Ó, doufej, věř, to nic už nepřeváží
od chvíle té, v níž v ňadru jsi mi zkvětla,
vždyť milosť tvoje tak mou duši blaží,
jak pozdní kvítí vlídný pramen světla;
ten sokol oka tvého jasnozorý
po strastech mých se pustil na dostřeh,
a v moři, v kterém tonul duch můj chorý,
tvá láska svitla mi, jak plavci břeh!