A stalo se. Kol krutá zima,
slyš, v jizbě cizí hlasy jen, –
své větve smutně jabloň chýlí,
vydána mrazným vichrům v plen.
Ó, kde ten úsměv známých lící,
a ruka teplá nad ní bdíc?
Vše tam – a jaro růžolící
když přišlo ve kraj jásající,
juž nerozkvetla nikdy víc.