Te deum laudamus! Ó Bože velký!
Ne ty, jenž Milost jsi a Slitování,
ty trpiteli kříže, lásko věčná –
však ty, Adonai-Saddai, Pane přísný,
jenž hubíš ohněm, vodou, morem, mečem,
jenž neodpouštíš, ale tresceš v rodu
až do třetích a čtvrtých pokolení –
buď sláva tobě! Dnové naplněni
a hněvu tvého vylila se číše
nad domem prokletým! Nuž, rode Staufů,
jenž v pustinu jsi zvracel kraje země
a města bořil, hýbal královstvími,
jak Izaiáš praví – kde jsi nyní?
Králové všichni pochováni slavně
v domovech svojich, ty však zavržen jsi
od hrobu svého ratolest jak zvadlá
a pod kamenem tlíš jak pošlapaná
zdechlina zvěře! Jmeno Babylona
a ostatky i syna, vnuka jeho,
jsou vymeteny z říše lidí živých
pometlem zahynutí – sláva Bohu!
Boj dobojován. Mladý orlík lapen
a podřezán jak kuře. Honorie,