Můj Dunine4, ty slovanská duše
V těle hellenském! – tak zvolal jsem
Dolehlivým schvácen úžasem;
Časně do chladného země klínu
Ustlala ti lůžko smrti kuše,
Když jsi pro druhy a pro otčinu
Mohútného ducha zápasem
Proti předsudkům ku válce vstal,
Které krevné bratry ode bratrů
Jako cizí rozdělily chatru,
Jižto vítr světem rozmetal! –
On mne líbal, mou pak tiskna ruku:
„Předsudky ty – pravil – dá Bůh, zhynou!“
Po těch slovech zmizel v stínů hluku –
Já pak uzřel podobu hned jinou.