Byly české duše na radosti chudy
od ohavné, trapné smrti Husovy,
nepřetržné zmatky, bouře, boje, bludy
tvrdě svíraly je v těžké okovy;
neblahý pak rozbroj v jasné říši víry
vzmohl se a došel nebývalé míry,
když se cizokrajní novot hlasatelé
do Čech rozrušených rozbíhali směle
a když Táboritů chabí potomkové,
zhrdajíce mocným předků roznícením,
lichých apoštolů plané zvěsti nové
učinili lačných duší chlebem denním
a svůj ušlechtilý staročeský ráz
živlu cizáckému dali na pospas.
Od těch dob i Kristův obraz čistý, sladký,
jaký národu dán od pracírkve matky,
v otrávených duších víc a více bled’
a jak v mlžinách se ztrácel drahně let.