Už děla hřmí jak letní hrom
a zpěv jak bouř zní v jitru tom.
Jak mračno prachu zavíří,
to němečtí jsou rytíři – –
tisíce blesků kol se míhá,
a žhavé slunce všecko sžíhá,
a v děsném chumlu stíhá se
blesk – skála v smrtném zápase,
a pohrdavý selský cep
jak v otep nadá v Němců leb,
a každá krůpěj krve hned
se mění v růže žhoucí květ.
A bylo žhavých růží těch,
jak celý svět by jimi zkvet,
a jak svým cepem mávnul Čech,
krev Němců tekla v pramenech
a v růžích zkvetl celý svět!...
Už křižák pádí polekán
a Čech je zase pole pán.