Hajej, mé dítě,
nevezmu si tě!
Hranice zvolna dohořívá,
popela šedivá všednost zbývá,
dechni a popel se s povětřím smíchá,
zástup ho lidí lačně dýchá.
Chleba! za všedností! maso a kosti!
duše? a! Starost jediná!
Radosti šílená!
Kytaru do ruky, běsných strun ozvuky,
láska, vráska, žití, hnití,
viz, tu jed zmije s touhou se pije,
v bláto se šlapou zlaté klasy,
na jatkách tvorů padají massy,
juch! polka se tančí divá
a má se píseň zpívá.
Čest kaňkou, tvrdými se platí,
tělo-bůh uši si zlatí,
na Olympu v klidu dřímá,
s Hekubou se obejímá –
práce a poctivost, bahna dost,
lidská tvář zář a zář,
vycpaný hastroš parukatý!
Nynej, můj miláčku zlatý!
Prostota ptákem ohnivákem,
poznání mrazivým severákem.