Již, Polsko zbožná, s mohyl sejmi kříže,
vždyť pláčem smyla’s suchou jejich krev,
a z posvátných těch žalných smutků dřev
povstane chrám, v němž svoje složíš tíže;
v tvém srdci svatý lásky požár plaje,
jím Slovanské ozáříš k svátku kraje,
až v kruhu svorný budou chorál pěti –
praporec vlaje, k předu Slávy děti!