Sed na koně a jel do kláštera,
kde Galéna, netušíc osud svůj,
den čekala, kdy císař přijede,
by ved’ ji k oltáři. Zvěsť temná sic
o tom, co v Paříži se událo,
o císařově vášni hluboké
k té ženě krásy téměř zázračné,
k té neznámé, k té ženě záhadné,
se vedrala i do stěn klášterních;
však abatyše věřit nechtěla
a zakázala přísně jeptiškám,
by zmínky Galéně kdy činily
o lživých zprávách. Netušila tak
ni nejmenšího kněžna. V onen den,
když arcibiskup Turpin dorazil
co králův posel, v sadě seděla
pod klenbou vonných keřů růžových,
a vyšívala roucho perlami
pro svatou sochu Boží rodičky.