A ona jen vzala z poupěte plátky,
plátečky svěží o jaru sníc: –
„Za čas-li dlouhý, za čas-li krátký
vrátí se můj milý, vrátí se zpátky?“
A v lístky pad’ vánek, vzal jí je z dlaně
zašuměv ticho: Nikdy juž víc!