Oh, kráčeli tak nezvratně, tak jistě.
Tu v jednom se zdravili místě.
Na zádech sekery, pily, v řadě muži spěchali
a zpívali si osmahlí prudkým sluncem plochých strání,
kde vývratě a kořeny v suché hlíně ostré jich sekery nechaly,
šli polonazí a plátěné hadry se po větru třepaly.
A s dětmi na zádech ženy za nimi poslušně táhly,
všech obličeje na bronz zleštěny tak do černa smáhly,
jich prsa v železná brnění a ruce v kované palcáty,
jich nohy v sloupy den zpracoval, pevné jak dravčí pařáty,
jež každodenní tu cestu vyhlubovaly plání.