Však zbloudilec, jenž v stínu skryt
věčné jaro chtěl jen mít,
nechtěl v horku slunce stát,
nechtěl v sebe přijímat
barvy nebeského krále,
ale marným travěnkám
mínil podobat se stále –
ah, ten zmařil žití dobu,
zmařil, bloud, i sebe sám!
Přijde čas a nevyzrálé
lehké zrno zelené
neobstojí v brázdy hrobu
a nevstane vzkříšené.