Jáť jsem dudák z kraje dudáckého,
Jenž jest krajem rázu prastarého,
Kde se Boubín k oblakům pne zhůru,
Barometer našich rolníků,
Kde teď kouzelnice v nočním kůru
Rejdí v spolku čarodějníků,
Odkud často mlékossajnou můru
Sešle kletba černoknižníků,
Kterým dáno mnohou tajnost znáti:
Jak se mračna zaklínají škodná,
Kdy se od Šumavy začnou hnáti,
A jak zní ta slova hromosvodná,
Jichž se krupobití musí báti
A minouti pole klasorodná,
Která v ochraně jsou zaklinačů,
Divných vědomostí ukryvačů.
K nim se přidružily kouzelnice,
Staré babky, mladé krasavice
Černooké s černým obočím,
V nočních schůzkách pilné přástevnice,
Kteréžto svým duchem proročím
Do budoucna dalekého hledí,
O všech láskách, o všech svatbách vědí.
Ony často mnohou klevetu,
Mnohou pomluvu z úst pomlouvaček,
Když klep v nejlepším byl rozkvětu
A začínal plodit mnoho rvaček,
Směle na svět vyvedly jsou ven,
Jako pouhý klam i mam i sen,
Který v hlavě s vlasy nekrátkými
Zňal se, a byl svojím mezi svými.