A nedbaje na prosby, nářek mnichů
lhostejně k odchodu se obrací
i kyne rukou opět – chce být v tichu.
A celý pluk se v tábor navrací
a surového tropí z bídných smíchu:
ti, ve smrtelném strachu, mrtvi z půli
již napřed, téměř co se děje neví,
až před ztrnulým zrakem jim se zjeví
smrt ukrutná – v hořícím sudu smůly –