Tak jako jindy se obilí vlní a horký den sálá a sténá,
tisíců sveřepá radost se daleko promítá,
netečným šuměním věčnosti a zráním zatížena
i modlitba starců přímí se a nadějí prokmitá,
rozkročen sedlák – ženu kol pasu – patří, jak vzešla setba.
Nad klopotou svou shrben cestář dlí. Mé bolesti nikdo nedbá.