Nu, proč se rdí, – proč prchá přede mnou?
Zas cítím v duši hořkosť podivnou. –
Eh, vidím, vidím, – vyšla z dětských let
a mně je, tuším, skoro čtyřicet. –
Cos promluviti chtěl jsem k Ludmile. –
V tom setkaly se ale oči naše –
já sklopil hlavu a odešel plaše. – –
Eh, není-li to vskutku zpozdilé?