Melyik látszik nagyobbnak? A Hold a Földről nézve, vagy pedig a Föld a Holdról nézve?
Egyforma nagynak látszanak. A Föld a Holdról nézve. A Hold a Földről nézve.
A B C
Az egyik bolygóról nézve a következő bolygón felismerhetők a felhők és a felszíni geológiai formációk, és a bolygó esetenként nagyobbnak látszik, mint a Földről nézve a Hold. A Mars egyenlítőjének közeléből megfigyelve a Phobosz nagyjából egyharmad akkorának látszik, mint a Hold a Földről nézve. Az Io pozícióját a Jupiterhez képest definiáljuk, ahogyan a Földről nézve látszik. Így a látvány a Hold Naphoz viszonyított helyzetétől függ (a Földről nézve). A Szíriusz a Földről éjszaka látható legfényesebb csillag; nála csak a Naprendszerbeli égitestek (Nap, Hold és egyes bolygók) látszanak fényesebbnek Földünkröl nézve. Az Enceladusról nézve a Szaturnusz látszó átmérője 28° (ez több mint 50-szerese a Hold látszó átmérőjének a Földről nézve). A Merkúr a Földről nézve fényesnek látszik, magnitúdója −2,0 és 5,5 között változik, azonban nehéz észlelni, mert a Földről nézve a Naptól mérhető legnagyobb szögtávolsága csak 28,3°. A légköri fény a Föld légkörén kívülről nézve zöldes derengésnek látszik. A Földről nézve a Nap az ekliptika mentén mozog, míg a Hold a saját pályasíkján. Nem tartoznak ide a "látszólagos hármascsillagok", amelyek speciális elhelyezkedésük, konstellációjuk miatt a Földről nézve látszanak egymáshoz közelinek. Pszichológiailag sem elhanyagolható tény, hogy a Holdról állandóan látható a Föld, és 60-szor világosabb, mint a Hold a Földről. Ez biztosítja azt, hogy a földről nézve a műhold látszólag mindig az égbolt ugyanazon a helyén „állni látszik”. Oppenheimer-kráter

Az Oppenheimer egy hatalmas becsapódási kráter, ami a Hold (Földről nézve) túlsó, nyugati oldalán fekszik. A Deimosz inkább fényes csillagnak látszik, kissé nagyobbnak is, mint a Vénusz látszik a Földről, látszó átmérője 2'. A Nap kilencszer kisebbnek látszik, mint a Földről a Hold. A holdfogyatkozás ritkább, mint a napfogyatkozás, de a Föld egy adott pontjáról nézve gyakrabban látható, mert a holdfogyatkozás egyidejűleg mindenhol látszik, ahonnan a Hold éppen látható. A belső bolygók (Merkúr, Vénusz) sohasem lehetnek kvadratúrában a Földről nézve. Elongáció (csillagászat)

Az elongáció a csillagászatban az a szög, ami általában a Nap és egy bolygó között látszik, rendszerint a Földről nézve. 180 fok esetén éppen a Jupiter előtt, a Földről nézve középen van. Négy ismert alfaja létezik, megjelenésükben legfeljebb a fekete tollaik erősségétől térnek el egymástól:


A földről nézve mind a négy alfaj egyformán fehérnek látszik. A Naprendszer bolygóinak többsége néhány fok eltéréssel szintén ebben a síkban kering a Nap körül, ezért a bolygók a Földről nézve mindig az ekliptika közelében látszanak. A térszög azt méri, hogy az adott pontból nézve milyen nagynak tűnik egy objektum. A Nap a Földről nézve egy év alatt tesz meg egy teljes kört az ekliptika mentén úgy, hogy közben elmozdulni látszik a háttércsillagokhoz képest. A mintaszelvények sokszor nem általánosíthatók a Föld egészére nézve. Kalásza hosszú, elkeskenyedő, oldalról nézve a rozshoz, elölről nézve pedig a búzához hasonlít. Az egyik bolygóról nézve a következő bolygón felismerhetők a felhők és a felszíni geológiai formációk, és a bolygó esetenként nagyobbnak látszik, mint a Földről nézve a Hold. A légköri fény a Föld légkörén kívülről nézve zöldes derengésnek látszik. Pszichológiailag sem elhanyagolható tény, hogy a Holdról állandóan látható a Föld, és 60-szor világosabb, mint a Hold a Földről. A Mars egyenlítőjének közeléből megfigyelve a Phobosz nagyjából egyharmad akkorának látszik, mint a Hold a Földről nézve. Az Io pozícióját a Jupiterhez képest definiáljuk, ahogyan a Földről nézve látszik. Így a látvány a Hold Naphoz viszonyított helyzetétől függ (a Földről nézve). Az Enceladusról nézve a Szaturnusz látszó átmérője 28° (ez több mint 50-szerese a Hold látszó átmérőjének a Földről nézve). A mintaszelvények sokszor nem általánosíthatók a Föld egészére nézve. A Merkúr a Földről nézve fényesnek látszik, magnitúdója −2,0 és 5,5 között változik, azonban nehéz észlelni, mert a Földről nézve a Naptól mérhető legnagyobb szögtávolsága csak 28,3°. A Földről nézve a Nap az ekliptika mentén mozog, míg a Hold a saját pályasíkján. A holdfogyatkozás ritkább, mint a napfogyatkozás, de a Föld egy adott pontjáról nézve gyakrabban látható, mert a holdfogyatkozás egyidejűleg mindenhol látszik, ahonnan a Hold éppen látható. A Föld középpontjából nézve a földi és égi pólusok egy irányban fekszenek. Ez biztosítja azt, hogy a földről nézve a műhold látszólag mindig az égbolt ugyanazon a helyén „állni látszik”. Kalásza hosszú, elkeskenyedő, oldalról nézve a rozshoz, elölről nézve pedig a búzához hasonlít. Oppenheimer-kráter

Az Oppenheimer egy hatalmas becsapódási kráter, ami a Hold (Földről nézve) túlsó, nyugati oldalán fekszik. Tehát a módszer arányos elosztást kínál pártokra és régiókra nézve, vagy pártokra és nemekre/kisebbségekre nézve, vagy bármely más tulajdonságpárra nézve. A belső bolygók (Merkúr, Vénusz) sohasem lehetnek kvadratúrában a Földről nézve. 180 fok esetén éppen a Jupiter előtt, a Földről nézve középen van. A kaput a Föld megvédésének érdekében kezdték alkalmazni, miután a Goa'uld fenyegetéssé vált a Földre nézve. Az aratócsoport négy holdról kaszálta le a zabot, 3 holdról pedig a szénafüvet vágta le. Szemből nézve konvex fentről nézve konkáv. Kvadratúra (csillagászat)

A kvadratúra a csillagászatban a Nap, a Föld és egy égitest (többnyire bolygó vagy a Hold) olyan helyzete, amikor a Nap és a harmadik test közötti szög (az elongáció) a Földről nézve az ekliptika síkjában éppen 90°. Dél-Amerikától több mint 10 000 kilométer választja el, Magyarországról nézve pedig Új-Zéland a Föld legtávolabbra eső része. A Föld Nap körüli keringésének iránya megegyezik a Nap forgásának az irányával, így a Nap tengelyforgása a Földről nézve a valóságosnál lassúbbnak látszik, ezért kétféle forgási periódust szokás megkülönböztetni:


Csillagunk plazma állapotban levő anyagból áll. A Holdról azonban a Földnek nem mindig ugyanaz az oldala látszik. Az egyik bolygóról nézve a következő bolygón felismerhetők a felhők és a felszíni geológiai formációk, és a bolygó esetenként nagyobbnak látszik, mint a Földről nézve a Hold. Így a látvány a Hold Naphoz viszonyított helyzetétől függ (a Földről nézve). A Mars egyenlítőjének közeléből megfigyelve a Phobosz nagyjából egyharmad akkorának látszik, mint a Hold a Földről nézve. Az Enceladusról nézve a Szaturnusz látszó átmérője 28° (ez több mint 50-szerese a Hold látszó átmérőjének a Földről nézve). A Földről nézve a Nap az ekliptika mentén mozog, míg a Hold a saját pályasíkján. Az Io pozícióját a Jupiterhez képest definiáljuk, ahogyan a Földről nézve látszik. A Merkúr a Földről nézve fényesnek látszik, magnitúdója −2,0 és 5,5 között változik, azonban nehéz észlelni, mert a Földről nézve a Naptól mérhető legnagyobb szögtávolsága csak 28,3°. Oppenheimer-kráter

Az Oppenheimer egy hatalmas becsapódási kráter, ami a Hold (Földről nézve) túlsó, nyugati oldalán fekszik. A Nap kilencszer kisebbnek látszik, mint a Földről a Hold. A Szíriusz a Földről éjszaka látható legfényesebb csillag; nála csak a Naprendszerbeli égitestek (Nap, Hold és egyes bolygók) látszanak fényesebbnek Földünkröl nézve. A belső bolygók (Merkúr, Vénusz) sohasem lehetnek kvadratúrában a Földről nézve. Ez biztosítja azt, hogy a földről nézve a műhold látszólag mindig az égbolt ugyanazon a helyén „állni látszik”. 180 fok esetén éppen a Jupiter előtt, a Földről nézve középen van. Pszichológiailag sem elhanyagolható tény, hogy a Holdról állandóan látható a Föld, és 60-szor világosabb, mint a Hold a Földről. A Földről nézve nem a telihold képe a legizgalmasabb, hanem mindig a terminátor környéke. A Hold 2020-ig Magyarországról nézve kétszer is elfedi a Spicát. Elongáció (csillagászat)

Az elongáció a csillagászatban az a szög, ami általában a Nap és egy bolygó között látszik, rendszerint a Földről nézve. A légköri fény a Föld légkörén kívülről nézve zöldes derengésnek látszik. Az inklinációjának és excentricitásának köszönhetően a Földről nézve a pályája egy szorosan feltekeredett spirálra emlékeztet. A vörös hold Ynevről nézve éjközép előtt, míg a kék hold éjközép után bukkan fel az égen. A Földről nézve a Proximát 2,18° választja el az Alfa Centauritól, ez a telihold szögátmérőjének négyszerese. Kvadratúra (csillagászat)

A kvadratúra a csillagászatban a Nap, a Föld és egy égitest (többnyire bolygó vagy a Hold) olyan helyzete, amikor a Nap és a harmadik test közötti szög (az elongáció) a Földről nézve az ekliptika síkjában éppen 90°. Négy ismert alfaja létezik, megjelenésükben legfeljebb a fekete tollaik erősségétől térnek el egymástól:


A földről nézve mind a négy alfaj egyformán fehérnek látszik. A holdfogyatkozás ritkább, mint a napfogyatkozás, de a Föld egy adott pontjáról nézve gyakrabban látható, mert a holdfogyatkozás egyidejűleg mindenhol látszik, ahonnan a Hold éppen látható. A Nap a Földről nézve egy év alatt tesz meg egy teljes kört az ekliptika mentén úgy, hogy közben elmozdulni látszik a háttércsillagokhoz képest.