A nesmírná ta pochodeň,
jež v mračné nebe vzplála,
toť klášter, oheň vmetli veň,
však v duších prudší sálá,
a král, jenž prvý jisker vznět
chtěl pěstí zdusit hravě,
jej hýčkav dřív: jest mrtev, klet,
jich bleskem zdrcen žhavě!
Tak vítán padlý lidu král,
jenž tělu, měšci lidu přál
a přeburácel hluše,
skřek jeho duše!