Moc s ptákem jsme si práce vzali,
až z choroby své vyšel přec,
leč jednou v noci než jsme spali,
jak člověk divnou mluvil věc:
„Chceš, Víte, zrní mít a chleba?...“
A Vít děl: „Špaček pták je náš,“
a dodal: „Chci, vždyť je ho třeba;
dej, mluvko, přines, jest-li máš.“