To někdy tolik prosté je, a nevíš ani jak,
hůl vezmeš, s bohem všemu dáš, a do světa jdeš pak.
Víš ve bědném tom životě, že není zázraků,
a nechceš víc než chleba kus a nebe bez mraků.
Jak pravím, někdy stane se to, nevíš ani jak,
když komedii omrzí v životě stále hrát;
od lidí potom odcházíš bez žalosti a rád,
samotou jakby očištěn a zbavený všech pout.