Je Velký Pátek. V San Pietro v Římě
na hlavě hlava. Pod rozpjatou klenbou
se mravenečky zdají ženy, muži,
ti poutníčkové ze všech končin přišlí.
Dubnové slunce barevnými okny
se lije v pestrých proudech v basiliku,
na zlatých sloupů hlavicích se láme,
na mosaikách oltářů se tříští,
a na kloboucích, čepcích, šátcích ženských
a na kštici těch mužů plavě leží –
vše, jak to jeho povinností tady.
Je hlučno, rušno. Kdesi v jedné kapli
pašije pějí. Kostelníci chodí
a milodary sbírajíce zvoní
schránkami z plechu. Jiní klestí cestu
turistům, kteří se zvědavým chvatem
chrám shlednout touží. Zpovědnice plny,
a kněží unuděni, mechanicky
v sluch dají padat zločinům a hříchům,
jež potom řemeslně odpouštějí.