Náhlým blahem zajásal teď v duchu:
známé zvuky signálu – vždyť zněly
s jeho domku! – zalétly mu k uchu;
domeček ten jeho osamělý
blízko již, v něm zlatý klid mu kyne!
Za celý den na svou ženu ani
nevzpomněl si pro starosti jiné.
Jistě zpráva o Marušce raní
také ji; však zda též nevyléčí
z chorobné jí lásky k cizí řeči?
Ba, vždyť její nejvíce to vinou,
Maruška že zhrdla domovinou,
její vinou to a – Herrmannovou!
Ať je za to Němec onen klet! –