A dnes já smekám zase před vámi,
jak jímají mne vaše sloky prosté.
Z nich čerstvé hroudy pach vstříc dýchá mi,
Hůreckých lesů pryskyřičná vůně,
kostelík vidím vaší rodné vísky,
chalupy kolem, v olšinách mlýn blízký.
Zas jak bych seděl u černavé tůně,
již ze zasnění nevzrušil ni vlak,
neb u své milé sosny osamělé
se díval v dál, jak večer stíny stele,
na modravý vrch skočický pnul zrak...