Nasjonalbiblioteket har fleirsporsopptak av mange kjente, norske albuminnespelingar. Me skal sjå litt nærmare på nokon av dei, og me begynner med ein av dei fire store i norsk rock, nemleg Raga Rockers.  i nittenåttitre så spelte dei inn debutplata si The Return of the Raga Rockers. Tredjespor på den plata heitte Drept kjendis og me skal høyra litt på den låten i lag med låtskrivar og vokalist Michael Krohn.  velkommen Michael og tusen takk for at du er med.

Takk

Altså Drept kjendis, sånn som eg har forstått det, så har det vore ein sånn gjengangar på Raga sine settlister oppigjennom?

Ja det er omtrent den eneste låta vi alltid har spilt, bortsett fra de siste årene faktisk da tok vi den ut, men da har vi spilt den liksom jevnt og trutt i tretti år, så det var omtrent den eneste låta vi aldri ble lei så.

Ja.  kvifor trur du at det er sånn?

Det er litt variasjoner i den, og den er liksom så har den litt annen type rytme enn mange av de andre låtene, er liksom sånn litt sånn galopperende og vi har ikke så mye av det så da ble det liksom litt sånn avbrekk fra mer bom å spille en sånn låt, så har den bare blir ikke lei av den så også er den fengende ikke minst

Er det ja sant for det var det eg lurte på om det er liksom ein personleg favoritt, eller er det ein sånn publikumsfavoritt?

Nei det er ikke sånn den er liksom sikkert oppe blant topp femti nei da topp tjue så nei da men det er sånn noen hva skal jeg si, noen låter går ut på dato på en måte sånn for meg uten at det er liksom.  jeg kan føle at det er sånn, hva skal jeg si, det er noen låter vi må spille sånn som Noen å hate og Slakt og Hun er fri, så selv om man liksom er lei av øve på dem så må man spille dem live fordi at hvis ikke så føler folk seg snytt. Men det er egentlig bare de tre låtene som er sånn da men ellers så er det som sagt noen låter kan man liksom bli sånn, hva skal jeg si, jeg liker helst å spille låter som jeg på en måte kan leve meg inn i.

Ja.

Ja som er på en måte at det liksom på en måte er aktuelle for meg og da, men den siste turneen vi hadde da har alltid vært litt sånn sær på om også at jeg liksom utfordrer publikum litt igjen for sant jeg spiller litt sånn sære låter, kanskje låter som ikke er så kjente og liksom sånn da, men på de siste tre årene har jeg bare nå gir jeg bare folk akkurat det de vil ha. Også har vi kjørt mer sånn og ikke spilt så variert, ikke så mye sånn syntbaserte låter sånn som sånn som Drept kjendis er ganske mye sånn synt og keyboard, men nå har jeg kjørt mer sånn rein gitarrock og egentlig ja gjort det sånn da på en måte for å lefle med massenes gunst eller hva jeg skal si

Me skal me kan jo ta også høyra litt på nå har me allereie høyrt litt på ferdigversjonen av Drept kjendis. Me kan høyra litt på korleis den høyrdest ut den gongen den blei spelt inn, for dei som satt inni kontrollrommet når dokker fire spelte inn.

Ja. Ok, det er spennende.  ja.

Ja.

Er greit det.

Dette her er jo let gull godt, men dette er jo då før miks og før effektar og.

Ja.  ok, jeg syns det var bra nok. Jeg skulle kanskje ikke prøvd å mikse i det hele tatt  det jeg ofte syns å huske i gamle dager, var at jeg liksom på en måte var litt sånn var ikke så trygg på meg sjøl som vokalist, så da ble det ofte at jeg sa altså legg vokalen lav putt på masse romklang liksom på en måte, jeg hørte liksom på en måte sangen så godt selv. Så men for folk som står utenfor, ja jeg hører ikke teksten ordentlig og sånn, så det som er vanlig er å dra på litt så folk skal høre, mens jeg var sånn nei få det ned og teksten står på coveret allikevel og som ja.

Ja.  ja i dag har me iallfall sjansen til å verkeleg høyra teksten, men det som me høyrer nå altså dette er jo første gong dokker er i studio.

Ja nemlig.  ja.

Dokker har ikkje halde på så forferdeleg lenge?

Vi har vel kanskje spilt et års tid før vi gikk i studio tenker jeg sånn kanskje litt mer, jeg er ikke helt sikkert på det, men sånn så fort vi hadde låter nok så var det bare å få gjort det, så vi gikk liksom i utgangspunktet så er vi jo amatører da at vi er liksom ikke skolerte musikere men alle kunne liksom hva skal jeg si basicen da.

Ja.

Man kunne liksom det grunnleggende, man kan liksom akkordene og man kan liksom de grunnleggende rytmene, så hvis man skal liksom vente til man hadde vært liksom dyktig da så måtte vi venta i tjue år for å spille inn den første skiva.

Ja.

Så vi tenkte liksom det er bare med å få låtene ned sånn at de på en måte er der også kan man så følte jeg alltid at Raga ofte var bedre liveband enn studioband, så da tenkte jeg at liksom da får folk hørt det, altså de kjenner igjen låtene også får de liksom på en måte denne kraftpakka live da på en måte.

Ja.

Så det var også litt sånn at det var ikke noe vits i å begynne å vente liksom, det var bare å få skiven ut så fort man hadde nok låter egentlig tenkte jeg da.

Kor mange konsertar hadde dokker spelt, trur du

Det vet jeg ikke. Det var liksom mye privatfester, og det var ikke de store det var ikke noe sånn det var ikke noen arenaer og det var ikke noe.

Det var ikkje Rockefeller liksom nei.

Nei det var liksom mere mindre og klubber og sånne ting da som ja mest i Oslo-området, men det tok ikke så lang tid før vi spilte i Bergen og Stavanger og Trondheim og for det er liksom et nettverk, hva skal man si, undergrunnsnettverket da, og studentene de har alltid liksom på en måte vært da i publikumet vårt og liksom studentersamfunnet. Ja i Trondheim og i Bergen sånn liksom hadde vi ikke hatt dem så hadde vi ikke kommet oss ut av byen omtrent tenker jeg, så de har alltid vært at de er interessert i hva som skjer på en måte hva skal si ved siden av kommersverdenen da på en måte som ja i undergrunnen rett og slett, så for det har alltid vært en det har alltid bobla og grodd der da, og vi har det er egentlig liksom der det er der vi hører hjemme da eller ja hørte hjemme i hvert fall så.

Ja.

Også treffer man de andre bandene som også er i samme kategori så kommer de til Oslo, også spiller de kanskje sammen med oss der etter hvert, at man liksom på en måte blir kjent med de forskjellige banda og ja, så når man kommer til byen der så husker man det fra forrige gang og blir invitert på fest hjemme hos dem, og at det blir et slags sånn at man blir helt kjent med folk og veldig hyggelig, veldig hyggelig.

Så då har dokker altså spelt litt på fest og litt sånn ja møtt folk og også er dokker i studio også og då speler dokker inn live?

Ja så bass, trommer, gitar, også legger jeg på noe som heter ledevokal at jeg er bare sånn at folk skal vite hvor i låta dem er også når det er gjort så er det å legge på vokal på nytt igjen og prøve å gjøre ordentlig også er det pålegg da eventuelt liksom keyboard og det er litt koring på den sangen der og. En venninne av meg som het Christin som synger sånn får litt sånn englegreier der, og en gammel kompis som het Johnny som spilte litt synt så det er liksom oppskriften da. Men så vidt jeg kan huske så er det liksom en vokal som går hele veien, at det er liksom man liksom på en måte har et par takes hvor man går for en av dem, men det som er ble vanlig etter hvert da er at man synger flere spor så tar man de beste setningene.  så man liksom klipper det sammen sånn fordi liksom så der synger kanskje de tre første, men så bli jeg sur på den fjerde og der er den bra der så da putter man det sånne ting gjorde man mer etter hvert. Så nå sånn i våre dager da, når alt er blitt mer digitalt, så kan man for eksempel ta en sånn så kan du ta enkelttoner og liksom å manipulere det digitalt da sånn at det liksom blir reint hele veien, så du får den derre drar tonen opp og ned.  nei da så det er også litt sånn man bruker masse triks og når jeg liksom bare for og sammenlikne da nå med da hva skal jeg si, det er mere kunnskap om hvordan man skal få til lyder bra så den gang så ok, man hadde romklang og sånn, men da er det liksom kompressorer og man gjør mye mer sånn ting med og alt mulig sånn for å optimalisere stemmen da.

Ja

Så ofte jo mere kunstig det er, jo bedre, ofte syns jeg det blir på en måte for jeg føler at det gjør stemmen bedre og gjerne at man også som det er et gammalt triks da som liksom helt fra Beatles da at man ofte synger to stemmer og blander dem, for hvis det er litt ujevnheter så akkurat som de flater hverandre ut litt, så det er altså sånn triks man bruker ofte at man synger dobbelt.  ja, så alt dette her bruker jeg da for å få ut.

Ja men her brukte dokker jo ikkje desse herre triksa så mykje.

Nei for jeg er personlig har jo aldri jeg visste jo ikke om disse tingene egentlig, for jeg var liksom temmelig fersk, så å liksom å så det med å liksom miksedelen det har jeg egentlig aldri hatt noe, det er først nå egentlig har begynt å skjønne mer av de tingene, så jeg vi var helt avhengige av at teknikeren på en måte var dyktig og kunne få fram det beste. Jeg var mer opptatt av balanser, det var jeg ganske hekta på så men ja så det er mye så vi så man har rett og slett lært mens man har holdt på fra skive til skive, så har man liksom lært litt hver gang, iallfall lært hva man ikke skal gjøre en gang til så

Ja.  ja.  det er vel litt sånn ein lærer for kvar gong at det nokon ting går bra og nokon ting nokon ting ville ein kanskje gjort annleis i ettertid.

Det blir sånn ja.  ja det sånn som det jeg har følt med man snakker liksom om produsenter da, så tenker jeg liksom når det gjelder produsent hvis du skal ha inn en utenifra som skal hva skal jeg si begynne å arrangere låtene for meg og bestemme liksom, nei det må være sånn og liksom gjenta det temaet så og så mange det vil ikke jeg ha noe av da for jeg mener at jeg vet best selv hvordan jeg vil ha det. Men jeg kunne trengt hvis en produsent også mener en som på en måte kunne dratt lydbildet og gjort det mere proft og troverdig og sånne ting så skulle jeg gjerne hatt det, for det har alltid vært teknikeren sammen med bandet som har gjort det, men da hadde det kanskje vært kjekt å fått en utenifra som sagt, som ikke blanda seg inn i låtene men bare blanda seg inn i lyden, for det har jeg ikke peiling på liksom hadde ikke noe peiling da så.  det har jeg savna, og syns det var litt dumt i ettertid da på en måte at jeg syns ikke liksom det fulle potensialet har kommet ut.

Ja. Me kan høyra bitte litt på enkelte utval ifrå songen her, gitaren er jo viktig i Raga så eg tenkte me berre skulle høyra litt på den.

Det kan vi gjøre.  nei da, det er også sånn ting som er blitt kanskje vanligere i ettertid, at man liksom legger på to gitarer da, så man liksom har dem i stereo for eksempel også komme soloen den kommer i midten. Når vi var i studio så fikk vi beskjed om at han ikke kunne spille så høyt på forsterkeren fordi at vi står i samme rom, så det ikke skulle bli overhøring for å få liksom de forskjellige instrumentene klarest skilt for at det gjør det lettere å mikse etterpå og for å få liksom det at gitaren skal, at det skal knurre litt i gitaren så må du dra på litt for at forsterkeren skal vrenge ikke sant da får du mer sånn da. Så det er jo en av grunnene til at den gitaren er veldig sånn kling så når vi spilte live så var det mere så ja.

Så dette var eigentleg ikkje sånn som dokker hadde sett for dokker at det skulle?

Jo da, det var ikke så langt unna egentlig, men likevel det er veldig cleant da og veldig snilt, så jeg er ikke sikker på om han har Korus på den gitaren der som gir en slags effekt om det var på gitaren eller ble lagd i studio for jeg husker at han ville bruke Korus-pedal mens jeg sa nei det får du ikke lov til, for jeg var ganske sånn bestemt på at liksom nei da blir det altfor sukkersøtt og jeg tror han prøvde å snike det inn litt av og til uten at jeg merka det

Ja, det blir jo ofte litt sånn forhandlingssituasjonar når ein er i studio.

Ja sånn som bandet har liksom forhandla, nei det blir jo litt av det i studio, men når jeg lager låter så spiller jeg kassegitar så har jeg bare akkordrekkefølgen egentlig også har jeg en ide på hvordan jeg vil ha det, at liksom der spiller du også går opp og det er refrenget og, så jeg har liksom på en måte noen ideer som jeg sier til bandet, så og det er det vi følger i studio og så vi følger, da har vi liksom bestemt oss på forhånd åssen vi vil ha det.

Ja, men dokker hadde jo ein produsent me dokker og i det her, Helge Gaarder.

Ja det hadde vi så ja vi hadde med Helge Gaarder som produsent som jeg da kjente fra før av, spilte sammen i Kjøtt og han har jo liksom på en måte hadde vært liksom mer i det produsentleddet, for når jeg spilte med Kjøtt så bare spilte jeg trommer, så jeg var ikke satt ikke å miksa de skivene etterpå eller gjorde noe med det utover det.

Ja.  ja.

Nei så da var liksom ideen med det var at teknikerne eller han var i å for seg ålreit han, men alle de teknikerne som fantes da var da så liksom sånn reine hva skal jeg si som det fantes ikke den gangen.  så de fleste hadde liksom erfaring mer med jazz og viser og sånne ting, så tenkte jeg at liksom ved å få inn han var liksom det nærmeste man kunne komme en produsent da så på en måte kanskje kunne gå litt mer i dybden og forstå kanskje litt kunstneriske uttrykket vi var ute etter, at det ikke bare er å spille inn og få det ut av høytaleren men at man legger inn litt stemninger og litt klanger som på en måte.  og det gjorde han veldig bra så liksom de låtene er mer sånn rett fram rock, det er det ikke så mye på men de det er noen stemningslåter der og da lagde han på en måte var det han som på en måte skapte det lydbildet som skulle underbygge hva skal jeg si låtas det den låta prøvde å si da.

Så det ja då skjønner eg litt, for eg tenkte at det var sånn overraskande val å ta med for du hadde jo eigentleg slutta i bandet hans så

Ja, men det er ikke så mange jeg kjente som i det hele tatt visste noe som helst så det man kunne gjort jeg så en film om bare for å ta et sånn sidesprang om Gasoline for en stund siden som går på som er på Netflix og de var jo også sånn som bare spilte rett inn og de lød som de lød også fikk de plutselig en produsent fra England da.

Nei.

Også tenkte de liksom Kim Larsen først at han derre arrogante engelskmannen skal ikke komme å skru på forsterkeren min og sånn, men så ble det til at han gjorde det likevel da, også måtte de gutta bare skjønne at han fyren der, han fikk det bare til å hva skal jeg si heva det opp på et høyere nivå da.  det var liksom da de plutselig begynte å selge fra tjuefemtusen til hundretusen skiver i Danmark og sånn da, og det var liksom mente de var fordi han fyren der hadde en ekspertise som, hva skal jeg si, England, Amerika, kanskje litt i Sverige, jeg vet ikke men iallfall England og Amerika, de har liksom holdt på med mye lenger.  og kunne komme med det som rett og slett hevet det opp for det går jo rett og slett på hva man åssen man manipulerer lyden så ja.

Det er jo kanskje det ein ikkje veit i dag at teknikarane den gong ikkje eigentleg hadde nokon omgrep om korleis rock skulle høyrast ut.

Nei jeg har ofte følt selv at når jeg har lagd demoteiper liksom bare sånn i en kjeller, så har det på en måte blitt dårlig lydkvalitet, men det har liksom blitt riktig, blitt mer sånn kjellerlyd og har liksom ikke vært så proft og liksom jo mer liksom dyre og fancy studio man har vært i, jo mere sterilt og dødt blir det.  for da blir man sånn ok blir litt sånn derre man tør ikke mene for mye og man veit ikke hva de knappene betyr ikke sant, det er sånn svært og så det har ikke nødvendigvis vært heldig for oss til å begynne med når vi liksom kom i dyre studioer.  jeg følte ikke at jeg føler at det kunstneriske uttrykket nødvendigvis ikke ble hva jeg var ute etter da, men det mer dro seg en annen vei da på en måte, så det høres ofte ut som hva skal jeg si litt sånn dyre demoteiper da istedenfor et fullendt produkt da i mine ører.

Du er jo sånn som kom me snakka jo litt om Kjøtt du er jo eller du var jo eigentleg trommis, så me kan ta også høyra bitte litt på trommene her sjølv om det ikkje er din det er det ikkje du som speler trommer her.

Nei da, så der har jeg også en helt klart formening om åssen ting skal være, så nå er det ikke sånn at jeg legger meg opp i du kan tenke deg sånn hvis han vil spille istedenfor så er ikke nødvendig at jeg liksom sånne småting, men liksom hvor ting skal plasseres, det er jeg liksom ganske bestemt på.  men han trommeslageren Jan vi er jo gamle barndomsvenner, så han spilte jo guttemusikken, så han kunne jo som gjør at han spiller ganske bra syns jeg ikke sant har med det med stortromma, og han er mye bedre enn meg sånn rent teknisk.  og det gjelder i for seg stort sett alle musikerne jeg har spilt med at jeg kunne liksom slafsa meg gjennom på ett eller annet vis, men de er flinkere enn meg ofte, de musikerne jeg spiller, så jeg kan bare tenke det ut også kan jeg si spill sånn og sånn og sånn så for meg så er det gunstig da

Ja det er en del synt på denne plata her og det var jo ikkje dokker hadde ikkje det med live på denne tida.

Nei ikke som jeg kan huske i hvert fall, så i ettertid så har vi hatt med synt og litt forskjellige folk på det lite grann, men nei så når vi spilte live så var dem bare rett fram og ikke de detaljene som det skaper da, det var det ikke.

Det er til og med ein syntsolo på Drept Kjendis.

Ja.  og for eksempel den da, bare for å si det sånn den er det han som har komponert selv da, så den så det er ikke mitt arrangement.

Ja.  det er han Johnny Yen?

Ja Johnny Yen ja, så den har liksom alle de tingene, så det så det er det ikke jeg som har komponert da, bare for å si det, så det er hans arrangement.

Då høyrer me litt på den.  her ein høyrer manuell jobbing.

Nå blir det liv, nå kommer biesvermen.  var kult det der.

Ja, men korleis for dokker spelte jo ikkje med Johnny Yen til vanleg, så kva korleis

Nei du kan tenke deg alle mulige folk jeg kjenner, det er alltid de som blir med på plater og sånn, det er venner og bekjente ikke sant, det er folk man har liksom møtt på ja hva skal jeg si på klubber og liksom folk man begynner å prate med og så det er liksom litt og hva skal jeg si de man har med inn er ofte litt sånn tilfeldig.

Ja.

Nå var jo han med på Forbudte følelser og men for eksempel plate nummer tre som heter Varme Dager da hadde vi en saksofonist med, og han var med fordi jeg traff han på byen og så begynte vi å prate ikke sant ja jeg spiller saksofon, kom og bli med på den skiva et halvt år etter liksom trenger jeg deg å prøve litt saksofon og sånn. Så ofte så er det litt sånn tilfeldigheter hvem som er med som ekstramusikere, så men jeg kjente ikke noe særlig med syntspillere uansett da, så hvis jeg først skulle ha det med så var det egentlig litt naturlig at det ble han.

Ja. Men var det sånn at du hadde tenkt at denne låten skal ha ein syntsolo?

Ja det jeg kan ikke huske det sånn konkret, men jeg regner med det

Ja så det hadde ikkje vore nokon gitarsolo eller noko anna på den liksom nei.

Nei ikke på det der ikke på det nei.

Så dokker hadde litt gjestar, var det fleire gjestar på plata enn ho veninna din som var med å kora og?

Ja det var de to, så var det en tredjemann en kompis av meg som heter Lasse for han var romkameraten mi på folkehøyskolen. Og da sa jeg husker jeg sa til han at jeg kommer til jeg skal bli rockestjerne og jeg skal lage en plate og du skal få lov til å være med på den, så ett eller annet på noen av de andre låtene så er det noe sånn og litt sånn triangel og noe sånn så det var liksom hans bidrag på plata fordi at jeg måtte jo holde det jeg hadde sagt da.

Ja, for han er kreditert med eller noko sånn trur eg ja.

Ja ikke sant ja så han har noen sånne noen sånne

Ja, for eg lurte litt på kva så det er berre nokon sånne småting, men det var eigentleg mest fordi du hadde lovt han at.

Ja det er litt sånn kompis så sånn var det.  jeg hadde sikkert klart å gjort det sjøl men måtte finne på noe til han.

Me må jo snakke om det som folk er veldig opptekne av og det er jo stemma din og teksten din og.

Jeg kan godt si noe om det, fordi man er jo inspirert av forskjellige band da, så et av de banda som har liksom i hva skal jeg si hjulpet meg med å finne min retning det er Ramones, og noe av det som kjennetegner de det er at de har litt sånne glade, popete melodier med litt sånn groteske lettere groteske tekster.  så det blir sånn derre selvmotsigende da, og det er jo denne her og da for det er jo egentlig en popmelodi, men han jeg-personen han tilbyr seg å drepe han kjendisen fordi livet hans er så tomt og meningsløst.  og det er jo også litt for at det var jo en sånn periode det var liksom det var litt sånn mer av det kjendiser ble drept og sånn så egentlig så er det en humoritisk låt i den forstand at liksom, jeg kan hjelpe deg med å slippe problemene dine hvis det er det du vil.  men undertonen er jo at verden er syk da på en måte ikke sant at det er ting som har gått litt som har avspora litt, så og sånn er mye av de tingene, at jeg er liksom et slags det er en humor litt sånn galgenhumoristisk.

Ja.  ja.

Men det ligger ofte en litt sånn litt mørk undertone under der da, men samtidig så tenker jeg også at jeg vil at det jeg lager skal være underholdende da, men det er jo ikke sånn hva skal jeg si med film på en måte, hvis du ser en film som bare er helt sukkersøt hele veien så blir det liksom litt for mye sukker da.  det kan være ålreit å ha litt sånn forskjellige elementer og at ting kan kanskje være litt, hva skal jeg si, irrasjonelt eller selvmotsigende, at det å gjøre det mer interessant da, det skaper mere dybde på en måte eller hva jeg skal si. Ikke at jeg syns det er så veldig dypt men ja

Men det er jo eit spenn der mellom på ein måte ja uttrykket og at teksten er litt sånn mystisk.

Ikke sant og det er sånn triks jeg har brukt det hva skal jeg si det er en av de effektgreiene jeg bruker da.

Ja me høyrer litt på altså du har jo snakka om at vokalen du hadde ikkje så god sjølvtillit på dette her med synginga din og sånn, så me kan jo me kan jo verkeleg høyra på vokalen her.

Nei.  det er liksom det også må synge litt sånn barnslig og naivt da på en måte, og man har liksom jeg skal hjelpe han å ta livet av seg siden han ikke tør å gjøre det sjøl.

Ja.  ja sant det er jo eigenteig eit ganske drygt tilbod du kjem med, men kva type vokalist er du er du gjer du masse takes og er ute etter liksom perfeksjon, eller er det liksom smeller det inn på eitt forsøk?

Ikke sant så.  jeg kan jeg kan si at jeg lagde en soloplate nå for ikke så lenge siden hvor jeg var en produsent da som fikk meg til å synge hver låt tjue ganger da, eller og jeg blir helt sprø av det for jeg har ikke tålmodighet, så når jeg lager mine egne ting så er det par tre takes også får det bare briste eller bære. Jeg har ikke tålmodighet til det greiene der så jeg liker at ting går kjapt. Og samme hvis man må ta mange takes så begynner jeg liksom å kjede meg og nei da går vi heller videre så får vi heller komme tilbake igjen til det siden, så og den gangen det var som var vanlig at du hadde en uke på å spille inn også en uke på å mikse og det er ikke liksom for mye, men det er ikke for lite heller, det holdt liksom akkurat.

Ja.

Noe som hadde vært veldig dumt, ikke på den plata men på andre, er liksom at man hadde hatt en sånn tidsfrist på at man bestemmer utgivelsesdatoen.  så jeg syns det er veldig synd at man ikke kunne liksom kanskje lage det ferdig også komme tilbake kanskje etter en måned eller tre, fire uker, ta å hørt litt på det og liksom gått inn der og fiksa litt på det og sånn og kanskje liksom lagt plata på lager omtrent, så den var klar før man sa ok vi gir den ut der istedenfor å måtte ha den deadlinen å jobbe med og ikke liksom på en måte føle at man ikke ble ordentlig ferdig da.  det er liksom etterpåklokskap er noe jeg skulle ønske at jeg sånn som når jeg lager ting nå for jeg sitter jo litt og pusler litt på egenhånd, da tenker jeg at jeg lager alt fiks ferdig sånn at det ikke er noe stress også kan man bestemme når man skal gi det ut, så man slipper å havne i den fella der.

Så du veit du er ferdig ja?

Ja helt optimalt blir det aldri, men jeg vet sånn som med Raga, vi tenkte alltid når du spilte live i hvert fall nå i seinere år at vi skulle alltid opp i åtti prosent da av hva vi var gode for og klarte vi nitti så var vi kjempefornøyde, og opp over det kommer du aldri for det er alltid noen småting.  og det kan gå greit også at det er litt det trenger ikke være perfekt heller, men det kan kanskje mere gå på å få til groove og ikke sant liksom at man slår ett slag feil eller at det er litt sånn småting, det er ikke så farlig.  men under åtti prosent da, det var ikke akseptabelt liksom sånn hvis vi var nede i sytti og seksti på en konsert, det er lenge siden vi har vært da ble det sånn oppvask på bakrommet etterpå liksom nei vi må øve mer og det her holder ikke og nå må du ta deg sammen og sånne ting men som sagt, mellom åtti og nitti, da var det er greit og sånn og noe høyere enn det kommer man ikke, men det er som sagt det er greit.

Men når det gjeld liksom altså teksten her og sånt på Drept kjendis, er det ein ja du nemnde jo så vidt at det var jo mykje som hadde at det var nokon folk som hadde blitt altså kjente folk som var blitt drepne

Ja John Lennon blant annet, selv om akkurat det klarte jeg ikke helt le av, det var sånn moteguru også tror jeg som røyk borti California der. Men jeg husker ennå når jeg liksom var på Narvesen og så den overskriften i Dagbladet, John Lennon skutt eller sånn, at det sjokkerte meg liksom fordi jeg var barn i sekstiåra og liksom jeg har vokst opp med Beatles og det er liksom soundtracket til barndommen min da, også var jeg tenåring i syttiåra så var jeg liksom en ung mann i åttiåra så nei da altså det likte jeg dårlig.  jeg tenkte hva er vitsen med det liksom, han er jo kul ikke sant

Ja trur du det hadde noko med at du at du kom på i det heile tatt å skrive ein låt som Drept kjendis?

Nei det tror jeg ikke, jeg tror kanskje gikk sånn derre jeg veit ikke jeg liksom alltid vært litt sånn opptatt av sånn derre vinnere, tapere, de mislykkede, de vellykte, og har egentlig gått igjen i noen av tingene jeg skriver, så jeg tenker liksom hva gjør det med deg på en måte og liksom på en måte særlig kanskje i Amerika der hvor det er veldig sånn vinnerkultur. Å liksom på en måte å være en taper da og ikke syns selv at du fortjener det ikke sant da kommet fort, sånn som han Lennons morder, han var jo misunnelig, han var sjalu ikke sant, han følte seg som en og ville bli en ikke sant, så det var liksom eneste måten han kunne få til det på da så at så det er jo liksom det er jo psykologi ligger på en måte i mye da, så jeg tenker ofte sånn.  ja jeg prøvde å, hva skal jeg si, ja tapernes psykologi da som liksom de forskjellige emosjonene de på en måte får da fra oppgitthet til raseri til at det er på en måte noe jeg kan skrive om da, for det går jo ofte i hva skal jeg si en ting man prøver jo hele tiden å finne på ting å ha noe å skrive om.  også men det som liksom har vært min måte også da det er å ha en slags kynisk, ironisk distanse da at jeg så noen ganger når jeg synger i jeg-form så mener jeg egentlig du og noen ganger når jeg synger i du-form så mener jeg egentlig jeg, at jeg vrir litt på alt da, så det på en måte blir en låt som lever sitt eget liv.  men ett eller annet sted inni det så ligger jo ligger jo jeg på en måte da, men jeg er ikke sånn som liksom står og vrenger liksom fram ah følelsene mine og sånn.  jeg holder en slag sånn litt sånn distanse til det hele på en måte da.

Når du syng og sånt, er det kva er du oppteken av i sånn som når du skal gjere ein sånn vokalperformance

Å synge rent.

Det er pitch rett og slett, det er det handlar om?

Så jeg føler at jeg er god på frasering da siden jeg da på en måte har rytme og de tingene der, men det er liksom det at jeg ikke vil synge surt og det kan jo skje.  også tenker jeg også live så noe som har begynt å plage meg de senere årene for jeg tenkte alltid at det var så jævlig femi å ha sånne ting i øra og sånn da, så jeg ville liksom ikke ha det, men så begynte jeg å merke liksom når det var liksom et kvarter igjen av konserten at jeg rett og slett begynte å bli tonedøv for jeg fikk så jævla juling vet du, vi spiller så høyt så de siste årene så har jeg begynt med sånne greier i ørene som demper det ti desibel.  og det stort sett tar bort hva er det mest slitsomt for ørene at jeg står foran slagverket.  så jeg får du symbalskvalet inn i øra ikke sant så da og når jeg hadde de i ørene, så ble det liksom mer sånn til å begynne med da sånn oppvask på hendene, hva skal jeg si, sånn at du liksom ikke kjenner det varme vannet, du får ikke med og mye av nytelsen ligger jo oppi der så så det blir liksom at dette tok bort min personlige glede og hva skal jeg si at jeg fikk ikke den nytelsen. Men så vendte jeg meg til det også begynte jeg å syns det var ålreit og liksom må jeg si når jeg sto på øvinga også liksom tenkte jeg at det er bra så tok jeg ut dem, også når jeg hørte hvor vanvittig høyt vi har spilt i alle år så at jeg ikke har fått tinnitus, det er et under.

Ja.

Så det er jeg glad for, at jeg har sluppet nei da, det har vært brutalt altså.

Det er godt å høyra.  trur du at teksten på Drept kjendis er liksom like aktuell i dag?

Nja når er det liksom en stund siden det har blitt drept noen kjendiser egentlig så.

Eg tenker meir på at i dag så er det jo veldig og eit veldig sånn kjendisfokus, så me har kanskje fleire kjendisar enn.

Det er jo mye gærninger der ute.  nja ja jeg føler at det egentlig har vært sånn alltid altså iallfall i min tid men nå har det jo liksom gått mer over liksom at dem skyter på skoler og sånn da det er liksom så det er iallfall tydelig at det er mange folk der ute som har noe som bobler inni dem som vil ut som ikke er hva skal jeg si som er mørkt da ikke sant så.

Ja.  ja.

Men det er også en måte med humor, det er jo også et skjold da fordi at hvis man tar alt på blodig alvor så blir man jo klin gæren så jeg tror det er bra for, hva skal jeg si, sin egen mentale helse å på en måte ha humor og ha litt distanse på ting.  og det er ofte sånn at liksom ofte det som er, hva skal jeg si, det som man ikke kan spøke med det er ofte det man spøker med, at man ler av det for på en måte å ufarliggjøre det for seg selv, for som sagt da hvis man tar liksom verden på blodig alvor så blir man jo.  jeg har jo hatt perioder i livet hvor jeg har vært mere depressiv og det er kanskje liksom da jeg kanskje ikke har liksom klart å le da på en måte så det kommer an på liksom åssen man velger hvordan man velger å se verden da man liksom på en måte, hvis man først velger å dykke inn i hva skal jeg si verdens ondskap da og ta det innover seg da, så er det jo helt grusomt hva som skjer der ute.  så ja så man må finne forskjellige forsvarsmekanismer egentlig for å klare å være lykkelig selv i hverdagen da, for det er ikke noe hvis du blir en ulykkelig til så er ikke det noen løsning heller liksom, så i hvert fall sånn er det i mitt liv da, jeg prøver å være glad gutt og det er det jeg føler at jeg egentlig er.  når jeg var liten og sånn så var jeg utadvendt og sånt så liksom de eventuelt hva skal jeg si mørke sidene jeg har fått etter at jeg vokste opp, det henger litt sammen med oppveksten men også liksom at man liksom på en måte skjønner mer og tar ting man liksom hele tiden blir konfrontert med ting da sånn via media og alt. Så man må jo liksom forholde seg til det på et eller annet vis.

Ja tusen takk for at du har vore med i dag og gjort oss lite grann klokare.

Selv takk.

Også kjem det fleire arrangement som det her frå Nasjonalbiblioteket, så følg med oss vidare!


Velkommen Ronni.

Tusen takk.

Me skal snakka om Ten Thousand Lovers ja.

Ja.

Det er andre singel ifrå Tell No Tales som kom ut i nittenåttisju.

Ja.

Det er den største hitten til TNT.

Nei det er egentlig ikke det, den største hiten til TNT er faktisk både i Intuition ei låt som het Intuition som kom på albumet etterpå, men også Tonight I'm Falling så det var ikke den største

Ikkje det? Allereie.

Men her i Norge så var det helt opplagt den aller største.

Eg hadde Intuition på kassett, berre så det er sagt, så eg kjenner den plata yes.

Intuition på kassett, men da var ikke du gammel altså, da var du seks eller nå sånt ja og det låt ok på kassett eller?

Ja noko sånn ja ja altså det var heilt.

For vi snakker om Ten Thousand Lovers, derfor så er det viktig med sånn førstehåndskunnskap fra intervjueren, at hvordan følte du det som seksåring på kassett? Den virker med det virker på seksåringen og, ikke sant? Gjorde det, og så virker det på sekstenåringen, tjueseksåringen, og nittiseksåringen tror jeg den låta.

Ja.

For den har noe rart ved seg

Kva er ditt forhold til den songen i dag?

Forholdet til sangen er jo at den sangen den skulle jo egentlig aldri skje for TNT vi var jo ferdig med det albumet som heter Tell No Tales. Og meg og Diesel vi da det var liksom siste vi snakker jo nittenåttiseks siste året vi drikker da bandet.  og men meg og Diesel da vi er da på et diskotek og diskomusikken var like jævlig da som nå. Det var akkurat samme skitten litt saktere kanskje, der var hundre og tjuefire. Jeg veit da faen hva dem driver på med i dag, men akkurat samme skitten. Men i en bit der så var det en slags dobbelbeat på ei basstromme som du kan høre på verset på Ten Thousand Lovers som går  så vi jobber så vi så vi dro fra den greia også neste morgen jeg hadde jo det riffet, det hadde jeg skrevet, men jeg hadde ingen sang, men det her passer perfekt til den beaten og det skjønte jeg den morgenen, så vi tok da den beaten og hvis man hører på refrenget så snur beaten, da går det  også så er det forskjell så det er dobbeltslag som på en måte i basstromma som lager en fantastisk komposisjon av Diesel Dahl faktisk akkurat det som skjer. Men vi mangler jo et refreng så jeg dro da opp til Dag Ingebrigtsen som hadde da ei linje, Ten Thousand Lovesongs var linja, så tok jeg da og det refrenget og jeg trur ikke vi drev mer enn tredve minutter på det. Jeg bare ble tok med meg ideen jeg på en måte, men det er klart at Ten Thousand Lovesongs det var veldig Trøndelag.  det hørtes jo utrolig kjedelig ut, det var ikke sant men så ble det Ten Thousand Lovers og vi dro jo på øvingslokalet og begynte å øve inn den låta. Tony Harnell skrev jo da versa på sangen og det endte jo opp med at Diesel Dahl da kjøpte Ingebrigtsens lille ide da på låta og bytta den mot en Subaru en bil

Er det sant?

Ja vi var barn ikke sant. Ja han Diesel Dahl kjøpte Ingebrigtsens lille andel for en Subaru.

Så dokker kjøpte på ein måte refrenget av.

Men ok vi andre måtte jo jobbe på og det er masse figurasjoner her og han Wolfgang Plagge har jo analysert den låta der ganske kraftig sånn rent harmonisk sett, og dette er ikke noe enkel musikk.  det er ganske avanserte akkorder.  hvis det er noen som lurer på så kan jeg si at verset starter med en ciss-moll septim som da går til en ciss-moll septim pluss fem, som da går og så videre, og så videre.  det er ikke noe det er ikke noe vanlig rocke-akkorder i den herre låta.  det er ganske avanserte.  men vi var veldig opptatt av det harmoniske greia, det som lå mellom niere. Og for eksempel hvis du tar en ciss-moll der skjønner jeg at folk ikke skjønner når jeg snakker om dette her, men hvis du tar en ciss-moll septim pluss fem og sammenligner det med en nierakkord for eksempel en h-ni rein nierkord der, så vil du oppdage at det har samme klangfargeverden. Og det fortsetter vi med etter den låta. Der er det dem klangfarga der ligger til grunn for hele greia.  det er faktisk mye spenningstoner i komposisjon da.

Var det nytt med den songen her, eller er det

Det var nytt. Vi hadde jo begynt å lukte på det, men det kom ut i full på den og vi bare fortsatte og det har vi eller jeg har jo alltid fortsatt med dette i min musikk, også og bare fortsatt med den med den tankegangen at det er en type nier og sekser og sånn som.

Som gjer at musikken blir spennande å høyra på.

Du og du skriver jo du skriver jo noen enkle akkorder på gitar, og ofte heter dem jo noe mye mer avansert enn det ser ut som ikke sant spesielt på gitar.

Absolutt.

Piano har jo en type veldig sånn logisk greie mens en gitar der kommer det masse rare tall i akkorden bare ved å slå en rar ting så.

Ja.  absolutt.  ja.

Og det er jo gitaristens store fortrinn da, at vi kan omgi oss med fantastiske store tallakkorder uten å sitte der  sitte sånn så hvert fall den låta den kom til sånn og dette var jo dette var jo låt som ikke skulle være med på plata.

Ja.  ja den var fordi dokker hadde allereie spelt inn plata.

Vi hadde spilt inn skiva. Vi hadde spilt inn skiva så vi gikk inn og det var bare to uker før den skulle mastres, så vi gikk inn i studio gikk på øvingslokalet et par dager og følte vel at vi hadde den låten som vi trengte på plata. Det var ikke noe mer enn det. Vi hadde ikke noe begrep om at det skulle bli en hitlåt liksom.

Men dokker hadde ein eller annan sånn hunch då som gjorde at dokker tenkte denne her

Det var ei god låt.  vi tenkte vi tenkte at vi vil vi vil bare at dette til oss den dag i dag så er alle låtene like bra på den skiva, så men mens da publikum har valgt ut at den var finest.  ikke sant vi ga akkurat samme energien på hele den plata på alt, og det trur jeg er en utrolig sånn riktig måte å tenke musikk på, altså at du ikke driver og jakter etter en hit liksom, dette her er noe som det kommer og da ser du gjengen din.

Ja.

Du ser smila og musikerne rundt deg. Du ser smila sprer seg produsenten, da veit du at du kanskje har noe kult på gang.  om det var hit? Hvis du ser i dag, det har ikke vært ei rockelåt på radioen på tjuefem år ikke sant, altså NRK dem har jo rockekanaler nå spesielle rockekanaler, så står det jævla samme det som det står samme playlist.  jeg vil gjerne være med på den jeg med Ten Thousand Lovers og Iron Maiden og Metallica og det er vi sannsynligvis, men det er jo også utrolig mye anna musikk som så radioen har et ansvar for å faktisk ta tak i og tv for den saks skyld.

Men denne låten her blei iallfall den blei spelt på radio.

Den ble jeg spilt på radio for det at det gikk jo ikke lang tid fra altså fra vi spilte den inn til at der her var mikse den, så gikk det jo bare ei ukes tid og så ble skiva i sin helhet mastret. Og derifra trur jeg det bare gikk ei uke. Og nei så kom vel skiva ut, alt det var et jævla trykk på den tida som i dag men i da krevdes det mye større markedsplaner og sånn, så hvis du lå etter som kunstner så måtte du bare speede opp for datoen var datoen. Så kom jo den her og det var ikke første singel Ten Thousand Lovers fra den plata, det var ei låt som het Everyone's a Star som gjorde det bra i Amerika og mens jeg hørte det jo ganske fort og merket det på vennene mine at Ten Thousand Lovers, faen er hva er det her for noe? Men den kom jo da som singel nummer to singel som nummer en i Norge, men i resten av verden så var det singel nummer to.

Ja.  no skal me ta også høyra litt på altså rett frå teip då for no skal me høyra korleis høyrdest det ut når dokker hadde spelt inn yes.

Oi.

Ja det er det er kanskje det er kanskje ei stund sidan du har høyrt det sånn, men kva tenker du når du høyrer det nå umiksa?

Jeg tenker på at vi jobber som band tenker jeg at vi jobber systematisk syv dager i uka, det var ikke noe anna som gjaldt, og når vi ikke spilte så øvde vi men vi turnerte veldig mye.

Ja.

Kan ta et eksempel i nittenåttitre det er jo veldig lenge sia, det året spilte vi jo hundre og sytti konserter, så vi var jo aldri hjemme eller det var det tenker jeg og jeg tenker på at vi var i en sammensveisa gjeng med ambisjoner, tenker jeg nå hører det, også tenker jeg sånn rent musikalsk så tenker jeg at ideen er da fulgt opp veldig stramt. Man hører jo vi øker på det starter jo på hundre og et eller anna og da før låta er over så har det økt med seks sju tellere tenker jeg som får klikket så.

Men det er ein bra ting, er det ikkje det?

Det er en bra ting, og hvis du hører mye av den rocken den gode rocken fra syttitallet så det er ikke noe begrep du altså aldri hørt en kommentar om at Led Zeppelin øker på eller så det ble et eller anna, og som har vært sia en altså jeg tror etter Ten Thousand Lovers kom, det var først etter det alt skulle være på griden.

Ja.

Da kom før det så hadde vi faktisk lov, men nittenåttisju etter nittenåttisju så har jo folk grønsjen og alt har vært på griden, stått på klikk tikk det var sånn døv, amerikansk tromming ikke sant.

Altså på griden, at det skulle følga ein heilt fast. Ja.

Så det er det som har ødelagt rocken nå, at den gikk på griden ikke sant

Det er sikker delte meiningar om det, men eg tenker det at det har litt sånn ja at ein det at ein aukar viser på ein måte og at ein det er at det er glede og det gir energi.

Ja. Og spesielt at ingen har kommentert det ikke sant, at det var ikke avslørt før nå til deg.

Ja.  nei, altså eg har ikkje tenkt på det når eg har høyrt det i det heile tatt.

Ja men ta deg ikke sant, og ikke jeg heller og aldri hørt noen kommentarer fra radio eller noen profesjonelle musikere eller noen ting, at du gutter øker det ikke noe jævlig da på Ten Thousand Lovers? Vi gjør det, men vi gjør det gradvis og bevisst ikke sant

Ja. Ja nei det er rått. Me høyrer på, når me høyrer på det sånn umiksa og sånn så er det jo iallfall altså den største forskjellen sånn sonisk er jo kanskje det at det er ganske tørt i forhold til korleis den endelege miksen blei.

Ja.  åssen kom ja at masse klanger men også på den tida dem hadde jo bare fire klanger. Dem hadde kanskje en leksikonklang også hadde dem en jeg husker ikke hva dem heter en dansk klang det var ikke så mange klanger, og sånne klangfjærer da som så mye av det du hører er jo så det er ikke noe på den ferdige produktet, men det er klart her hører du jo det helt tørt.

Ja skarptromma er tørr, vokalen er heilt tørr men kan du liksom seie, kva du hugsar du frå liksom sjølve innspelinga så dokker?

Det er ikke noe ja

Dokker gjorde det live eller bygde dokker opp?

Vi spilte inn live. Først gikk vi på øvingslokale øvde inn der, og så da dreiv jeg spilte vi inn da en del takes, kanskje sju åtte ti takes, for den saks skyld og så var det da ett som da pekte seg ut.

Ja.

Og det taket da er utgangspunktet for den låta, så da gikk jeg inn og dubbet mine gitarer, det vil si at jeg la på flere takes med flere gitarer og la da seks gitarer på det du hører her. Er jo seks gitarer tre til venstre, tre til høyre så som da lager den sounden og det du må også huske på den tida så var det penger i bransjen, så jeg kunne da sitte der og dubbe det til perfeksjonisme da.

Ja du kunne bruka lang tid i studio.

Ja jeg skulle da lage replikaer av nummer en da som var sjølve taket ikke sant, så kunne jeg gå og da plukke ut og så gikk jeg da på verset som jeg da hadde lagd en sånn figur som er den ciss-moll septim pluss fem saken. Også tenkte jeg nei faen nå gir vi faen i dette herre heavy metal greiene og bare lufter vi greien ikke sant, og så legger vi akustisk gitar der, og da la vi da på en slavetape, for dette her var jo analogt, så det var ikke en million digitale spor og sånn.

Sant.

Du  du hadde veldig begrenset type sporing da.  men da la vi jeg mener det var nitti, men derfor jeg sa sytti akustiske gitarer, men det var nok sannsynligvis nitti som det blir akkurat samme figuren så kom elgitaren og så kom akustiske gitaren.

Som er dubba sytti gonger.

Så det er vekselbruk da mellom, så det her ble dubba da opp til nitti ganger, og så ble da det som det heter eller som det heter kanskje i dag, da er den to spor, så det du hører på den tapen her er jo ganske massive, og det gjelder jo også vokalene koringer og sånn.

Ja.

Det er jo massivt

Ja at det har vore mange spor som dokker har køyrt ned på enkeltspor.

Masse spor, men dette her dette skjedde jo analogt. I dag kan du jo ha en drittunge ikke sant som sitter på Grünerløkka og men dem dubber jo ikke en gang ikke sant, dem har alle verktøy men dem har jo ikke skjønt faget. Der så gjør dem faen ikke i det en gang ikke sant, men i dag kan du ha en drittunge som sitter der med den maskina si, altså man har muligheten til å leke faget men man gjør det ikke.

Me må høyra litt på dette herre eg synast det er utruleg fasinerande, eg har aldri høyrt om eller eg innbilte meg at eg aldri hadde høyrt ein gitar som var dubba sytti gonger, men det er det har eg jo då tydelegvis gjort.

Jeg kan jo ta noen av dine heltinner sikkert hvis du ser på Joni Mitchell, det er ikke noe smådubbing her på noen av greiene og sånn på dem store produksjonene.

Då går dei opp i sytti repetisjonar av det same

Det dem gjør det som er nødvendig for å få det elementet magisk.

Ja.  ja ok me må høyra litt på gitarane. Skal me ta me tar også høyrer litt på me høyrer på kassegitaren først me

Skal vi jeg trur vi skal begynne med kassegitaren, det er det er essensen, for der det er ikke mange som har tenkt over, men den er jo utrolig hyggelig.

Ja.

Den kunne jo vært sånn nesten på sånn derre Allsang på Grensen ikke sant.  på og hvis du hører den så er den også sikkert dubben er litt sånn halvren gitar. Men

Ja det ligg eit eller anna som vrenger i botn i botn under kassegitaren.

Ja ikke sant så der med den nitti akustiske og så et par vrenggitarer da, men du skjønner, så og der vil jeg tro overveiende sannsynligvis da er fra det taket den vrengen som ligger der også dubber vi over. Jeg husker ikke takk for men dette er jo snart hundre år sia, men jeg prøver å huske det jeg det jeg husker ja.

Men du har denne kassegitaren med effektar og altså den har jo noko sånn

Nei det her ble helt tørt. Det var ikke det verktøyet hadde vi ikke.

Det er heilt.

Det var i din verden baby. Det her var sånn da vi digitale verktøy som du kan skru på så mange du vil men det var ikke sånt, så vi måtte bare så alt som har med klanger da skjedde da på et stereospor ikke sant.

Skjønner, kor lang tid brukte du trur du på liksom?

Jeg brukte en dag på dem. Nessjø ville jo ha med seg dubbede eller sytti eller nitti, det er jeg usikker på, og det er klart at men det er figuren er ikke så lang.  men så er det klart jeg måtte jo gjøre det gikk ikke an også kopiere for det var jo ikke på klikk så måtte jo gjøre det er bare unike framstillinger også dubbe det nitti ganger og det er klart jeg spilte jo hvert spor spilte jeg kanskje ti ganger feil før jeg fikk det sporet, og han var utrolig pirkete Bjørn Nessjø produsenten da på det her.  som var ung på den tida ung utrolig ambisiøs produsent og det var bare rett og slett det eneste studio i Norge på den tida som hadde peiling og på få det noe i nærheten av internasjonalt, du skjønner det var Nidaros

Ja, for dokker spelte inn i Trondheim.

Vi spilte inn i Trondheim, det var så vi ble jo og det var helt riktige valg, så vi gjorde jo fire album med Bjørn Nessjø på kjøpet og det angrer jeg ikke på

Ja.  me høyrer litt på skal me ta også høyra litt på flaggskip-riffet og?

Flaggskipriffet ja og det riffet er jo et mystisk riff også. Et riff kommer jo ikke ut fra intellektualisering, det kommer jo bare ut fra å lage et kult riff og sånn tror jeg det var, det var ikke noe sånn.

Det var kom kjapt på ein måte ja.

Ja det kom det kom ganske kjapt altså, men så var det hva du skulle bruke det til, det tok en stund før jeg skjønte at det var til den sangen.

Det måtte ein kveld på diskoteket til.

Ofte er jo tungrock sånn at du lager et riff også fortsetter riffet også står gutta og synger oppå riffet ikke sant.  du har denne ungdomsskole apegreien, den likte vi aldri vi. Vi synes riffet skulle være riffet, verset var verset, refrenget var refrenget, og så kommer riffet igjen og ja.

Me høyrer på riffet.

Å ganske prog dette.

Ja

Det er det er progressivt den skitten der doble slag, kjenner det kicket

Ja. Tenker du det er liksom dette er jo sikkert ein del lyttarar som oppfattar veldig sånn umedvite eigentleg, det der rytmiske.

Ja jeg håper jo det er ikke før den samtalen her dem skal tenke over det bevisst, så kanskje vi ødelegger.

At du skal tenke over det nei, men trur du det er liksom er litt noko av nøkkelen til at songen opplevast?

Jeg trur at det ligge en prog i bånn her, at vi var jo kom jo fra fire forskjellige band TNT.

Ja.

Vi var jo satt i sammen. Det var jo en konstruksjon. Det var jo Dag Ingebrigtsen fra The Kids, også var det Diesel Dahl fra vinneren av NM i rock det året som heter Hot Lips, også var det meg fra da femte plass i NM i rock det året som het Rockfire, også var det en bassist fra Oslo som fra et band som het Red.  så vi kom jo fra fire forskjellige band vi som bare skulle møtes for å sjekke en flipp også blei jo lite visste vi at det blei jo livet vårt ikke sant, så hele TNT var en konstruksjon.

Ja. Ja.  tenk det.

Det var ikke noe kameratskap i bånn eller noe sånn at vi du skjønner, det var bare helt.

Så var plateselskap eller nokon andre ja men denne her dette her riffet, har du nokon formeining om eller hugsar du korleis du liksom

Mye møter. Ja, og jeg husker ikke åssen jeg var jeg bare husker på den tida så bare skrev jeg riff og riff og riff og riff og riff og riff, altså jeg husker ikke så mye av kanskje akkurat hvordan.  jeg husker at jeg hadde en versjon av det før som var litt annerledes og sånn men med det riffet også ble jo dette sjølsagt utvikla i sammen med bandet, og det er masse figurasjoner der hvis du hører refrenget  altså det er masse sånne småting vet du, hvis man begynner å høre på det, som faktisk er ganske prog som det er helt utrolig at et kommersielt publikum da aksepterte

Ja. Det var tider

Ja det var tider.  i dag så er det ikke sånn, i dag er det bare fy faen dem har dårlig sexliv dem den ungdommen som puler etter det soundtracket det livet der ja det var bare helt utrolig  snakk om det er ikke noe motjukk i musikken liksom.

Det kjem sikkert til å komme nokon undersøkingar på det.

Det er bare helt sånn derre

Altså ein tenker jo på TNT og heavy metal som ein sånn maksimalistisk, at ein er inn forbi ein maksimalistisk sjanger, men sjølve komposisjonen her er ganske stram eigentleg.

Ja. Han er ganske stram jeg føler vel TNT ikke passer egentlig inn i den heavy metal vi var alltid for harmonisk og tonearten var feil. Dette herre går jo liksom i a, mens mye av tungrocken er D tune og litt sidrumpa i sittet spør du om meg ikke sant, og dette var jo noe som vi på en måte det var jo band før oss som satte standarden for en type freshere musikalsk tenkning da i forhold til tungrock. Rush for eksempel ikke sant at konstante modulasjoner, så hvis du ser på Ten Thousand Lovers så starter jo riffet er jo i e-dur ikke sant e-dur, a-dur type verset er jo en parallell toneart ciss-moll. Men der vi tar det store grepet er jo rett før refrenget som vi da går fra ciss-moll til en a-dur til en d-dur og da kommer vi oss på et bemerkelsesverdig kult vis inn i a-dur som refrenget går i a-dur. Og da kan du si at da ok da er vi tilbake til bluesen så sånn harmonisk sett, men det er det er irrganger her harmonisk sett og hvis du hører på gitarsolen, vi modulerer igjen. Ikke sant også kommer det jo da nytt refreng etter gitarsolo modulerer men så modulerer den på nytt på siste refrenget så det er modulasjon på modulasjon på modulasjon, og det er vel noe som gjenkjenner TNTs musikk.

Ja.

Det er konstante modulasjoner. Det er ofte fra første vers til andre vers så er vi ikke samme, litt sånn som Cheap Trick. Queen er også der.  du kan tru at det andre verset er i samme tonearten, men det var faktisk en halvtone under det første du hørte og det lager en sånn stringent jævla kul greie

Ja.  var dette noko var dokker sånn musikkteoretikarar? Hadde dokker peiling på kva dokker gjorde, eller berre gjorde dokker det?

Altså sånn musikkteoretiskmessig så var jo bassisten var jo godt opplest og jeg er jo det på harmonikk og notasjoner og alle sånne ting.

Ja.

Det så det var jo en grunnleggende interesse for klassisk musikk som vi jo har og The Beatles og Queen samtidig.  TNT var jo et anna band.  vi hadde kom inn andre folk som digger og ACDC og Status Quo og sånn ikke sant og vi ingen av oss liker samme musikken den dag i dag. Vi har vidt forskjellige musikalske interesser, så jeg trur det er jeg trur det er veldig skummelt som band da å jobbe med likesinnede, at alle i bandet digger samme band har samme inspirasjonskilden ikke sant. Det trur jeg er hemmende mens TNT har og har enda altså lange diskusjoner om hvem som da er hva som er det mest guddommelige.  i TNT så er vi alle enige om at det er Beatles og Queen, det kan vi enes om ikke sant, det er det er jo de to store som kanskje er opplagt, men altså du slipper ikke unna dem som Beethoven og så videre.

Det er jo ein del sånn kombinasjonsspor på dei råopptaka her.

Ja.

Altså det begynner med kassegitar eller synt, og så går det over i nokon på ein kassegitar, også plutseleg så er du over i ein gitarsolo på eitt på eitt og same spor.

Ja. Ja på samme på samme spor, og det kommer av at det ble tatt opp på begrensa antall spor.  det er kanskje vanskelig for et ungt menneske å forstå i dag, men da hadde du liksom tjuefire spor å forholde deg til, så da måtte du kanskje da men så hadde vi og noe som heter slavetaper så du hadde mastertape også hadde du slave, og det her låt jo fantastisk og da den masteren da den sendte da tok vi en stereomiks fra master der vi hadde så og så ble den lagt inn på en slave for eksempel å kore på.

Ja.

Og der gjorde det da mulighet til at vi kunne kore og kore og kore, også når vi men så var det analogt, så når vi hadde koret seks spor så måtte du spille ned det ned på to spor for eksempel. Også sånn fortsatte du til du hadde fylt opp tapen, da gjorde vi det.  vi fylte den opp

Ja.  ja det er jo mykje, det er jo heftig koringar her.

Vi ikke sant vi fylte den opp og dette det er klart dette krevde jo mye mer jobb enn for eksempler i dag, men sånn i dag så låter det heller ikke like bra for at det her var jo analogt. Nå i dag så prater vi trettito bit, det er jo den musikken som dagens artister det er maks oppløsning liksom.  herre analog tape er jo sjuhundre bit oppløsning. Det er ikke noe null og ett tall som lager lyden din. Det er all alle frekvenser blitt tatt opp på analog tape alle sjikta det er det den store forskjellen. Det er derfor Abby Road med Beatles låter mye bedre enn all anna popmusikk i dag og fremdeles selger de fire millioner skiver hvert år.

Ja. Eg trur ikkje det er så kontroversielt å seie det eigentleg, for det kan eg hugsa frå eg begynte å spele i band at ting som var spelt inn på teip det var det råaste, det let best ja.

Ja. Det er det råeste, og det er det enda så kanskje vi skal gjøre det på hvis vi skal gjøre noe i sammen. Jeg har teipen, maskina står der, det er bare og det er noe hvis man har det gode taket, det er uslåelig ja helt uslåelig.

Fantastisk. Vil du høyra på din eigen gitarsolo eller?

Må jeg men jeg veit du jeg kan si at det var presisjon. Jeg var tjuetre år når jeg spilte inn den soloen og det er noe baklengslyder. Jeg husker jeg dro en sånn volumknapp på vi reverserte noe og vi lagde en slags konstruksjon av den nå, så hver solo på TNT er på en måte en egen komposisjon som stikker av fra resten av låten akkurat som Queen.  man bør ikke drive å gnage oppå samme låta.  det er lov et solostrekk å bare stikke helt av helt ny verden, men så er trikset da å prøve å hvordan man kommer seg tilbake inn att. Det kan være vanskelig når en stikker av musikalsk, da er du jo å sjekke sjøl, hvis når du skriver låter lengre du går ut og så plutselig så er du toneartmessig og sånn så er du men det satt opp til dit ikke sant, den trur jeg mange musikere har følt på, men den man tar en sjanse på og det fins alltid en vei ut. Skal vi høre på den da?

Vi høyrer korleis du løyste det her ja.

Vi hører på ja og ja og åssen vi finner en da en vei ut. Det er bra det er bra og jeg kan si at på den tida ingen som spilte gitar sånn da, og det er ingen som spiller gitar sånn nå for det er så rart.  jeg tenker jo som gitarist så tenker jeg jeg er jævlig inspirert av Spike Jones, altså all hele den greia det herre på en måte også og innta Queen-ting liksom den derre fullstendig kulturelle brekket da i måten å tenke gitarsoler og tenke gitarspill på i det hele tatt.  så kan dem andre stå der med skinnbuksa si. Og gjorde det aldri heller liksom

Nei det er men det er ein eg tenker det er ein kul for dette her er jo fritt, veldig fritt, samtidig som at du har oversikt og du veit kva du kva du held på med så det er ein spennande kombinasjon.  eg altså eg veit jo altså masse sånn nittitals noiserock der ein driv og gjer heilt random ting på gitar, men det er folk som ikkje er så god å spele som deg gjerne.

Nei dem ble aldri så bra disse grønsjgutta vet du.  dem var lagde kule riff og sånn men dem kunne jo aldri ha spilt gitarsoloer, og dessuten var det forbudt med gitarsoler hele grønsjen var jo plutselig ja plutselig forsvant gitarsolen.

Sant det.

Dem hadde essensen av rocken grønsjen men de mangler gitarsoloer, og derfor så var det en tungrocksjanger som ikke overlevde sånn som heavy metal eller ikke sant som i beste fall er en apostrof nå hvis du spør.

Jammen du tenker at du tenker at gitarsoloen er på ein måte det som.

Jeg tenker at hva er tungrock uten gitarsoloer?  det er det er kjedelig og hva heter det heter grønsj det er tungrock uten gitarsoloer nei ja  vi hørte ikke på noe av den driten der, og han sa det Jean Simmons vet du han sa grønsj sa han. Sånne kortbukser og skjegg og ustelte gutter, dem virka rensa svømmebassenget til jammen altså det.

Det er sånn som skjer når du ikkje er kjapp nok til å spele ordentlege gitarsoloar.

Vi jammen det er det er lov også plassere det der ikke sant, fordi at det er dette er guttas verden ikke sant.  grønsj

Ok men tilbake til denne her soloen.

Kunne ikke sagt det bedre sjøl.

Den er jo eit flettverk av forskjellige ting.  hugsar du noko?

Jeg husker ikke veldig mye.  det skal vi gå inn på, men jeg husker at det var.  vi hvis vi spiller det en gang til og tar den rytmegitaren og soloen i sammen bare dem to gitarelementene så skjer det noe der fordi den ene gitaren går  så altså det er komponert og tenkt ut.  det må det ha vært kanskje ikke for at mye av det var improvisert når vi gjorde det, men akkurat her høres ut som vi i hvert fall hadde en tanke bak det, men det skjedde jo bare på ei uke.  det var dårlig tid for dette skulle ut og det gjør deg jævlig stressa

Ja sant.  sant.

Skal vi fyre av den med rytmegitar og sologitar? Det er jo litt interessant, for at det er der det der det skjer. Den ene er ikke så interessant uten dem andre. Det er rart.  det er ikke noe vanlig gitarsolo, det kan jeg si det er fryktelig rart når man hører det sånn, å det er deilig det.

Heilt herleg. Det me kunne sikkert snakka om gitar veldig lenge men.

Gitar er veldig viktig å snakke om her for det som skjer med gitarlyden her så som da skiller og som alltid har skilt meg fra en måte type jobbe gitar på, er at jeg har alltid spilt Marshallforsterkere, og jeg spiller akkurat samme forsterkeren nå som jeg gjorde når jeg var atten år.

Ja.

Den har vært med over hele verden og jeg har to. Jonny and Ronny heter disse to, og dem har vært med meg nå i da førti år og hvis den ene svikter så funker jo i hvert fall den andre og men ofte spiller jeg da i stereo på disse herre.  men det jeg gjør på alle disse av platene er at den forsterkeren så tar jeg høyttalerkabinettet også tar jeg høyttalerkabelen også blir den lodd inn på en høyttaler, så gitarlyden har bare på en liten høyttaler. Det er spilt kjempehøyt på en høyttaler som gjorde da at høyttaleren, hver uke så sprengte jeg en og så ble den bytta ut, altså alt trykket er på en høyttaler.

Ja.

Det er ikke sånn som du ser et høyttalerkabinett så er det også satt en mikrofon foran en høyttaler, men så er det tre rundt deg som lager lyd og faser og støyer ikke sant så dem ikke

Du køyrer alt inn i eitt element liksom.

Kun ett element på plateinnspillinger for da slipper du all den omliggende faselyden og sånn, også bare også blir det jævlig også går det til helvete, så det er en viktig det er jo mange som har lurt på ikke sant åssen i helvete får du den gitarlyden, men det er jo mye av den at den er faktisk ganske liten.

Er det her har du akkurat soloen er nok ikkje gjort så mange gonger men har du dubba elgitarane mykje her og sånn som med kassegitaren?

På soloen det er ikke noe i den.

Ikkje på soloen men på riffet og dei tinga der.

Eller på riffet er det jo seks gitarer så hovedriffet så er det da sytti til nitti eller det veit jeg ikke, men hvert fall liksom på akustisk gitar og soloen er vel primært en solo også er det kanskje andrestemme høres det ut som her og der som jeg har lagt på ei lita andrestemme ja jeg var jo veldig fan og er det fremdeles av alt som heter George lukter George Harrison og Brian May, alt dette han har gjort utafor Queen og liksom disse tinga her og Brian Eno, altså Bowie og disse greiene der da

Ein av dei første eller det er litt morosamt fordi i forhold til gitar og ting som læt bra i studio og sånt så noko av det første eg har eigentleg hatt med meg deg i heile min karriere som liksom musikar i studio. Fordi når eg begynte å spele i band og flytta til Oslo så blei det fortalt ein historie om deg i studio.

Ja.

Der du eg aner ikkje kva innspeling det var eller nokon ting men du hadde vore i studio og jobba, og så hadde noko plutseleg så var det noko som let veldig bra, så hadde du sagt sånn, ikkje rør ein knott, dubb han tolv gongar!

Ja.

Og det blei ein sånn saying når me var i studio og jobba med Harrys Gym og sånn så viss noko let viss noko let bra så var det sånn, perfekt gitarlyd, ikkje rør ein knott, dubb han tolv gonger!

Nettopp det er viktig.

Me sa me sa det mellom oss.  eg skal innrømma at me dubba ikkje ting så mange gonger som du gjer.

Nei men jeg men likevel bare kjør på du gjør som du.

Så du eg har hatt din eg framleis den dag i dag så seier eg så seier eg ikkje rør ein knott viss noko læt bra, så slo det meg først no at det er deg eg har det frå.

Ja er du ikke enig det må du alltid gjøre fordi du veit det i deg sjøl, bare stopp da du vet det er øyeblikket, og da kan det være en eller annen idiot som skrur på en knapp så var alt ødelagt.

Ja.

Jammen det er sant, det er jo  jeg har ikke skifta gitarstrenger sia jeg var atten år.

Det er det er oppskrytt å skifte gitarstrengar altså det bør ein gjere sjeldnast mogleg.

Råd vi gir vet du så jeg har ikke kjøpt gitarstrenger heller siden jeg var nitten så.

Du får dei kanskje eller, ja?

Ja det er jeg har ikke kjøpt en drit der det kjøpte.

Det er juks.

Jeg husker jeg kjøpte du veit jeg er jo jeg er jo musikkbutikkens dårligste kunder altså jeg på førti år så har jeg har kjøpt tre bottlenecks liksom, også et akustisk sånn som jeg trengte for en gitar eller strengesett. Jeg har ikke kjøpt noen ting, vet hvorfor da, ikke på grunn av at det har så jævlig, men fordi jeg spiller akkurat samme greiene som jeg.

Aha, eg trudde det var nå du skulle fortelja at du hadde sånne feite sponsordealer og alt.

Nei jeg har det, jeg har masse, feite sponsorer men enden på visa jeg spiller jo akkurat det samme allikevel så det er ikke noe.

Same gitarar og ja.

Samme alt og ikke forandret en ting fra jeg var atten år, samme gitaren, samme boksen, samme wah-wah-pedal, samme tape-ekkopomaskinen, samme forsterkeren, samme

Ja.  kvifor forandre ein suksess liksom?

Nei herregud forandrer da ikke det. Nei jeg trur jeg skal finne på en ny gitarlyd jeg  skjønner du og det skjønte jeg i hvert fall når jeg hørte Ten Thousand Lovers. Jeg trur ikke jeg skal drive også meg sjøl på gitarlyd. Det er liksom og den er ganske slank den gitarlyden, den har jo ikke så han det altså i TNT-musikken så er det ingenting som går under hundre hertz i produksjonen. Det er sånn moderne musikk. Det er sånn Oslo City få på noe rørgreier da så begynner du å det er ikke noe sånn under hundre hertz så er uinteressant i rock og pop i bunn og grunn, kanskje vi kan gå ned til nitti på en god mandag for å følge opp samtida, men dette å følge opp samtida er jævlig farlig og fordi at det er du er alltid gammeldags før skiva di skal ut.

Ja. Ja.

Du kunne føle du var når du gjorde det, så var du gammeldags.

Beste er kanskje berre å følga overtydinga.

Bare følg den på alt

Skal me ta også høyra lite grann på vokal?

Vokalen han altså Tony Harnell Tony Harnell du må huske på at Tony Harnell på den tida og fremdeles du kan skjære glass med den stemmen.

No har me snakka mykje om gitar så.

Det er ikke kødd en gang, hvis du satte opp sjampanjeglass inni studio på den tida når han gikk oppå disse høye der vet du det trykte og så på øre, og det er mange gutter som kommer oppi der, men ikke med sånn kraft som han gjorde der.  det er det er det som gjorde han til guden til disse som kom seinere. Det er jo mange som har han som gud nå i dag ikke sant, men han det var ikke noe falsett her, det var full voice oppi altså oktavene ikke sant som er helt sinnssykt, så kunne vi ikke kutte glass med det.

La oss høyra kva han gjorde i studio.

Ja la oss høre på glasskutting.  han går opp og han var og det er klart altså at på den tida når vi turnerte der så var det jo når vi hadde så plutselig så dukket det opp flere tusen bikkjer vet du utafor konsert.

Ja han.

Dem trudde det var sånn hundefløyte, så dem sto og sjekka ut og sånn hunder, det kom flere tusenvis med bikkjer.

Så ja dette her er jo heilt sånn rått sunge

Dette er sunget i flydur.

Ja.

Dette er ikke fiss-moll.  dette er flydur.  det er høyt.

Men sjukt imponerande å høyra på det fordi det er så reint og så bra sunge, rett og slett.

Ja det var da han hva skal jeg si, det var jo kun dem krava da, enten så var du hadde du spilte rein gitar og sang reint, eller så sang du surt da og sang du surt og spilte surt så hadde du ikke noe karriere, så det var jo jævlig god silingsmekanismer da. Det var jo ganske greit. I dag kan du skru på noen knapper og ja.

Ordna det ja.

Jeg kan føle litt på det at vi er jo omgitt av jævla mye slakk musikk nå i forhold til det jeg hører, altså nå har jeg ikke hørt på at jeg ikke har hørt det kan hende på når den er på radioen men da skrur jeg den av for jeg har hørt den og lagd den liksom. Nei men jeg hører jo at det er mye mer i dette herre enn mye av den herre firekantpopmusikken som hvem som helst kan kjøpe seg jævla maskin og trykke på seg knappa ja  jeg blir syk av den musikken det kan jeg si.  algoritmemusikk som er både beregnet i arrangementet ut fra du har gått på Berkeley Music University også på LIPA liksom det kan jeg si.

Dette er jo lyden av menneske som.

Det er ikke det som er det er ikke frihet til å lage musikk og derfor så lever vi da i en sånn jævlig statisk verden, men nå kommer disse herre ynglingene som da kommer ut fra også skal gi oss jævla musikk.

Du har ikkje tru på sånn rockeskular og sånn?

Nei jeg har ikke trua på jeg har ikke trua på utdanning i musikk i det hele tatt. Jo da får du gå på klassisk komponiststudie liksom eller så.

Begynner jo å nærma deg det nivået i denne musikken her då.  det er ganske avansert.

Dette er avansert og jeg har vært en jeg kunne alle Bach-invensjonene når jeg var fjorten liksom begge stemmene for gitar og sånn, så jeg har alltid vært en for klassisk musikk men.  og du behøver ikke være flink, for jeg digger jo utrolig mye undergroundsmusikk og fra Lou Reed på den ene sida til helt dirty shit altså, så musikk er jo så mye mer enn det. Men hva skal jeg hva skal jeg si i musikk det lønner seg å lære seg å snakke for man begynner å prate. Jeg har faktisk lyst til å nevne hvis man hører den herre låta her så er den da spilt inn på en SSL fire tusen E miksepult nittensyttini serie nummer to. Og den miksepulten i samme perioden så spilte den inn veldig mange klassikere, kanskje vi skal innom noen andre av disse klassikerne, men Splitter Pine for eksempel med DumDum er jo spilt inn på akkurat samme pulten det kanskje kommer kongen, det er samme.

Ja.

Så da etter hvert som Nidaros forandrer seg og det ikke ble så mye rock lenger og sånn så kom jo den miksepulten da for salg, så jeg kjøpte jo den så jeg har jo den miksepulten så teknisk sett så kan jeg og jeg har akkurat samme gitaranlegget så kan jeg da teknisk sett gå inn og lage ganske gode replikaer i sound da så det er vel slutten på egentlig Ten Thousand Lovers historie, at jeg klarte å ta babyen hjem att, for det her er det en pult som faktisk kanskje det viktigste er den som sitter og lager denne egenkarakteren på den sounden, kall det lo-fi, kall det hi-fi, men det er kult  det er god mid

Så det er liksom eit arbeidsverktøy som du har med deg den dag i dag?

Det er et arbeidsverktøy som jeg har med meg en dag i dag, og Paul Waaktaar fire tusen E, Pete Gabriel fire tusen E, så jeg våkner opp hver morgen til denne babyen der og elsker det.

Me går litt tilbake til songen igjen, også me oppdaga noko når me høyrde på slutten så me tar berre og høyrer den ferdig miksa versjonen høyrer slutten på den først.

Det er klangene som gjør det klangplaten og

Så skal me berre høyra på den råopptaket berre å samanlikne.

Det ikke noe og så er det ikke noe digitale klanger, det er sånn det er sånn rør som lå oppi andreetasjen, det er klangplate.

Ja.

Ja så du bare sang gjennom et rør også tok det opp og du kjenner den feelingen da det er den sounden.

Ja

Det er ikke jevnverdig den forstand. Det er plater som gjør det.

Ja. Me skal me berre høyrer samanlikne litt med råopptaket.

Stevie Nicks ja Stevie Nicks er jo dronninga mi ikke sant, det er jo.  jeg hadde jo date med Stevie Nicks jeg som jeg klarte å fucke opp.

Kva i himmelens namn var det du gjorde da, viss du treng ikkje fortelja det viss du ikkje vil det.

Nei det kan jeg. Jeg backer ut ja backer ut.

Du backa ut ja.

Men det var Stevie Nicks. Her er borte. Det tok vi ikke med. Var ganske tøft riff da. Det er tøffere det her sluttriffet vi brukte dem aller fleste norske riffa i dag det er jo det for faen  kjør på, det er ny låt da.  det er jo det.

Ja du kan jo det er berre å fortsetta der me slapp

Nei det nei det du kan du kan få lov å bruke riffet du, så får vi se om du finner ut av det. For det tar ei stund å finne opp i et sånn riff

Skal gjere mitt.

Det tar litt tid altså

Kva skjedde her da? Dette her er jo ikkje med kva var planen på ein måte?

Her ble her ble klippet ut nei det ble klippet ut, og det vi spilte inn og en versjon til som det var hakk i plata.  ideen var at det skulle ende med et hakk plata at vi bare skulle ende ut et spilt hakk plata, og vi elsket det men det ble litt mye da, så det var en to, tre versjoner av akkurat det temaet men. Ja hva skal jeg si drøye saker.

No har me hatt no har me vore lenge i nittenåttisju. Kva er liksom dine tankar om musikk og det å vere låtskrivar og artist i dag?

Ja. Nittenåttisju tenker jeg at jeg da har fått lov å leve en drøm, med helsa da egentlig har ikke jeg har bare levd på en sky, og aldri steppe ned også så det har egentlig vært ei jævlig hyggelig reise. Der har vært noen nedturer og det har jo alle i livet, men sånn status som musiker er at jeg er mer sulten.

Ja for du er veldig aktiv framleis.

Enn noensinne ja og men dette går også i bølger. Plutselig så kan det gå to år og jeg går og skal det ikke snart komme ei låt da? Og det trur jeg mange kan føle på og da kan jeg få panikk, men så veit jeg innerst inne at det kommer så lenge jeg er på musikken sin side da, og at den får lov å bruke med som verktøy kroppen min da som verktøy, så jeg alltid hatt en sånn feeling at jeg er fjernstyrt, at jeg er et verktøy for noe som er utafor meg.

Så du skal ikkje prøva å ta for masse kontroll og styra ting for masse.

Nei jeg er bare verktøyet for noe som er utafor meg, og det kan høres jævlig ut og folk kan si å spekulere masse i det, men det er det er fakta, og det trur jeg mange musikere føler på at vi er verktøy for noe som er utafor oss. Når den gode låta kommer og det er noe som kommer utenifra her vet du, det er ikke altså alltid indre, det store kommer jo bare deisende ned ikke sant.

Ja det er eit eller anna der som alltid kjem til å vere eit mysterium

Også så mi framtid må være også stimulere det norske fortsette med å stimulere det norske musikklivet og bruke mine verktøy for å prøve å hjelpe andre artister framover, og også kommer jeg sjøl i kraft av karmaen i det og det holder for meg liksom det er ikke noe.  jeg har ikke noe økonomiske motiver lenger, altså i TNT vi tjente vår første million dollar når vi var tjueen så ja det er vel svaret, så Ten Thousand Lovers in One, det kan også føre til dollars.

Ja. Ja.

Det er en god avslutning, hæ?

Nydeleg du tusen takk ein glede å ha deg her, Ronni.

Vi slutter der.

Då høyrer me gjennom heile låten og korleis den enda opp til slutt.