A druzí, jenž tvým jmenem davy vnadí,
když lid náš zaúpí si v úkoru,
ti reci v slovech, chlubící se rádi,
že krev v nich proudí starých Táborů,
hle, vztýčili zde celé stromořadí
svých slibných kdys, teď sešlých praporů
a snesli plné koše květných hesel,
k nimž ty však, mistře, nikdys zrna nesel.