Jsou chvíle, kdy se v prsou všecko chvěje,
jak potok zurčivý, v nějž měsíc leje
stříbro svých snů, by hrčel srdcem tvým.
Slyšíš tluky – není to píseň,
ni žal ni radost, bolná jen tíseň,
a jak tím nebem sršným, bájivým,
v tvé duši též se hvězd-snů prosypává,
tajemné, čistší krásy problyskává;
cítíš jich blízkost, slyšíš jich hudbu, vítězný rým,
a srdce se třese potokem zurčivým.