Ki miatt az apja és az édes anyja
Ő szivét kegyetlen búbánatnak adja;
Sem étel, sem ital, egész álló hétig....
Ha aranyból volna, mégsem kéne nékik.
A király, hogy a nép ne járjon nyakára,
Bízza minden dolgát az iródeákra;
Ő maga nem végzi senki ügyét-baját,
Csak emészti szivét, csak tépi a haját.
Hát még a királyné! öltözik mély gyászba,
Siratja leányát egy kis oldalházba’;
Majd egy légycsapóval oda űl az ágyhoz...
Egész nap se néz ki a kender-munkához.