Egy zsinórra kötött nehezék úgy mozog vízszintes síkú körpályán, hogy közben a zsinór egy kúp palástját súrolja (kúpinga). Mit állíthatunk a testre ható gravitációs erő és a kötélerő viszonyáról?
A kötélerő biztosan nagyobb, mint a gravitációs erő. A kötélerő biztosan kisebb, mint a gravitációs erő. A kötélerő a keringési időtől függően lehet nagyobb is, kisebb is, mint a gravitációs erő.
A B C
Például egy testre ható gravitációs erő tekinthető úgy, mint a testnél jelenlévő gravitációs mező hatása a testre. A gravitációs tömegmérés során egy ismeretlen tömegre ható gravitációs erőt hasonlítunk össze egy ismert tömegre ható gravitációs erő nagyságával. Egy testre ható gravitációs erő az egyik – a Föld felszínén álló megfigyelő számára a legnagyobb – összetevője a test súlyának, a testre ható nehézségi erőnek. Inerciarendszerből nézve körpályán mozognak, centripetális erőként a gravitációs erő szolgál. Egy a felszínhez képest nyugvó testre ható nehézségi erő a Föld gravitációs vonzóerejének és a Föld forgásából származó centrifugális erőnek az eredője. Ilyen konzervatív erő a gravitációs erő. Mikrogravitáció akkor áll elő, amikor egy testre csak a gravitációs erő van jelentős hatással. Azaz az összes rá ható erő, a gravitációs erő, a hidrosztatikai erők és a centrifugális erő kiegyenlíti egymás hatását. A folyadékmechanikában a fajsúly, az egységnyi térfogatú folyadékra ható gravitációs erő. Egyenletes mozgás esetén a felfelé ható elektromos és felhajtó erő, illetve a lefelé ható gravitációs és közegellenállási erő ismét kiegyenlítik egymást. Az "eredő erő" a testre ható összes erő vektoriális összege. Ilyenek például a gravitációs erő, az elektrosztatikus erő, stb. Nehézségi erő

A nehézségi erő inerciarendszerben megegyezik a gravitációs erővel. A kábel hosszában ez a (lefelé ható) "aktuális" gravitáció és a (felfelé ható) centrifugális erő különbsége a "látszólagos" gravitációs mező. Ezt az állítást átfogalmazhatjuk a következő módon: ha "g" egy referenciatömeg gyorsulása adott helyen egy gravitációs mezőben, akkor egy "M" tömegre ható gravitációs erő:

Ez az alapja a súlyméréssel történő tömegmeghatározásnak. A törvény Newton eredeti megfogalmazásában:

ahol

Az összefüggés megmutatja, hogy minél nagyobb egy testre ható erő, annál nagyobb a test lendületének megváltozása. Mikrogravitáció

A mikrogravitáció (általában közelítően ekvivalensnek tekintjük a súlytalansággal) az az állapot, amelyben egy testre kizárólag gravitációs, erő hat inerciarendszerben vizsgálva. Testét egy rövid ideig a normális gravitációs erő 179,8-szorosa húzta előrefelé. Az erőnek a kétkarú mérleg elve alapján azonosnak kellett lennie a mérlegsúlyra ható gravitációs erő értékével. A Föld kétféleképpen hat a tömegekre: egyik a bolygó középpontja felé ható gravitációs erő, a másik a Föld forgásából adódó tehetetlenségi (centrifugális) erő. Ilyen például a gravitációs, és az elektrosztatikus erő is. formula_2

Egy "M" tömegű ponttömegtől "x" távolságra levő "V" gravitációs potenciál úgy határozható meg, mint egy "W" munka, amelyet egy külső ágensnek kell elvégeznie ahhoz, hogy az egységtömeget a végtelenből ebbe a pontba hozzuk:

formula_3

ahol "G" a gravitációs állandó, és F a gravitációs erő. A gravitációs erő egyetlen feltétele és oka a testek tömege. Egy bolygót közelítő tömegpontra a távolság csökkenésével egyre nagyobb gravitációs erő hat, melynek hatására a tömegpont gyorsulása növekszik. Az ilyen kísérletek segítségével a gravitációs erő nagysága is meghatározható, mégpedig egy G-vel jelölt és gravitációs állandónak nevezett mennyiség függvényében. Például egy testre ható gravitációs erő tekinthető úgy, mint a testnél jelenlévő gravitációs mező hatása a testre. A gravitációs tömegmérés során egy ismeretlen tömegre ható gravitációs erőt hasonlítunk össze egy ismert tömegre ható gravitációs erő nagyságával. Egy testre ható gravitációs erő az egyik – a Föld felszínén álló megfigyelő számára a legnagyobb – összetevője a test súlyának, a testre ható nehézségi erőnek. Inerciarendszerből nézve körpályán mozognak, centripetális erőként a gravitációs erő szolgál. Egy a felszínhez képest nyugvó testre ható nehézségi erő a Föld gravitációs vonzóerejének és a Föld forgásából származó centrifugális erőnek az eredője. Ilyen konzervatív erő a gravitációs erő. Mikrogravitáció akkor áll elő, amikor egy testre csak a gravitációs erő van jelentős hatással. Azaz az összes rá ható erő, a gravitációs erő, a hidrosztatikai erők és a centrifugális erő kiegyenlíti egymás hatását. A folyadékmechanikában a fajsúly, az egységnyi térfogatú folyadékra ható gravitációs erő. Egyenletes mozgás esetén a felfelé ható elektromos és felhajtó erő, illetve a lefelé ható gravitációs és közegellenállási erő ismét kiegyenlítik egymást. Az "eredő erő" a testre ható összes erő vektoriális összege. Ilyenek például a gravitációs erő, az elektrosztatikus erő, stb. Nehézségi erő

A nehézségi erő inerciarendszerben megegyezik a gravitációs erővel. A kábel hosszában ez a (lefelé ható) "aktuális" gravitáció és a (felfelé ható) centrifugális erő különbsége a "látszólagos" gravitációs mező. Ezt az állítást átfogalmazhatjuk a következő módon: ha "g" egy referenciatömeg gyorsulása adott helyen egy gravitációs mezőben, akkor egy "M" tömegre ható gravitációs erő:

Ez az alapja a súlyméréssel történő tömegmeghatározásnak. Mikrogravitáció

A mikrogravitáció (általában közelítően ekvivalensnek tekintjük a súlytalansággal) az az állapot, amelyben egy testre kizárólag gravitációs, erő hat inerciarendszerben vizsgálva. Testét egy rövid ideig a normális gravitációs erő 179,8-szorosa húzta előrefelé. Az erőnek a kétkarú mérleg elve alapján azonosnak kellett lennie a mérlegsúlyra ható gravitációs erő értékével. A Föld kétféleképpen hat a tömegekre: egyik a bolygó középpontja felé ható gravitációs erő, a másik a Föld forgásából adódó tehetetlenségi (centrifugális) erő. Ilyen például a gravitációs, és az elektrosztatikus erő is. formula_2

Egy "M" tömegű ponttömegtől "x" távolságra levő "V" gravitációs potenciál úgy határozható meg, mint egy "W" munka, amelyet egy külső ágensnek kell elvégeznie ahhoz, hogy az egységtömeget a végtelenből ebbe a pontba hozzuk:

formula_3

ahol "G" a gravitációs állandó, és F a gravitációs erő. A gravitációs erő egyetlen feltétele és oka a testek tömege. Az ilyen kísérletek segítségével a gravitációs erő nagysága is meghatározható, mégpedig egy G-vel jelölt és gravitációs állandónak nevezett mennyiség függvényében. Az űrhajóban lévő tárgyakra ugyanis a keringés közben a gravitációs erőn kívül egy ugyanekkora nagyságú centrifugális erő is hat. Ha az egyetlen ható erő a gravitációs mezőből származik, akkor Newton második törvénye és a gravitációs törvény együtt a következő gyorsulást adja:

Eszerint a gravitációs és tehetetlen tömeg aránya akkor és csak akkor egyenlő egy "K" állandóval, ha minden test ugyanolyan gyorsan esik adott gravitációs mezőben. Például egy testre ható gravitációs erő tekinthető úgy, mint a testnél jelenlévő gravitációs mező hatása a testre. A gravitációs tömegmérés során egy ismeretlen tömegre ható gravitációs erőt hasonlítunk össze egy ismert tömegre ható gravitációs erő nagyságával. Egy testre ható gravitációs erő az egyik – a Föld felszínén álló megfigyelő számára a legnagyobb – összetevője a test súlyának, a testre ható nehézségi erőnek. Inerciarendszerből nézve körpályán mozognak, centripetális erőként a gravitációs erő szolgál. Egy a felszínhez képest nyugvó testre ható nehézségi erő a Föld gravitációs vonzóerejének és a Föld forgásából származó centrifugális erőnek az eredője. Ilyen konzervatív erő a gravitációs erő. Mikrogravitáció akkor áll elő, amikor egy testre csak a gravitációs erő van jelentős hatással. Azaz az összes rá ható erő, a gravitációs erő, a hidrosztatikai erők és a centrifugális erő kiegyenlíti egymás hatását. A folyadékmechanikában a fajsúly, az egységnyi térfogatú folyadékra ható gravitációs erő. Egyenletes mozgás esetén a felfelé ható elektromos és felhajtó erő, illetve a lefelé ható gravitációs és közegellenállási erő ismét kiegyenlítik egymást. Ilyen például a gravitációs, és az elektrosztatikus erő is. Az "eredő erő" a testre ható összes erő vektoriális összege. Ilyenek például a gravitációs erő, az elektrosztatikus erő, stb. Nehézségi erő

A nehézségi erő inerciarendszerben megegyezik a gravitációs erővel. Az űrhajóban lévő tárgyakra ugyanis a keringés közben a gravitációs erőn kívül egy ugyanekkora nagyságú centrifugális erő is hat. Az ilyen kísérletek segítségével a gravitációs erő nagysága is meghatározható, mégpedig egy G-vel jelölt és gravitációs állandónak nevezett mennyiség függvényében. Képzeljünk el egy Brown-részecske sokaságból álló szuszpenzió, melyre egy külső "K" erő hat (mely lehet gravitációs erő is, azonban jellemző, hogy magában a kifejtésben lényegében "K" csak virtuális). A kábel hosszában ez a (lefelé ható) "aktuális" gravitáció és a (felfelé ható) centrifugális erő különbsége a "látszólagos" gravitációs mező. A tehetetlenségi erő definíciójánál fogva anyagfüggetlen, ezért ha a gravitációs erők különböznek, akkor ez eredők is és ezek vízszintes komponensei is. Ezt az állítást átfogalmazhatjuk a következő módon: ha "g" egy referenciatömeg gyorsulása adott helyen egy gravitációs mezőben, akkor egy "M" tömegre ható gravitációs erő:

Ez az alapja a súlyméréssel történő tömegmeghatározásnak. A törvény Newton eredeti megfogalmazásában:

ahol

Az összefüggés megmutatja, hogy minél nagyobb egy testre ható erő, annál nagyobb a test lendületének megváltozása. Mikrogravitáció

A mikrogravitáció (általában közelítően ekvivalensnek tekintjük a súlytalansággal) az az állapot, amelyben egy testre kizárólag gravitációs, erő hat inerciarendszerben vizsgálva. A Föld kétféleképpen hat a tömegekre: egyik a bolygó középpontja felé ható gravitációs erő, a másik a Föld forgásából adódó tehetetlenségi (centrifugális) erő. Az erőnek a kétkarú mérleg elve alapján azonosnak kellett lennie a mérlegsúlyra ható gravitációs erő értékével. Testét egy rövid ideig a normális gravitációs erő 179,8-szorosa húzta előrefelé.