Ta drahá vlasť – nechť v slzách teď se topí,
jak na Golgatě božské matky zjev,
nechť v srdce vniká tisíceré kopí,
nechť šat i hruď i skráň jí třísní krev –
ta vstane zas, ač zběsilosť jí laje:
„Vše zahubím ti, zničím, umořím!“...
To všecko lesť, jež sněhem března taje –
já věřím v ducha, zhoubě nevěřím!