Jako had se vymkne svěží
Z ruky, jež mu vůli dává,
Tak to veslo ruka pravá
Náhle pustí – a to leží
Kolebáno na hladině,
Čeká, zda proň ruka sáhne –
Marně čeká. On se nahne
K mrtvé tváři milenčině,
Bledé jak sníh nově padlý
Údolím se pustým stroucí,
Jak květ lilje běloskvoucí,
Než se k zemi skloní zvadlý;
Jako socha mramorová,
V nižto dláto život vlévá;
Odpočívá smavá děva,
Jak by žíti chtěla znova,
Jak by chtěla oklamati
Pohledem tím usmívavým
Smrť chvátící spárem dravým,
Jenž, co urve nenavrátí.