Tak! Pavlu dělaly se před očima mžitky.
Vysoukat nemoh’ z hlavy ani jedné nitky,
by třpytila se slov a frází pozlátkem,
jež švihák odříkává v proudu přehladkém.
Než doktorova slečna pěkným byla zjevem,
rozmilá v hovoru i smíchu, jenž byl zpěvem,
že Pavel rozhovořil se s ní za chvilku
a zaprosil si u ní druhou čtverylku.