A jednou, když jako boží tvor jsem vyšel
v svět, mladý a smělý, já nad sebou jsem slyšel
čas vlny své sbírat a přese mne bít...
Přes rodného domu naivní štít,
přes místa, kde plaší opeřenci
z hnízd rozlétli se, sourozenci
a rozneseni kams do čtyř stran
z omšených, starodávných bran,
vlnami času odplaveni
mizeli v života zápolení,
by sami jen ze svých radostí rostli,
a sami jen rostli ze svých ran...