Líbilo se velmi sklenářovi
tajemství to růží, svolil k tomu,
by z nich vzala, nežli půjde z domu,
Marii dvě, poupě Ježíškovi.
Ukázal a poznamenal každou,
litoval a vybíral je přísně,
jak by v mysli zanášel se vraždou.
Dívka začala pak svaté písně.
Odešel a poslouchal ji skrytě,
a když přestala, zas pánovitě
zavolal ji, by šla vařit k němu.
Odměřoval, dohlížel si k všemu.
Filomena tedy přes dvůr kráčí
nesouc klíč a rýče hospodáři,
a když zaslechla, jak slípky kdáčí,
jež jí sklenář nechal na kurníku,
počítala, kolik vajec bude,
vyjasnila tahy v bledé tváři;
taký úsměv u nás mají v zvyku,
navštíví-li štěstí lidi chudé.