt person med på sidelinjen. Jeg græd længe, hver eneste dag, det næste halve år efter, og der skulle gå yderligere et år før det gik op for mig at der var gået en hel dag uden jeg havde tænkt på mit ufødte barn. Den side af mig selv har jeg heldigvis aldrig set noget til siden. Jeg projekterer det hele over på kattekillinger og mine to sponsorbørn (som jeg kender og har været storesøster for i en periode).
Nu er det jo et par år siden, jeg sidst har fået lavet sådan en. Som 12årig scorede jeg 112, nu som 21årig fik jeg 117. Den jeg fik som 17årig var den fra Mensa, den jeg tog denne gang var fra   og de skulle være forenelige mht. resultat Så nu vil jeg høre hvor kloge junior-rapænderne herinde er  Jeg kan huske et indlæg her fra HG der er et par år gammel, hvor et par stykker vist kom over de magiske 140   Jeg er nu ganske tilfreds med mit resultat, det er hvad dem på UNI har i gennemsnit, så det er jo ganske udmærket 
Jeg fik 123   "Meget begavet"
132 her 
jeg fik 114 da jeg tog den 
Jeg endte på 134 
145 - men jeg scorer bare generelt højt i IQ-tests. 
Tjaa, jeg ligger stadig højt, men er blevet dummere med årene åbenbart :b. Resultat: 124  Er fint tilfreds
Jeg kan ikke færdiggøre den, for når jeg trykker start kommer jeg tilbage til første side... Iiih bliver jo nysgerrig efter at se min IQ! 
Cecilie: Jeg kunne kun komme gennem den første del først. Da jeg kom til testopgaven til del 2, og jeg trykkede på start, blev den bare ved med at vise mig testopgaven. Jeg klikkede på et par links på siden og fandt testen igen her   hvor det virkede fint 
jeg fik 123... 
125 og meget begavet. Sådan - så kan jeg jo snildt lige skrive resten af mit semesterprojekt. 
Jeg fik 135 - "ekstremt begavet"! Er meget smigret   Haha, tog endda et print screen af det
Når man når hen til det med talrækkefølgen så virker den ikke ???
Kristina: Jo, men halvvejs igennem skal du begynde at skrive dem baglæns 
Jeg fik som MSL 135.
Jeg fik 119  Brugte for lang tid på at tænke over regningen, så nåede ikke at svare
Kan slet ikke komme til at sstarte på den (; men prøver lige igen ;b
Jeg scorede 123 som mange af jer andre. Jeg failede dog voldsomt ved hukommelses-afsnittet, det til trods for, at jeg ofte får at vide, at jeg har klæbehjerne? Det er heller ikke helt forker, jeg skriver fx aldrig noter, da jeg husker næsten alt. Men det er selvfølgelig heller ikke enkeltstående tal. 
125 og godt begavet. fint fint 
Jeg tror nu heller ikke på disse test. Jeg er matematisk begavet, læser matematik på uni med pæne karaktere (kun et par 10 taller trækker mit snit ned) og klarede mig bedst i den sprogelige del.    Og sprog er bestemt ikke min stærkeste side.
Så er det nærmest sket. I de sidste 2½ år har jeg ikke været hesteejer, men det er stort set ændret. Mange af jer herinde husker mig sikkert som Keah med Gabriel. Gabriel blev solgt i midten af 2.g, da han desværre ikke blev stor nok til mig. Sidenhen havde jeg forskellige parter, da jeg ikke ville købe hest i uvidenhed om, hvad min fremtid ville bringe. Nu er situationen sådan, at jeg har fået "foræret" en hest!      Det er en 3-års hoppe jeg oprindelig blot skulle hjælpe med at tilride i salgsøjemed, for en "rideveninde/bonusmor" jeg også rider en springhest for. Dog er hun blevet så fin og dejlig, at vi valgte at beholde hende, hvis jeg altså ville have hende - og det vil jeg. Teknisk set forbliver hesten ikke min lige pt, for sådan vil jeg spare stort set samtlige udgifter - dette passer mig perfekt da jeg skal til at læse. Det eneste er, at hvis vi pludselig vælger at hun skal sælges, splitter vi procenterne lidt op, men det passer mig fint! Så den dag jeg er færdiguddannet bliver hun på papiret min - øjs, jeg har vidst skudt papegøjen!! Her er hun så - Råmosens Afrodite   I vil helt sikkert se mere til os i fremtiden!! 
Det lyder satme lækkert!  luksus deal  og det ser da umiddelbart ud som en fin en du er kommet op på. jeg syntes Gabriel var så smuk!  men jeg glæder mig til at se mere til den nye
Hold op! Det lyder nice   Der har du da godt nok været heldig! Held og lykke med hende frem over, også glæder vi os til at se flere billeder af jer sammen! 
Tillykke søde  Så hende godt på face tidligere, hun er da lidt for dejlig!
Jeg var så heldig, at min far kom forbi med kameraet, da Rissa og jeg var i gang med dagens træning  Rissa er en tysk varmblods hoppe på 6 år efter Rambo Star/Weserstar S. Hun er købt hos stald Hesselhøj i juli 2010, så jeg har haft hende i snart et år   Vi er begyndt at ride lidt stævner på LC/LB niveau med meget pæne resultater, og er forhåbentligt snart klar til at tage fat på noget LA på C-plan. Rissa er min første "store hest" efter ponyerne, og det har altså været lidt af en udfordring at komme op på så stor en hest med noget mere bevægelse end de små...  Vi har begge stadig MEGET at lære, men vi træner, træner og træner og har en dygtig underviser til at hjælpe os  Kommentarer, ros som kritik, modtages gerne, men helst i en pæn tone    Taber bagparten en smule, men jeg synes, det er sådan et smukt, energisk billede            En smule spændt.             Rissa er udstyret med en FANTASTISK galop, som piloten dog lige skal lære at administrere...          Her bliver min tendens til at stritte med tæerne vist afsløret...        Rissa er sådan en god hest, og min lillesøster, Laura på 8 år, er helt tryg ved at tusse rundt på hende alene (på trosa af at Rissa altså er en STOR dame på 170 cm.)  Hvis I er nået så langt, må I meget gerne smide en kommentar 
Jeg synes det ser rigtig fint ud! Er imponeret over, hvor flot du kan sidde på så stor en hest - jeg selv rider en, der er 173 i stg. men jeg er så også selv 182  Dejlig hest og flotte billeder! 
Tak for din søde kommentar   Det er jeg glad for, at du synes, da jeg virkelig har kæmpet en kamp for at lære at sidde på hende!   Så det er da dejligt at få at vide, at det ser nogenlunde pænt ud   Jeg er kun 164 cm. og ville ellers tro, at det var nemmere at blive siddende med lidt længere ben, men det kan da være, at jeg tager fejl 
Jeg synes at i ser rigtig godt ud på rigtig mange af billederne!!   Kan godt huske da jeg kom over på Robiane fra ponyerne - kunne simpelthen SLET ikke sidde på hende i starten   Det er altså godt nok ikke nemt. Men i ser godt ud, og jeg glæder mig til at følge jer til stævnerne 
Hun er sørme flot  Det er vikelig noget helt andet at komme op på ryggen af sådan et kæmpe dyr, når man er vant til de bette ponyer.. Der var hverken langt ned eller langt til ørerne  Men du ser ud til at klare det rigtig godt 
Mange tak begge to   Ja det er altså noget af en omvæltning at komme op på sådan en kæmpe!! Med de noget større gangarter end ponyerne kunne præstere kræver det altså lidt stærkere lårbasser og lidt bedre balance at holde sig fast 
Hold da op I er et flot par!!   Du sidder super flot, især med tanken om at du er vant til at ride pony. og hesten.. ja den er da bare for mums  - ved ikke om det bare er nogle af billederne, men synes du ser lidt låst ud i håndled og arme, så hvis det er rigtig nok, var det noget jeg ville kigge lidt på (og ja, det er ikke alle billederne, så det kan sagtens være dårligt moment)(: Men ellers er det da bare alle tiders ridning du viser!
det ser fint ud:) dog virker det som om du sidder spændt på hende, det ER svært at komme fra pony over på de store heste som du også selv skriver, jeg forstår så udmærket godt dine besværligheder for har været igennem det samme  men prøv at rid hende ned i takt og "invitere" hende til at ligge sig lidt ned i nakken, og rid hende mere ind under sig så hun ikke går så spændt. slap af i dine lår og arme, og lig underbenet lidt tilbage (måske en ide at sætte bøjlerne et hul op, indtil du har lært at slappe af i lårene) du kan købe sådan nogle såler til bøjlerne der går lidt op i højre side, så dine tæer ikke stritter så meget (har selv redet med dem, da jeg havde samme problem som dig og det hjalp!) gør dig tung i numsen når du rider nedsidning og i galoppen du letter en smule fra sadlen, og prøv at være lidt mere fleksibel i din læn, den ser også meget spændt ud. ( her kan en hulahopring altså gøre underværker! ovenstående er hvad jeg lige kan se ud fra dine billeder. men de er jo taget i momenter, så har ingen ide om hvordan jeres ridning ser ud i bevægelse. men ud fra billederne tyder det på, du kunne have godt af at træne ovenstående  og held og lykke med hende hun er en smuk hest 
Mange tak for jeres søde kommentarer og tips 
Hejsa Allesammen Prøv lige og se hvad min far har lavet til mig   . nu kan mine rosetter komme op og hænge uden og samle støv  Her er lige 2 billeder     Er vildt glad for den   , Hvordan har i jeres rosettet hængende??? Knus Elisa
Hvor sejt! det er ligesom i en af mine yndlingsfilm!  mine ligger desværre bare i en skotøjsæske... men hvis de engang skal op igen, så bliver det højst sandsynligt på en snor.   ...og så flere snore når jeg forhåbentlig får høstet lidt flere 
Mine hænger på lange snorer på væggen   Mit æresbånd hænger med tegneskifter samt medajlerne også.
Mine er gemt væk! Jeg synes de er så forfærdeligt grimme at jeg ALDRIG ville have dem hængende på mine vægge! 
Smart måde de hænger på     Mine hænger på et stykke snor på væggen 
Mine ligger i en kasse under sengen 
Jeg har banket to søm i væggen og hængt en snor op, og der hænger mine fine rosetter   det pynter godt i værelset ;b
På en laaaaaang snor på væggen 
Mine er vist blevet smidt ud - men de hang også på snore på væggen .. Men er det kun mig der synes at rosetter burde hænge i rækkefølge? 
Gitte R: Nej det er du ikke den eneste der synes, alle mine hænger i rækkefølge   Så har jeg så bare skrevet bag på de fleste af dem hvornår jeg har vundet dem og på hvem 
Piraten: Det gjorde jeg faktisk næsten også - jeg skrev hvad jeg havde vundet med og hvornår :p ..
Mine hænger på en snor på væggen. På dem alle er skrevet hestens navn, datoen, klassen, procenten og placering (jaja, det med placering er ikke så tosset som det lyder - 4. pladsen og frem er jo ens xD). Synes det er sjovt at det står der, for ellers glemmer man det jo hurtigt 
Hej allesammen  Jeg har fødselsdag i dag og fik et gavekort til en ørering i brusken. Så derfor vil jeg lige spørge jer der har fået sådan en om nogle ting.. Gjorde det rigtig ondt eller er det bare et chok man får? Var det ømt lang tid efter? Var/er i glade for den? Er der ellers noget i syntes jeg skal vide? På forhånd tak 
altså jeg har 4 øreringe 3 i øreflippen. og en længere oppe på øret, ikke nogen af dem gjorde ondt. men den øverste gjorde sørme nuller naller, i ugerne efter jeg havde fået den lavet, når jeg vågnede om morgenen, efter at ha' sovet på den.... men altså du har intet at frygte
jeg har en tragus   gjorde slet ikke ondt
For guds skyld få den piercet i!!!  Jeg har prøvet at få min skudt i første gang, den hævede SINDSYGT op, og det var umuligt at pille den af med den der @!#$ sommerfuglelås. Heldigvis gik det i sig selv efter en uge, men det var et smertehelved.  Jeg har også fået 2 piercet i (på samme tid) ingen problemer, smerten var meget mindre (på trods af at det var to) og hævelserne var minimale, en meget bedre oplevelse, der var absolut ingen problemer med de to. Ellers så gør det ikke synderlig ondt, eller, den kan sagtens være lidt øm om morgenen hvis du har ligget på den side, men ellers ikke det store udover: Husk at skifte til rent sengetøj, hold håret væk (husk at vaske håret for at undgå for mange bakterier) og bad piercingen i saltvand 2 gange om dagen (eller hvis du er i bad så med intimsæbe).  Bruskpiercinger tager dog lidt længere tid om at hele end andre.
Som Goldfish siger, få den piercet i! Jeg har en tragus, og den gjorde bestemt ikke ondt:-) Dog har den været øm i lang tid, fordi jeg bruger høretelefoner, som generer den.
Tak for jeres svar allesammen  Jeg vil bare lige høre... jeg har øreringe i flippen i forvejen og de blev skudt i så det ved jeg hvordan det foregår. Men når i anbefaler at den skal pierces i, hvad sker der så. Skal der en nål i, i forvejen eller hvordan foregår dét? 
Du starter oftest med at vælge et smykke du vil have i, hvor der er plads til at piercingen kan hæve uden det vil irritere.  Når du så sidder inde i piercingstolen, så udover at vedkommende (SKAL!) forklare dig om rensning og procedure, så bliver dit øre spritet af, og alt muligt andet bliver lige rengjort og han skifter handsker 28 millioner gange, så får du en nål igennem øret som er hul, altså, den kommer til at sidde halvvejs igennem, og så bliver smykket sat på den anden ende af nålen, hvorefter nålen bliver skubbet ud og smykket så sidder i.. Lidt en flydende overgang, det kan oftest ikke mærkes, kun det første sekund hvor nålen kommer igennem.  Det går rimelig hurtigt, selvom det lyder langtrukkent.
Jeg har (som så mange andre efterhånden!) en tragus - fik den skudt i for fem år siden og havde absolut ingen problemer - og det gjorde ikke ondt   Men har ikke syntes nogle af mine øre-huller har gjort ondt 
Okay, tak for jeres svar   Det vare ikke så længe inden jeg tager afsted for at få den lavet så ser ude ved guldsmeden hvad jeg vælger 
Kan ikke rigtig svare på noget, men er selv blevet ret hooked på at få en tragus... Er der nogen, der kan svare på CIRKA hvor lang tid det tager at få den piercet? Altså fra det øjeblik hvor nålen rammer øret, til piercingen er færdiglavet?  Er en kæmpe kylling mht. smerte...
Cecilie : Fra nålen rammer til du den er i og skruet på går der 10 sekunder.. og det er seriøst.   Det tager ikke længe, og det er hurtigt overstået. Opretter: Jeg vil også sige få den piercet i, det er også meget rarere at have en stav i til når du fx. skal have høretelefoner i. 
For gudsskyld få den piercet i hos en piercer. Du kan risikere at den bliver skudt forkert i.
Forresten Cecilie, så ja, det tager 10 sek, men smerten tager vel omkring 2-4 sekunder, afhængig af hvor lille din tragus er, da det jo kan besværliggøre at manøvre smykket.  Så det er hurtig overstået 
Som de andre siger, for guds skyld få den piercet i. Jeg fik min skudt i, og den har dannet en 'bule', som helst skulle undgåes, hvis den bliver piercet i. (bulen er vidst meget normal at få, når de bliver skudt i, og forsvinder ikke efterfølgende) Jeg fik skudt huller i flippen og i brusken på samme tid, og havde mest 'ondt' i flipperne. (ondt og ondt, er vidst så meget sagt.) På længere sigt, skal man lige tænke over hvordan man ligger når man sover og sørge for ikke at få hår i piercingen. Det kan godt gøre ondt og har du ligget og drejet dig på den om natten, kan det godt fremprovokere betændelse.
Tak for jeres svar   Nu har jeg fået den lavet og det var ikke så slemt som jeg troede. Men jeg fik den altså skudt i, da han allerede var klar med pistolen osv. Indtil videre har der ikke været nogle problemer  I kan lige få et billede her: Ikke det bedste, men det bedste jeg har taget 
Goldfish og Louise: Tak! Det lyder ikke så slemt igen, kan være jeg får taget mig sammen en dag...  Hvor blev den flot, Maria! 
Jeg fik en skudt i for et par år siden, men endte med at måtte tage den ud da den begyndte at gøre vanvittig ondt og der voksede en bule ud på bagsiden af huden.. Har det noget at gøre med at den blev skudt i, og vil det gøre en forskel at få piercet i stedet? Synes den var så pæn, men det smertehelvede vil jeg helst ikke igennem igen... Min krop udstødte også min navlepiercing, så måske den bare ikke bryder sig om andet end i øreflipperne 
Docky det kan SAGTENS have noget at gøre med at den blev skudt i, som skrevet ovenfor, så hævede min også sindsygt op og gjorde bare ekstremt ondt, men den helede efter meget meget lang tid. Og uden en bule på (det kan måske havde været en keloid dannelse, er den der stadig?)  Det gør en kæmpe forskel at få den piercet(det afhænger dog af kvaliteten på pierceren!!) da der så bliver mulighed for ordentlig pasning og pleje af piercingen og ordentligt smykke.  Med det sagt, jeg bifalder virkelig ikke piercingpistoler, hvis jeg sad i en stol og pierceren var kommet ind med den var jeg GÅET fra stedet, der er SÅ mange bakterier i det, og "pierceren" med pistolen har højest sandsynligt ingen viden omkring piercing, placering eller hygiejne. - Og jo, jeg har faktisk flere piercinger der er skudt i, men mage til smerte og komplikationer er mange, selv ikke min surface piercing kommer tæt på de problemer der har været med pistolerne. Sorry! Et lille sidespring. Mht. navepiercingen, så er der en masse faktorer der kan spille ind til hvorfor at din krop har udstødt den, fx. renlighed da den blev lavet, smykke form/størrelse, efterbehandling, placering mv.
Goldfish: tak for dit svar  Bulen er forsvundet igen. Jeg fik en læge til at kigge på den dengang, og han sagde bare at kroppen havde frastødt den, og det kun blev bedre hvis jeg tog den ud. Mht. navlepiercingen undrer det mig stadig - det var en rigtig dygtig piercer, MEGET omhyggelig både med hygiejne osv, godt smykke og jeg rengjorde den efter alle kunstens regler og hans anbefalinger. Alligevel bevægede den sig langtsomt mere og mere til den ene side og "udad".
Jeg ved det ikke, måske kunne det også være fordi du red/var fysisk aktiv og derfor 'rev rundt' i piercingen så den ikke fik fred til at hele/gik i stramme toppe.  Min har haft lidt problemer når jeg har siddet ned i skolen, men det er fordi jeg har en dum tendens til at bøje så meget i ryggen at der kommer den der lille delle ting ved navlen, hvis du forstår. -Men det kan jo undgås ved at sidde ordentligt.
Hej med jer  En Veninde og jeg, snakker lidt om, at tage vores heste med på en weekendtur til fx. Vesterhavet. Er der nogle af jer, der har gode erfaringer med fx: Steder man kan tage hen, ting man skal huske mm. ? Vi bor i Vejle, så det skal helst være inden for en rimelig køreafstand. På forhånd tak og forsat god mandag aften! 
Måske er det for langt væk, men jeg har altid altid drømt om at have hest med til Fanø! Det kunne virkelig være livet! (: Har aldrig selv været på weekendtur med heste, så har desværre ingen forslag til hvad I skal huske ( = Jeg ved at der er nogle af campingpladserne på Fanø der er lavet til at man kan have egen hest med 
Fanø kunne helt sikkert være en mulighed - tak for forslaget 
Jeg vil også sige Fanø   Der må man ride på stranden og der er rig mulighed for at få hestene på græs og selv finde noget overnatning - evt. i telt, hvis vejret tillader det 
Min mor vil gerne af med nogle af sine ting og derfor søger vi rundt efter dem på nettet. Men vi står med en Guldborg kaffekande og sukkerskål som vi ikke kan finde. Nogen der kender til stellet? Vi kan kun finde det dekoreret med blomster og med en tud der sidder fast på kaffekanden, ikke en "lang" tud.  
Vi har også to Holmegaard ting vi ikke aner hvilken serie er fra. Det er nogle en i familien har fået fordi han vandt det for at have årets kolinihave i 2012 og 2011.  Ved ikke om det er speciallavet til lejligheden? Meget værd er de nok ikke med det stempel med kolonihave de har, men vi er nysgerrige ang. hvad de tilhører af serie.  
   
JO JO!!   Vi er her da  Dog nystartet sidste år, men vi starter da military  Indtil videre har vi kun startet 70'ere og 80'ere.   Tjele 3 april 2011, mit første hele military stævne. Giza er lige så ny i military sporten som jeg er, hun fylder først 7 nu her og har kun været redet i 1½ år 
Jeg starter også  Min hest er en gammel fuldblod der tidligere har startet 2*, men nu hopper noget CNC90 med mig            Vi træner på Sjælland, og skal starte på haslev her den 1 maj. 
Jeps. Ponybarnet der rider på mine ponyer er spring/militaryrytter (og kæmper kraftigt imod at skulle ride dressur til militarystævnerne... Suk!) Pt. øver vi bare lidt terrænhopning, men det skulle da blive til 2-3 militarystævner i år. Ponybarnet er mest ambitiøs med sin ridebanespringning, men elsker at komme ud og hoppe de mere faste spring og har da sprunget 80-90 cm. i terræn  Billede fra video
Også mig, kan slet ikke lade være  2* på Corvetten   Og Plissé og Grå skal igang med at gå CNC90:    
Ja, Grå han er bare nuttet    Jeg red 2 ponymilitarystævner (mere eller mindre uorganiseret) i 2007, og begyndet så for alvor i 2008 
Red det en enkelt gang på min tidligere helpartshest i Bække (Vejen). Det var lavet som klubstævne og der var små klasser så der deltog en masse som ikke red military normalt. Både hesten og jeg nød det helt vildt så kunne rigtig godt tænke mig at ride det igen  Min egen hest som jeg købte havde desværre ikke helt temperamentet til military og er pt hesteløs.. Men hvis chancen byder sig igen skal jeg helt klart ud og ride noget mere i de små klasser (er en kylling når det handler om højere spring 
Er der nogen der kan fortælle mig hvordan man "kommer igang" med military? og om der er en bane tæt ved viborg?
chester : hvis du tar afsted så husk lige mig! husk på den bonus at jeg ikke har hest - men kamera! 
Tak   Det vil jeg se på. Haha Louise, will do! 
Hvor kender du masterkova fra   ?
Jeps der er sågar DM for kat 3 i military 
Ni
Hej Alle. Sagen er den at jeg står og vil gerne ud og købe et nyt sæt til Mamaia. Hun har desværre bare ikke nogen særlig køn farve lige pt. så jeg er i vildrede omkring hvilken farve der dog kan gå til sådan en leverpostejshest? Forresten bliver hun forhåbenligt hvid med tiden  Har søgt lidt i gamle indlæg men har ikke rigtig kunne finde noget, så nu prøver jeg at spørge jer (: Jeg har allerede sort, så jeg søger nogle lidt "farvede" farver =) Her er lige to billeder af hende:   under tilridning   på tur. Hvad mener I ville passe til araber-prinsessen? I må meget gerne komme med billeder af evtuelle eksempler (:
der er meget der passer til sådan en. jeg ville nok gå efter nogle lyse farver 
Jeg ville helt sikkert ikke vælge lyse farver, men derimod mørke. Har redet for araberstutteri i 6 år, og der var en del med den farve der. Synes at mørkegrøn og mørkeblå er rigtig flot. Og så sort som du jo har i forvejen 
Mange tak for svarene! ( : Jeg tror også jeg hælder til de mørke farver, Så det vil jeg prøve!
Min pony(hest) har selv haft den farve, jeg købte lyse blå ting til ham, eller nogen rigtige skrigende farver da det passede godt til ham på det tidspunkt. Jeg købte ham som 4'års hvor han så sådanne ud:   Nu hvor han er 7 og snart bliver 8 ser han sådanne ud:   Forhåbentlig er han helt hvis om nogen par år og så starter maridtet med at man aldrig skulle have sig en skimmel...
Hej min kat har fået killinger hun er almen sort huskat og faren er halv norskskovkat og hvid... alle killingerne er hvide på nær en, de er alle fluffy men hvornår og hvordan kan man se om de bliver langhåret ?? håber i kan hjælpe mig har et billed af den ene her
Han er 3 uger og jeg har flere billeder hvis det kan hjælpe ..
Jeg har ingen forstand på arvelinjer ved katte (men vil tro de bliver langhårede som faderen) - men guuuuuud hvor er de søde!!
:) Ja bedårende er de  Håber lidt de bliver langhåret men synes også selv det ser sådan ud ..
Det tror jeg ikke der er noget entydigt svar på, det helt forskelling fra kuld til kuld. Min kat ligner en helt almindelig rød huskat, selvom hans far er ren norsk skovkat og hans mor er halv maincoon og halv huskat 
Vi fik en af hver da vi satte en huskat og en norskskovskat sammen   Så jeg tror også det kommer an på kuldet, men du kan se det ret tidligt.
mit er lige gået i stykker. og kan først købe et byt om 2 uger....  men jeg køber nok et i matas. dem de har er helt okay syntes jeg. for et GHD kan det ikke blive til lige nu.
Lad være med at bruge penge på et HH Simonsen - du betaler for navnet og ikke for kvaliteten. Du kan lige så godt købe et billigere i Matas, det er samme resultat  -men jeg ville vente med at købe et glattejern, og så spare lidt ekstra op, så jeg kunne få et ordentligt.
HH simonsen er LANGT bedre end dem fra matas! Jeg har selv at stort umuligt hår med krøller, og mit HH simonsen er uden tvivl det bedste glattejern jeg har haft! GHD er (selvfølgelig) det bedste, efter min mening, man kan få. Men ellers er HH simonsen godt! 
Jeg har et HH simonsen, og det har jeg været rigtig glad for!   Det glatter virkelig håret godt. Dog er mit lige gået i stykker, ved ikke hvad der er sket, men pludselig kunne det bare ikke tænde, så det er sendt til reparation 
Jeg har købt et keramisk Babyliss for nogle år siden fra ... Elgiganten eller hvad de hedder, en af de der elektronik butikker (er ikke helt sikker på om det var elgiganten eller en af de andre) Men det fungerer super, og kostede kun 2-300 kr. så vidt jeg husker.  Har ikke erfaring med dem fra Matas.
Er selv frisørelev og har prøvet et utal af forskellige glattejern, og mit entydige svar er: ghd! HH Simonsen er ok, men kan slet ikke sammenlignes med ghd. Og prisforskellen på dem er altså ikke så stor! Har du undersøgt prisen på et ghd på nettet? De kan erhverves til omkring 800-900 kr. på nettet! Men pas på, for der er mange kopier i omløb, som IKKE har samme kvalitet som et ægte ghd. Men ægte ghd kan købes billigt på    Vil stærkt fraråde dig at købe et billigere glattejern i Matas. De BRÆNDER håret! Når du først har prøvet et ghd bliver du overbevist. Man kan med det samme mærke effekten på håret.
UNDSKYLD - må lige rette mig selv - billige og ægte ghd kan købes på   og IKKE den adresse jeg skrev først 
Jeg har også et HH simonsen glattejern, og jeg synes det er mindst lige så godt som ghd!