Když v takou vzrostl důstojnost,
zas na Čechy si houk’,
dal k palaši si žlutý chvost
a péro za klobouk;
co lapnout bylo kde, to lap’,
byl šatem pán, leč srdcem chlap;
kdo smál se tomu, toho sek’,
a prchal křiče: „Mek, mek, mek!“