Tu se v mé smysly vlila melodie
italských slov – –
a roztekla se v potok bublající
a mohutněla v širý proud, jenž spící
mou vzpomínku kams na jih unášel:
Mír nade mnou. A jak by od vesel
šum ševelících vod se stříbřil dole,
má plula vzpomínka jak na gondole,
jež těžkým flórem clon je zakryta,
jak novicka, když v noci na gondole
do města lásky tajně zavítá;
v kout tichý choulíc se a kolébána
rytmickým dechem šplouchajících vln,
zírala v tmu a bděla, zčarována,
zrak přetékající, sluch díků pln,
má snila vzpomínka, až procit z rána
rej bílých racků, aby vylét v lov,
bděla i snila, hudbou obtékána
italských slov – –