Nikdy v paměti mé nezanikne ta cesta čarovná!
Noc byla jasná tak, že všechno se kreslilo zřejmě
vůkol po krajině: stromoví, postříbřeno jíním;
štíty domův a chatek, jichž stíny se temněly přesně
na sněhu zářícím; v led ztuhlá prouha potůčka;
rozbořená hradu věž; též obrysy výšin okolních
velkolepé, blíž, dál až k výspě Zajícova temné –
bílé všechno kolem, v cudné jak říze nevěsty,
perlami krumplované, odlesky to záře měsíční.
Nad labutí krásou té vnadné kotliny horské
vzpínala šírý kruh tmavomodrá klenba nebeská,
hvězd rojením hustým v démantném lesku planoucí.