Zbledl Antoš, kráčí po světnici,
stanul ve dveřích; má věřit všemu?
Zatím otec s vyjevenou lící
k dceři běží, a ta hlavu noří
v jeho vous a tetelí se k němu.
Volal na ni opět Antoš v hoři –
ale darmo. Klika cvakla za ním...