A mészkedvelő bokorerdők domináns tölgyfaja: 
valódi kocsánytalan tölgy vörös tölgy molyhos tölgy kocsányos tölgy
A B C D
A kocsánytalan tölggyel váltakozva Európa nagy részének uralkodó tölgyfaja. Kis területen a dárdás karéjú kocsánytalan tölgy /Quercus dalechampii/, az erdélyi kocsánytalan tölgy /Quercus dalechampii/, a hamvas tölgy /Quercus pedunculiflora/, a csertölgy /Quercus cerris/ és a mezei juhar /Acer campestre/ domináns. Kocsánytalan tölgy "(Quercus petraea)", kocsányos tölgy "(Quercus robur)". kocsányos tölgy, (Quercus robur), kocsánytalan tölgy, (Quercus petraea). A domináns erdőtársulások a mérsékelt övi vegyes erdők, köztük a gyertyános–tölgyesek (kocsánytalan tölgy és közönséges gyertyán), bükkösök (bükk) és melegkedvelő cseres–tölgyesek (csertölgy, molyhos tölgy, magyar tölgy). Jellemző típusai:


Közeli rokonaik a többnyire andeziten növő kocsánytalan tölgyes bokorerdők. Kocsánytalan tölgy

A kocsánytalan tölgy "(Quercus petraea)" a bükkfavirágúak "(Fagales)" rendjébe, ezen belül a bükkfafélék "(Fagaceae)" családjába tartozó fafaj. Fő fafajok a cser- és a kocsánytalan tölgy. A kocsánytalan tölgy termete a kocsányos tölgyénél valamivel kisebb. A lombkoronaszint uralkodó faja a kocsánytalan tölgy "(Quercus petraea)". Középhegységeinkben megtalálható mindenütt, ahol nő a közelben kocsánytalan tölgy. A kert legjellemzőbb fája a kocsányos tölgy (Quercus robur) és a kocsánytalan tölgy (Quercus petraea). Lombkoronaszintjének két fő faja a csertölgy és a kocsánytalan tölgy. Kisebb területeken láthatóak a bükkösök, melybe kocsánytalan tölgy példányai elegyednek. 33% gyertyán, 27% hárs, 18% kocsánytalan tölgy és 12% csertölgy. A környező erdők jellemző fái a kocsánytalan tölgy és a bükk. Két faj alkotja a lombkoronaszintet, a csertölgy és a kocsánytalan tölgy. A felhasználható hatóanyagot mind a kocsányos, mind a kocsánytalan tölgy tartalmazza. 48%-a bükk, 20%-a gyertyán, 18%-a tölgy (túlnyomórészt kocsánytalan tölgy) és 6%-a fehér akác. A déli lejtőkön elmarad a molyhos tölgy, aminek szerepét a csertölgy és a kocsánytalan tölgy veszi át. A környező erdőket zömmel tölgyesek (csertölgy, kocsánytalan tölgy) és bükkösök alkotják. Néhány különleges tölgy is él itt, így olasz tölgy, ennek a molyhos tölggyel alkotott természetes hibridjei, valamint a kocsánytalan tölgy egyik szárazságtűrő változata, a sokmagvú tölgy. Uralkodó fáik a csertölgy "(Quercus cerris)" és a kocsánytalan tölgy "(Quercus petraea)". A faösszetételen melegkedvelő fafajták vannak túlsúlyban, mint a kocsányostölgy és kocsánytalan tölgy. A nőstények tölgyfák - molyhos tölgy "(Quercus pubescens)", csertölgy "(Q. cerris)", kocsánytalan tölgy "(Q. petraea)" - leveleire helyezi zöld, tojásdad petéit. Vörös tölgy

A vörös tölgy ("Quercus rubra", syn. A társulás alapfája a kocsányos tölgy, amely az erdőssztyeppövezetben a tölgyesek síksági-kontinentális típusát adja, alacsony bokorerdők vagy magasabb szálerdők formájában. A domináns erdőtársulások a mérsékelt övi vegyes erdők, köztük a gyertyános–tölgyesek (kocsánytalan tölgy és közönséges gyertyán), bükkösök (bükk) és melegkedvelő cseres–tölgyesek (csertölgy, molyhos tölgy, magyar tölgy). A kocsánytalan tölggyel váltakozva Európa nagy részének uralkodó tölgyfaja. A kocsányos tölggyel váltakozva Európa nagy részének uralkodó tölgyfaja. Kis területen a dárdás karéjú kocsánytalan tölgy /Quercus dalechampii/, az erdélyi kocsánytalan tölgy /Quercus dalechampii/, a hamvas tölgy /Quercus pedunculiflora/, a csertölgy /Quercus cerris/ és a mezei juhar /Acer campestre/ domináns. Élőhelye: sziklagyepek, sztyeprétek, bokorerdők. Mészkedvelő. Mészkedvelő. Mészkedvelő. Mészkedvelő. Mészkedvelő. Mészkedvelő. Mészkedvelő. Domináns a lombhullató erdő, leginkább bükk, de mellette tölgy, gyertyán, szil, kőris, juhar, nyár, nyír is. Erdőtípusai: hársas törmeléklejtő-erdők, lejtő sztyeppek, karszt-bokorerdők, molyhos-tölgyes szálerdők, szurdokerdők, gyertyános-tölgyesek, éger ligetek, tölgy, kőris, szil ligetek, mészkerülő tölgyes, mészkerülő bükkös. Inkább mészkedvelő. Inkább mészkedvelő. Inkább mészkedvelő. Nevükben a "vörös" a baloldaliságra, a "khmer" Kambodzsa domináns etnikai csoportjára utal. Ezen társulásokon kívül a pecsétviaszgomba megtalálható még sövényekben, parkokban és útszéleken, amennyiben ott a megfelelő tápnövény (tölgy vagy vörös tölgy) rendelkezésre áll. A hegy eredeti, természetes élőhelyeiről azt mondhatjuk, hogy a hegy lábánál alighanem mészkedvelő tölgyesek álltak, melyeknek legjellemzőbb fafajai a csertölgy és a molyhos tölgy voltak. Enyhén mészkedvelő, nitrogénigényes. Mészkedvelő, hegyvidéki faj. Síksági-dombvidéki, mészkedvelő faj. A domináns erdőtársulások a mérsékelt övi vegyes erdők, köztük a gyertyános–tölgyesek (kocsánytalan tölgy és közönséges gyertyán), bükkösök (bükk) és melegkedvelő cseres–tölgyesek (csertölgy, molyhos tölgy, magyar tölgy). Elterjedése:

molyhos tölgy is nő. Molyhos tölgy

A molyhos tölgy "(Quercus pubescens)" a bükkfavirágúak "(Fagales)" közé tartozó tölgy nemzetség egyik tipikusan európai, hazánkban is gyakori faja. Erdőtípusai: hársas törmeléklejtő-erdők, lejtő sztyeppek, karszt-bokorerdők, molyhos-tölgyes szálerdők, szurdokerdők, gyertyános-tölgyesek, éger ligetek, tölgy, kőris, szil ligetek, mészkerülő tölgyes, mészkerülő bükkös. Leggyakoribb növényei a tölgy (molyhos tölgy, magyaltölgy), a bükk és a juhar. Jellegzetes mészkedvelő tölgyese az alpokalji molyhos tölgyes "(Euphorbio-Quercetum pubescentis)". Főleg mészkőhányásokon, molyhos-tölgyesek és mészkedvelő bükkösök, gyertyános–tölgyesek szegélyében. A hegy eredeti, természetes élőhelyeiről azt mondhatjuk, hogy a hegy lábánál alighanem mészkedvelő tölgyesek álltak, melyeknek legjellemzőbb fafajai a csertölgy és a molyhos tölgy voltak. A délebbi, kissé melegebb vidékeken sziklagyepekkel, lejtősztyepp foltokkal váltakozó molyhos tölgyes bokorerdők találhatók. Bátaszéki molyhos tölgy

A bátaszéki molyhos tölgy a Tolna megyei Bátaszék külterületén, a város belterületétől mintegy 2 km-re délnyugatra található Orbán-hegy nevű dűlőn a Szent Orbán-kápolna közvetlen környezetében álló fa, a molyhos tölgy "(Quercus pubescens)" fajhoz tartozik. A középhegységek száraz, sziklás déli oldalain él a molyhos tölgy. A déli lejtőkön elmarad a molyhos tölgy, aminek szerepét a csertölgy és a kocsánytalan tölgy veszi át. A lombkoronaszint két, uralkodó faja a molyhos tölgy és a csertölgy. Erdős jellegű vidék, amelyet jellemzően bükkfafélék, főként a molyhos tölgy borít. Növényvilágára jellemző fajok a molyhos tölgy, gyertyán, juhar és virágos kőris. Néhány különleges tölgy is él itt, így olasz tölgy, ennek a molyhos tölggyel alkotott természetes hibridjei, valamint a kocsánytalan tölgy egyik szárazságtűrő változata, a sokmagvú tölgy. Növényvilágát a mediterrán macchia-félék jellemzik, valamint a magyaltölgy, karmazsintölgy, molyhos tölgy. Ez a molyhos tölgy, a cser és az ezüst hárs bevándorlásának korszaka. A magasabb szinteken az örökzöld tölgyfajokat lombhullató molyhos tölgy, szelídgesztenye váltja fel. Utóbbiak többsége a szőlőtáblákat övező molyhos tölgy cserjésekben talált menedéket, mint pl. A nőstények tölgyfák - molyhos tölgy "(Quercus pubescens)", csertölgy "(Q. cerris)", kocsánytalan tölgy "(Q. petraea)" - leveleire helyezi zöld, tojásdad petéit. Jellegzetes növényei: Prunus-félék, varjútövis, körte-félék, molyhos tölgy, valamint számos orchidea. További érték az egykori erdősszep vegetációra utaló 2-3 db molyhos tölgy. A hegyoldalban mészkedvelő cseres-tölgyes, illetve törmeléklejtő erdők találhatók, a hegytetőn lejtőgyepek és sajmeggyes molyhos tölgyesek találhatók. Ezt követően a karsztbokorerdők, azaz a cserszömörcés-molyhos tölgyes bokorerdők "(Cotino-Quercetum pubescentis)" növénytársulásainak feldolgozásába, mikroklimatikai-ökológiai jellemzőinek meghatározásába fogott. A kocsányos tölggyel váltakozva Európa nagy részének uralkodó tölgyfaja. A társulás alapfája a kocsányos tölgy, amely az erdőssztyeppövezetben a tölgyesek síksági-kontinentális típusát adja, alacsony bokorerdők vagy magasabb szálerdők formájában. Kocsánytalan tölgy "(Quercus petraea)", kocsányos tölgy "(Quercus robur)". kocsányos tölgy, (Quercus robur), kocsánytalan tölgy, (Quercus petraea). Az ötletet a kocsányos tölgy (angol tölgy) törzsének formájából merítette. Kocsányos tölgy "(Quercus robur)"
<br> 56. Kocsányos tölgy

A kocsányos tölgy "(Quercus robur)" a bükkfavirágúak "(Fagales)" rendjébe, ezen belül a bükkfafélék "(Fagaceae)" családjába tartozó fa. Uralkodó fafaja a kocsányos tölgy "(Quercus robur)". Rákóczi-tölgy (Mikepércs)

A Rákóczi-tölgy Mikepércs határában álló, a helyiek szerint ezeréves kocsányos tölgy. Legjellemzőbb fafajták a kocsányos tölgy és a fehér nyár. A kocsánytalan tölgy termete a kocsányos tölgyénél valamivel kisebb. Neve a régi magyar "haraszt" (= kocsányos tölgy) főnévből származik. A megmaradt erdőfoltok jellemzően keményfás társulások kocsányos tölgy főfafajjal. A kert legjellemzőbb fája a kocsányos tölgy (Quercus robur) és a kocsánytalan tölgy (Quercus petraea). Fényigényes fafajok (cser, kocsányos tölgy), esetleg bükk felújítására alkalmazható. Neve a régi magyar kocsányos tölgy értelmű haraszt főnévből ered. A legidősebb fa egy 400 éves kocsányos tölgy "(Quercus robur)". Néha a virágzat tengelyét is kocsánynak mondják, például kocsányos tölgy. Szlavón tölgy

A szlavón tölgy (Quercus robur slavonica) a kocsányos tölgy (Quercus robur, Quercus pedunculata)egyik, Magyarországon is élő alfaja. Az erdő büszkesége a kétszáz éves „Hubertus tölgy” nevezetű kocsányos tölgy is, mely 1939 óta védett. Kocsányos tölgy "(Quercus robur)" esetében 19. század végétől vannak adatok. Stelmužėi-tölgy

A Stelmužėi-tölgy (litván nyelven: Stelmužės ąžuolas) egy kocsányos tölgy, amely a korábbi Stelmužė közparkban nőtt, Stelmužė településnél, Litvániában. A felhasználható hatóanyagot mind a kocsányos, mind a kocsánytalan tölgy tartalmazza. Turner-tölgy

A Turner-tölgy "(Quercus × turneri)" a tölgy "(Quercus)" nemzetségbe tartozó nemesített faj, a magyaltölgy "(Quercus ilex)" és a kocsányos tölgy "(Quercus robur)" hibridje. A tölgyek hagyományos kártevőinek:

lényegesen jobban ellenáll, mint a kocsányos tölgy.