V hlubokém ouvalu klínu,
Ve stověkých dubů stínu,
Zbor u velkém kole sedí.
Zahalení v pláště bílé,
Jsou to druzi noční chvíle.
Každý před se v zemi hledí
Beze slova, bez pohnutí,
Jakby kvapnou hrůzou jmutí
V sochy byli proměnění.
Večerních co krajin pění
Tichý šepot – tiché lkání –
Nepohnutým kolem plynul,
Tichý šepot bez přestání:
„Vůdce zhynul! – vůdce zhynul!“ –