Matkou přírodo tě nazývají,
Ale na to pozor nemívají,
Cudně že bez muže počínáš;
Zavždy panna čistá, zavždy plodíš,
Z hrobů nedospělých vyšší rodíš,
V blátě kvítko, v kvítku zvíře tkáš.
Však jsi v smutném temně panno lkala,
Pokuď jsi člověka nepočala,
Porodivše hosannah výskáš.
Viď malíři že smutné krajinky,
O člověku kde nebyvá zmínky,
Obživnou, kdy stopu znamenáš.