Zachvěl se jak mrazu dotknutím
štíhlý jonák, jako větrem jedle,
vytřeštiv na mistra leknutím
temné oči z líce poubledlé.
Pochýlil pak ve snu truchlivém
hlavu s černým kučeravým vlasem,
mlčky hrabal v půdě kladivem,
až pak řekl chvějícím se hlasem:
„S bolestí bych, mistře, kráčel ztad –
I mně nejlíp na tom u vás místě –
Zdarma chci vám pracovati rád –
Časy lepší navrátí se jistě.“