Když láska nám poprvé zajela do těla,
my cítili v srdci ty šípy,
tu duše se bouřlivě, z hluboka zachvěla,
jak na jaře vichr kdy vzkypí.
My sklamáni klamali srdce zas jiné
– to směšná je truchlohra mládí.
Ty slzy a vzdechy – vše přejde a zhyne,
a snem jest, že měli se rádi,
a srdce volá jak bláhové děcko:
,A to je všecko?‘