A Egmond zařval: „Tvoje pokora
je pokrytstvím, a Karel, bratr tvůj,
jenž pýchou jesti tvou, sám pokořen,
u nohou mých se bude svíjeti!
Věz, bledá zmije, za tři krátké dny,
tvůj bratr s trůnu bude sesazen
a já tam dosednu a korunu
na vlastní bohatýrskou vložím skráň.
Pak tebe zapudím a z milosti
kdes v klášteře ti stínu dopřeju,
a pozděj’ hrobu... Za tři krátké dny
do Ingelhejmu tisíc rytířů
a jejich voje ráno dorazí
ke slavnostem, k nimž císař panstvo zve,
a všickni čekají jen znamení,
jež k spouře dám jim já, jich náčelník.
Viz tuto dýku: v prsa vrazím ji,
do hrdých, Karlu v samém kostele,
až se mnou kráčet bude k oltáři.“