Dědíme všecko: smyslů vznět, záchvěvy nervů, vášeň též svou,
s otcem syn stejní v základech, v odstínech různí jak jsou!
Z odstínů pouze povahy silou, vůlí a snahou jen svatou,
svým-li jsi, vykřesáš přece božství si jiskerku zlatou.
Zdědil jsi, možná věc, choutky a pudy a k zlu mnohý vznět,
odkud však peruť je tvoje, v sobě ji netušil děd?
Peruť ta všecko jest, vyláká z hmoty světla zář na vzdory tmám,
Kaliban dříve kde funěl, Arion zpívá teď tam!