Kdos’ Neznámý, jenž chodí vedle mně,
o smutku vypravuje mi setmělých na podzim parků,
a prázdných komnat opuštěných vill,
o smutku odměřených kroků do boje odcházejících za noci městem,
o smutku nemocných, pod jejichž okny průvod jde za zvuků hudby,
o smutku posledních stisknutí rukou na palubě klesající lodi,
a přílivem kalných vod smutku zalívá mou duši.