Hůrecké lesy, jaké krásné jste
a jak se mi tu ve vás volně dýchá,
když cesty plny záře zlatisté
a nad hlavou mi šumíte tak zticha!
Ó, jaký klid tu, jaký dech a jas!
Jen doupňák dumně v hloubi houká kdesi –
ej, čapku hodím vzhůru, zoče vás,
Hůrecké lesy!