A zpustly kraje tyto krokem cizích vrahů;
náš národ ubit; na praporu svatém
znamení hanby vyraženo katem –
a vypuzen je syn od oteckého prahu.
Však ani tehdy, v dobách nejvyšší té strasti,
kdy slavná národ stal se plachou zvěří
a chodil žebrat u oteckých dveří –
ni tehdy neprodal svou lásku k drahé vlasti!
To málo, co mu zbylo, přivinul k své hrudi,
ubitou matku pokryl bídným šatem
a mněl, že ze mdloby ji vroucí láska zbudí,
již zachoval ten národ v srdci zlatém.