Podzimní dnes černými dešti schladlá,
schudlá úrodou, v lesích když mráz a skleněná šedost,
vesnice krčí se schuzená o kořist rádla,
tvůrčí tvou bolest cítím
ze všeho promarněného, povrženého všeho,
zanedbaného od času dávných rodů,
kdy ruce se vznášely ještě, by tě požehnaly,
kdy hlavy byly, jež za tebe myslívaly,
kdy srdce byla, jež za tebe krvácela,
kdy důstojenství bylo, jež tebou panovalo,
kdy korunu pevně posazenou
jsi na hlavě přemocnou měla.