Slyš, za ním lká půlnoci dutý tón,
Pro něho pláčí řeky, slzí hory,
I žalostivě úpí s věže zvon,
A v ozvěně zakvílí všechny tvory;
Jen jeden nelká; – němě v temno zírá,
Jen člověk zraky k východu upírá.
Co minulo, nevábí touhu jeho –
Na budoucnosti lpí hled zvědavého.