Ples loveckého slyším rohu,
an zahlaholil z mýti kdes,
hned vánek šoumá v blízkém smrčí,
hned po kamenech bystřeň hrčí –
ach, všecko se tu modlí k Bohu
tím povědomým, známým hlasem,
jenž mohutně, jak dávným časem
i ve mně sám se vzbouzí dnes!