Ha egy tökéletesen versenyző vállalat esetében a határköltség függvény felmenő szára metszi a határbevételi függvényt, akkor a metszésponthoz tartozó termelési mennyiség mellett
a vállalat átlagköltsége minimális. a vállalat biztosan pozitív profitot realizál. a vállalat összbevétele biztosan kisebb, mint az összköltsége. a vállalat profitja maximális.
A B C D
Ha mégis, akkor a hasznossági függvényt "kardinálisnak" nevezzük: ez főként akkor fordul elő, ha a függvény lehetséges értékei pénzösszegeket reprezentálnak, mint például egy vállalat profitfüggvénye esetében. E pont „alatt” a vállalat kínálata 0 (hiszen nem termel), a pont „felett” a vállalat kínálata (tökéletesen versenyző piacon) a határköltség-görbével (MC) egyezik meg. vállalat határköltség-függvényét használjuk fel. Például a mikroökonómiai termeléselméletben egy vállalat akkor alkalmaz egy új munkavállalót, ha az utolsó munkaórájából származó bevétel (a határbevétel) magasabb, mint az erre jutó, a vállalat által viselt költség (a határköltség). A technológia tehát úgy hat a vállalat termelési döntésére, hogy korlátot állít az elé: a termelési függvény korlátját. A 2. vállalat elavultabb technológiát alkalmaz, határköltség-függvénye formula_23 ("y" a 2. vállalat heti kibocsátása). A vállalat(ok)nak azonban nem kell a metszésponthoz tartozó bért megfizetni; elegendő csupán a kínálati görbének az egyensúlyi foglalkoztatáshoz tartozó bérszintjét megállapítani. Így az 1. vállalat határköltség-függvényét kell figyelembe vennünk. Amikor a vállalat meghozza termelési döntését, a termelési halmazból választ egy input–output kombinációt. Egy jószágot kibocsátó vállalat esetén, ha a jószág ára az átlagköltségnél nagyobb, akkor a vállalat profitja pozitív, ha azzal egyenlő, akkor 0, ha pedig kisebb, akkor negatív lesz; utóbbi esetben a vállalat hosszú távon kilép az iparágból. Ha például definiáljuk a:
Ha formula_3 függvényt a következőképpen definiáljuk:

akkor

formula_3 függvény a sűrűségfüggvény. Így kapunk egy eloszlást, amelynek vesszük a 95%-os szignifikancia szinthez tartozó percentilisét és így megkapjuk a vállalat minimális pénzáramlását (12,3 millió EUR), amelyet ha levonunk a tervezett értékből (14 millió EUR), akkor megkapjuk a vállalat kockáztatott pénzáramlás. A termelési tényezők árai a vállalat költségeit befolyásolják. A perec keresleti függvénye:

formula_21

Az 1. vállalat modern technológiával dolgozik, határköltség-függvénye formula_22, ahol "y" a vállalat heti kibocsátása. Mivel a vállalat racionális döntéshozó, a minimális költségű inputkombinációkat fogja előnyben részesíteni: ha egy tényezőkombináció adott output mellett nem minimális költségű, akkor az inputok mennyiségének megváltoztatásával elérhető egy újabb kombináció, aminek kisebb a költsége, mint az előbbinek. Versenyző vállalat esetén az outputár adottság, amit a vállalat nem képes befolyásolni. Mivel egy pótlólagos jószágegység rezervációs ára egészen a keresleti függvény és a határköltséggörbe metszéspontjáig nagyobb, mint a jószágegység előállításának költsége (a határköltség), ezért a tökéletesen árdiszkrimináló vállalat(ok)nak érdemes a „metszéspontig” termelni, így Pareto-hatékony egyensúlyi helyzet alakul ki. Egy vállalat akkor karcsú, azaz lean, ha folyamatait és munkamódszereit megszabadítja a veszteségektől. A vállalat által előállított egy vagy több output ára(i) az árbevételen keresztül hat(nak) a profitra, ezáltal a vállalat termelési döntésére. Konstans függvény

Egy függvényt "konstans"nak nevezünk, ha értékkészlete egyelemű. A kevesebb szereplős, nem tökéletesen versenyző piacformák (mono-, ill. oligopólium) esetén azonban a vállalat a saját termelési döntésével módosítja a piaci árat is, így számára a határbevétel nem konstans, hanem a kibocsátás függvénye. Ha ismert valamely értékre a függvény helyettesítési értéke, akkor ennek környezetében a Taylor-polinom közelíti a függvényt. Amennyiben egy függvény inverze maga is függvény, akkor a függvényt invertálhatónak mondjuk, inverz relációját pedig az eredeti függvény inverz függvényének. A kibocsátás a termelési függvénybe való behelyettesítéssel adódik; ha ezt is az árak függvényében írjuk fel, akkor az eredmény a vállalat "kínálati függvénye" lesz: formula_19. Ha a jószág piacának összes eladója (vállalata) határköltség-alapú árképzést alkalmaz, akkor piaci egyensúlyban a jószághoz tartozó ár-kibocsátás kombináció éppen a piaci keresleti függvény és a határköltséggörbe metszéspontjában lesz. Ha mégis, akkor a hasznossági függvényt "kardinálisnak" nevezzük: ez főként akkor fordul elő, ha a függvény lehetséges értékei pénzösszegeket reprezentálnak, mint például egy vállalat profitfüggvénye esetében. E pont „alatt” a vállalat kínálata 0 (hiszen nem termel), a pont „felett” a vállalat kínálata (tökéletesen versenyző piacon) a határköltség-görbével (MC) egyezik meg. Egy interim menedzser gyorsabban realizál értéket a vállalat számára. vállalat határköltség-függvényét használjuk fel. Egy jószágot kibocsátó vállalat esetén, ha a jószág ára az átlagköltségnél nagyobb, akkor a vállalat profitja pozitív, ha azzal egyenlő, akkor 0, ha pedig kisebb, akkor negatív lesz; utóbbi esetben a vállalat hosszú távon kilép az iparágból. Például a mikroökonómiai termeléselméletben egy vállalat akkor alkalmaz egy új munkavállalót, ha az utolsó munkaórájából származó bevétel (a határbevétel) magasabb, mint az erre jutó, a vállalat által viselt költség (a határköltség). E pont „fölött” a vállalat pozitív profitot ér el, a pont „alatt” pedig negatívat. A technológia tehát úgy hat a vállalat termelési döntésére, hogy korlátot állít az elé: a termelési függvény korlátját. A 2. vállalat elavultabb technológiát alkalmaz, határköltség-függvénye formula_23 ("y" a 2. vállalat heti kibocsátása). A parciális termelési függvény legmagasabb profitot biztosító pontja az lesz, ahol a függvény "éppen érint" egy egyenlőprofit-egyenest. A vállalat(ok)nak azonban nem kell a metszésponthoz tartozó bért megfizetni; elegendő csupán a kínálati görbének az egyensúlyi foglalkoztatáshoz tartozó bérszintjét megállapítani. Így az 1. vállalat határköltség-függvényét kell figyelembe vennünk. Amikor a vállalat meghozza termelési döntését, a termelési halmazból választ egy input–output kombinációt. 2011-ben a vállalat 7,8 milliárd dollár profitot termelt. Ha például definiáljuk a:
Ha formula_3 függvényt a következőképpen definiáljuk:

akkor

formula_3 függvény a sűrűségfüggvény. A termelési tényezők árai a vállalat költségeit befolyásolják. A perec keresleti függvénye:

formula_21

Az 1. vállalat modern technológiával dolgozik, határköltség-függvénye formula_22, ahol "y" a vállalat heti kibocsátása. Versenyző vállalat esetén az outputár adottság, amit a vállalat nem képes befolyásolni. Egy éven belül az a fiú, amelyik a legnagyobb profitot csinálja, azé lesz a vállalat. Mivel egy pótlólagos jószágegység rezervációs ára egészen a keresleti függvény és a határköltséggörbe metszéspontjáig nagyobb, mint a jószágegység előállításának költsége (a határköltség), ezért a tökéletesen árdiszkrimináló vállalat(ok)nak érdemes a „metszéspontig” termelni, így Pareto-hatékony egyensúlyi helyzet alakul ki. Egy vállalat akkor karcsú, azaz lean, ha folyamatait és munkamódszereit megszabadítja a veszteségektől. A vállalat által előállított egy vagy több output ára(i) az árbevételen keresztül hat(nak) a profitra, ezáltal a vállalat termelési döntésére. Konstans függvény

Egy függvényt "konstans"nak nevezünk, ha értékkészlete egyelemű. A kevesebb szereplős, nem tökéletesen versenyző piacformák (mono-, ill. oligopólium) esetén azonban a vállalat a saját termelési döntésével módosítja a piaci árat is, így számára a határbevétel nem konstans, hanem a kibocsátás függvénye. Ha ismert valamely értékre a függvény helyettesítési értéke, akkor ennek környezetében a Taylor-polinom közelíti a függvényt. Ha mégis, akkor a hasznossági függvényt "kardinálisnak" nevezzük: ez főként akkor fordul elő, ha a függvény lehetséges értékei pénzösszegeket reprezentálnak, mint például egy vállalat profitfüggvénye esetében. E pont „alatt” a vállalat kínálata 0 (hiszen nem termel), a pont „felett” a vállalat kínálata (tökéletesen versenyző piacon) a határköltség-görbével (MC) egyezik meg. Például a mikroökonómiai termeléselméletben egy vállalat akkor alkalmaz egy új munkavállalót, ha az utolsó munkaórájából származó bevétel (a határbevétel) magasabb, mint az erre jutó, a vállalat által viselt költség (a határköltség). vállalat határköltség-függvényét használjuk fel. Egy jószágot kibocsátó vállalat esetén, ha a jószág ára az átlagköltségnél nagyobb, akkor a vállalat profitja pozitív, ha azzal egyenlő, akkor 0, ha pedig kisebb, akkor negatív lesz; utóbbi esetben a vállalat hosszú távon kilép az iparágból. A technológia tehát úgy hat a vállalat termelési döntésére, hogy korlátot állít az elé: a termelési függvény korlátját. A 2. vállalat elavultabb technológiát alkalmaz, határköltség-függvénye formula_23 ("y" a 2. vállalat heti kibocsátása). A vállalat(ok)nak azonban nem kell a metszésponthoz tartozó bért megfizetni; elegendő csupán a kínálati görbének az egyensúlyi foglalkoztatáshoz tartozó bérszintjét megállapítani. Így az 1. vállalat határköltség-függvényét kell figyelembe vennünk. Mivel egy pótlólagos jószágegység rezervációs ára egészen a keresleti függvény és a határköltséggörbe metszéspontjáig nagyobb, mint a jószágegység előállításának költsége (a határköltség), ezért a tökéletesen árdiszkrimináló vállalat(ok)nak érdemes a „metszéspontig” termelni, így Pareto-hatékony egyensúlyi helyzet alakul ki. Amikor a vállalat meghozza termelési döntését, a termelési halmazból választ egy input–output kombinációt. A perec keresleti függvénye:

formula_21

Az 1. vállalat modern technológiával dolgozik, határköltség-függvénye formula_22, ahol "y" a vállalat heti kibocsátása. Ha például definiáljuk a:
Ha formula_3 függvényt a következőképpen definiáljuk:

akkor

formula_3 függvény a sűrűségfüggvény. Versenyző vállalat esetén az outputár adottság, amit a vállalat nem képes befolyásolni. A termelési tényezők árai a vállalat költségeit befolyásolják. A vállalat által előállított egy vagy több output ára(i) az árbevételen keresztül hat(nak) a profitra, ezáltal a vállalat termelési döntésére. Egy vállalat akkor karcsú, azaz lean, ha folyamatait és munkamódszereit megszabadítja a veszteségektől. A kibocsátás a termelési függvénybe való behelyettesítéssel adódik; ha ezt is az árak függvényében írjuk fel, akkor az eredmény a vállalat "kínálati függvénye" lesz: formula_19. Amennyiben egy függvény inverze maga is függvény, akkor a függvényt invertálhatónak mondjuk, inverz relációját pedig az eredeti függvény inverz függvényének. Mivel a vállalat racionális döntéshozó, a minimális költségű inputkombinációkat fogja előnyben részesíteni: ha egy tényezőkombináció adott output mellett nem minimális költségű, akkor az inputok mennyiségének megváltoztatásával elérhető egy újabb kombináció, aminek kisebb a költsége, mint az előbbinek. Ezek mellett egy légtechnikai vállalat, benzinkút, és kisebb üzemek találhatók még itt. Konstans függvény

Egy függvényt "konstans"nak nevezünk, ha értékkészlete egyelemű. A kevesebb szereplős, nem tökéletesen versenyző piacformák (mono-, ill. oligopólium) esetén azonban a vállalat a saját termelési döntésével módosítja a piaci árat is, így számára a határbevétel nem konstans, hanem a kibocsátás függvénye. Ha ismert valamely értékre a függvény helyettesítési értéke, akkor ennek környezetében a Taylor-polinom közelíti a függvényt. Ha ugyanazt a monoton függvényt alkalmazzuk mindkét oldalra, akkor az egyenlőtlenség iránya megmarad, ha a függvény monoton nő, és megfordul, ha monoton csökken. Ha mégis, akkor a hasznossági függvényt "kardinálisnak" nevezzük: ez főként akkor fordul elő, ha a függvény lehetséges értékei pénzösszegeket reprezentálnak, mint például egy vállalat profitfüggvénye esetében. E pont „alatt” a vállalat kínálata 0 (hiszen nem termel), a pont „felett” a vállalat kínálata (tökéletesen versenyző piacon) a határköltség-görbével (MC) egyezik meg. Egy jószágot kibocsátó vállalat esetén, ha a jószág ára az átlagköltségnél nagyobb, akkor a vállalat profitja pozitív, ha azzal egyenlő, akkor 0, ha pedig kisebb, akkor negatív lesz; utóbbi esetben a vállalat hosszú távon kilép az iparágból. vállalat határköltség-függvényét használjuk fel. Például a mikroökonómiai termeléselméletben egy vállalat akkor alkalmaz egy új munkavállalót, ha az utolsó munkaórájából származó bevétel (a határbevétel) magasabb, mint az erre jutó, a vállalat által viselt költség (a határköltség). A technológia tehát úgy hat a vállalat termelési döntésére, hogy korlátot állít az elé: a termelési függvény korlátját. A 2. vállalat elavultabb technológiát alkalmaz, határköltség-függvénye formula_23 ("y" a 2. vállalat heti kibocsátása). A vállalat(ok)nak azonban nem kell a metszésponthoz tartozó bért megfizetni; elegendő csupán a kínálati görbének az egyensúlyi foglalkoztatáshoz tartozó bérszintjét megállapítani. Így az 1. vállalat határköltség-függvényét kell figyelembe vennünk. Amikor a vállalat meghozza termelési döntését, a termelési halmazból választ egy input–output kombinációt. Ha például definiáljuk a:
Ha formula_3 függvényt a következőképpen definiáljuk:

akkor

formula_3 függvény a sűrűségfüggvény. A termelési tényezők árai a vállalat költségeit befolyásolják. A perec keresleti függvénye:

formula_21

Az 1. vállalat modern technológiával dolgozik, határköltség-függvénye formula_22, ahol "y" a vállalat heti kibocsátása. Az 1. vállalat profitja – formula_4 – az árbevétel (a jószág ára szorozva a vállalat által kibocsátott mennyiségével) és az összköltség különbsége:

formula_5

Mivel az 1. vállalat célja profitjának maximalizálása, ezért azt az "y" kibocsátási szintet kell megkeresnünk, ahol a profitfüggvény értéke maximális. Versenyző vállalat esetén az outputár adottság, amit a vállalat nem képes befolyásolni. Fedezeti pont

A fedezeti pont a mikroökonómia fogalomtárában az az ár-mennyiség kombináció, amely mellett a vizsgált vállalat profitja rövid és hosszú távon éppen zérus, vagyis az optimális döntés meghozatala után bevételeivel a vállalat a termelés során felmerülő minden költségét éppen fedezni tudja. Mivel egy pótlólagos jószágegység rezervációs ára egészen a keresleti függvény és a határköltséggörbe metszéspontjáig nagyobb, mint a jószágegység előállításának költsége (a határköltség), ezért a tökéletesen árdiszkrimináló vállalat(ok)nak érdemes a „metszéspontig” termelni, így Pareto-hatékony egyensúlyi helyzet alakul ki. A termelési függvény minden egyes tényezőkombinációhoz azt a maximális kibocsátást rendeli, ami ezen tényezőmennyiségek mellett "még éppen megvalósítható". Egy vállalat akkor karcsú, azaz lean, ha folyamatait és munkamódszereit megszabadítja a veszteségektől. A vállalat által előállított egy vagy több output ára(i) az árbevételen keresztül hat(nak) a profitra, ezáltal a vállalat termelési döntésére. Konstans függvény

Egy függvényt "konstans"nak nevezünk, ha értékkészlete egyelemű. A kevesebb szereplős, nem tökéletesen versenyző piacformák (mono-, ill. oligopólium) esetén azonban a vállalat a saját termelési döntésével módosítja a piaci árat is, így számára a határbevétel nem konstans, hanem a kibocsátás függvénye. 2002 és 2004 között a faipar hanyatlásával együtt a vállalat profitja 1 millió dollárral csökkent. Ha ismert valamely értékre a függvény helyettesítési értéke, akkor ennek környezetében a Taylor-polinom közelíti a függvényt. Amennyiben egy függvény inverze maga is függvény, akkor a függvényt invertálhatónak mondjuk, inverz relációját pedig az eredeti függvény inverz függvényének.