Tak slepá je ta tvoje pýcha,
Že v lidu lásky nehledáš;
Nevíš, že v člověku hněv dýchá,
A cit, jichž aspoň šetřit máš.
Ty z nich, jak šneků, tuk jen ssáti,
Pak odhodit tu skořepinu,
Co jejich jest, jim nechceš dáti –
Již zrozeni jsou pro mizinu!