V smíchu pak a v ručím skoku
ponořil se tůně zpod. –
Teď, dí lid, vždy jednou v roku
zeman vyjíždí z těch vod:
kůň se vzpíná, zeman zlotí,
a když kohoutí zní hlas,
jako ondy v tůň se kotí
v postrach všem i na úžas.