Starost mám, lomy když za noci černou tmu ve zraku,
v doupatech nezvěstné kryjí a stále tónem vyšším
v koutech mozků jak rozeklaný jazyk hořáků
zlodějských lampiček syčící nenávist hladu slyším,
ozvěnou zmírám, v ulici kdy se hne smluvená rota
výrostků nevzrostlých, bledých kdy holčic se mátožně motá
opilý smích...