Melyik erdőtársulás-csoportot soroljuk a klímazonális erdők közé? 
Mészkedvelő tölgyesek Hegy- és dombvidéki bükkösök Síkvidéki fűz-nyár ligeterdők Mészkerülő tölgyesek
A B C D
Gyertyános-tölgyesek, cseres-tölgyesek, mészkedvelő tölgyesek, erdős-sztyepp erdők. Többnyire bükkösök, szurdokerdők, törmeléklejtő erdők, bükkös sziklaerdők, mészkedvelő tölgyesek ölelik körbe a patak medrét. Főleg mészkőhányásokon, molyhos-tölgyesek és mészkedvelő bükkösök, gyertyános–tölgyesek szegélyében. A legelterjedtebb erdőtársulás a gyertyános–kocsánytalan tölgyesek, a bükk és a mészkerülő gyertyános–tölgyesek. A hegyoldalban mészkedvelő cseres-tölgyes, illetve törmeléklejtő erdők találhatók, a hegytetőn lejtőgyepek és sajmeggyes molyhos tölgyesek találhatók. A mészkő- és dolomithegységekben a mészkedvelő tölgyesek dominálnak. A 300 méteres magasság feletti mészkővidékeken mészkedvelő tölgyesek vannak. Bükkösök, gyertyános–tölgyesek, keményfás ártéri erdők, száraz tölgyesek, szurdokerdők, törmeléklejtő-erdők növénye. A zalai flórajárásra jellemző erdőtársulás a gyertyános és kocsánytalan tölgyesek, zalai bükkösök, cseres tölgyesek, gyakori még a szelídgesztenye előfordulása is. Inkább mészkedvelő, üde patakparti ligeterdők, gyertyános-tölgyesek és bükkösök növénye. A hegytetők környékén és a terület keleti részén mészkedvelő tölgyesek vannak. Fenológiai alapon a növények közé soroljuk a gombákat is, noha ezek filetikailag önálló csoportot alkotnak. A növény xerotherm (szárazság- és melegtűrő) és mészkedvelő tölgyesek jellemző faja. Tölgyesek; kiritkult erdők, vágások, erdőszegélyek. Folyóárterek, elegyes erdők és tölgyesek lakója. A Fertőmelléki-dombság potenciális erdőterület, természetes növénytársulásai a gyertyános–tölgyesek és a cseres-tölgyesek, de foltokban a mészkedvelő, illetve déli részein a mészkerülő tölgyesek is jellemzőek. Mészkedvelő, homokpuszták, homoki rétek és legelők, homoki tölgyesek, dolomitsziklagyepek, sziklafüves lejtők, erdőspusztagyepek virága. Égerlápos erdők, gyöngyvirágos-tölgyesek foltjai tarkítják a tájat. Az erdők lehetnek klímazonális erdők, abban az esetben, ha alapvetően az éghajlati viszonyok befolyásolják fajösszetételüket és szerkezetük kialakulását. Élőhelyei lombhullató erdők, főként erdeifenyővel elegyes gyertyános–tölgyesek. Az oligoszacharidok közé soroljuk őket. A bükki erdők közül legelterjedtebbek a cseres-tölgyesek, melyeket a magasabb régiókban gyertyános-tölgyesek, majd kb. A fenyérgamandor napfényes erdők (tölgyesek, erdeifenyvesek), erdőszélek, fenyérek lakója. A mészkerülő lombos erdők "(Quercetalia roboris)" rendje a mészkerülő tölgyesek és nyíres-tölgyesek társulásait foglalja össze. Ezek közé soroljuk a pontot is. Eurázsiában és Afrikában honos, hegy és dombvidéki erdők lakója. Szinte kizárólag (97%-ban) hegy- és dombvidéki erdők lakója. Extrazonális helyzetben:


Elegyes, üde, többnyire mély talajú hegy-dombvidéki erdők. A zonális erdőtársulás maradványaként szórványosan előforduló bükkösök aljnövényzetében jellemző az erdei madársóska "(Oxalis acetosella)". Fenológiai alapon a növények közé soroljuk a gombákat is, noha ezek filetikailag önálló csoportot alkotnak. Magyarországon hegy- és dombvidéki erdők növénye; legnagyobb állományai a Mecsekben élnek, de szórványosan megtalálható az Északi- és a Dunántúli-középhegységben is. Az erdők lehetnek klímazonális erdők, abban az esetben, ha alapvetően az éghajlati viszonyok befolyásolják fajösszetételüket és szerkezetük kialakulását. Bükkösök és elegyes mezofil erdők

A bükkösök és elegyes mezofil erdők avagy mészkedvelő és semleges talajú üde lomberdők ("Fagetalia sylvaticae" Pawlowski in Pawlowski et al. A nyílt hegy- és dombvidéki lejtőket kedveli, 2000 méter magasságig. Magyarországon elsősorban a hegy- és dombvidéki bükkösökben, esetenként tölgyesekben él. A hűvösebb területeken bükkösök és bükkelegyes erdők is előfordulnak (pl. Síksági és dombvidéki erdők és mezőgazdasági területek lakója, előfordul rizsföldeken is. Magyarországon inkább hegy- és dombvidéki, ritkábban síksági erdőkben található meg. Legtöbb fajuk sok holtfát tartalmazó hegy- és dombvidéki erdőségekben él. A zalai flórajárásra jellemző erdőtársulás a gyertyános és kocsánytalan tölgyesek, zalai bükkösök, cseres tölgyesek, gyakori még a szelídgesztenye előfordulása is. Bükkösök, gyertyános–tölgyesek, keményfás ártéri erdők, száraz tölgyesek, szurdokerdők, törmeléklejtő-erdők növénye. Bükkösök és elegyes mezofil erdők "(Fagetalia sylvaticae Pawlowski in Pawl. Síkvizekben is előfordul, de inkább a hegy- és dombvidéki folyók lakója. Az oligoszacharidok közé soroljuk őket. A hamadák közé soroljuk a kő- és sziklasivatagokat. A sugárkankalin elegyes lomblevelű erdők, főleg bükkösök, szurdokerdők és ligetek, cserjések lakója. Északkeletre a "Pusztahegy" nevű dombvidéki határrész terül el, keletre a "Láz-hegy" (261- 2,7), kelet-délkeletre a "Meristei-hegy" (267- 2), délre az "Abroncsos" nevű dombvidéki határrész húzódik, ezen a "Ferchi-hegy" (260- 1,1) emelkedik, nyugatra a "Bárdos" nevű dombvidéki határrész húzódik, ezen a "Bükk-hegy" (291- 2) magasodik, mögötte a "Bihari" "(Uradalmi)" erdő nevű dombvidéki határrész terül el. Ezek közé soroljuk a pontot is. A bogyótermések közé soroljuk az ún. Magas kőrises erdők a hegység legmagasabb csúcsain (Csóványos, Magos-fa, Nagy-Mans, Miklós-tető, Hangyás-bérc, Nagy-Hideg-hegy), a bükkösök fölött nőnek. A természetes élőhelye folyók árterei, fűz és nyár ligeterdők, valamint elegyes erdők, sűrű aljnövényzete. A bokorfüzesek feletti szintet a fűz-nyár ligeterdők alkotják. A tavak partját bokorfüzesek és fűz-nyár ligeterdők övezik. A tavakat sűrű bokorfüzesek és fűz-nyár ligeterdők övezik. Fűz-nyár ligeterdők aljnövényzetébe a tojó készíti csésze alakú fészküket. Fűz-nyár ligeterdők és az általuk körülölelt hullámtéri rétek válatkoznak. Puha ártéri erdők, fűz-nyár erdők és bokorfüzesek egyaránt előfordulnak itt. A terület jellemző erdőtársulásai a füzesek, fűz-nyár és elegyes ligeterdők, tölgy–kőris–szil ligeterdők, valamint az égeres láperdők. Nagyobb folyóink mentén fűz-, illetve nyár ligeterdők, a magasabb részeken a keményfaligetek a jellemzők. A kiszélesedő völgyek patakjait, az állandó és időszakos vízfolyásokat égerligetek, fűz-, nyár-; ligeterdők kísérik. A kiszélesedő völgyek patakjait, az állandó és időszakos vízfolyásokat égerligetek, fűz-, nyár-; ligeterdők kísérik. A fűz-nyár puhafaligetek és ártéri erdők mellett itt-ott még a jellegzetes, egykor hatalmas területeket uraló tölgy-kőris-szil ligeterdők maradványfoltjai is megtalálhatók. A természetes erdőtársulás fái a tölgy, kőris és a szil, a kultúrerdők leggyakoribb fája a nyár, fűz, akác, kőris. A Tisza és a Körös ártereinek természetes növényzetét elsősorban fűz-, nyár-ligeterdők és ártéri rétek, legelők alkották. A terület az észak-alföldi flórajárásba tartozik, jelentősebb potenciális erdőtársulásai a tölgy-kőris-szil ligeterdők, a füzesek, valamint a fűz-nyár- és elegyes-ligeterdők. A Tisza szabályozása után a területen visszamaradt holtmedrek meghatározó növényfajai a nyár és a fűz alkotta puhafa ligeterdők. Az egykori folyóvizeket kísérő puha- és keményfás ligeterdők helyét mára a fűz-nyár sávok és kocsányos tölgyesek vették át. A Tisza hullámterében még a régi vízivilágra jellemző élet van, ártéri fűz-, nyár-, ligeterdők vadszőlő indákkal, nedves rétek, mocsárrétek, holtágak. A folyók ártereiben főleg puhafás ligeterdők találhatók, melyek fáit a fehér fűz, törékeny fűz és a fehér nyár és fekete nyár alkotják, cserjeszintjében pedig a hamvas szeder, a süntök és a parti szőlő alkot áthatolhatatlan bozótost. Természetes erdőtársulásaik főleg a lombelegyes erdeifenyvesek, bükkösök és gyertyános–tölgyesek, cseres–tölgyesek, a patakok mentén égerligetek, a Rába mentén puhafaligetek (fűz–nyár ligeterdők és keményfaligetek (tölgy–kőris–szil ligeterdők nőttek. Jellemző fái fűz és nyár. Fűz és nyár levelét rágja. A folyókat bokorfüzesek, illetve fűz- és nyárfajok dominálta ligeterdők kísérik. A Duna és a Mogyoródi-patak mentén fűz-nyár ligeterdők (Salicetum albaefragilis) találhatók, a Duna-part egy részére feketenyár-fákat (Populus nigra) telepítettek. Uralkodó fafajai a fehér fűz, törékeny fűz, fehér nyár és fekete nyár, vénic-szil és magyar kőris. A legelterjedtebb erdőtársulás a gyertyános–kocsánytalan tölgyesek, a bükk és a mészkerülő gyertyános–tölgyesek. A mészkerülő lombos erdők "(Quercetalia roboris)" rendje a mészkerülő tölgyesek és nyíres-tölgyesek társulásait foglalja össze. Az ujjas sás nyirkos és mészkerülő erdők, száraz tölgyesek, fenyvesek lakója. Az erősen savanyú talajú (főleg északi) lejtőkön mészkerülő erdők (tölgyesek, bükkösök nőnek. 1931) a mezofil lombos erdők osztályának egyik társulástani rendje, amely a mészkerülő tölgyesek és nyíres-tölgyesek társulásait foglalja össze. Mészkerülő lombos erdők

A mészkerülő lombos erdők ("Quercetalia roboris" R. Tx. Másodlagosan jellemzőek a mészkerülő lomberdők (fenyőelegyes tölgyesek és gyertyános-tölgyesek) is. Erdőtípusai: hársas törmeléklejtő-erdők, lejtő sztyeppek, karszt-bokorerdők, molyhos-tölgyes szálerdők, szurdokerdők, gyertyános-tölgyesek, éger ligetek, tölgy, kőris, szil ligetek, mészkerülő tölgyes, mészkerülő bükkös. A délnek néző, meredek lejtőkön melegkedvelő tölgyesek és mészkerülő tölgyesek helyezkednek el. A mészkerülő lomberdőket kedveli; Magyarországon a cseres–tölgyesek, gyertyános–tölgyesek, nyíresek aljnövényzetében nő. Bükkösök, nyirkos-sziklás ligeterdők, mészkerülő erdők, karsztbokorerdők, cserjések, fenyvesek, száraz és gyertyános-tölgyesek, az Alföldön telepített nyárasok növénye. Cseres-tölgyesek, mészkerülő tölgyesek, ligeterdők, láperdők aljnövényzetében, hegyi réteken és szőrfűgyepeken fordul elő. Gyertyános-tölgyesek, cseres-tölgyesek, mészkedvelő tölgyesek, erdős-sztyepp erdők. A Karancs és a Medves hegység környékének jellemző erdőállományai: a gyertyános-kocsánytalan tölgyesek, cseres-kocsánytalan tölgyesek, bükkösök, molyhos-cseres tölgyesek, mészkerülő tölgyesek. arbusculoides)" (Tuzson) Soó éppen ellenkezőleg, a mészkerülő gyertyános–tölgyesek és cseres tölgyesek aljnövényzetében fordul elő. Bükkösök, gyertyános–tölgyesek, keményfás ártéri erdők, száraz tölgyesek, szurdokerdők, törmeléklejtő-erdők növénye. A zalai flórajárásra jellemző erdőtársulás a gyertyános és kocsánytalan tölgyesek, zalai bükkösök, cseres tölgyesek, gyakori még a szelídgesztenye előfordulása is. Fenológiai alapon a növények közé soroljuk a gombákat is, noha ezek filetikailag önálló csoportot alkotnak. Tölgyesek; kiritkult erdők, vágások, erdőszegélyek. Mészkerülő lombos erdők "(Quercetalia roboris R. Tx. Folyóárterek, elegyes erdők és tölgyesek lakója. A Fertőmelléki-dombság potenciális erdőterület, természetes növénytársulásai a gyertyános–tölgyesek és a cseres-tölgyesek, de foltokban a mészkedvelő, illetve déli részein a mészkerülő tölgyesek is jellemzőek. A magasabb területeken a mészkerülő lombos erdők egyik jellemző fája. A mészkerülő erdők aljnövényzetében gyakori a fekete áfonya "(Vaccinum myrtillus)". Égerlápos erdők, gyöngyvirágos-tölgyesek foltjai tarkítják a tájat.