Kulichová vyšla na zahradu,
přes plot k sobě volá Veroniku:
„Hleďte, milá, co je ve vsi křiku;
blázen třeští, nemoudrý mu svědčí!
Jenom hřích zas plodit budou větší.
A jak pak je strýčkovi? Ne hůře?
Nic mu nepomůže, jak vám pravím,
nevstane-li po višňové kůře;
svařte mu ji, v týdnu bude zdravým.“
A jí Veronika odpovídá:
„Nevím, kmotro, nevím, je s ním bída.
Myslil pořád, jelení že sádlo
spraví ho, by dýchání mu zmládlo,
dnes však od rána se jenom modlí,
aby obce po dobrém se shodly.
Hospodáře vašeho si žádá,
by ho dovedl – v něm není vláda!“