Úgy szí lelkem boldogságot
Rám súgárzó szeméből,
Mint a gyémánt fényt s világot
A nap örök tüzéből;
S szerelmének Édenében
Szívem úgy él kényére,
Énekelve örömében,
Áldást mondva szívére, -
Mint a kis méh egy Tempében,
A tavasz lágy levegtében;
Csak hogy több kény- s kedvekben,
Mint ez virág-nemekben.