Jaro je ráj! A přece mi teskno!
Ti co jásají, neví, co já vím:
Město Libušino, město mé,
po kterém hořel jsem v mladistvých snech,
Santu Luciu českých srdcí,
obtáčí ještěr, obrovský, tmavý,
ocelně lesklý jak Vltavy pás.
Všechny tvrze už nepřítel stekl,
všechněm zvonům jazyky svázal.
Město obležené a dobyté,
a nemáš tušení o svém losu!
V objetí draka se směješ jak děcko,
a on ti užírá jazyk a srdce...
Nevěry drak a cizoty tvrdé.