„„Věky jsem mlčela,““ zahřměl hlas tichem
hrůzy a horoucně lidsky zněl.
„„Ale dnes nemluvit, bylo by smrtelným hříchem,
za duší milion, milion těl.
Ten, kdo se nahrbil k zemi již pokorným zvykem,
by tu sil pro jiné, pro jiné žnul,
ten, kdo je najatým robotníkem,
žebráckou mošnu má, hůl,
ten kdo jen shrabuje života smetí:
nuže, nechť za mnou jdou všecky mé děti,
do víru, do bouří, do proudu.
Spravedlnost jsem a na soud jdu.““