Hrobové ticho a temnota kol,
dech svůj a srdce jen slyší,
se chvěním kloní se nad černý dol,
naslouchá nad hrůznou skrýší.
Nezní však z dola jí žádaný sten,
dlouho ač čeká. – Snad pojal jej sen,
ve vody zanes’ jej čilé,
žalné mu skracuje chvíle.