Pohleď na strom! housenka se plazý,
Roste, sebe živíc stromy kazý,
Brouček dospívá y umírá,
Když se v skořepinu zavírá.
Nyní leží suchá skořepina,
Kdo ji do života zbudí?
Člověče! zde spatříš Hospodina
V mocnosti a slavě velikého.
Sluncem dychá do mrtvého
Broučka život; tu smrt pudí,
Z nemotorné rozlupuje
Skořepiny ptáčka veselého;
Ten se k nebi pozdvihuje
Novým živobytím plésá.
Zde mé srdce divem klesá,
Žíly skákají, a nohy trnou,
Neb se zázrakové Páně hrnou,
Vyděšené mysli obrazují
Sylný pramen Božské vznešenosti.
Slunce s měsýcem se probuzují
V nové kráse, v čisté velebnosti,
Světům zaraženým vyjevují
Dobrotu a slávu Boží nesmírnosti;
Stromy mrou, a znova mladnou,
Broucy obživení snadnou
Pracý skořepinu prolomují,
Boha velikého oslavují.
Němé tvory volá do života,
Živočichy krásou ovnaduje,
A nás dítky jeho nejistota
Nesmyslná zaslepuje,
Očima že nechcem prohlédnouti,
Pravdy jisté k srdcy přivinouti?