Kvas ukončen a šerou síní
teď sama bloudí královna,
mrak divných dum jí čelo stiní
a oka záře čarovná
jen jako v mlze hoří, kmitá.
Pod drahým šatem zpola skryta
se ňadra dmou a hebká dlaň
se tiskne k nim a na rtu vřelém
zní povzdech tichý, temná slova.
Hned stane v kroku, – bloudí znova
se zasmušilým, hrdým čelem. – –