se zeptat po zásluhách bratra Švejka,
jak umínil si. Trochu rozmrzelý
opouštěl vojín bratra generála:
jiného cosi čekal od té chvíle,
i uvítání jiné, hovor jiný.
Leč něčím přece zalíbil se jaksi
našemu vojínovi mladý bratr:
svým knírkem. Půl jen knírku bylo vlastně
na každé straně hořejšího retu,
kartáček tmavý, v půli přelomený
a půlky ony posazeny pod nos.
Jen na ně během audience zíral
a že to armádní as modou nyní,
usoudil v duši. Slušnou uniformu
a deset Kč z Podpůrného fondu
mu v kanceláři legií pak dali,
a s těžkou duší z MNO šel vojín.