„No, jenom se nehněvejte,
nátlaku zde není,“
dí zas doktor, „nabízená
staň se; bez nucení;
nechci první zrovna snítku
lámati vám z trsu,
ale Tomík právě dozrál,
odvykejž si prsu.
Kdyby dítko pro slabotu
nebylo snad k tomu,
nic dojista neříkal bych
vám a pranikomu,
ale takhle, milý Bože,
což pak vás chci klamať?
jako rys je Tomek, silák.
skály může lámať!“
„A já přec ho neodstavím,
Tomík je mé zlato!“
volá Běla, „neprodám ho
za to, ani za to!“