Vy matičko má v dálce, jak sen ji utváří,
já tady ležím pobit, jsa věren mocnáři.
Já nevidím vás plakat a lomit rukama,
jen ozev duše vlastní a smír je nad náma.
Šum krve vykypělé jde hlavou jako proud:
ty, který války strojíš, zde rač mne vyslechnout:
Tluk cínového srdce zdaž k tobě dolétá,
když holubice ducha se tratí ze světa,
zda vidíš, zdali cítíš krev volně mizet z ran,
zda tušíš na svém trůnu tém krkavců a vran,
jak krouží bez ustání a visí nízko už
a jak tam kdesi leží bled mladý jeden muž
a nežli k tobě dojde zvěst chvíle vítězné,
jak před východem luny muž pokoj nalezne.