Ač starý ráz a dávné ovzduší
se dosud nepoddalo novotám,
pracizí hovor bil mi do uší,
a mezi svými dlel jsem sám a sám –
jen začernalý, začazený trám
na stropě hospody v mé tváři bádá,
snad rozpomíná se a hádá – hádá –