Šla kolem se světlem tam žena?
Či z krbu rudý žár se zdvih?
Sním. – Pryskyřicí nasycená
louč praská v jisker kotoučích,
to duše stromů prchá z nich!
Teď dvéře otevřeny v ráz,
slyš, s pláště sníh si kdosi střás,
juž vstříc mu běží žena mladá.
To on! – Ty kroky! a ten hlas! –
Sníh stále padá, padá, padá.