Zas po čtverylce zní kol smích a štěbot živý,
a Julča Novotných i Heléna se diví,
s kým to pan Hrudeck tak se baví nápadně –
– Áh, co by nápadně! Mní Julča: „oukladně“!
„Áh, toť je famósní! Toť Anda Troníčková!“
a mžikem s Helénou ji událost ta nová
na věky smiřuje, že přeje si, by hned,
co vždycky tušila, jí mohla povědět.
A hned též hledala, kde Heléna as kráčí,
by tíže zbavila se, jež jí srdce tlačí,
a sotva spatřila ji, hned – i s pánem svým –
k ní zaběhla a dí vše hlasem šeptavým.