Panoš čeká,
Kůň se vzteká
A hrabe, že rozlíhá se to síní,
A divoko z vysoké brány ven
Se vyřine kníní;
Jiskry pálají,
Oři cválají
Přes kámen a kmen,
Že v klopotě paří je žár a pot;
Vždy sopíc na božstvo křesťana jemné
V té mysli své temné
Jen rozkoše ctí,
A v lov krvavý
Žene se Drahomíř na překot.