Jak voněly lesy,
jak dýchal mech,
jak blýskala záře po stromech!
Teď žluva vykřikla kdesi.
Než jinak byl klid
v té hlubině šeré,
kde k předu krok maně
se po špičkách bere,
by nerušil laně,
jež k říčce jde pít.
Jak lesů a skal
duch ve tmách by stál
a prst ke rtům vztáh,
z nás každý šel plach
v to odpůldne letní „Na říčkách“.