Být vyrovnaným s sebou, kolem se všemi,
to bylo, hochu, kdysi ideálem tvým,
stát volně, prostě, hlavu ovít růžemi
a srdce opít sladkým veršů královstvím,
těch veršů, které znějí jako fontán pláč
a harmonické zvonky komíhavých stád,
na růže těšil ses a neměls věru nač,
zněl z každé písně ston a v každé růži had.