Ó vy, jichž půvab nepomíjí,
vy nejkrásnější mezi všemi,
vy, jež jste samy poesií,
ó, čarokrásné, odpusťte mi,
že píseň má se zvedá k vám,
ve slávy vaší jasnou zoři,
jež ode věků k věkům hoří,
že smělý zrak svůj pozvedám,
že písní dávno v duši spící
a vzbuzenou a jásající
vám, krásné, luzné, toužím říci,
co něhy pro vás v duši mám!