Místečko jakési, placené skromně,
příbuzný jakýsi získal pro mě.
Venkovské hnízdo, vzdálené města,
kam ani nevede ze světa cesta,
sídlem mým novým bylo.
Mně se to protivilo:
šum ulic, kočáry, toilett lesk,
dav, ženy, v očích jichž koketní blesk,
to byla atmosféra má.
Zde finessa hříchů neznámá,
všechno je venkovské, hrubé, sprosté,
bez kultury to všechno roste.
Dlouho jsem nesnesl těchto pout.
Čas přišel kdys, je odvrhnout.
Na úřední jsem zase sáhl jmění
a zmizel bez prodlení,
rozvířiv hladinu místní.