Slyšíš, jak hučí a kvílí a hřímá,
skály jak drtí a v objetí jímá,
řičíc a lkajíc se v propasti vrhá
zpěněná řeka?
Ticho kde pravěčné ve hvozdy lehá,
zlatými slinami k obloze šlehá,
divoce naříká, závoj svůj trhá,
řve a se vzteká,
rujná a šílená jak žena vilná
za nocí zelených ňadra svá smilná
vztyčuje ke hvězdám, v klín svůj jež strhá
v objetí měkká.