Friss volt még virágja e’ jótéteménynek,
ammint híre támadt eggy új szerzeménynek,
melly e’ jeles Háznak forrván jóvoltábúl,
új sereg nyavalyát vonnyon ki bajábúl.
Mint a’ jótévő nap nyári súgárokkal
az éjt megkurtítván, hogy hüs homályokkal
meg ne gátolhassa a’ föld’ tenyészését,
majdnem szünet nélkűl űzi termesztését,
még mind meg nem érnek a’ zöld vetemények,
‘s gyümölcsöt nem hoznak a fa-növötények.
Úgy e’ Kegyelmes Pár meg nem nyugodhatott,
még új szerzeménnyel módot nem mutatott
más eggy betegháznak felállítására,
a’ nyavalyáskodó férjfiak’ számára.
Ama’ fürdőt értem a’ Duna’ mentében
ó és új Buda köztt, mellynek környékében
klastromot építtet ama’ szent Atyáknak,
kik irgalmasságbúl a’ bús nyavalyáknak
atyafi készséggel orvoslást nyújtanak,
‘s a’ Beteg’ szívében Istenhez gyújtanak
egyszersmind illendő háladatosságot,
‘s az igaz erkölcshöz méltó buzgóságot.