A k ránu krčma prázdní se,
jen starý lodník mlčenlivý
blíž usedá, dí: „napij se“.
Pak nemluví již, v kouty civí,
že podivnou pán cítí tíž, –
tvář podobna Karyatidě –
už poznává ho, – poznal již –
jak děl: „ty neuvykneš bídě“.
Pak zachechtal se, sklínkou třesk’
a ztratil se jak sírný blesk...