Nad zakřiknutými domy
to zpívalo hrobovým tichem:
o miserere, o miserere...
Mdlí, neodvážní a skromní
se vyloučili z žití...
Zde výmluvně příliš mlčí
poušt Evropy naivně krásná...
Schne tráva, by otroci její
si měkčeji podestlali
za hladových dnů a nocí...
jak rostou tu sosnové lesy:
všem lidem tu třeba již rakví...