Na práh kovárny zář divná padá:
zlatem řeřavým a nachem spolu
barví jej a růžnou aureolu
Lidunce kol jasných vlasů spřádá,
kteráž k otci úzkostně se tulí
noříc pohled, hrůzou ustrnulý,
v oněch svitů děsný zdroj. To svítí
stavba ohromná, v luh září dalný,
z lítých žárů, jakby koráb valný
ve plamenném tonul vlnobití,
jisker dešť jak prašná pěna žhavá
srší v dýmu mračna červenavá
a z té spousty divě trčí vzhůru,
všecek záře nachovými svity,
komín titán v oblak zrudlou chmůru
jako zářný maják obrovitý.