Zlé činy lidské jsou jak lupičů smečka,
jež číhá dnem i nocí,
a zloba v srdci stálá je léčka,
v záhubu vrhá nás mocí.
A kdybys v ráji štěstí žil
a neměl v srdci míru,
rozkoše nepoznáš slavných chvil,
kdy v sebe máš sladkou víru.
Ubránit sebe, svou bytost krásnější,
mít slzy, šťastný jež člověk roní,
toť paláce snů si vztýčiti zářnější,
kde z květin koberce voní,
kde brány z mramoru u modrých řek
týčí se v slavnostním tichu,
jež ruší jenom polibek
v šťastném a perlivém smíchu.