Ó štěstí, rci mi pak, zkad zdroj tvůj na svět prýští?
Jak slunce tajemné se v srdcích svit tvůj blýští,
ač různé barvou svou, přec jedno teplo nebe.
Jsi úsměv boha snad, jsi bludné ráje světlo?
Pak rci mi, k potěše kdy k nám jsi lidem slétlo,
proč nezjevíš se těm, kdo nejvíc žízní tebe?