Než bolem zoufalým se Hynek znova budí:
„Tys bídný lhář! A na vše, co mi svato –
svou drzosť odpykáš a umřeš za to,
meč tento najde sobě pravdu ve tvé hrudi!“ –
Napadl kordem vůdce – zařinčely zbraně – –
A tlupa vůkol – ocelová skála –
nehnuta, chmurná, udivena stála
za těmi soubojníky, pohlížejíc na ně.
Svištěly meče – dvojí chladná čepel zvoní – –
tu řadou blesky – rány hučí z lesa,
a Hynek potácí se – ruku s mečem kloní –
a jako tráva podsečená, klesá...