Plane oheň, rudé blesky hází
po stepi té valné, po Nohajské
a kol něho tré kozáků chrabrých,
tré kozáků, trojí kozačiny.
Jeden kozák z Ukrajiny valné,
druhý kozák od siného Donu,
třetí kozák, starý asavula,
asavula z Záporožské síči.
Atmanem on cárských byl molodců
a sám s nimi na dalekém Krimu,
ve Stambulu též i u sultána
s poselstvím to od ruského cáře.
A když cárská nemilá mu služba,
těžká služba volnému kozáku,
v Záporožskou pozajel si síči
za ženu si vyvoliti lulku
a tu slávu, slávu molodeckou.
Táže se ho první chrabrý mládec:
„Pověz, bratře, milý asavulo,
když jsi z moře zdráv zas povrátil se,
jak se vedlo bratrům tam kozákům?
Jak na šajkách moře proplouli jste,
jak ve městech turských hejřili jste,
zda živ vrátil ataman se velký,
zda povrátil Konaševič Petr?“