Přepodivné mudrování tvoje!
Neb když národnost svou odloží
Člověk, tím sám sebe zpotvoří,
Zničí, v bídné nahotě tak stoje
Nad tou hrudou země, kteráž tělo
Jeho, jméno, rod, vše, co se skvělo
Pod sluncem tím jasným, pohltí,
Tmavým rumem zdusí, rozdrtí.
Potomek pak jeho, nemající
Bývalosti žádné, v budoucnost
Tmavou mrtvým okem zírající,
Nezná, co jest věrnost, statečnost;
V živobytí svého krátkém čase
Jako lesní zvěř jen břich svůj pase –
Pastva hojná jediná mu cnost!
Víra pak – Kde bloudíš zase!