Tak mrtvé zval jsem. V nočním klidu hluchém
můj hlahol dozněl temnou ozvěnou.
Zrak ztrnulý jsem hroužil, sotva dýše,
v houšť křížů, svitem luny zjasněnou,
a v rozechvění, s mocným srdce ruchem,
jsem v tichu bádal nedočkavým sluchem –
Však bledý kmit jen padal na cypříše,
ve smutném snění mlčel každý rov –
a víc mi zjevila ta děsná tíše,
než tisíc hlubokých a velkých slov.