ÁDÁM
Paradicsom!
Mereng.
Paradicsom... szivemben
Régmúlt idők szelíd hárfája zeng,
Régmúlt időké, mikor még az éden
Virágos útjain bohón bolyongtam,
S nem ettem még a tudás zord gyümölcsét,
S még nem tudám, mi az, hogy szenvedés,
S mi az, hogy Nikita és Tisza Pista!
De lássuk, nőm, a paradicsomot...
(Kavarja a paradicsom-szószt;
Lucifer, mint bontófésű,
kiemelkedik a tálból. Görögtűz.)