Mne vábilo to sluje tajemství,
ten truchlý zpěv, ten přelud mlhavý,
já řeku přebrodil a přeplul vír.
„Ó Trute!“ zazněl náhle sladký hlas,
a z hloubi sluje blížila se mi
má tmavovlasá bílá bohyně.
Jak byla bledá, smutná, nyjící!
Jak chvěla se, když takto mluvila: