Pan farář, ten má bystrý zrak,
nic neuklouzne hned mu tak,
a tož i poznal po hnátu,
jakého má tu pantátu.
Ustrašen, uděšen, táhne jej blíž,
řka: „Vás, pane, neoddám spíš,
pokud mi neslíbíte na duši,
že, až má hodinka mi vyprší,
přijdete ke mně, jak jste dnes tu stál;
neopomeňte, byste cop si vzal,
napudroval si jej i hlavu,
brejlemi přiostřil si zrak,
pověsil na se modrý frak
a nechal mašle viset od rukávů.“