...Hogy elmentél, nem gyász csupán szivünknek,
ó, ez nem ő, az ismerős halál!
Úgy szálltál el szemünk előtt, barátnőnk,
mint a galamb tűzvész lángjainál.
Megpörkölődött szelíd, szép fehérség,
eltorzult báj, mely elrejti magát...
Lebegj, lebegj a kínterhes titokban:
jó éccakát!