Ó lidstvo, které zrozeno jsi, lítá
by zmij tě uštkla muk, a ty – ty král
bys nejnižším byl z tvorů, svět jež čítá:
tvá k světlu touha, co kdo snil a ždál,
vše marnost – svět je smutný karneval,
kde maska padá, jitra svit ji zruší.
Když k srdci nových nadějí tep buší
patř v hrob, kde vše, co kvetlo, hyne v plísni,
kde zhyneš ty, měj vše, co k blahu sluší,
měj v prsou tisíc skřivanů a písní.