Ó, blahé mžiky samoty a ticha,
kdož by k vám nelnul?... Každý, každý snad
i v trpké chvilce útěchu z vás dýchá
a hlavu stápí v lůně vašich vnad,
kde všecko tone v lazurové mlze
a říše pohádek je ukryta – –
až zapomene na své horké slze
i na bolest, jíž hruď je rozryta...