Prostřelenou střechou Jungfer Gertrud
dívala se do rozlehlé dálky.
Zvony hlaholily s farních věží,
z dola z ulice zněl lidský jásot,
a z té dálky táhle hřměla děla,
pušky praskaly svým suchým hřmotem.
Prachu oblaka tam poletala,
valila se ke hranicím Uher.
Z nich se nořili a mizeli v nich
jezdci, pěší, vozy v divném chvatu,
větší ne, než kobylek roj polních.