Pokličku pozvedl maličko, málo –
Eh, k čertu! Co že to? Co se mu zdálo?
Mladičká ženuška z kotle tu skočí –!
Vyvalil Choděra udiven oči:
buclatá, spanilá, růžová celá,
přes ňadra vlasy jen spuštěné měla –
zatleská ručkama, sešpulí rtíky.
„Kmotránku,“ šepotá, „díky, ach, díky!“
A nežli pochopil, co se s ním děje,
zmizela ve vzduchu jak pouhý dým. –
Zajel si do vlasů. „Matičko, zle je!“
Přemýšlí, rozmýšlí, hrůzou se chvěje,
těší se zoufale: „Alespoň vím,
co že si Lucifer na ohni hřeje!“ –