Jede.
Vyjíždí z tunelu,
a já mu nastavuji prsa,
vidím české praporky, jež obletují mu boky
mezi uvadle zelenými větvemi
připevněnými k vagonům,
vidím lokomotivu,
má kytici na prsou,
vidím v otvorech nákladních vozů
lidské hrozny,
stavím se čelem ke trati,
do řady s těmito stromy zde,
jako by nám bylo tvořiti špalír –