Po těchto slovech tvář svou zahalí
a pustíc zlaté uzdy, volům svým
krok volný ponechá, v hluboký bol
se noříc, oslepena slzami.
A voli lesem vlekou pomalu
vůz těžký, měkkou koží pokrytý,
až náhle stanou: oheň veliký
jim šlehá prudce v trpělivou tvář
a těžkých kladiv hromné bušení
je leká z polovičné dřímoty.
Tu Kaša překvapeně vztyčí se
a vidí velkou, v šero stopenou
a rudým plamenem zářící sluj,
a v hloubi sluje šerem kmítá se
jak mrakem duha, kupa výrobků
ze zlata ukutých, a kameny
všech barev osazených uměle,
a rudou clonou vatry planoucí
u vchodu jeskyně, zří Bivoje.