Hoj, vesele stěžně do oblak, mlh!
Hrot okuli vnově lodního klounu,
v směr ráhna a plachty, vlajek hru,
v pěst meče – břit bleskných žhounů!
Jak sipí, kypí Issefjord v zad,
kde brázdí jej kvapně letící přída!
Zní lanovím, táhlý větrů hvizd,
vře pod kormou pěny křída.
Dní minul jen týden. Příboj – a břeh
zpět ulovil trosky vraku:
v něm ku stěžni uvázán ovčí měch,
hoch spoutaný slepých zraků.