Snad zápas rozhodne a sporů plamen shasí
voličů schůze valná na střelnici dnes!
Tam kandidáti oba představit se mají.
A po ulicích města prapory už vlají
a ku střelnici spěchá poplatníků směs. –
Sál velký dneska sotva stačí občanům.
Ve množství jakýs divný, podezřelý šum
vždy chvílku ozývá se, sálem přeletuje.
Pod soškou Palackého na tribuně malé
pan doktor Lubas z Prahy nepohnutě stojí
a okem blýskajícím množství pozoruje.
Zdá se být pevným zcela, připraveným k boji.
Pan purkmistr v tom přišel, v úctě dokonalé
mu ruku stisk’ a slavně schůzi zahájil.
Při krátké řeči jeho doktor, jak by snil,
na jedno místo stranou zahleděl se pevně
a zachvěl se a náhle uzarděl se zjevně.
Na temné galerii zpola ve stín skrytou
tam Floru zahled’ – Floru! Neklamal jej zrak?
Ne, nemohl se mýlit! – Mdlobu okamžitou
pocítil v celém těle, – zotavil se však
a jasným hlasem počal řečnit k voličům.
Je těžko sledovati jeho plány smělé, –
po sále ozýval se pochvalný jen šum.
Rolnictva na Polabí ujímal se vřele
a končil: „Přísahat chci, seč mé síly slabé,
že budu pracovati pro váš prospěch jen,
mé první heslo bude: Regulovat Labe!“ –
Ku tmavé galerii zvedl oko zase
a k ňadrám ruku přitisk’ divně rozechvěn.
Hle, Flora kývla hlavou, slabě usmála se. –