Jenom s Bětuškou se stala změna:
veselá dřív, usměvavá, hbitá, –
smutná teď a stále zamyšlena
hlavičku svou rusou k ňadrům kloní.
Marně Lenka starostlivá o ni
po příčinách změny té se pídí;
tuší sic, že její srdce asi
o své právo na lásku se hlásí,
ale kdože byl by z mladých lidí
cílem její touhy, marně hádá;
o Bětušky každém kroku ví,
také ví, že s hochy právě ráda
přítelkyně její nemluví.
Pouze dozorce, to tajno není,
na dívčině srdéčku co hlodá,
proto často drzý zrak svůj vbodá
v její líčko, až se zarumění,
potom ušklíbne se jako ďas.