Arra nem is gondol, kétségbe se’ hozza,
Hogy a leány őtet ne szeretné vissza;
Őrzi magát büszkén, tudja parancsolhat,
Nap az ő szerelme, mire az süt, olvad,
Érzi Piroskát is, szerelme zamatját,
Mint a virág’ önként fakadó illatját;
Egy szót vele nem szólt - látni alig látta;
De azért egyszer sem jut eszébe: hátha...!