Tvář zahalil do pláště, odcházel,
však Karel dojmut, za roucho jej vzal,
a pravil za chvíli: „Ty svatým jsi,
a bezdno vášně chápat neumíš,
tys hrozné bouře smyslů nepoznal,
a celé jejich děsné šílenství.
Ty nevíš, co je s hříchem zápasit,
jest pro to větší tvoje zásluha?
Před jasnou čistotou já klaním se,
však suď mě Bůh, já jinak nemohu.“