Óh te! óh te! így ordítok
Sokszor, midőn keblemet
Amor víjja, s vadúl a sok
Fene túrja szívemet:
Hogy az echók felrettennek
És utánnam jajdúlnak;
S a madarak elreppennek,
S a kövek megindúlnak;
S én szorúló lélekzettel
S égő, szomjú tekintettel
Terjesztem ki karomat,
S igy ölelem - kínomat.