Hrot jeho slov mě nutkal k odpovědi.
„Zrak arci s děsem v zašlé boje hledí,
jež rodila tůň fanatismu žárná;
leč z víření těch krvorudých mraků
nám vyzářila hvězda blahodárná:
to volnost svědomí. Tak z pustých šlaků,
jež nyní výheň plamenného sváru
kol kolem vrhá, kdysi lidstvo vznese
kov ryzí, skvoucí, spanilého tvaru,
zvon velebný, jenž zahřmí v božském plese:
Smír národů! Pak v družném obejmutí
z nich každý bude ctíti druha snahu
a žádného zlý soused nepřinutí
svou řeč, svou bytost bránit proti vrahu.“