Ať sláva duje v jiných pozouny,
co dnes mu po tom? Má svou zahradu
a kolik poupat na růži jest víc,
je důležitější, než kolegův
zda prošel kus či propad’ hlomozně.
Snad jeřábů co pozoruje šik
ku jihu k moři tiše veslujících,
zas vyšel nový patisk jeho hry,
zle znetvořen a připsán jinému,
co cizí zboží zdobí jeho jméno.
Ach, hlouposti! On patří k západu,
jenž stmívá se, a z houstnoucích již mlh
a z červánků se snaží vypátrat,
as jaké zítra bude povětří.