Když na mém klíně, přivinuta k retu,
svou hlavu horkou k prsoum jsi mně kladla
a pučíc vším jen pro mne, všemu světu
jak v podzim růže lhostejně jsi vadla:
tu zplakat chtěl jsem, že v tvé duši dřímá,
co pro mne marně celé nebe třímá.