Jak nerozumné dítě hovoříš.
Ó příliš dobře znal tě Akiba,
že z těchto tajů všeho posledních
ti ani první nenazvednul cíp!
Těm věcem dlužno vzdáti celý život,
pln studia a svaté vážné práce
a bádání a nocí probděných,
kde s rozumem se sváří šílenství
ve úzkém boji na nůž poslední.
Jeť první v celém Israeli dnes
v těch vědách Akiba a jediný,
a jestli on neuznal za dobré,
tě zasvětit a v tomto poučit,
jak mohu já to svést? On slunce vidí,
kde pouze matné chytám jiskerky
já, jako druhů jiných zástupy.
Ty věci tak jsou přísné, příšerné,
že zšedivěti nad nimi lze dřív,
než dna se dobrat, k němuž lidský rozum
by sestoupit moh, kovkop nesmělý.
Jen nejlepším svým žákům mistr smí
po tuhých zkouškách postu, odříkání
a dlouholeté práci v svatých knihách
těch věčných tajů clonu odhalit
a šeptem pouze, do ucha jim jen
těm nejstarším a nejlepším z všech smí,
je strašnou zavázav dřív přísahou,
to říci, k čemu žitím dospěl sám.
Snad mudrců pět v celém Israeli
zná svaté vědy celou podstatu,
však nesmí tomu, zasvěcen kdo není,
z té vyzraditi ani písmeny,
neb hříšnou bylo by to profanací.
K té nestrhuj mne, dovol, abych šel.