Asi třikrát zavítalo jaro,
Bujné jaro na úrodné Haně;
Třikrát květy ověnčilo luhy,
Mnoho za ty doby proměnilo...
Svorně žili dosuď bratři rodní,
Jako družné děti z jedné matky,
Jež je porodila za hodinu.
Nežila však ve svornosti Fana
Co choť věrná svému manželovi,
Ve svornosti se svým srdcem v tajnu.
Ale běžným časem zahořela
V lásce hříšné k švagru Josefovi,
Jenž svůj dvorec dosuď sám obýval
Odloučen jsa v blízku bratra svého.
Neb on neměl ještě v mládenecké
Vůli, pojíť ženu v hospodářství.
Tak načasto navštěvoval Josa
Svého bratra rodna z jedné matky,
Jenž jej povždy vítal po srdecku
A děkoval za návštěvu jeho.24)
Josa býval též i na večeři
U rodného bratra v dvoře bílém,
Když noc vzešla usmívanou Lunou.
Tu hejčkával na kolenou svojich
Děcko milé z boku bratra svého,
Jenž je za výměnu lásky k němu,
Josou nazval při křestění svatém.
Když je líbal vroucně švakr Josa
V outlé, svěží rtíky malinové,
V líce květné jako s jara růže,
V bílé čelo, jako padlý snížek,
V modrá očka jako blankyt temný,
V černé vlasy jako peruť vranní:
Tu bezvolně Fana zahořela
Náhlým ohněm při tom podívání;
Krev se jala divě v žilách kroužiť
Rozprouděná jako jarní potok,
Když jej slunce teplé rozvodňuje;
Rozprouděná ba jak divá řeka,
Když přebíhá deštěm svoje břehy.
Skoro by se byla vrhla v náruč
Srdečnému k nemluvněti švakru,
A v divokém, žárném objímání
Scelovala tváře švakra svého.
Však choť bránil svojí přítomností.
Tak žár travný dávila v svém nitru,
Jenž se zmáhal mocněj’ den ode dne
Užíraje kořen spokojnosti
V srdci jindy věrném manželovi.
Tož se děla taká změna s Fanou
Za tři léta, po třech jarech květných...
Líce blednou, jež dřív jako zora,
Když vychází růžně v rose jitra,
Choti mile vstříc vždy zavítaly.
A rty vadnou utajeným ohněm
Prahnouc po necudném celování
Retův bujněsvěžích švakra Josy.
Oko plane udušeným ohněm,
Vlhkým leskem jsouci naplněno,
V němž se tají chtivosť ukrývaná.
Ba i děcku Fana záviděla,
Nevinnému a vlastnímu děcku,
Že vždy loudí švakrovo líbání,
Anť ji Josa nikdy nepolíbí,
Leč-li dlouho bavil v dalném městě.
Nevěděl však o té změně Josa;
Nevěděl, sic by byl uprch’ z Hany,
Opustil svůj nový dvorec bílý,
A víc k bratru byl se nenavrátil...