Výr mrtev s hradby kles,
a vrata z kořen letí.
Jun s dívkou, jaký ples!
již leží ve objetí.
Sad kolem zakletý
se rozvíjí v ráj, tisíc ptáků zpívá,
polibky poety
se dívce v duši věčné jaro dívá.
A co se stalo tam,
to v jiném tvaru zase
jest věčné, zlobě, tmám
vždy píseň vysmívá se.
Zášť, zloba bez mezí
v sled nadšením se spije,
a krása vítězí,
a svěží vavřín vije;
princezno zakletá, viď, svatá Poesie?!