Zůstával Petr v chatě pod splavem
rok, zase rok a z jara, v zimě, v létě
a chodil ke všem v čase nepravém,
jen zavčas těm, kdo skončili v tom světě;
a že byl srdcem chor, sláb na rozumu,
naslouchal jenom tomu vody šumu,
jak od rybníka padal v roklinu;
a tak se stali nerozlučně druhy
a nemohli se nechat hodinu
a druha druh provázel podél struhy,
když Petr dolů chodil v dědinu,
jež v hloubi sedla jako v hnízdě stála.