Ott téres piaczon, közepett sok fényes uraknak,
Díszesen áll ragyogó trónus bársonyba borítva,
Fenn tetején czímert láttál tündökleni, ketté
Volt oszlatva közép pontján, kétféle mezőre.
Ennek zöld mezejét négy nagy folyam árja hasítá,
Abban az ősz Kárpát hármas nagy bércze ezüstös
Dupla kereszttel volt híven képezve ecsettel;
A czímer mellett viruló ág fekve babérból
S fényes aczélból kard. Falait boritotta zománczos,
Drága-szövet-szőnyeg bársonyból. Drága falábát
A hatalom jelképe tevé, két bojtos oroszlán.
Állt körülötte bal és jobbról sok harczi levente
S fényes urak; de belűl a szék puha vánkusa dombján
Méltóságában maga ül vala lengyel Ulászló,
És oda nyújtja fejét a dús koronának alája,
Melyet erős magyarok szent István ősi fejéről
Hoztanak a templombul elő, s most Rozgonyi püspök,
Még haloványon ugyan, de erőt érezve magában,
Óva bocsátja reá; s megimádván a magas Istent,
S megszentelve királyi fejét, igy szól vala harsan: