Stoupal v slávě Hasan renegát!
Zotročiv svou pýchu, padnuv jednou,
potácel co krok se v hlubší pád,
v nízkost opojnou a nedohlednou! -
Z duše vyštváno, ó světlo svaté,
úzkostným kdy prcháš mihotem,
kam to svádějí tvé kmity zlaté,
ztraceným kde bloudí životem?
V jakých závratí vír hltavý,
v jaké zkázy chvat to bezvědomý!
Nad hlavou v meč rosteš sálavý
v rukou anděla... Zda soucitně tě zlomí,
slzou uhasí, neb tvými hromy
skácí bídníka? – Slul mezi reky
Hasan nejsmělejším bitvy lvem.