“Nem én, barátom; én megházasodtam,
S falun lakom. Csodálod úgy-e bár?
Hja, így van az, látod, lépen ragadtam,
Korsó is eltörik, ha kútra jár;
Más asztagát eleget húzogattam,
Szobalányt-mit az ember unja már,
S restellni kezdi lótni-futni szoknya
Után - nyugalmasb nős életre szoknia.