Jak voněly kaštany, když večer k noci se chýlil,
jak voněly do oken otevřených!
Šli šťastní lidé pod temnými větvemi.
„Kde jsi?“ tázal se večer každého z nich.
Kaštany rozkvetlé, včely a chrousti!
Živote, kypící tomu, kdo k radosti lne!
Bolesti, v májové pohřbena prsti,
vzklíčíš zas jednoho dne?
Plamen je květem,
když srdce je jarem,
jsem tam, kde je jaro, jsem tam, kde je plamen,
jsem tam, kde je darem
květ skloněný medem.
A zítra, zítra bude má radost volat
jak větev do tvého okna,
zaťuká o ně, jak větev, pod kterou se líbáme
šťastní.
Co na bolesti, která ji orve?