Václava vedla po té, žvatlajíc dál takto naivně,
po břehu nad potokem, v němž zahrady větve převislé
ztápěly lehký stín své hojné nádhery květné,
jak třesavý odlesk mráčků sněhových nebo růžných.
A v zeleném vrboví kol vážky se míhaly modré.