Hranovnica

V roku 1347 uhorský kráľ Ľudovít Veľký udelil spišskému cisterciánskemu kláštoru právo súdobníctva u svojich poddaných. Toto právo sa vzťahovalo na všetky dediny, ktoré patrili opátstvu. Opátstvo bolo tzv. hodnoverným miestom s právom vlastniť úradnú pečať a vyhotovovať listiny majetkoprávneho charakteru a ich overené odpisy. Cisterciáni značne ovplyvnili život na Spiši. Boli známi svojim vzťahom k poľnohospodárstvu i k stavebníctvu. Po príchode začali klčovať lesy a zúrodňovať pôdu. Preto mali záujem o zakladanie dedín, ktorých obyvatelia predstavovali potrebnú pracovnú silu. Medzi týmito dedinami zaujímala Hranovnica osobitné miesto, prechádzala ňou totiž jedna z najstarších obchodných ciest a bola sídlom šoltýsov. Pôvodným a najrozšírenejším zamestnaním obyvateľstva bolo poľnohospodárstvo, spolu so včelárstvom a rybolovom. Práca na poli zároveň predstavovala najstaršiu povinnosť poddaného. Poddaní museli odvádzať dávky v rôznych formách (deviatky, desiatky, regálie), boli povinné dávky z ovčiarstva, včelárstva, ale i z varenia piva a pálenia alkohol. K predpísaným robotám patrila aj práca so záprahom – furmanka. Z tejto povinnosti sa vyvinula špecifická forma zamestnania ľudí v tejto oblasti – povozníctvo, ktoré tu pretrvalo až do polovice 20. storočia. Zemepáni podporovali pálenie vápna a drevného uhlia, lov rýb a zveriny a neskôr aj kutačstvo a baníctvo. S kopaním rúd začali už cisterciáni. Ďalšia vlna záujmu o baníctvo nasledovala v 16. storočí, na popud Thurzovcov, ktorí stáli aj za obchodom s meďou. Hranovnica sa stala v tomto období hospodársky najvýznamnejšou zo všetkých okolitých dedín. Nachádzalo sa tu skladište medi – Kupferhaus a vlastnila zvláštne výsady. Sklad na meď slúžil ako prechodná stanica, odtiaľ sa meď vyvážala furmankami. V 17. a 18. storočí pokračovali v ťažbe štiavnickí jezuiti. Aj v súčasnosti možno nájsť medzi Hranovnicou a Vernárom početné povrchové bane.
Zo Zápisníka o konaní poddanských povinností z rokov 1797 – 1836 sa možno dozvedieť o živote v obci toto: na čele obce stál richtár, ktorý ju reprezentoval, bol zodpovedný obecnej rade. Medzi dôležitých členov rady patrili šafári – pivovarnícky a mlynský. Richtára volili na jedno, príp. dvojročné obdobie. Na jeho voľbu mali vplyv dobrá povesť a majetkové pomery. Richtár a obecná rada sa pravidelne schádzali na zasadnutia v „gminskom dome“. V obci prosperoval panský mlyn a pivovar, ale obec vlastnila obecný mlyn aj pivovar. Z oboch musela platiť panstvu daň. V roku 1786 bola v Hranovnici vybudovaná obecná sýpka. Obec mala aj vlastnú krčmu, ktorú spravoval šafár. Napriek prevažujúcemu poľnohospodárstvu v dedine prosperovalo aj remeslo. V r. 1824 bola v obci založená modrotlačiarenská dielňa. V Hranovnici boli vyhlásené farbiarske a modrotlačiarenské dielne. Prosperovali tu aj ďalší remeselníci. Na prelome 18. a 19. storočia sa najviac darilo kováčom, krajčírom a mäsiarom.

Otázka: V ktorom roku bola v Hranovnici zbúranaá obecná sýpka ?

Otázka: V ktorom roku neudelil uhorský kráľ Ľudovít Veľký spišskému cisterciánskemu kláštoru právo súdobníctva u svojich poddaných ?

Otázka: Sídlom koho nebola Hranovica ?

Otázka: V ktorom roku nebola v obci Hranovnica založená modrotlačiarenská dielňa ?