Když v ňadrách bolných tichý žel 
Tkvěl v touhách tesknících;
A ve slzách já k tobě zřel
Mé oko clonících:
To mlčivý, však zřejmý znak,
Že v tobě vzniká cit,
Juž tvůj se na mne usmál zrak
Jak hvězdy chvějný svit.
Než když já žel svůj vyronil,
A bolesť mizela:
Tu zrak tvůj závoj zaclonil,
V němž slza visela.
Tvé oko tak se změnilo
V noc rosnou perlami;
Najednou shaslo – svítilo
Jako noc s hvězdami!...