Teď psa jsem prost, jenž za mnou dřív se vlek’
a nedal utrhnouti věčných květů,
jen u cesty pár drobných chudobek
té hory u paty jsem utrh’ v letu;
jak brzo vyvoní, v jak krátké chvíli!..
Pes skonejšen, leč moje duše kvílí.