Vyjeli tak ze vsi. Kulich pouze,
vyhovět chtě Baráckého touze,
vešel do baráčku, odkud časem
Veronika povzdychujíc hlasem
vychází a volá domů děti,
které v rukou svěží keřů sněti,
vesele tu pokřikují, skáčí.
Jak pak matce nemá býti k pláči!