Ve stonu vichřice a mrazném šlehu,
jenž v roucho, vlas i vous tkal třpytný led,
sbor psanců klečel na pomezí v sněhu
zpět pohlížeje v slzách naposled:
„Již s Bohem, vlasti! Do širého světa
jdem’ vyhnancové smutní – po všem veta!“