A’ mit e’ sok istenségnek
fel nem dúlnak kénnyei,
nem haggyák az emberségnek
azt Szaturnus’ bélei.
Felfalván a’ nagy tölgyfákot
kőszirtekkel birkozik,
‘s megrontván az érczmunkákot
országokkal töltözik.
Végre legszebb Szépeinknek
ránczba szedvén arczait
bajjal töltött életinknek
felkonczollya napjait.