Otce rektora v tom z dálky hlas
zaslechl jsem, opustil je chvatem.
Odtud dívky nespatřil jsem zas,
avšak stále v srdci, touhou jatém,
jedné chovám obraz lahodný.
Její podobu duch stále přede
ve vzduch kolem, v tyto stěny šedé,
v listy knihy, v myšlenky a sny.
Cítím, Konrade, v tom srdce tluku:
že tam lásky tajím slasť i muku.“