Vždyť toť náš los, že putujeme
zde jako bědnou cizinou.
Tu chvilku mezi kvítím jdeme
a hned zas jako pustinou
a přes úskalí, přes propasti
a přes hučivé proudy strastí. –
Než, nechať je slunno, nechť černá se mrak,
jen vzhůru zrak!