Tichoučkou chatkou klid se šťastný stele,
matička v postel ukládá se tichá
a otec ještě šepce otčenáš;
v přístěnku Petr tlačí srdce vřelé
a beze slova ulehá a vzdychá:
„Byl jsem tu do včerejška ještě váš!“
Pak vzpomínkou se k Martě uklání,
než usadí se sen mu na skráni.