„Pánové, zda noviny z Čech znáte?“
zticha pravil kdosi z kruhu pánů.
„Po Žižkově veta tentokráte,
na poslední již je vydán ránu.“ –
„Možnoli?“ dí polský dvořan na to,
z Garbova pan Záviš. „Věříš tomu?“ –
„O veškero své se vsadím zlato,
že víc nevyvázne, u sta hromů.
Obklíčili zevšad doupě slepé šelmy.
Kardinále, Tedeum nám slavné
chystejte v skon šelmy přeohavné.“ –
„Obávám se, pane, přece velmi,
že ten, jehož jmenem šelmy zvete,
všem svým protivníkům zraky vytře.
Však on navlékne své spády chytře
jako vždy.“ Spor živějším se stával.
Strany dvě se rázem utvořily,
jeden té, ten druhé pravdu dával,
jedni pro a druzí proti byli.