„Odval ten kámen,“ Chobol velí mi,
a když jsem poslech’, zela přede mnou
jak hrobka temná, úzká prostora.
Tam vrhl Chobol srsť, já přivalil
zas kámen poslušně, pak opět v síň
jsme spolu vešli k spící vlčici;
a Chobol nahou její krásou zpit
ji budil ze sna divým líbáním.