Vyšla dívka zpátky ze brány,
pohlédla na svorník mechem obrostlý,
pohlédla výše, všude jen zřela
stopu vichrů a dešťů. Ale když
oči stočila na bránu druhou,
kde se zástupy stále rvaly:
přečetla jasný v čele jí nápis:
Milosrdenství! Teď teprv spatřila
v těchže místech na bráně první,
před kterou stála, nápis zašlý,
zašlý v šedi, ztlumený v plísni,
tento pak nápis byl nečitelný.
Bolest! Kdož by mohl zvěděti,
kterak patří k těmto bránám
nápisy nevšední? Dívka však zase
potřásla hlavou podruhé všedši.