Kdes křičí sojka, datel v kůru bije,
kus blankytu sem patří v snětí rámu,
v němž motýlů a brouků šumná tíseň
a vážek hon, déšť živých drahokamů.
Však srdce lesa, jeho poesie,
jíž osyk šepot živ je i třtin píseň,
to šumných vodopádů tříseň
po balvanech nymf zpívající smíchem:
To v doupnáků zpěv zvučí slavným tichem
pramínky v houští pod mechem i skalou.