Poznav Václav, jak se duše pevné
Šlechetného panstva ku prospěchu
Moudrosti, a k štěstí vlasti chýlí,
Rozšiřuje zámysly své mluvil:
Růže náboženství rozkvetá ó
Moudří otcové! tím Bohu, tím jste
Ctnému národu se zavděčili.
Vizte, jak vám ke cti slzy svaté
Vděčnosti se vylívajíc obět
Lásky posvěcují; y když těla
Zpráchnivějí, duch váš na věčnosti
V chrámu blaženosti nekonečné
Rozkošemi oplývaje na zem
Vzhledne, uzří blahorodné v Čechách
Náboženství na tisýce ctností
Z svého lůna na svět vyváděti,
Uzří syny šlechetné a dcery
Nevinné, a pozaslechne vděčných
Spomínání na laskavé otce
Mocných zpěvů, strne potěšením
Nevyslovným. Tak y na věčnosti
Moudrost osvícené muže zblaží.
Však muž v vzdárném letu rozumnosti
Nezastaví sýly; čím se více k stanům
Moudrosti a podaření blíží,
Tím y více rozpaluje srdce,
Okřidluje ducha, v rájby slávy
Vkročiv nejčistšího dobyl věnce.