Znáš, sněhobílá holubice,
ten malý, šedý domek prostřed ní?
Co touha má tam létni přes ulice
a v jizbu si jí k nohoum přisedni,
a za mne slíbej se rtů její žaly,
i vyschlé ruce, co mne kolébaly –
vždyť duše ta, tak vetchá, chudičká
je moje drahá, dobrá matička!