Ki így bánik a császárral,
Akkor nyomván, mikor kárt vall,
Cselvetésben eszén túl-jár,
S kardján annyi vér pirúl már:
Etele, a hun király az.
Akit ösmér, fél a száraz;
Mert mikép a nádat a szél:
Népeket hajt meg, ha felkél.