És amint felgyógyul, - anyja halva fekszik...
Mintha élete csak azért nyult vón eddig,
Hogy felápolja az érdemetlen fiat,
Azután meghaljon a sok búbaj miatt.
Mindez Pált leverte, megrázta erősen,
Testben rongált, hitben félénk és erőtlen,
Nem vala támasza s lelkének istápja, -
Hát még, hát még ami később jött reája!