Ze světa sobě postesknout chvátá
na ten tvůj sirý, siroučký rov,
probuď se, probuď, matičko zlatá,
několik jenom zahovoř slov!
Zahřej své dítě, zimou se třese,
bědou a hladem umírá již,
ale přec ještě svíčku ti nese –
matičko drahá, klidně-li spíš?“