Ten zvedne číši, dukát hodí...
A Arnaut hlavu nakloní –
– Ja, tak to venku v světě chodí,
když dohnal’s Štěstí na koni
a za ženu’s je unes’ domů –!
– Nuž na zdar, zdraví domu tomu...!
– Ať hřmí to jako jekot vod:
Žij Konavljan a jeho rod!
– Pij, bratře! Venku noc se dělá,
leč co nám po všem na světě?
Smrt, kde chceš, všade najde tě –!
však už tě přece v drápech měla –?
– A pustila! – Ej, babský rod!
Ví ďas, kdy člověk je jí vhod!