Ale mládí jeho vděk
tknul se věnce pomněnek,
jehož vonné, jaré kvítí,
chladem lití zastíněné,
svěžující rosu lilo
v srdce staré, poraněné.
Zachvěly se tu jasné pomněnky,
zašuměly tu stinné lupénky,
chvíle blahé, chvíle strasti
v jednu krásu plynuly,
jedním, krásným řeči proudem
z úst se starci řinuly.