Neboť srdce mé, neboť srdce mé
je lehkovážný, špatný žák,
je zmate mrak,
je svede pták,
jde, lehké, kam se namane,
ať chceme, nebo nechceme
my: hlava, ruce, nohy.
S břemenem života vzdory má,
hude si, hude,
důvěřivýma očima
pátrá – a všude
a všude a vše, co spatřilo, již musí milovat.
Ale ruce mé, mlčky vzpřímené
pod tíží života,
ale nohy mé, jež statně jdou
pod tíží života,
ale plece mé a hlava má,
já celý,
my konáme svou povinnost
věrně pozorni na povely.
Leč lehké srdce takto zní,
leč lehké srdce takto zní:
Chtěj kráčet, směj se a půjdeš!
To slyšet! a co k tanci se kráčí
s takými pomahači.
To znát! a pod života břímím
se přímím, se přímím.