Jaksi z daleka svítil purpur
slunce v požár třepící se,
rovněž z daleka jaksi pěli
skřivánkové, nad hlavou křidélky
třepetající, střásající
rosu s pelem květného lůžka.
Ke hradu chvátalo množství pocestných,
takže silnice černaly se
proudem stálým. Hukot rozlehlý
jako při všech proudech se zachvíval
údolím od skal až k skalám dalekým,
táhl větrem do vzdušin ve výškách.
Zda to divno, že skřek a váda
na těch vlnách též bujely hučivých?