Však obsypal beg za to Černohorce,
ač slovy jen: „He, slyšíš, synu babí,
kam děly se ty děsné živé skály?
Jsou o hlavu teď nastokráte nižší,
o tisíc hlav jest Černá Hora menší
a o tolik též dlouhých pušek kratší.
Teď otevřel ti velký Allah oči,
teď, otroku, se pokoř svému pánu!
Teď shýbni vaz a nacpi zas mi dýmku,
ať přeměřím si znova zakouřením,
jak daleko jest z Nikšičů až v Cetyň!
Hej, rychle, hej!“ A beg svým tělem škubal
a nadul se, až div se nerozpukal,
v tom obrátiv se k Srbu nazbyt mrštně
tak vyhodil svou druhou trepku maně,
že jako pták se kmitla přes zábradlí.
Beg zasmál se: „Běž, ďaure, běž mi pro ni!
Však víš-li kam? Nu věru nedaleko:
oč, trepka má že padla na Cetyni?“