V mlžném věnci dálném na obzoru
posupně rys visí Kunětic,
v duchu vidí, patře na tu horu,
kol níž kavek víří na tisíc,
jak tu celá Minulost zří k němu,
dálné luhy, pluhem zrytý lán
z dob, kdy ve malebném hor svých lemu
Čech byl aspoň svojí hroudy pán,
kdy se nemusel rvát o píď každou
potem, krví ani práv svých vraždou.