Neb jediné jsme radosti
nelpící na zlatu a hmotě,
a z heroických žádostí
jdem’ štěstí spřádat o samotě,
nad obyčejný svět jít výš,
nad každodenní kramaření,
a vše-li ztraceno, tím spíš,
tím víc se připoutati k snění,
mít ruce třebas v okovu,
leč v duši štěstí heroů...“