A ty, bratře, kdož zde jak na poušti lkáš
pod jalovcem trudu a mdloby,
kdo na marnost snah svých si naříkáš
a na lidské hříchy a zloby,
kdo hroužíš se ochable v černý jen žal,
že světu teď vévodí mammony Bál
neb pověry zbílené hroby, –
Ó vzmuž se a zdvihni zas svatou svou zbraň
a vstaň!