Jak je krakatka šťastnější tebe!
I na více dílů rozštěpena,
Zachovává životní svou sílu:
Celá povstává z každého dílu,
A na kolik byla rozdrobena,
Na tolik zas rozmnožuje sebe.
A ty, chráme, jehož nebe
Krášlí paprskem svým zlatostkvoucím,
Jenžto nejsi v temné hloubi skryt,
Kam již zraku nelze dorazit,
Ty’s se sice rozpad’ proudem žhoucím,
Leč ni jednou nemáš obživnout,
Nikdy v celosti se vzhůru pnout?