„Jak ubohá jste, vzal bych k sobě vás
rád, od srdce – však musím šetřiti
váš útlocit, vím z dob, ach, – minulých,
že mrzáků se, paní, štítíte,
a já pod svojí střechou živím dva,
však neživím jen, já je miluju
nad život svůj, neb jsou to sestry mé.
Jest jedna němá, druhá hrbatá,
a s nimi žít vy byste nechtěla.
Co mohu, milerád vám uštědřím,
však málo je to, chudou faru mám
a chudým svým jsem mnoho povinen.“