(Hledá-li kdo v Pekle módu,
Kolínskou snad také vodu,
že se jí čert denně máčí,
nežli na procházku kráčí;
a že z Gutha kolem stolu
denně přečtou kapitolu;
na žaludek lačný, čistý
verš modrého symbolisty:
toho, prosím, zanech čtení,
a cos čet’, hoď v zapomnění!
Jednou pro vždy ať zde stojí,
že dva tito čerti moji
vysoko, jak blankyt šerý,
povzneseni nad vše směry
v umění i vědě čisté.
Dva to individualisté.
Jim dostačí dvé jen lidí,
jen když vůbec kdo je vidí;
ba jim stačí, vlastní um
když jim dělá publikum.
Ale musí hodně křičet,
ba co možná řvát a řičet,
by se lidé sbíhali,
okna pootvírali.)