Každý květ v něm plná číše,
Jež Ti duši douškem schvátí.
A přec hořkne pokál vznešen
Ke rtu, že jej lidstvo pilo
A svým dechem otrávilo,
Že z té doby neutěšen
Ret si máčí v pohár bolu;
V kráse vidí výsměch moci,
Jež jej vábí, aby k noci
Věčně oběť po zápolu
strhla krátkém. Ustaň! – Žel mi