Čili prósou, moje Bibi,
smysl chápu-li těch slov,
myslíš, že ti jenom chybí
trochu lásky v srdce krov...
Bibi moje, co ti říci?
Nevím, zda tě přesvědčí,
co ti ruka moje chvící
s upřímností největší
napsat hodlá... Nepřesvědčí,
vím to předem, dobře vím,
marny jsou tu lidské řeči,
kde jde srdce s právem svým –
ale slyš: jsem vdána tedy,
dobře vdána – říkají –
muž je zdráv, pod mými hledy
děti pěkně vzrůstají –
ale šťastna nejsem; cítím
strašnou všednost’ v nitru svém,
a tak plížím se tím žitím,
že i sobě hnusna jsem –
a ty myslíš: láska! Bibi,
věř, že bych se smála ti,
jen v mém nitru cosi kdyby
nezačalo sténati...