Teď letím bez cíle v tom vzdušném kraji,
v tom modru koupám se, je v ňadra ssaji,
v ně kochám, ztápím zrak i duši celou.
Jen vlny blankytné se vůkol stelou
a jimi plyne naše mušle skvoucí,
krov lepotvárný nad hlavu mi pnoucí,
jenž na mne line z ruměnného nitra
svit čarovný jak růžnou záři jitra.
Ten červánek i srstí šotka hraje,
jenž v předu plní úkol vozataje,
za bičík maje konvalinky stonek,
v němž řadou kývá mnohý sněžný zvonek.