Sotva poslíčkové Zory zlatoprstí
obzor posypali růží prvou hrstí,
panen zástupy, hrad tiše ostavivše,
řeku na prámu a člunech přeplavivše,
dostihly již místa smluveného včera
v dole pod Vidovlí. Za časného šera,
nežli bydlitelstvo mužské Vyšehradu
procitlo, sem v tajnou vybraly se radu
na druhou až stranu do skrytého v lese
údolí. Zde palouk mezi chlumy stře se,
stříbrný jímž potok v oklikách se točí;
jako tisíc velkých zlatobílých očí
květové tu terče svítí v bujné trávě,
vysoké až po pás, v plné jarní slávě.