Ó vítej duši mé, ty starý parku můj!
A všemi svými sny,
jimiž’s mě rozesníval,
když jsem se z Tebe kdysi za dětství
kam’s v dáli roztouženě díval,
mně tak zas jako kdys o Světě vypravuj,
o Světe, jak jej tehdy ještě chlapec snil,
o Světě neskutečném, jenž však přes to byl,
jenž krásnější a duchovější žil
v mém snu a tuše –
v oblasti Duše.