Již dávno shaslo světlo luny jasné,
Kde temnomodrý onen v horách les,
Již shaslo – jako růže touhy časné,
Jež mráz popálil, vichr pryč zanes;
I jitřena vždy víc a více hasne,
Kdy královninu shlédne čarnou tvář:
Viz v dálném v dálném východě, tam v šeru
Přicházet blíže královskou tu dceru
Na čele růže, zory krásnou zář.