A rukou znamení dal, zahřměly
hned surmy kovové, a do řad hned
se vojsko stavělo, a divoké
se pomsty k nebi nesly výkřiky,
ku nebi jasnému, kde klonilo
se slunce k úplnému západu.
A Karel vzdych’: „Kéž slunce zastaví
běh denní svůj, by černá, zrádná noc
plášť nevěsila mezi pohany
a hněv můj velký!“ Sotva šeptal tak,