Syn a matka jedno srdce, jedna
Duše zažívali rozkoší, a
Kněžna ponejprv dnes poznala se
Býti matkou šťastnou, stiskla k prsům
Těsným syna, vycedila slzy
Shonem slávy radosti a cytů
Vybouřené, syn se na rozmilou
Díval, vzdychl a k nebi pozdvihl očí;
Kněžna pohleděla v svět, a slávu
Svou, a plesy lidu blaženého
Vidouc, vyrvala se z chrámu svaté
Lásky ku vrcholi věčnosti, a
Trůn a pocta Božská rozvětřily
Hlavu nebe stýkajícý, že se
Vrhši do plamenin oslavy a
Božství pomyslila: Staň se kněžnou!
Pokynula hlavou, udusyla
Lásky cyt, a v ozbožnění vploula.
Praha vysypala lid, a panny
Krev a mléko v oděvu co snih hlav
Růžovaných poklonivše jako
Matku přijímaly Drahomíru
Do příbytku cti a blaženosti.
V Praze jsou, a Boleslav se blíží,
Matka k miláčkovi letí, ptá se
Na rodinu milou, na krajiny
Zprávně; s Václavem se chladně loučí,
Jako střela kvapí k Boleslavi.