Jen ve svých snech! – a život Tvůj byl snem,
v němž na sebe jsi zapomínal zcela.
Ty’s jenom děl: „Matičko osiřelá,
kdy tebe zase z prachu pozvednem’?
Matičko, matko, domovino sirá,
což už ta noc nebude nikdy dnem? –
Viz, matko má, jak mi to srdce svírá,
jsem chud a sláb, – leč, co ti mohu dát,
je všechno tvé: můj život, moje snění,
má práce, moje každé pomyšlení;
vše, matko moje, vezmi nastokrát!“