V tom bohů hněv tě zasáh’, bílou holubici,
když Svobody’s mu ratolest už, vítěz, nes’,
na prahu rodném sražen k zemi zmírající,
žár krve tvé jak obět kouřil do nebes;
však paprsk bohům urvaný jsi pevně třímal,
na němž den Svobody se v červáncích nám vznímal!