Radosti mé zlaté zvony hlasně v srdci hlaholí,
když kněžnina ústa sladká z rozkoše vděk blábolí,
když svou paží, chvějící se při mé krve oběti,
nechce jatce lapeného vypustiti z objetí,
a jak růže purpurová s okem polo přivřeným,
vínem lásky opojena výská, šílí: „Mým jsi, mým!“