U sebe každodenním hostem
vídala svého švakra vdovce,
který svém po způsobu prostém
proti ní sedal na pohovce.
Povyraziti ji se snažil
vtipů a klepů směsí pestrou.
Každý ho úsměv její blažil.
Měla tak mnoho se svou sestrou,
nebožkou jeho, podobnosti,
jejížto pamět stále drahá
mu byla, a vše, v souvislosti
co bylo s dobou jeho blaha.
V své mrtvé ženy rodině
cítil se doma jedině.