Kroj domácí toť! Nohavice
a bruclek, pás i košile,
jak v městech nenosí se sice,
leč v kraji všade na míle –
Jen tvář i obličej se liší.
Jsou vyzáblejší, bledší, vyšší –
však možná je to vždycky věc –
že je to přece našinec,
jenž pro švandu se světem vozí...
Však nyní volá povinnost!
Už nahleděl ses věru dost!
Slyš, kterak vichr bouří hrozí,
jak do okének prásk’ a vlít’!
Loď přece nutno zakotvit!