„Králi, žádám pomstu svoji,
cesta k ní ač volna jest,
zvykem mým jest, v krvi zrádců
svoji že omývám čest!
Maurští králi jsou mi bratry,
slouží mi jak moji mani,
sotva prápory mé uzří,
chví se bázní polekáni.
Zhanbeny jsou dcery moje,
Doňa Elvira i Sol,
popřeš-li mi moje právo,
sám svůj dovedu mstít bol.
Syni jich to odpykají,
odvetou zlou chci se mstít,
nebo nemá žádný šlechtic
krve svojí zrádcem být.
Alfonse, cti hleďte mojí,
Bůh ať o vaši dbá čest,
zrádcům jestli uvěříte,
krmě vaše – mor vám jest.
Jestli já jsem urazil je,
v poli stojím, bojovník!
Mojí páži, meči mému
vzešel pravý okamžik!“