Hřbitůvek veský! Kolik vás tam dříme,
co tužeb cítili jste jak my tady;
i vy jste měli bujný věk svůj mladý,
jak my zde svoji mladosť utrácíme.
I vy jste tulili se druhdy asi
v měknoucích loktů tíseň vábně milou,
i vy jste nořili se v hojné krásy,
jež chystaly vám náruč přespanilou,
i vy jste v sladké báji života
slyšeli hlas, jenž láskou klokotá,
i vy jste v slzách otcových i matky
ten čarovný ráj zakusili sladký!
A teď jste prachem, jejž sem vítr hází
k špinavým stroje troudům kolem nás.
Už jenom vzpomínka vás kvapná doprovází,
a chvátáme, hle, v jiné kraje zas.