Üstökös:
Az üstökösök magja jégből és törmelékből áll. Az üstökösök elnyúlt ellipszis alakú pályán keringenek a Nap körül. Az üstökösök a derült éjszakák „hullócsillagai”.
A B C
Kóma (üstökös)

A kóma a csillagászatban az üstökösök magja körül keletkező ködszerű gázfelhő. Az üstökösök törmelékből álló csóvát hagynak maguk után. Napjainkban már tudjuk azt is, hogy az üstökös anyaga kisebb mértékben áll illékony jégből, ugyanakkor felszínének nagyobb része nem illékony anyagokból áll. Az üstökösök között léteznek rövid periódusú és hosszú periódusú példányok is (a legismertebb hosszú periódusú üstökös a Halley-üstökös). Tápláléka különféle férgekből és növényi törmelékből áll. Az alja elegyengetett, sík, döngölt törmelékből áll. Tápláléka algából, növényi törmelékből és döglött korallból áll. Az ismert rövidperiódusú üstökösök neve általában felfedezőjük nevének állít emléket, ilyen például a Halley-üstökös vagy a Swift–Tuttle-üstökös. A bolygók befolyásairól az üstökösök járására, A naprendszer tovamozdulásáról az üstökös pályákból itélve); a Természettudom. A röntgensugarakról úgy vélik, hogy az üstökösök és a napszél kölcsönhatása okozza őket: amikor az erősen töltött ionok átrepülnek az üstökös légkörén, az üstökös atomjaival és molekuláival ütköznek. jupiteri üstökösök családjába tartozik, mivel a Naprendszer legnagyobb bolygója meghatározó erősséggel hat az üstökös pályájára. Az égitestet Halley-ről nevezték el (az újabb üstökösök felfedezőjük nevét viselik), így a Halley-üstökös lett az első ismert periodikus üstökös, az 1P/Halley. A Titán nagyjából felerészben jégből, felerészben kőzetből áll. A csoport magja az anyákból és kölykeikből áll. Maga a Hold is teljes egészében jégből áll, az elmélet szerint. Ha az üstökösök felépítését nézzük, az Oort-felhőt alkotó tárgyak különféle jégből állnak, úgymint a víz, metán, etán, szén-monoxid és hidrogén-cianid jege. Magja egy protonból és három neutronból áll. Magja egy protonból és négy neutronból áll. Az amerikai Deep Space–1 2001. szeptember 21-én elrepült a Borrelly-üstökös magja mellett és megerősítette, hogy a Halley-üstökös jellemzői más üstökösnél is megszokottak. A Halley-családú üstökösök - amelyek nevüket a prototípusuk, a Halley-üstökös után kapták -, szokatlanok, mert míg rövid periódusú üstökösök, forrásuk vélhetőleg az Oort-felhőben található, és nem a szórt lemezből. A korai 20. századot megelőzően a legtöbb üstökösre a megjelenés évével hivatkoztak, esetleg melléknevekkel kiegészítve a különösen fényes üstökösök esetén, például „1680-as Nagy Üstökös” (Kirch-üstökös), az „1882-es Nagy Szeptemberi Üstökös”. A Mimas sűrűsége kicsi (1,17 g/cm³), főként jégből áll. 1994-ig az üstökösök először egy előzetes elnevezést kaptak, amely az felfedezés évéből és a felfedezés sorrendjét jelölő kisbetűből állt (például az 1969i üstökös (Bennett) volt a kilencedikként felfedezett üstökös 1969-ben). Az üstökösök csillagászati jelölése a (), amely egy korongból és egy hajszerű farokból áll. A hosszú periódusú üstökösök, mint a Hale–Bopp-üstökös, amelyeknek a pályája évezredekig is tarthat, az Oort-felhőből eredeteztethetők. Tudomásuk van arról, hogy a Naprendszer bolygói a Nap körül keringenek ellipszis alakú pályán. Ezek a felfedezések vezettek ahhoz a tételhez, hogy az üstökösök parabola alakú pályán keringenek a Nap körül. Az Encke-üstökös a leggyakrabban megfigyelt üstökös, pályája erősen elnyúlt ellipszis. Ezek a rajok üstökösök, kisbolygók anyagából keletkeznek, és nagyjából azzal azonos pályán keringenek a Nap körül. Ennek oka a Nap-Föld távolságnak folyamatos változása (a Föld a Nap körül ellipszis alakú pályán kering). Newton módszerével kiszámította az 1607 és 1682 között észlelt 24 üstökös pályáját, és kimutatta, hogy jelentős hányaduk Newton gravitációs erőtörvényével összhangban ellipszis alakú pályán mozog a Nap körül. Teste elnyúlt, ellipszis alakú, nagy hegyes fejrésszel és kis szájjal. A mi Naprendszerünkben a kisbolygók többsége a kisbolygóövben található; ellipszis alakú pályán keringenek a Nap körül, a Mars és a Jupiter pályája között, illetve a Kuiper-övben, azaz a Pluto környékén helyezkednek el. A Jupiter körül ellipszis alakú pályán kering, melynek excentricitása 0,25, a pályahajlása 158,11°. Az objektumtípus egyedei a Nap körül keringenek, a bolygóval megegyező pályán, 60 fokkal előtte – az ún. Borelli volt az első, aki úgy vélte, hogy az üstökösök a Nap mellett parabola alakú pályán haladnak el. Kóma (üstökös)

A kóma a csillagászatban az üstökösök magja körül keletkező ködszerű gázfelhő. A Jupiter körül ellipszis alakú pályán kering, melynek excentricitása 0,38, az egyenlítő síkjával 147°-os szöget zár be. A Charonnal egy pályasíkban, közel kör alakú pályán keringenek a Pluto körül, 50 000, illetve 60 000 km távolságra. A trójai kisbolygók a Jupiterrel közel azonos pályán keringenek a Nap körül, a Nap felől nézve 60 fokkal az óriásbolygó előtt és mögött haladva. A bolygók (természetesek vagy mesterségesek) a Nap körül keringenek. A Naprendszer bolygói egy síkban keringenek a Nap körül. Üstökös

Az üstökös olyan naprendszerbeli égitest, amely a Nap körül, általában elnyújtott pályán kering, és a Nap közelébe érve kómája és csóvája fejlődik – mindkét jelenség legfőbb oka az üstökösmagot érő napsugárzás. A Trójai kisbolygók a valóságban nem kifejezetten a Lagrange-pontok körül keringenek, sokkal inkább egy patkó alakú pályán oszcillálnak körülöttük. Az üstökösök nagy része rendkívül elnyújtott ellipszispályán kering a Nap körül. A keringésük során az üstökösök rengeteg poranyagot hagynak hátra, így valóságos anyagsávok maradnak hátra és keringenek tovább a Nap körül egy-egy keringésük után a Naprendszeren belül. Az űrben közös pályán keringenek. A Cassini-görbék Giovanni Domenico Cassini csillagászról kapták nevüket, aki úgy vélte, hogy a bolygók ilyen pályán keringenek a Nap körül. Brahe az ifjú matematikatehetséggel együtt szerette volna világképét kidolgozni, melyben a Nap a Föld körül, de bolygók a Nap körül keringenek. Kepler csodálatos csillagász volt, aki Tycho Brahe pontos megfigyeléseit felhasználva észrevette, hogy a bolygók a Nap körül nem körpályán, hanem elliptikus pályán keringenek. Az üstökösök között léteznek rövid periódusú és hosszú periódusú példányok is (a legismertebb hosszú periódusú üstökös a Halley-üstökös). Kóma (üstökös)

A kóma a csillagászatban az üstökösök magja körül keletkező ködszerű gázfelhő. Az ismert rövidperiódusú üstökösök neve általában felfedezőjük nevének állít emléket, ilyen például a Halley-üstökös vagy a Swift–Tuttle-üstökös. A bolygók befolyásairól az üstökösök járására, A naprendszer tovamozdulásáról az üstökös pályákból itélve); a Természettudom. jupiteri üstökösök családjába tartozik, mivel a Naprendszer legnagyobb bolygója meghatározó erősséggel hat az üstökös pályájára. Az égitestet Halley-ről nevezték el (az újabb üstökösök felfedezőjük nevét viselik), így a Halley-üstökös lett az első ismert periodikus üstökös, az 1P/Halley. A röntgensugarakról úgy vélik, hogy az üstökösök és a napszél kölcsönhatása okozza őket: amikor az erősen töltött ionok átrepülnek az üstökös légkörén, az üstökös atomjaival és molekuláival ütköznek. A korai 20. századot megelőzően a legtöbb üstökösre a megjelenés évével hivatkoztak, esetleg melléknevekkel kiegészítve a különösen fényes üstökösök esetén, például „1680-as Nagy Üstökös” (Kirch-üstökös), az „1882-es Nagy Szeptemberi Üstökös”. A hosszú periódusú üstökösök, mint a Hale–Bopp-üstökös, amelyeknek a pályája évezredekig is tarthat, az Oort-felhőből eredeteztethetők. A Halley-családú üstökösök - amelyek nevüket a prototípusuk, a Halley-üstökös után kapták -, szokatlanok, mert míg rövid periódusú üstökösök, forrásuk vélhetőleg az Oort-felhőben található, és nem a szórt lemezből. 1994-ig az üstökösök először egy előzetes elnevezést kaptak, amely az felfedezés évéből és a felfedezés sorrendjét jelölő kisbetűből állt (például az 1969i üstökös (Bennett) volt a kilencedikként felfedezett üstökös 1969-ben). Az üstökös típusát egy előtag hozzáadásával jelölik:


A második megfigyelt perihélium-áthaladás után a rövidperiódusú üstökösök a felfedezésük sorrendjének megfelelő számot is kapnak. Az üstökösök közé tartozott a 126P/IRAS, a 161P/Hartley–IRAS és az IRAS–Araki–Alcock-üstökös, amely 1983-ban a Föld közelében repült el. Az üstökösöknek két fő osztálya van: rövid periódusú üstökösök (más néven ekliptikus üstökösök) és hosszú periódusú üstökösök (más néven közel izotróp üstökösök). A rövid periódusú üstökösök fokozatosan elveszítik illóanyagukat és/vagy szétesnek (például a Tempel 1, vagy a Bennett üstökös), vagy kisbolygó-szerű égitestté válnak. Lehetséges, hogy ezen újonnan felfedezett üstökös a Naprendszer kis tömegű égitesteinek új tagjai közé tartozik, amely a Halley-típusú üstökösök egyik forrása is lehet. A napszelet az 1950-es években fedezték fel, amikor észrevették, hogy az üstökösök csóvája mindig a Nappal ellentétes irányba mutat, még akkor is, amikor az üstökös már távolodik a Naptól. Charles Messier, aki fontosnak tartotta az üstökösök kutatását, másfél évet töltött feleslegesen a Halley által megjósolt üstökös feltűnésére várva, amit csak annak felfedezése után egy hónappal vett észre. Az éjszakák igen gyakran felhősek. A Naprendszer különleges égitestjei az üstökösök. Üstökös (Transformers)

Üstökös a Transformers egyik szereplője. Az Encke-üstökös a leggyakrabban megfigyelt üstökös, pályája erősen elnyúlt ellipszis. A nappalok melegek, az éjszakák hűvösek. Encke-üstökös

Encke-üstökös
A leggyakrabban megfigyelt üstökös, 1998-ig csaknem 50 megjelenését észlelték. A legismertebb üstökös ebből a fajtából a Halley-üstökös.