Člověk stanul přede mnou a pravil;
Přeblažená, netečná ty Sfingo!
V duši mé vře požíravá touha,
abych svými zvát moh pole dlouhá,
kupovat chci ženy, duše, těla,
pyšné zámky, křídla archanděla,
hory zlata, i nebeské stany –
a kol tebe táhnou karavany,
a tys jejich skvostů nechtěla ? – – – 
Já jsem mlčela.