Vypil pohár jeden a dál myslil:
Valerian, císař a můj otec,
v perském zajetí je u Sapora.
Barbar Sapor prý mu na šíj stoupá,
když se na koně chce vyšvihnouti!
Bědný otec! Jistě trudnou starci
taká málo císařská ta služba,
jistě hřbet jej často pobolívá!
Ale člověk nějak žíti musí,
aby nějak zemřít mohl jednou.
A mně věru časem líto jeho –
co však dělat! Pošetilci míní,
že by Říma slušno bylo válkou
starce císaře si vysvobodit –
Válka! kdes až na končinách světa!
a kdy barbarů vztek rozpálený
moh by zkrátit předčasně dny starce!