Egy termékpiac kereslete lineáris függvénnyel jellemezhető. Tudjuk, hogy az optimális termelési szintnél a vállalat határbevétele megegyezik a határköltségével, a piaci ár pedig a határköltség kétszerese. Ekkor biztosan igaz, hogy
az adott piacon nincsen tökéletes verseny. az összbevétel kétszer akkora, mint az összes költség. a vállalat biztosan nyereséges. a vállalat termel, de veszteséges.
A B C D
Tökéletes verseny esetén minden vállalat kénytelen határköltség-alapú árképzést alkalmazni, mert a vállalatok "árelfogadóak", vagyis úgy gondolják, hogy nem képesek alakítani a piaci árat; ekkor viszont az ár a verseny hatására egészen a határköltségig csökken. Mivel a tökéletes versenyző vállalat számára a piaci ár adottság (a reziduális kereslet végtelenül rugalmas), ezért a határbevétel konstans, megegyezik a piaci árral (lásd az ábrát). Amennyiben a piaci ár olyan alacsony, hogy a változó költségek fedezésére sincs mód, a vállalat optimális döntése a termelés leállítása. Ekkor viszont megállapítható, hogy az erőforrás társadalmilag optimális ára (közvetlen határköltség + lehetőségköltség) meg fogja haladni a versenyzői piacon kialakuló árat, ami a határköltséggel egyenlő. Látható, hogy a piaci ár meghatározásában közvetve mind a vizsgált jószág kereslete, mind a kínálata szerepet játszik. De ekkor előfordul, hogy a termelési szolgálatok nincsenek teljesen felhasználva és az ár nem fedezi a termelési költségeket. Bár ez csak lineáris függvényekre igaz, folytonos "f" függvényt közelíthetünk lineáris függvénnyel. Az általános egyensúly elengedhetetlen feltétele, hogy minden termelési tényező összpiaci kereslete egyenlő legyen a kínálatával:

formula_11

A termelési tényezők kereslete ugyanakkor az általuk előállított javak keresletéből származtatható. A tőzsde szabályai szerint van egy kialakult ár a piacon és ennyiért lehet olyan részvényeket venni, hogy igaz lesz az állítás. Árfolyam-nyereség arány

Az árfolyam-nyereség arány (vagy ár-nyereség arány, ár-nyereség ráta) a részvények kereskedelmében használt mutató, amelynek alapján összehasonlítható, hogy egy adott vállalat részvényének a piaci ára milyen mértékben drága az egy részvényre jutó nyereséghez mérve. Abban az értelemben igaz mindez, hogy a vagyontárgy piaci értékét csak akkor lehet biztosan tudni, ha az már elkelt. A -1 jelenti a tökéletes negatív lineáris kapcsolatot, az 1 a tökéletes pozitív lineáris kapcsolatot, a 0 pedig azt mutatja meg, hogy nincs lineáris kapcsolat a két változó között. Marshall szerint ehhez az szükséges, hogy az átlagos termelési feltételekkel működő vállalat termelési költségei szabályozzák a piaci árat, amit ő a reprezentatív cég fogalmának bevezetésével igyekszik bizonyítani. Ma már biztosan állítja a tudomány, hogy az idő nem egy lineáris fogalom. A vállalkozók csökkentik a termelési eszközök termelését, csökken a termelési eszközök termeléséhez szükséges termelési tényezők kereslete, s ezáltal az itt keletkező jövedelem, következésképpen a fogyasztási javak kereslete. Ekkor logikus, hogy az adott határfüggvény integrálja megegyezik a függvénysorozat integráljának határértékével. Ez az összefüggés „fordítva” is igaz: ha tudjuk hogy egy négyszögre igaz a fenti 1. Az emberiség őskorától kezdve fennáll a kérdés": “Hogy állapíthatjuk meg hogy egy állítás igaz-e, hacsak nem tudjuk hogy igaz? Egy párosítás a lineáris erdők speciális fajtája, megfordítva pedig, bármely lineáris erdő 2-élszínezhető, ezért minden -re igaz, hogy . A termelési tényezők kereslete az általuk előállított javak keresletéből származtatható. Lerner-index

A Lerner-index (más néven ár–költség rés) egy vállalat piaci erejének mutatószáma. A piaci árat az összkibocsátásnak az inverz keresleti függvénybe való helyettesítésével kaphatjuk meg:

formula_28

Ha a fagylalt piacát tökéletes verseny jellemezné, akkor az egyensúlyi ár-kibocsátás kombináció a piaci keresleti függvény és a határköltséggörbe metszéspontjában lenne. Klaus Wagner 1937-ben bebizonyította, hogy a "k" = 5 eset valójában ekvivalens a négyszíntétellel, ezért most már biztosan tudjuk, hogy igaz. Tegyük fel, hogy "n" pontra már tudjuk, hogy igaz az állítás és adott "n"+1 pont, formula_4. Az olyan esetekben, amikor a versenypiac nem létezik, és ezért nem alakulhat ki határköltség-alapú ár, vagy az adott nemzeti, helyi közösség nem kíván egy szolgáltatást piaci alapra helyezni, hatósági ármegállapításra vagy árszabályozásra kerülhet sor. Lerner-index

A Lerner-index (más néven ár–költség rés) egy vállalat piaci erejének mutatószáma. Amennyiben a piaci ár olyan alacsony, hogy a változó költségek fedezésére sincs mód, a vállalat optimális döntése a termelés leállítása. Látható, hogy a piaci ár meghatározásában közvetve mind a vizsgált jószág kereslete, mind a kínálata szerepet játszik. Tökéletes verseny esetén minden vállalat kénytelen határköltség-alapú árképzést alkalmazni, mert a vállalatok "árelfogadóak", vagyis úgy gondolják, hogy nem képesek alakítani a piaci árat; ekkor viszont az ár a verseny hatására egészen a határköltségig csökken. De ekkor előfordul, hogy a termelési szolgálatok nincsenek teljesen felhasználva és az ár nem fedezi a termelési költségeket. A piaci kereslet egy jószág piacán fellelhető potenciális vevők összes kereslete. Például a mikroökonómiai termeléselméletben egy vállalat akkor alkalmaz egy új munkavállalót, ha az utolsó munkaórájából származó bevétel (a határbevétel) magasabb, mint az erre jutó, a vállalat által viselt költség (a határköltség). Mivel a tökéletes versenyző vállalat számára a piaci ár adottság (a reziduális kereslet végtelenül rugalmas), ezért a határbevétel konstans, megegyezik a piaci árral (lásd az ábrát). Az általános egyensúly elengedhetetlen feltétele, hogy minden termelési tényező összpiaci kereslete egyenlő legyen a kínálatával:

formula_11

A termelési tényezők kereslete ugyanakkor az általuk előállított javak keresletéből származtatható. Határköltség

A határköltség a mikroökonómiai termeléselméletben egy „nagyon kicsi” pótlólagos jószágegység kibocsátásából eredő költség. Egyes programok lineáris optimalizálást végeznek az optimális, azaz a legkisebb költség elvét teljesítő teljesítményeloszlás megtalálására. Abban az értelemben igaz mindez, hogy a vagyontárgy piaci értékét csak akkor lehet biztosan tudni, ha az már elkelt. Bár ez csak lineáris függvényekre igaz, folytonos "f" függvényt közelíthetünk lineáris függvénnyel. Piaci kapitalizáció

A piaci kapitalizáció egy vállalat pillanatnyi - az összes befektető által meghatározott - számszerűsített értékét jelenti. Marshall szerint ehhez az szükséges, hogy az átlagos termelési feltételekkel működő vállalat termelési költségei szabályozzák a piaci árat, amit ő a reprezentatív cég fogalmának bevezetésével igyekszik bizonyítani. Ha a jószág piacának összes eladója (vállalata) határköltség-alapú árképzést alkalmaz, akkor piaci egyensúlyban a jószághoz tartozó ár-kibocsátás kombináció éppen a piaci keresleti függvény és a határköltséggörbe metszéspontjában lesz. kétszer akkora, mint az acélé. Ma már biztosan állítja a tudomány, hogy az idő nem egy lineáris fogalom. A vállalkozók csökkentik a termelési eszközök termelését, csökken a termelési eszközök termeléséhez szükséges termelési tényezők kereslete, s ezáltal az itt keletkező jövedelem, következésképpen a fogyasztási javak kereslete. Ekkor viszont megállapítható, hogy az erőforrás társadalmilag optimális ára (közvetlen határköltség + lehetőségköltség) meg fogja haladni a versenyzői piacon kialakuló árat, ami a határköltséggel egyenlő. Ez az összefüggés „fordítva” is igaz: ha tudjuk hogy egy négyszögre igaz a fenti 1. A termelési tényezők kereslete az általuk előállított javak keresletéből származtatható. A paradoxon feloldásához azt kell figyelembe vennünk, hogy ami paradoxnak tűnik, az az, hogy a két gömb térfogata kétszer akkora, mint az egy gömb térfogata, az átdarabolás pedig „normális” esetben térfogattartó. Az emberiség őskorától kezdve fennáll a kérdés": “Hogy állapíthatjuk meg hogy egy állítás igaz-e, hacsak nem tudjuk hogy igaz? Ha ν egész, akkor az Anger-függvény "J", megegyezik a "J", Bessel-függvénnyel, és a Weber-függvény kifejezhető, mint a Struve-függvény véges lineáris kombinációja. Amennyiben a piaci ár olyan alacsony, hogy a változó költségek fedezésére sincs mód, a vállalat optimális döntése a termelés leállítása. Tökéletes verseny esetén minden vállalat kénytelen határköltség-alapú árképzést alkalmazni, mert a vállalatok "árelfogadóak", vagyis úgy gondolják, hogy nem képesek alakítani a piaci árat; ekkor viszont az ár a verseny hatására egészen a határköltségig csökken. Ma már biztosan állítja a tudomány, hogy az idő nem egy lineáris fogalom. Mivel a tökéletes versenyző vállalat számára a piaci ár adottság (a reziduális kereslet végtelenül rugalmas), ezért a határbevétel konstans, megegyezik a piaci árral (lásd az ábrát). A zöldmoszatokról biztosan tudjuk, hogy már a kambriumban is éltek. Abban az értelemben igaz mindez, hogy a vagyontárgy piaci értékét csak akkor lehet biztosan tudni, ha az már elkelt. vállalat határköltség-függvényét használjuk fel. Látható, hogy a piaci ár meghatározásában közvetve mind a vizsgált jószág kereslete, mind a kínálata szerepet játszik. Lerner-index

A Lerner-index (más néven ár–költség rés) egy vállalat piaci erejének mutatószáma. Klaus Wagner 1937-ben bebizonyította, hogy a "k" = 5 eset valójában ekvivalens a négyszíntétellel, ezért most már biztosan tudjuk, hogy igaz. Nem tudjuk biztosan, hogy hány aktív ismerője van az interlingvának. Hogy sikerült-e befejeznie, mind a mai napig nem tudjuk biztosan. Biztosan tudjuk, hogy a mocsári olajfaló nem tartozik a veszélyeztetett fajok közé. A 2. századból biztosan tudjuk, hogy szent Jusztinusz imádkozott a Szűzanya pártfogásáért. Világos, hogy valamelyik termelési tényező árának emelkedése növeli, csökkenése pedig csökkenti a vállalat összköltségét. Erről a malomról nem tudjuk biztosan, hogy vízimalom volt, lehetett szárazmalom is. A 2. vállalat elavultabb technológiát alkalmaz, határköltség-függvénye formula_23 ("y" a 2. vállalat heti kibocsátása). Marshall szerint ehhez az szükséges, hogy az átlagos termelési feltételekkel működő vállalat termelési költségei szabályozzák a piaci árat, amit ő a reprezentatív cég fogalmának bevezetésével igyekszik bizonyítani. Biztosan tudjuk, hogy a 14-16. század között a szekszárdi apátság birtoka volt. Sajnos nem tudjuk biztosan, hogy ki és mikor építtethette a kővár korai magját. Nem tudjuk biztosan, hogy önállóan ment-e tárgyalni, vagy hivatalos kiküldetésben. A technológia tehát úgy hat a vállalat termelési döntésére, hogy korlátot állít az elé: a termelési függvény korlátját. De ekkor előfordul, hogy a termelési szolgálatok nincsenek teljesen felhasználva és az ár nem fedezi a termelési költségeket. Így az 1. vállalat határköltség-függvényét kell figyelembe vennünk. Ez az első épület, melyről biztosan tudjuk, hogy nevet adtak neki: "Déli felragyogó". Amennyiben a piaci ár olyan alacsony, hogy a változó költségek fedezésére sincs mód, a vállalat optimális döntése a termelés leállítása. Tökéletes verseny esetén minden vállalat kénytelen határköltség-alapú árképzést alkalmazni, mert a vállalatok "árelfogadóak", vagyis úgy gondolják, hogy nem képesek alakítani a piaci árat; ekkor viszont az ár a verseny hatására egészen a határköltségig csökken. Mivel a tökéletes versenyző vállalat számára a piaci ár adottság (a reziduális kereslet végtelenül rugalmas), ezért a határbevétel konstans, megegyezik a piaci árral (lásd az ábrát). E pont „alatt” a vállalat kínálata 0 (hiszen nem termel), a pont „felett” a vállalat kínálata (tökéletesen versenyző piacon) a határköltség-görbével (MC) egyezik meg. vállalat határköltség-függvényét használjuk fel. De ekkor előfordul, hogy a termelési szolgálatok nincsenek teljesen felhasználva és az ár nem fedezi a termelési költségeket. Látható, hogy a piaci ár meghatározásában közvetve mind a vizsgált jószág kereslete, mind a kínálata szerepet játszik. Lerner-index

A Lerner-index (más néven ár–költség rés) egy vállalat piaci erejének mutatószáma. Emiatt a vállalat folyamatosan veszteséges volt. Világos, hogy valamelyik termelési tényező árának emelkedése növeli, csökkenése pedig csökkenti a vállalat összköltségét. A 2. vállalat elavultabb technológiát alkalmaz, határköltség-függvénye formula_23 ("y" a 2. vállalat heti kibocsátása). Marshall szerint ehhez az szükséges, hogy az átlagos termelési feltételekkel működő vállalat termelési költségei szabályozzák a piaci árat, amit ő a reprezentatív cég fogalmának bevezetésével igyekszik bizonyítani. A technológia tehát úgy hat a vállalat termelési döntésére, hogy korlátot állít az elé: a termelési függvény korlátját. Így az 1. vállalat határköltség-függvényét kell figyelembe vennünk. Amikor a vállalat meghozza termelési döntését, a termelési halmazból választ egy input–output kombinációt. A perec keresleti függvénye:

formula_21

Az 1. vállalat modern technológiával dolgozik, határköltség-függvénye formula_22, ahol "y" a vállalat heti kibocsátása. Bár ez csak lineáris függvényekre igaz, folytonos "f" függvényt közelíthetünk lineáris függvénnyel. A vállalat (LT) időszerűnek látta néhány veszteséges vonalszakasz megszüntetését. Az formula_1-edik vállalat határbevétele (formula_2) matematikailag a következőképpen formalizálható:

formula_3, vagy másként formula_4, ahol formula_5. A termelési tényezők árai a vállalat költségeit befolyásolják. Ha a munkaerőpiac keresleti oldalán lévő vállalat(ok) nem árelfogadó(k), akkor nem egy konstans bérszinttel, hanem a növekvő piaci munkakínálati függvénnyel szembesül(nek). Az általános egyensúly elengedhetetlen feltétele, hogy minden termelési tényező összpiaci kereslete egyenlő legyen a kínálatával:

formula_11

A termelési tényezők kereslete ugyanakkor az általuk előállított javak keresletéből származtatható. Árfolyam-nyereség arány

Az árfolyam-nyereség arány (vagy ár-nyereség arány, ár-nyereség ráta) a részvények kereskedelmében használt mutató, amelynek alapján összehasonlítható, hogy egy adott vállalat részvényének a piaci ára milyen mértékben drága az egy részvényre jutó nyereséghez mérve. Piaci kapitalizáció

A piaci kapitalizáció egy vállalat pillanatnyi - az összes befektető által meghatározott - számszerűsített értékét jelenti. A vállalat által előállított egy vagy több output ára(i) az árbevételen keresztül hat(nak) a profitra, ezáltal a vállalat termelési döntésére.