A ještě jedna – nejkrušnější všech –
mně zbývá cesta: v tichých místech těch,
kde nářek jen a vzdechy slýchat bývá,
tam pod břečťanem vetché schránky kryje
mně drahých duší hrobka mlčelivá.
Jdu v cizí svět – ó, kterak bolno mi je!
Kdy s Vámi zas se sejdu, mrtví spáči?
Kdy na Vaše zas rovy klesnu v pláči?
Vám pokoj věčný – s Bohem!