Y já, ponavrhla přívětivá
Dívka, po té blaženosti toužím,
Y mé srdce pravdy svaté spatřit žádá.
V rozmanité kráse sedíc na svět
Před očima rozložený hledím,
Vidím květ a slávou splývajícý
Slunce, pozoruji divých tvorů,
Rozumného člověka, a Boha
Zočíc v každém životu a hnutí,
Koříc mocnosti se jeho mlčím.
O čem duši přesvědčují smysly,
Toho držím se, a po bublině,
Ač sy krásné, a po mrákotě, ač sy
Divotvorné, nezýrajíc v lůnu
Skutečnosti usazuji ducha.
Pro svět stvořena jsem, toť v svém srdcy
Cýtím, vůkol na radosti patříc
Znamenám, že vykvetati jako
Růže, jako ourodný strom stkvíti
Ovocem se mám; vše v společnosti
Plésá, y mé srdce po společné
Blaženosti dychtí, y já k otcy
Milému a k tovaryškám věrným,
Y já ku každému stvoření se
Vinouc hledím oblažiti je, a
Spatřujíc je šťastné, plésám s nimi.