A nátrium-karbonát vízzel való reakciója esetén melyik megállapítás helyes?
A reakció során képződő szén-dioxid az oldatból kipezseg. A keletkező vizes oldat kémhatása savas. A reakció előrehaladtával csökken a hidroxidionok koncentrációja. A karbonátion bázis. A reakció előrehaladtával csökken a hidrogén-karbonát-ionok koncentrációja.
A B C D E
"Laboratóriumban" NaCl keletkezik sósav és nátrium-hidroxid semlegesítési reakciója, vagy nátrium-karbonát és sósav reakciója során. A végeredmény vízmentes nátrium-karbonát, ammónium-klorid és szén-dioxid, melyet a folyamat elejéhez visszavezetnek. Az izocianátcsoport vízzel reagál, melynek során szén-dioxid (CO) keletkezik. [A szén-dioxid hatására
kalcium-karbonát jön létre.] Az izzó lávából elsősorban klór, sósav, szén-dioxid, kén-dioxid és nátrium-karbonát válik ki, míg a 650-200 °C hőmérsékleti tartományt gyakran a sósav, ammónium-karbonát, vas-klorid jellemzi. Ilyen például a hidrogén-karbonát-szén-dioxid pufferrendszer a tüdőben, ahonnan a szén-dioxid kilégzéssel távozik. A nátrium-szilikát a folyékony nátrium-karbonát és szilícium-dioxid reakciójaként állítható elő. A lítium-karbonát a szén-dioxid érzékelők aktív anyaga. Nátrium szén-dioxid– és nedvességmentes levegőben vagy oxigénben való elégetésével állítják elő. AsO + I + HO → AsO + 2I + 2H

A hidrogén-karbonát a reakció során képződő hidrogénionok megkötésével segíti elő a reakciót. Az oldatból a bárium-hidroxid feleslegét szén-dioxid bevezetésével eltávolítjuk, a leszűrt és besűrített oldatból a kihűléskor a bárium-hipofoszfit kikristályosodik. A rászerelés során a patronból a nyomás alatt álló szén-dioxid átáramlik és összekeveredik a vízzel. A lítium-hidroxidból szén-dioxid hatására lítium-karbonát és víz keletkezik, ezt a reakciót használják ki például a tengeralattjárók légterének szén-dioxid-mentesítésére. Előállítható cink-oxid vagy cink-karbonát ecetsavval való reakciója által. A reakció végén szén-dioxid és tiszta víz keletkezik, a más égések során keletkező káros melléktermékek nélkül. A nátrium-hidroxid és a benzoesav reakciója során keletkezik. Ez egy dekarboxilezési reakció, a galluszsav karboxilcsoportja szén-dioxid formájában távozik. A nátrium-fenoxidból és szén-dioxidból nagy nyomáson nátrium-szalicilát állítható elő (Kolbe-Schmitt reakció). A vízzel együtt áramló szén-dioxid a vízzel hidrogén-karbonátot alkotva tartja oldott állapotban az ásványi anyagokat. Ebből a nátrium-hidroxidból szén-dioxid hatására szóda és víz keletkezik: formula_3. Egyes, vízben gyakorlatilag oldhatatlan karbonátok szén-dioxid tartalmú vízben feloldódnak, hidrogén-karbonát keletkezik. A vegyület hidrolízisekor képződő szén-dioxid és kén-hidrogén adja ezeknek az ásványvizeknek a jellegzetes ízét. Előállítható cink-szulfátból is, úgy, hogy az oldatához nátrium-karbonátot adnak, és ezzel az oldatból cink-karbonát csapadékot választanak le. A reakció során a szén-dioxid távozik, majd ezt követően az oldatot kiszárítják, végül a kapott kristályokat a kívánt méretre őrlik. Vízzel hevesen reagál, KOH és H gáz keletkezik, a reakció hevessége miatt a képződő hidrogén meggyullad. Savas jelleme miatt lúgokban feloldódik, de még a forró nátrium-karbonát oldat is feloldja. A vizes oldatának kémhatása hidrolízis miatt savas. "Laboratóriumban" NaCl keletkezik sósav és nátrium-hidroxid semlegesítési reakciója, vagy nátrium-karbonát és sósav reakciója során. A lúgos vízben a fölszabaduló hidroxidionok hatására a vizes oldat kémhatása nő. Vizes oldata hidrolizál, az oldat emiatt savas kémhatású. Vizes oldatban hidrolizál, emiatt az oldat savas kémhatású. Egy harmadik módszer, amikor réz-szulfátot és nátrium-hidrogén-karbonátot reagáltatunk:

A nátrium-hidrogén-szulfát vizes oldata savas kémhatású, 1M oldat pH-értéke 1,4. A nátrium-karbonát, vagy szóda (NaCO·10HO) vizes oldatának lúgos kémhatása miatt tisztításra alkalmas, és mivel a kalcium- és magnéziumionokat csapadékként leválasztja, vízlágyítóként alkalmazható. Előállítható kálium-klorid oldat elektrolízisével vagy kálium-karbonát és kalcium-hidroxid reakciója révén. A nátrium-nitritet iparilag úgy állítják elő, hogy „nitrózus gázokat” vezetnek nátrium-hidroxid vagy nátrium-karbonát vizes oldatába. A vízoldható nátrium-aluminátot vízzel elhidrolizálják alumínium-hidroxiddá, a keletkező nátrium-hidroxidot újra felhasználják. Előállítható cink-oxid vagy cink-karbonát ecetsavval való reakciója által. Kémhatása savas (pH-ja 4,5–5,5). A hidrogén-szulfátok vízzel hidrolizálnak, átadják a protonjukat, ezért ezeknek vizes oldata savas kémhatású. Az anilin sói állandó, kristályos vegyületek, de vizes oldatban hidrolizálnak, emiatt az oldat savas kémhatású. Csak vizes oldatban létezik, mely színtelen oldat, de állás során – a keletkező bróm miatt – megsárgul. A higany(II)-klorid vizes oldata savas kémhatású, de nátrium-klorid hozzáadásakor semleges kémhatásúvá válik. Nátrium-karbonát

A nátrium-karbonát – ammóniákszóda, mosószóda, szóda, sziksó, népiesen kuksó – a szénsav nátriumsója, képlete NaCO. század végén E. S. Smith szabadalmaztatott egy eljárást a nátrium-hipoklorit gyártására, melyben a nátrium-klorid oldat elektrolízisével, majd a keletkező klórgáz, valamint nátrium-hidroxid reagáltatásával állított elő nátrium-hipokloritot. Nátrium-klorid oldat

A nátrium-klorid vizes oldatának fizika és fizikai-kémiai tulajdonságai SI mértékegységrendszerben, az
IUPAC General Chemistry terminológiai előírásai alapján. A leggyakrabban használt lúgosítóanyagok a bórax, a nátrium-metaborát, a nátrium-karbonát, a kálium-karbonát, a nátrium-hidroxid és a kálium-hidroxid. 1%-os vizes oldatának kémhatása: pH 7. Jól oldódik vízben, vizes oldatának kémhatása semleges. A Ringer oldat az alábbi összetevőket tartalmazza nátrium-klorid, kálium-klorid, kalcium-klorid és nátrium-hidrogén-karbonát, ez utóbbi a hidrogén-ion koncentráció (pH) szabályozására szolgál. Hidrolízise erősen exoterm, vizes oldata savas kémhatású:

formula_3

A tetraakva-berillium kationok reagálnak a vízzel és disszociálódnak. "Laboratóriumban" NaCl keletkezik sósav és nátrium-hidroxid semlegesítési reakciója, vagy nátrium-karbonát és sósav reakciója során. Előállítható cink-oxid vagy cink-karbonát ecetsavval való reakciója által. Általánosan igaz, hogy a reakció előrehaladtával az S1 reakciók sebességét csupán a kiindulási anyag pillanatnyi koncentrációja határozza meg (unimolekulás reakció). A meghatározandó anyag koncentrációja fokozatosan, majd a reakció befejeződésekor a titrálás végpontjában ugrásszerűen csökken. Nátrium-karbonát

A nátrium-karbonát – ammóniákszóda, mosószóda, szóda, sziksó, népiesen kuksó – a szénsav nátriumsója, képlete NaCO. A leggyakrabban használt lúgosítóanyagok a bórax, a nátrium-metaborát, a nátrium-karbonát, a kálium-karbonát, a nátrium-hidroxid és a kálium-hidroxid. A nitrogén-monoxid vízzel való gyors reakciója az állatokban nitrit anyagcseretermékek termelődését eredményezi. Azonban a vízzel való reakciója nagyon lassú:

Levegőben 600°C-ra hevítve oxidálódik. Bizonyos fémek oxidjai esetén azonban a reakció nem alkalmazható, mint például a nátrium vagy kálium oxidjai esetén. Nátrium-hidrogén-karbonát

A nátrium-hidrogén-karbonát (nátrium-bikarbóna, régiesen kettedszénsavas szikeny vagy köznapi nevén szódabikarbóna) enyhén lúgos, vízben jól oldódó só. A savnyomokat nátrium-karbonát-oldattal távolítják el. Az aszkorbátok készülhetnek kalcium-karbonát, kálium-karbonát, nátrium-hidrogénkarbonát, magnézium-karbonát, és még számos egyéb karbonát felhasználásával. A nátrium-szilikát a folyékony nátrium-karbonát és szilícium-dioxid reakciójaként állítható elő. Vize lúgos kémhatású volt a nátrium-karbonát miatt. Az indol fontos szubsztitúciós reakciója a Mannich-reakció. A vízzel való heves reakciója miatt a lítiumot általában valamely szénhidrogén, gyakran petrolátum (vazelin) alatt tárolják. A 18. században a nátrium-karbonát előállításának alapanyaga volt. A nátrium-hidroxid és a benzoesav reakciója során keletkezik. A modern fehérítők is Bertholletnek köszönhetők, aki 1789-ben először állított elő nátrium-hipokloritot (hypót) a laboratóriumában klórgáz nátrium-karbonát oldaton való átvezetésével. Laboratóriumban hangyasav és nátrium-karbonát reakciójából nyerik. Wyomingban található a világ legnagyobb természetes nátrium-karbonát készlete. Vajon melyik a helyes út? A fém-oxidok vízzel reagálva lúgokat képeznek, például a nátrium-oxid (NaO) vízzel reagálva nátrium-hidroxiddá (NaOH) alakul. A nátrium-nitritet iparilag úgy állítják elő, hogy „nitrózus gázokat” vezetnek nátrium-hidroxid vagy nátrium-karbonát vizes oldatába. Nátrium-karbonát (szóda) hozzáadásával először leválasztják és kiszűrik a szennyeződéseket. "Laboratóriumban" NaCl keletkezik sósav és nátrium-hidroxid semlegesítési reakciója, vagy nátrium-karbonát és sósav reakciója során. Előállítható cink-oxid vagy cink-karbonát ecetsavval való reakciója által. Mivel a nátrium-acetát olcsó, ezért a vegyiparból könnyen beszerezhető, laboratóriumokban csak elvétve, vagy demonstratív célokból szintetizálják ecetsav és valamilyen nátrium tartalmú bázis (nátrium-karbonát, nátrium-hidrogénkarbonát, nátrium-hidroxid, stb.) Nátrium-karbonát

A nátrium-karbonát – ammóniákszóda, mosószóda, szóda, sziksó, népiesen kuksó – a szénsav nátriumsója, képlete NaCO. A leggyakrabban használt lúgosítóanyagok a bórax, a nátrium-metaborát, a nátrium-karbonát, a kálium-karbonát, a nátrium-hidroxid és a kálium-hidroxid. A nitrogén-monoxid vízzel való gyors reakciója az állatokban nitrit anyagcseretermékek termelődését eredményezi. Azonban a vízzel való reakciója nagyon lassú:

Levegőben 600°C-ra hevítve oxidálódik. Nátrium-hidrogén-karbonát

A nátrium-hidrogén-karbonát (nátrium-bikarbóna, régiesen kettedszénsavas szikeny vagy köznapi nevén szódabikarbóna) enyhén lúgos, vízben jól oldódó só. A savnyomokat nátrium-karbonát-oldattal távolítják el. Az aszkorbátok készülhetnek kalcium-karbonát, kálium-karbonát, nátrium-hidrogénkarbonát, magnézium-karbonát, és még számos egyéb karbonát felhasználásával. A nátrium-szilikát a folyékony nátrium-karbonát és szilícium-dioxid reakciójaként állítható elő. Vize lúgos kémhatású volt a nátrium-karbonát miatt. Laboratóriumban hangyasav és nátrium-karbonát reakciójából nyerik. Elő lehet állítani nátrium tartalmú bázis, például nátrium-hidroxid és jódsav reakciójával:

De elő lehet állítani jód és forró, tömény nátrium-hidroxid vagy nátrium-karbonát oldatának reakciójával:

A nátrium-jodát nátrium-perjodáttá oxidálható vízben oldott hipokloritokkal vagy más erős oxidálószerekkel:

A nátrium-perjodátot nem érheti hő, ütés vagy súrlódás. A vízzel való heves reakciója miatt a lítiumot általában valamely szénhidrogén, gyakran petrolátum (vazelin) alatt tárolják. A modern fehérítők is Bertholletnek köszönhetők, aki 1789-ben először állított elő nátrium-hipokloritot (hypót) a laboratóriumában klórgáz nátrium-karbonát oldaton való átvezetésével. A 18. században a nátrium-karbonát előállításának alapanyaga volt. A nátrium-hidroxid és a benzoesav reakciója során keletkezik. Néhány egyszerű reagenst felhasználó reakciója: foszgénnel metil-izocianátot alkot, szén-diszulfiddal és nátrium-hidroxiddal nátrium-metilditiokarbamát keletkezik, kloroformmal bázis jelenlétében metil-izocianid, etilén-oxiddal metil-etanol-aminok keletkeznek. A legtöbbször használt bázis a nátrium-metoxid. Wyomingban található a világ legnagyobb természetes nátrium-karbonát készlete. A nátrium-nitritet iparilag úgy állítják elő, hogy „nitrózus gázokat” vezetnek nátrium-hidroxid vagy nátrium-karbonát vizes oldatába. Vajon melyik a helyes út? A fém-oxidok vízzel reagálva lúgokat képeznek, például a nátrium-oxid (NaO) vízzel reagálva nátrium-hidroxiddá (NaOH) alakul. A nátrium-bromát keletkezhet bróm és nátrium-hidroxid reakciójával:

Elő lehet állítani nátrium-karbonát és vízben oldott bróm reakciójával. Nátrium-hidrogén-karbonát

A nátrium-hidrogén-karbonát (nátrium-bikarbóna, régiesen kettedszénsavas szikeny vagy köznapi nevén szódabikarbóna) enyhén lúgos, vízben jól oldódó só. Főbb alkotórészei a kalcium-, magnézium-, és hidrogén-karbonát-ionok. Főbb alkotórészei a kalcium-, magnézium-, és hidrogén-karbonát-ionok. Főbb alkotórészei a kalcium-, magnézium-, és hidrogén-karbonát-ionok. "Laboratóriumban" NaCl keletkezik sósav és nátrium-hidroxid semlegesítési reakciója, vagy nátrium-karbonát és sósav reakciója során. Az ionok közül leggyakrabban a nátrium, kálium és kalcium kationok, ill. a klorid és hidrogén-karbonát anionok fordulnak elő. A fürdő vize nátrium-kalcium-magnézium-hidrogén-karbonát-klorid típusú ásványvíz. Főképpen a szódabikarbóna ionjait, vagyis nátrium-, és hidrogén-karbonát-ionokat találunk bennük. Főképpen a szódabikarbóna ionjait, vagyis nátrium-, és hidrogén-karbonát-ionokat találunk bennük. Főképpen a szódabikarbóna ionjait, vagyis nátrium-, és hidrogén-karbonát-ionokat találunk bennük. Az aszkorbátok készülhetnek kalcium-karbonát, kálium-karbonát, nátrium-hidrogénkarbonát, magnézium-karbonát, és még számos egyéb karbonát felhasználásával. Előállítható cink-oxid vagy cink-karbonát ecetsavval való reakciója által. Nátrium-karbonát

A nátrium-karbonát – ammóniákszóda, mosószóda, szóda, sziksó, népiesen kuksó – a szénsav nátriumsója, képlete NaCO. Kálium-hidrogén-karbonát

A kálium-bikarbonát (más néven kálium-hidrogén-karbonát, kálium-sav-karbonát vagy E501ii) egy színtelen, szagtalan, enyhén lúgos kémhatású só. A leggyakrabban használt lúgosítóanyagok a bórax, a nátrium-metaborát, a nátrium-karbonát, a kálium-karbonát, a nátrium-hidroxid és a kálium-hidroxid. A savnyomokat nátrium-karbonát-oldattal távolítják el. "összetett" vagy "molekula-ionok", például "szulfát", "karbonát"). A víz kalcium, magnézium, hidrogén-karbonát jellegű. Vize lúgos kémhatású volt a nátrium-karbonát miatt. Laboratóriumban hangyasav és nátrium-karbonát reakciójából nyerik. A "változó keménységet" (más nevén karbonátkeménység) a kalcium-hidrogén-karbonát (Ca(HCO)), illetve a magnézium-hidrogén-karbonát (Mg(HCO)) mennyisége okozza. A tó nagy része nagy koncentrációjú nátrium-karbonátot tartalmaz, melyből kiválik a trona (trinátrium-hidrogén-karbonát) ásvány. A sót úgy "tisztítják", hogy először feloldják vízben, majd nátrium-karbonát hozzáadásával a kalcium- és magnéziumsókat kalcium-karbonát, illetve magnézium-karbonát csapadék alakjában leválasztják. A 18. században a nátrium-karbonát előállításának alapanyaga volt. A Ringer oldat az alábbi összetevőket tartalmazza nátrium-klorid, kálium-klorid, kalcium-klorid és nátrium-hidrogén-karbonát, ez utóbbi a hidrogén-ion koncentráció (pH) szabályozására szolgál.