A již jizbou blýskají se šavle,
a již v jizbě Štěpán Batrić s družci.
„Není,“ zvolá, „není sen to žádný!
Neboří se nad tebou věž zděná,
nevpadli ti, Mustafo, v ní vlci,
nehřmí v prostřed, Alijo, to zimy;
ale Černá vzbuřuje se Hora,
a my tu a s námi usmrcený
zradou vaší hadži-popa Jovo,
a my tu a s námi prozrazená
věrou vaší věra svatá naše,
bychom tobě, světlý Mustaf-ago,
klonili se, nad Černou tě Horou
dosadili vladařem a pánem!“