Potomek prastarého rodu,
pod jehož rukou kdys se chvěla
Evropa celá, odhozen je
teď davem bezjmeným a lidmi,
již šťastní byli kdys, když padl
úsměvný pohled jeho z auta
na obnažené hlavy jejich.
Smrt jediná snad pocítila
lítosti trochu s jeho losem,
šla v rekvisitář historie
a bědnou figurku tu vzala,
v zem vložila a přivalila
na hlínu milosrdný kámen.