Ó často v noci, kdy sen k hlavám chýlí
svou peruť řasnou a svůj závoj bílý,
a duše světlem luny bloudí samy:
kdy myšlénky a hříchy usnou s námi,
na hrudi spjaty k modlitbě jsou dlaně,
a čelo klidné, vyjasněny skráně: