Našel si dvě suchá dřeva,
rychle třel, až oheň chytil,
až skočila z troudu jiskra,
za ní slabý proužek dýmu,
jemuž brzy ve zápětí
trysknul plamen oranžový;
zapálil tak velkou dračku,
v skálu zatk ji a juž počal
odklízeti spousty skalin
zpívaje si při své práci
velkým hlasem, který klenby
odrážely mocným echem,
oblíbenou píseň svoji:
„Hospodine pomiluj ny.“
Rudé světlo vyloudilo
dlouhé, černé stíny všemu,
ty se vlékly dlouhou řadou
po stěnách a po klenutí,
jako hadi objímaly
celou sluji; časem spadla
s uhořené dračky slza,
rudá slza padla na mech,
jenž jsa vlhký syčel chvíli.
V těchto troskách a v těch stínech
rozháněl se obrovitý
mnich a házel rukou smělou
staré modly zpřerážené,
teď z nich oltář a pak lože
rukou skládal neumělou.