„To vždycky znamením mi platí,
jsem zkušen toho drahně let,
že vlaštovky, když v dům se vrátí,
i štěstí přivádějí zpět;
tak zase ne!“ – Děd hlavu kloní
a vzpírá třesoucí se páž,
slz příval z očí se mu roní,
ret šepce: „Bože, otče náš!“
Z niv jaro dýše-li a lad,
svět celý mládne zas,
a tomu, jejž má Pánbůh rád,
vždy pošle něco v čas! –