Hle, cizota v ráz s vínem pohár vznáší,
leč domorodost bez pohnutí sedí,
i hněvně vladař kolem sebe hledí,
jak mračno, kvetoucí když sady straší.
„Aj, zda čin ten mně k pohaně snad, páni,
v mé pohostinné smluvili jste síni,
už rcete přec, co hoří vám hloub skrání
a proč až sem to nesete a nyní?“