Snad v stáří podvečer? Až mrazno vzpomenouti!
Jen chlad a stín, dnů zamlžených k sklonu kalné rozmary...
Šly touhy slavným průvodem, z nich po života pouti
zpět o berlích se k hrobům vlekou v cárech maškary,
z nichž u hřbitovní branky skuhrá o noclehy,
co po jitřence blaha v písních toužilo,
a na led srdce tuhnou pod mraznými žehy,
skráň s polomeným vazem
v jhu stáří oddaně se kloní na zem,
ač mladé čelo do oblak se hroužilo,
tvář mračnou hlubá vráska hněte – –