Přec vábíte mne, hory milované,
když hledím na vás z jizby úkrytu,
přec divou touhou srdce moje plane
blouditi v rosném vašem pažitu
a urvati tam, zatknout v ňadro chudé
kvítečko jedno prosté, bezcenné,
jež mučenkou jen snivou slouti bude
v nádherné, bájné české květeně,
neb jako z drahé krve Spasitele
vykvetlo z nivy bolem úrodné,
z té jihočeské země osiřelé,
jejímžto valem – Hory Svobodné!