Kloním hlavu, líbám kraj Tvých šatů,
na rtech prosebný se chvěje vzdech:
plaš svým křídlem zpěvu mého látu,
vlaž keř myšlenek mých v kořenech;
po vlastech je roznes v ručím chvatu,
mateřskou kde řečí zhrdal Čech,
probuď jej, až v mysli jarém znětí
vlasti vrátí sebe zas i děti!