Noc byla. Na nebi se třásly hvězdy.
A mrzlo krutě. Spousty černých postav
ležely kolem – mrtví se spícími.
Já vstal a vrávoraje bral se k mostu –
pár pionýrů střeží jej – a jinak
je liduprázdný – jeden z nich mi podal
pálenky doušek – neznámý ten voják
byl dobrodincem největším v mém žití –
já prsten dal mu s kamenem, jenž duhou
hrál v mléčném lesku – nesl jsem jej z Moskvy.
A tak jsem přešel kletou Berezinu...