Benátky tonou v ranní mlhy moři,
jak zlaté jehly hroty stěžňů hoří,
a po lanoví kapky vody v mlze
se houpají a hrají jako slze;
sta lodí jako racků zástupy
se tlačí v němém sboru kolem Marka,
jen časem odtrhne se od tlupy
dál zarejdujíc malá, černá barka
a vesly hrajíc zvolna v mlze mizí,
za sebou rýhu jako stříbro ryzí.
Ta hustá mlha právě přišla vhod
těm našim větroplavcům, kteří s výše
na plášti ďábla jako černý bod
se nesli, jeseně jak lupen tiše.
Nad spícím městem nyní spolu stáli.
Zde jejich hovoru jest zbytek malý: