Vétettem én, mondván, hogy jég
Isteni jó s nagy szive;
Szeretett ő engem mindég,
Hívem volt, mint én híve;
Egymást látván, legottan már
Egy úton járt érzésünk;
Rossz emberek (sok sziv így jár!)
Gátlák ölelkezésünk:
Szívem lángját kikémlelték,
Szerencsémet irigyelték,
Rágalmazták lángomat, -
És megásták poklomat.