Slunce stálo právě na poledni;
větřík rychlý chladil jeho úpal
pospíchaje letmo širou stepí,
zadouvaje letmo v stepní trávu.
Ticho kolem panovalo svaté,
celá víska spočívala v klidu
a se usmívala v širé stepi
jako jabko zralé, spadlé v trávu.
Hlasem vážným jako zašlé děje
stařec dívce náhle zahovořil: