„Ty však, ó smutná, odjinud jdeš,
ke mně jdeš tiše, přisedneš.
Odjinud, ze země ticha a míru,
z horského svatého monastýru.
Tvá ruka se chvěje, když u mých vrat
za kliku bereš několikrát.
Pak vstoupíš tiše a usedneš
a ruku položíš na mou hruď.
Bůh Ti buď milostiv a mně též,
spravedlivě nás oba suď!“