Tvůj smavý svit jak čarovně se klade
na dřímající dívky ňadro mladé,
zda život lásky pučící v něm tuší?
Či, luno, ty jsi tmavé noci duší,
tak smavou, snivou, plnou snů a světla,
jež, svět kdy dříme, noci z klínu slétla
a hledá sobě sourodé kol družky?
Tu stříbrným se prstem dotýká
čel dítek a tam skráně básníka,
a nemohouc jí najít, na podušky
své slzy klade, perlí zářné stužky?