Tu se zasmál Oldřich smíchem
Ďábelským „„Dobrá to kořist
Bude,““ volá, i poručí
Střelcům pálit do Tábora.
I počali střelci pálit
Do Tábora z hrubých děl,
Že nebylo ve dne kouřem
Vidět slunce, a že blesky
Z rour dělových noc se v jasný
Proměnila den. Byv o tom
Žižka zpraven tajným poslem
Z Tábora, pošeptal svému
Mikuláši z Husince
Něco do ucha. I sebrav
Tento bez prodleni jezdců
Tři sta padesát, ukryl se
Před Táborem v záloze,
A dal obleženým oním
Tajným poslem říci, aby
Směle výpad učinili,
Že pak vrazí do nepřátel
Ze zadu. Učiněn výpad.
„„Ha,““ posměšně zvolá Oldřich,
„„Podařilo se nám, lišky
Vylákati z jejich děr?
Do nich, do nich!““ Lítá seč se
Strhne. Náhle vyskočí
S svými jezdci Mikuláš
Ze zálohy. Rožmberští
Slyší hřímat za sebou:
„„Běda zrádcům, běda zrádcům!““
A již cítí pádné rány
Jezdců Mikulášových.
Postrašeni nenadálým
Útokem zmužilost mysli
Tratí, prchnou, kam jen mohou,
A co kořist zůstavují
Vítězům veškerý tábor
S všemi jeho zásobami
Potravy, a zlata, stříbra,
Šatstva drahocenného,
Všelijaké zbraně, hlavně
Pušek, samostřelů, děl.