A jabloň s vánkem vzdechnouc tiše,
zas chýlí bílé větve níž.
Ó běda, v síňce obraz žalný
v nejsmutnější se změnil již.
To děcko bledé, zhaslé zraky,
na rtíku vzdech snad poslední,
a babička víc mrtva taky,
je volá, prosí – nad oblaky,
však duška v letu cíl svůj zří...