A Janík děkuje se vlhkým okem
a baraniny chutné okusí;
neb bača věru hledí na něj bokem,
že styděti se za ni nemusí.
I teplou zapíti dá žinčicí. –
Pak chlapci snesou chvojí k hranici,
a mocný dymník vítr v doly valí.
Teď k Janíkovi těsně posedali.
A Janík přitisk’ fujarku svou k retu –
oj, píseň podivnou hrá na odvetu.