Miluji vás, klidné české vísky,
pro to vše, co z dávných věků chová
chatek vašich omšený krov nízký:
pro ta ryzí srdce, ryzí slova,
pro stisk vřelý zpracované ruky,
pro ten jasný pohled dětských očí,
dívčích rtův a lící růžné puky,
pro květ polní v dívčím ve vrkoči,
pro tu píseň, pověsť, starou zkazku,
jež se tulí v koutech jizby šeré,
pro staletý žal a mnohou vrásku,
pro vzdechy a slzy tisíceré!