Melyik az a hullámjelenség, amelyik csak a transzverzális hullámok esetén észlelhető?
Törés. Interferencia. Polarizáció. Állóhullám.
A B C D
A gravitációs hullámok transzverzális hullámok. Transzverzális hullámok csak szilárd testekben jelentkeznek. A transzverzális hullámok jellemzője. Folyadékok belsejében nincsenek transzverzális hullámok; onnan tudjuk, hogy a Föld magja folyékony, hogy a transzverzális hullámok nem hatolnak át rajta. Transzverzális a földrengéseket okozó szeizmikus hullámok egyik típusa, az S-hullám is. A gravitációs hullámok esetén a hullámegyenlet csak kis amplitúdók esetén "közelítőleg" érvényes. A rezgő húr transzverzális hullám, ahogy a víz felszínén látható hullámok is. A polarizáció fontos tulajdonság azokon a tudományterületeken, amelyek transzverzális hullámok terjedését vizsgálják. A húr rezgése a húrlábra sokféle irányban hathat, de a tetőlap ezeknek csak a saját síkjára merőleges komponenseire reagál, mivel a hajlítási hullámok túlnyomórészt transzverzális hullámok. A szilárd anyagokban transzverzális és longitudinális hullámok is terjedhetnek, ezek közül az utóbbit nevezzük hangnak. Bizonyos kölcsönhatások esetén érvényesek csak, van amelyik több kölcsönhatás esetén is érvényes, van, ami csak kevesebb esetén. A cserélődések miatt semmilyen törés nem volt észlelhető, mivel ugyanúgy sikeres volt, mint az előző időszakban. A földrengés hullámok terjedési görbéiből egyben a "P" (α, "primer, longitudinális, kompressziós") és S (β, "transzverzális, nyíró") hullámok terjedési sebességének ingadozásaira is következtetni lehet. Amelyik csapat a sorsoláson nyer, az döntheti el, hogy melyik térfelet választja, melyik kapura támadjon. A vízhullámok a longitudinális és transzverzális hullámok kombinációi, ennek következtében a felszín pontjai elliptikus pályát járnak be. Így az egyébként szagtalan földgáz észlelhető szivárgás esetén. A hullámokat több szempont szerint osztályozhatjuk:

A hullámok közvetítő közegét az alábbi tulajdonságok közül jellemezhetjük valahánnyal:


Mindenféle hullámra jellemzőek a következő alapjelenségek:

A transzverzális hullámok a hullám terjedési irányára merőlegesen rezegnek. Modelljük ellentétben volt a szeizmikus adatokkal, de Kuhn (1939) szerint az S hullámok (transzverzális földrengés hullámok) terjedési sebessége függ frekvenciájuktól, és nagy nyomáson a folyadékok is szilárdként viselkedhetnek e tekintetben. Részleges védelmet nyújtó casco esetén a védelem csak egyes kárfajtákra terjed ki (lopás casco, törés casco, stb.) A kisebb törés csak bénulást okoz, míg a nagyobb törés a vérkeringést is elzárhatja. Az újabb törés azonban csak ezután következett. Végül Charles Glover Barkla polarizációs vizsgálatai és Max von Laue interferenciás kísérletei bizonyították, hogy a röntgensugarak transzverzális hullámok és elhajlíthatók. Egy további különbség a gravitációs hullámok és az elektromágneses hullámok között az a körülmény, hogy az elektrodinamikában érvényes szuperpozíció elve az einsteini téregyenletek nemlinearitása miatt csak kis amplitúdók esetén, közelítőleg használható. A transzverzális hullámok mellett még azokat az eseteket is figyelembe kell venni, amikor a koherens hullám polarizációja nem írható le egyértelműen a Jones-vektorral. Polarizáció

A polarizáció a transzverzális hullámok egy lehetséges tulajdonsága, ami azt jelenti, hogy a rezgés a haladás irányára merőleges, egyetlen síkban zajlik. A gravitációs hullámok transzverzális hullámok. Transzverzális hullámok csak szilárd testekben jelentkeznek. A transzverzális hullámok jellemzője. Folyadékok belsejében nincsenek transzverzális hullámok; onnan tudjuk, hogy a Föld magja folyékony, hogy a transzverzális hullámok nem hatolnak át rajta. Transzverzális a földrengéseket okozó szeizmikus hullámok egyik típusa, az S-hullám is. A gravitációs hullámok esetén a hullámegyenlet csak kis amplitúdók esetén "közelítőleg" érvényes. A rezgő húr transzverzális hullám, ahogy a víz felszínén látható hullámok is. A polarizáció fontos tulajdonság azokon a tudományterületeken, amelyek transzverzális hullámok terjedését vizsgálják. A húr rezgése a húrlábra sokféle irányban hathat, de a tetőlap ezeknek csak a saját síkjára merőleges komponenseire reagál, mivel a hajlítási hullámok túlnyomórészt transzverzális hullámok. A hullámok természetéből fakadó interferencia hatására egyes helyeken erősítik, máshol kioltják egymást. A szilárd anyagokban transzverzális és longitudinális hullámok is terjedhetnek, ezek közül az utóbbit nevezzük hangnak. A koherenciaidő az az időintervallum, melyen belül még interferencia észrevehető, vagyis a hullámok fázisa nem változik. Interferencia

Az interferencia egy fizikai jelenség, akkor következik be, ha két különböző forrású, koherens hullám találkozik, azaz olyan hullámok, amelyek fáziskülönbsége állandó. Bizonyos kölcsönhatások esetén érvényesek csak, van amelyik több kölcsönhatás esetén is érvényes, van, ami csak kevesebb esetén. Ugyanakkor a hullámok tulajdonságait is jól ismerték, az olyan jelenségekkel együtt, mint a szórás és az interferencia. A földrengés hullámok terjedési görbéiből egyben a "P" (α, "primer, longitudinális, kompressziós") és S (β, "transzverzális, nyíró") hullámok terjedési sebességének ingadozásaira is következtetni lehet. Amelyik csapat a sorsoláson nyer, az döntheti el, hogy melyik térfelet választja, melyik kapura támadjon. A vízhullámok a longitudinális és transzverzális hullámok kombinációi, ennek következtében a felszín pontjai elliptikus pályát járnak be. Így az egyébként szagtalan földgáz észlelhető szivárgás esetén. A hullámokat több szempont szerint osztályozhatjuk:

A hullámok közvetítő közegét az alábbi tulajdonságok közül jellemezhetjük valahánnyal:


Mindenféle hullámra jellemzőek a következő alapjelenségek:

A transzverzális hullámok a hullám terjedési irányára merőlegesen rezegnek. Modelljük ellentétben volt a szeizmikus adatokkal, de Kuhn (1939) szerint az S hullámok (transzverzális földrengés hullámok) terjedési sebessége függ frekvenciájuktól, és nagy nyomáson a folyadékok is szilárdként viselkedhetnek e tekintetben. Végül Charles Glover Barkla polarizációs vizsgálatai és Max von Laue interferenciás kísérletei bizonyították, hogy a röntgensugarak transzverzális hullámok és elhajlíthatók. A jeltorzulás, hullámforma változások, interferencia és zaj esetén a “szem” szűkül, illetve bezáródik . Egy további különbség a gravitációs hullámok és az elektromágneses hullámok között az a körülmény, hogy az elektrodinamikában érvényes szuperpozíció elve az einsteini téregyenletek nemlinearitása miatt csak kis amplitúdók esetén, közelítőleg használható. A transzverzális hullámok mellett még azokat az eseteket is figyelembe kell venni, amikor a koherens hullám polarizációja nem írható le egyértelműen a Jones-vektorral. A polarizáció fontos tulajdonság azokon a tudományterületeken, amelyek transzverzális hullámok terjedését vizsgálják. A gravitációs hullámok transzverzális hullámok. Transzverzális hullámok csak szilárd testekben jelentkeznek. Polarizáció

A polarizáció a transzverzális hullámok egy lehetséges tulajdonsága, ami azt jelenti, hogy a rezgés a haladás irányára merőleges, egyetlen síkban zajlik. A transzverzális hullámok jellemzője. A Jones-vektor a monokromatikus hullámok esetén a polarizáció mellett a fázist is jelzi. Folyadékok belsejében nincsenek transzverzális hullámok; onnan tudjuk, hogy a Föld magja folyékony, hogy a transzverzális hullámok nem hatolnak át rajta. Transzverzális a földrengéseket okozó szeizmikus hullámok egyik típusa, az S-hullám is. A gravitációs hullámok esetén a hullámegyenlet csak kis amplitúdók esetén "közelítőleg" érvényes. A rezgő húr transzverzális hullám, ahogy a víz felszínén látható hullámok is. A húr rezgése a húrlábra sokféle irányban hathat, de a tetőlap ezeknek csak a saját síkjára merőleges komponenseire reagál, mivel a hajlítási hullámok túlnyomórészt transzverzális hullámok. A radarhullámok fontos tulajdonsága a polarizáció: mely síkban rezegnek a kibocsátott hullámok. Függőleges polarizáció esetén nincs ilyen probléma. A szilárd anyagokban transzverzális és longitudinális hullámok is terjedhetnek, ezek közül az utóbbit nevezzük hangnak. Bizonyos kölcsönhatások esetén érvényesek csak, van amelyik több kölcsönhatás esetén is érvényes, van, ami csak kevesebb esetén. A földrengés hullámok terjedési görbéiből egyben a "P" (α, "primer, longitudinális, kompressziós") és S (β, "transzverzális, nyíró") hullámok terjedési sebességének ingadozásaira is következtetni lehet. Amelyik csapat a sorsoláson nyer, az döntheti el, hogy melyik térfelet választja, melyik kapura támadjon. A vízhullámok a longitudinális és transzverzális hullámok kombinációi, ennek következtében a felszín pontjai elliptikus pályát járnak be. Így az egyébként szagtalan földgáz észlelhető szivárgás esetén. Ezt az elvet használják a polarizátorsorozatokban, ahol az "s"-polarizáció hullám visszaverődik, így az átmenő hullámok főként "p"-polarizációjúak lesznek. Mivel ezek az elektromágneses hullámok egyik fajtája, befolyásolva vannak a visszaverődés, refrakció, diffrakció, abszorpció, polarizáció és szórás jelenségek által. A hullámokat több szempont szerint osztályozhatjuk:

A hullámok közvetítő közegét az alábbi tulajdonságok közül jellemezhetjük valahánnyal:


Mindenféle hullámra jellemzőek a következő alapjelenségek:

A transzverzális hullámok a hullám terjedési irányára merőlegesen rezegnek. Modelljük ellentétben volt a szeizmikus adatokkal, de Kuhn (1939) szerint az S hullámok (transzverzális földrengés hullámok) terjedési sebessége függ frekvenciájuktól, és nagy nyomáson a folyadékok is szilárdként viselkedhetnek e tekintetben. Az "s"-polarizáció más elnevezései transverzális-elektromos (TE), "szigma"-polarizáció vagy nyílirányú polarizáció. 300 mV értékű negatív polarizáció esetén teljes értékűnek tekinthetjük a földalatti acélszerkezet korrózióvédelmét. A gravitációs hullámok transzverzális hullámok. Transzverzális hullámok csak szilárd testekben jelentkeznek. A transzverzális hullámok jellemzője. Folyadékok belsejében nincsenek transzverzális hullámok; onnan tudjuk, hogy a Föld magja folyékony, hogy a transzverzális hullámok nem hatolnak át rajta. Transzverzális a földrengéseket okozó szeizmikus hullámok egyik típusa, az S-hullám is. A gravitációs hullámok esetén a hullámegyenlet csak kis amplitúdók esetén "közelítőleg" érvényes. A rezgő húr transzverzális hullám, ahogy a víz felszínén látható hullámok is. A polarizáció fontos tulajdonság azokon a tudományterületeken, amelyek transzverzális hullámok terjedését vizsgálják. A húr rezgése a húrlábra sokféle irányban hathat, de a tetőlap ezeknek csak a saját síkjára merőleges komponenseire reagál, mivel a hajlítási hullámok túlnyomórészt transzverzális hullámok. A szilárd anyagokban transzverzális és longitudinális hullámok is terjedhetnek, ezek közül az utóbbit nevezzük hangnak. Bizonyos kölcsönhatások esetén érvényesek csak, van amelyik több kölcsönhatás esetén is érvényes, van, ami csak kevesebb esetén. A földrengés hullámok terjedési görbéiből egyben a "P" (α, "primer, longitudinális, kompressziós") és S (β, "transzverzális, nyíró") hullámok terjedési sebességének ingadozásaira is következtetni lehet. Amelyik csapat a sorsoláson nyer, az döntheti el, hogy melyik térfelet választja, melyik kapura támadjon. A vízhullámok a longitudinális és transzverzális hullámok kombinációi, ennek következtében a felszín pontjai elliptikus pályát járnak be. Így az egyébként szagtalan földgáz észlelhető szivárgás esetén. A hullámokat több szempont szerint osztályozhatjuk:

A hullámok közvetítő közegét az alábbi tulajdonságok közül jellemezhetjük valahánnyal:


Mindenféle hullámra jellemzőek a következő alapjelenségek:

A transzverzális hullámok a hullám terjedési irányára merőlegesen rezegnek. Modelljük ellentétben volt a szeizmikus adatokkal, de Kuhn (1939) szerint az S hullámok (transzverzális földrengés hullámok) terjedési sebessége függ frekvenciájuktól, és nagy nyomáson a folyadékok is szilárdként viselkedhetnek e tekintetben. A húrok a nyergen áthaladva bizonyos szögben megtörnek, hogy a húron haladó hullámok visszaverődjenek, így a létrejövő állóhullám egyik végpontja – „üres”, tehát lefogás nélküli húr esetén – itt jön létre, miközben másik végpont a húrlábnál keletkezik. Végül Charles Glover Barkla polarizációs vizsgálatai és Max von Laue interferenciás kísérletei bizonyították, hogy a röntgensugarak transzverzális hullámok és elhajlíthatók. Egy további különbség a gravitációs hullámok és az elektromágneses hullámok között az a körülmény, hogy az elektrodinamikában érvényes szuperpozíció elve az einsteini téregyenletek nemlinearitása miatt csak kis amplitúdók esetén, közelítőleg használható. A transzverzális hullámok mellett még azokat az eseteket is figyelembe kell venni, amikor a koherens hullám polarizációja nem írható le egyértelműen a Jones-vektorral. Polarizáció

A polarizáció a transzverzális hullámok egy lehetséges tulajdonsága, ami azt jelenti, hogy a rezgés a haladás irányára merőleges, egyetlen síkban zajlik. Amelyik páros a legtöbb fogpiszkálót kapja, s amelyik tag kap többet abból a párból, az eldönti, hogy melyik pár távozzon, azok közül, amelyik párosok a legkevesebb fogpiszkálót kapják. Polarotaxis esetén egyes élőlények a transzverzális fényhullámok meghatározott rezgéssíkú hullámait érzékelik és ennek irányába mozognak. Az elektromágneses hullámok esetén a hullámegyenlet "pontosan" (egzaktul) megkapható a "lineáris" Maxwell-egyenletekből.