Na puklý, starý štít v svém rozmaru,
jenž divě kypí jako víno mladé
a z fantasie tryská poháru,
v směs pestrou umělec své barvy klade,
vír hadů kštice jsou, tvář bez tvaru
a z tahů děs a hrůza zejí všade,
nos tupý, ústa křivá, šikmé oči
se ve krvavých důlkách divě točí,
smích šílený se z koutků svislých krade.