Mih’ se bílý kabátek,
mládek stojí u vrátek,
zří, jak volným splavem
bouří v chvatu dravém
proudy se tísnící s jekem,
dole pak, pěnící vztekem,
vlnami hladinu
čeří, až v tišinu
zase tratí se jich rej.
Člunku malý,
ty již z dáli
vlnám těm se uhýbej!