Jak vidím smrti líný ve vše vpád,
chtěl něco říc’ bych, něco pošeptat.
Leží to na mně jako těžký sen,
tváře zřím, rysy, myslím, řada jmen...
Bůh ví, tak trpce se to vzpomene.
– Nikoho nemám, ani sebe ne!