Ovanuta jeho otázáním,
vyplašena kouzlem jeho zraků,
magií a steskem přilákána,
vzlétla, letěla i přišuměla,
sedla duše na bezzubou čelist,
zakvílela šeptmo: „V ohni věčném.“
„A co cítíš?“ otázal se stařec,
„a co dumáš?“ naléhal a prosil,
„mluv, co zříš tam?“ Odvětila: „Muka.“
Do třetice svatý muž ji zaklel:
„Zda ti pomohu? Rci, jak tě spasit?
Čím ti ulevím tvou velkou trýzeň?“
Zhasínající se ozval nářek:
„Pomodli se. Pomodli se za mne!
Nepomůžeš... Ale pomodli se!“