Políbila jí ramínko,
nahé a přísné, zahlídla
pod ním jak dvojčátka nemluvňátka,
ze spánku již se budící,
líbezné její panenské prsy,
zakryté zpola – „Ako dve
hrdličky!“ řekla si – pohladila
ještě to ramínko zkoumavě,
pohladila je ještě jednou,
něžně.
– „Si čistunká, Evička.
Zôstaň tak! Zôstaň tak! Buď šťastná!“