Teď vítr zafičel a roztrh’ mhu,
a viděla jsem v luny kmitání
tři hory strmět v kruhu k nebesům.
Tvar jejich naplnil mne podivem,
neb zdály se jak ženské postavy,
jimž od temena plyne temný plášť.
Mně bylo divno tak, tak příšerně,
já přála si, bych neviděla je,
a přece odvrátit jsem nemohla
svůj zírající udivený zrak.