Měl hojně bohatství a muž byl urozený,
měl statnou postavu a sličného byl těla,
ve zraku žár mu plál, že mnohé srdce ženy,
když v snědou jeho tvář se časem zahleděla,
vždy v tužbě ztajené pak mocným bilo vzruchem;
mrav uhlazený měl vždy Petr Gonzalez
a dobrý vkus i vtip a nadaný byl duchem, – –
jen jednu vadu měl, – že nežil jako kněz!
Vždy dlouho do noci hrou krátil sobě spánek,
za stolem bohatým rád míval řadu hostí,
měl v honbě zálibu a v hluku radovánek
svou kojil ctižádost, – blýskat se v společnosti.
Tak Petr Gonzalez v proud rozkoše se vrhal,
ač Kristu zasvětil své práce léta všecka,
a hřivnu za hřivnou jen kratochvílí mrhal, –
pod rouchem duchovním se kryla mysl světská.