Jaká slast, zříti, jak v kalný rmut žití
z tryskavých proudů se zářný jas nítí,
v němž hoří zmlazeno lázní tvou dravou
mládí v žal světa!
Jaká slast, zapomníť mstivého hlasu
hoře i úzkosti, šílenství času
neznati na chvíli, duší kdy žhavou
rudý trs zkvétá!
Sám v tříšti zářivé krůpějí mrazných,
s hořícím nitrem v chlad němých stěn srázných
volám tvé jméno a nad mojí hlavou
orlice vzlétá.