Když pak se aspoň trochu utišil
a, maličko se ku svým obrátiv,
někdejší spatřil Mistr hříšnici,
(teď dojatou vší tím, co slyšela,)
jež až ze Samaří šla v Bethanu,
že ženicha zde najde, doufajíc,
jak slíbil jí, – cos prudce zachvělo
mu znovu nitrem. Ruku položil
na chladný balvan, jenž hrob zavíral,
a hlasem velkým, bolem prodchnutým,
jak mrtvého by probuditi chtěl
ze spánku posledního, zavolal: