A dnes? Mé staré rány znova bolí,
když v srdci mém – kde tmavý skříně kout –
jen v hejně četném peleší se moli,
a pavouk spěchá houšť mne zavinout.
Jen ob čas, ajta, zastaví se u mne
čís’ oko za brejlemi mnohozkumné,
muž vědy s nymbem světce nad čelem.
Však marně ždám, by nadchl se tím duchem,
jejž ve mně tají liter valný sněm,
však mnohem větším zachvěje se ruchem
nad novou formou, chybným aoristem.