Shlížíme na setby, úrody,
na kořist lovců a na plody
ztepilých kokosovníků,
na kupy banánů, hromady sloni,
na věci svítící i na to, co voní
hýřící přírodou rovníku;
z povrchu sklízeny, z útrob rvány
stále jen pryč jsou posílány
do světa nadevše lačného,
a my, jimž není nic tajného,
bezděky přitom vzpomínáme si
na první pušky třesk a zář,
na první hrdinnou bílou tvář,
jež vnikla v pralesy.