Všecko ti povídám, co vím a cítím,
co mne kdy zabolí, rozjasní líc,
pěšiny kolkolem pestří se kvítím,
štěstí nás provází – neprchajíc.
Zrak tvůj mne rozsvěcen milostí vábí,
vzdálena vidím ti ve ňader skrýš,
co mi je zem – tam až za hvězdy šla by
duše má za tebou, miláčku, víš?
za tebou do blaha, žalů a muky,
jenom když byla bych tobě vždy blíž
připjata k srdci a k teplu tvé ruky,
miláčku, víš!