Hromorázně jste se probořily,
smělé zámky snů mých nezkojených,
kotrmelcem jste se ponořily
do jezera slz mých nezroněných.
Přijde-li mi časem chuť do pláče,
kamž jich stavitele pochovám,
bych nad hrobem zakletého spáče
zaplakal si tiše, sám a sám?
Slyšíš kvil těch dítek nezrozených?
Vy byste mne děti umořily!
V hlavě mé hle tanec žalů skáče –
v mozku svém vám slavné hroby dám.