Vše kol mne zmizelo i s komnatou.
Jak v živém snu jsem viděl širou pláň,
kol sněhem stříbrolesklým pokrytou,
a po ní, v saních, uháněl jsem v dál.
A cinkot rolniček a zvonků zvuk
se odrážel co jarý mládí smích
od chatek, vsí a křovin na cestě
a veseleji zazněl pokaždé,
když vískou některou jsme letěli –
až někde v pláni zmíral daleké
jak skřítků drobných slabý popěvek,
jak píseň, zmírající v obloze,
jež modrá nad námi se klenula.
A z koňů ryzích jen se kouřilo
a starý kočí, Šalda přihluchlý,
svým bičem práskal vzduchem vesele.