Jak na Bezdězu onen vetchý skvost,
ač otlučen a spuštěn, dosud jímá
hruď kouzlem, jež i v chudé trosce dřímá:
tak i té zříceniny truchlivost
si zachovala po vší zkáze věků
pel nejluznějších vidin středověku.
Však tam ten, strmě na vysoké hoře,
jen příboj snáší vzduchového moře,
jež okny prázdnými se do vnitř vlní,
a mnohdy jekem vichřice jej plní;
zde tyto lesní zase ruiny
voj zevšad sevřel, ztekl rostlinný:
Rozpuklým stropem břečtan dolů splývá
a mezerami kružby okenní
klen, habr, jasan, ořeší a jíva
až do vnitř pnou své čerstvé lupení,
mech s kapradinou vítězství tu slaví
a všechno plní soumrak zelenavý.