Hát kik felesküsznek Newton oszlopára,
Kit ő érdemivel London piacára
Épitett, hogy fogják nézni egeinket,
Kik gyengén áztottyák gazdag mezeinket?
Majd tudományoknak ledőlvén szárnyára,
Felfelé repdesnek ég boltozattyára;
Hajnali csillagnak fényes világától,
S mosolygó Auróra piros hajlékától,
Általhatnak éjszak setét tengerére,
Melly álmat küld világ elfárodt szemére.
Kitanulják minden csillag indulattyát,
Saturnus, Jupiter, Mars s Venusnak uttyát,
S alább ereszkedvén felhők országára,
Bátran tekéngetnek dörgő homályára.
Itt a természetnek örökös rendeit,
Csudálkozva nézik rettent törvénnyeit.
Szóval: tudományok mindegyik neméből,
Részesül nemzetünk dicsőség fénnyéből.
S igy még hiszem Buda tudós teteiről,
Swittenek s Kolbertek nőnek bérceiről.