Já ďábla v sobě nosil, vím to jistě –
a jenom milost boží zbavila mě
obludy pekel a mou bídnou duši
věčného ohně. Příbytek měl ve mně,
toť jisto. Jak se vloudil – těžko říci –
já zpozoroval, když už ve mně bydlil.
Tich býval vždy, když lidé byli kolem,
a vystoup jen, když byl jsem o samotě,
při práci na lešení, v noci v lůžku,
a pravidelně za měsíčních nocí:
i vystoup, lákal, sváděl, a já často
mu neodolal. Šel jsem, zahřešil si.
A když pak zkrušen klek jsem v zpovědnici,
on vysmíval se uvnitř duše mojí:
– Nač zpověď? Ani Bůh ti nepomůže,
vždyť já jsem v tobě. Vezmeš tělo páně?
Chléb pouhý polkneš, neboť já jsem v tobě. –