A zas a zas v tom tichu vlahém
jsem viděl starý obraz známý –
a bylo mi, nad cizím blahem
že cosi v nitru naříká mi...
Mně bylo, že jak Mácha kdysi
i já už umřel před lety,
že dávno umrlého rysy
jsou v jiného snad zaklety,
že v prsou srdce nemám ani
a mrtvým že mne najdou ráno – –
vždyť pod tím vaším štěstím, paní,
mé srdce dávno zakopáno...