Mám času dost, na staré časy
se v samotě své rozmýšlet,
a vítat líně denní jasy
a stíhat mlh a mračen let.
A vzpomínat – juž dávno tomu,
co náměstím strach v buben tlouk’,
přes lomenice, štíty domů
jak zoufalý můj hlahol houk’: