„Krásně po východě až předchůdce se rozvine jitra,
Rozkošném tam rychlotoké spěj po břehu Sávy
K Ívanu, jej že volí národ si za vojvodu, řekni.
Sem s junochem chrabrým se opět v tuto hájinu navrať.
Nechť si ocel ztupený brousí jeho rámě bojovné;
V’ vlasti naší klesnouti musí, co kříži koří se.
Péče takých vyhledávať buď jeho vezdy ochotná.“