„A kdy musím z domu?“ – „Myslím,
zítra odpoledne,
lépe dříve...“ Matka pláče,
Běla v tváři bledne. –
„Vzmužte se přec!“ Běla kvílí,
ale doktor stranou
nový dukát na stůl klade:
„Toto na zavdanou;
hned, jak domů přijdu, pěknou
kravičku vám hbitě
z knížecího pošlem dvora
pro to vaše dítě;
odstavte je bez prodlení,
chystejte se ruče,
kdo ví, jestli čáp už dneska
v zámku nezatluče;