Kdo všechny luzné naděje 
Juž doprovodil k hrobu ach!
Komu se v srdci nesměje
Víc žádný vděk, leč ve mdlobách;
Ten raději svou truchlou skráň
Juž polož ve hrob trudotěšný;
Tam sladká spása čeká naň,
Tam pokoj věčně libodešný.
Neb zde jen bloudí na zemi
Ve krutý úspor sobě sám,
Nedotknut láskou, vášněmi,
Odcizen sladkým žití hrám.
A srdce puklé, necitné,
Jen v divých snách se dumně shříží:
A když i z těch snův procitne,
Nevýslovně je teskno tíží!