Vždy o Popelce myslím na pohádku,
když v trnitém tě slyším křoví pět,
jež v mladých buků ochraně a chládku
hvězd sněhobílých rozvinuje květ;
i myslím si, jak ondy v dětském snění,
že královské tě čeká nastolení
a že tě brzy nějaký princ ptačí
zde vyhledati ráčí.