„Jeďme, jeďme!“ volá též pan z Chlumu.
Rozjeli se hlučně, zatrpklí,
až pak cestou všichni zamlkli,
jak by přidružil se k jejich tlumu
ten, jejž sobě v srdci nepřáli,
jenž však neodvratný byl. A klusali,
pravdy rytíři, jak smutku zajatci,
jak ten, kdo jde od svých, zpět se obrací.