To bylo v jednom z nádherných těch večerů:
den v pozdním září zhasínal a v dálce nad lesy,
kde obzoru se táhly ostré, klidné linie,
svých barev nádheru v oblacích mísil západ,
par šedou modří, jimiž lesy dýmaly,
vzduch vychladlý byl všecek proniklý a prosycený,
hladiny rybníků jak oči vyhaslé a oslepené
na rozteklých a zamlžených plochách svých
pohlcovaly ztlumené reflexy západu,
a na východě z tmavých stínů zvedala se noc...
Vřes voněl kolem nás a vlhká táhla vůně
trav umírajících a spadalého listí,
– ten zvláštní parfum podzimku – nad námi ve stráni
koruny prořidlých a žloutnoucích už modřínů
akkordy elegickými se rozzpívaly
a někde v lukách dole volal chřástal.