A viděl jsem ženy žebráků:
Na skloněných bedrách nosily v mrazech
své děti zhalené spoustou hadrů,
posledním zbytkem lepších časů –
a samy kráčely v tenounkém hávu,
že sotva jim přikryly nahotu vlastní:
šly, přívalem vichru šlehány ve tvář
a úžasem blbých a úsměškem sprostých. –
Takovou matkou byla mé duši.