Je teplý srpen. Se silnice bílé
je výhled do kraje. Přes obdélníky
strnišťat žlutých na zasněné vísky,
lesnaté chlumy, zamodralé hory.
Báň prořídlého nebe. Teskné světlo.
Jeřabin alej honosivě nese
červené třapce svoje. Sešlý děda
v příkopě u cesty si pokuřuje
netečně hledě bledým modrem očí
v dál do krajiny. Silnicí se nese
drobounká babka. Šedivá je celá
a hlavu plachetkou má zahalenou,
z níž černé oči jak dvě jehly svítí.
K dědovi došla. Sedla vedle něho
a kývla pozdrav. Děda prohlídl ji
a spřádá hovor: Kam a odkud, matko?