Dráp napřáhl. Já v náhlé hrůzy chvatu
vztáh’ ruku chvějnou k andělskému šatu;
však nezdržel stisk prstů křečovitý
tu řízu z oblaků, ty vzdušné třpyty.
A cherub líce smutné odvraceje,
jak mlha světlá chvěl se do výsosti.
Kruh jasný zmizel. Vichrem buráceje,
vír temnoty mně mrazem projel kosti,
mrak příšer zevšad schumelil se ke mně,
sta zubů vlčích, dračí křídla sterá
mi rvala bok a tepala mi témě
a v srdce vnikly drápy Lucifera.