Pot na čele a na líci
stál Noe ve své vinici
a ryl a kopal celý den,
však půda tvrdší nad křemen.
Stín vedle něho náhle stál.
„Co, starče, děláš?“ se ho ptal.
„Kmen pěstuji zde, pane, rév,
to stojí pot a pije krev,
a malá za to odměna,
ta stráň je tvrdá, kamenná,
jsou zrnka malá, bez vzhledu
a šťáva z nich jest bez medu.“
Stín zmizel, brzy přišel zas,
kde nad prací se Noe třás,
číms rudým polil kořen rév,
to cosi rudé byla krev,
krev beránka, jenž na stráni
se pás’ ve vonném kořání.
Hoj, toho roku velký ples
se nad stan patriarchův snes’,
neb hojná byla úroda
a víno sladká lahoda
a po něm hlava – čistý vzduch,
a po něm srdce – boží duch!