Níž v dlaň se chýlí zamyšlená hlava,
a duše teskná horečným zas spěchem
prolétá bájnou poesie říši,
jak opozděná muška poletavá,
jež vzbudivši se měkkým tepla dechem
v bzukotu snivém opouští svou skrýši,
od rohu k rohu těká světlou síní
a v tanci divém teprve se stají,
když mrazný chlad zas perutí svou stíní
zimavou jizbu i tu hlavu snivou,
jež pod troskami zlatých snů a bájí
pohřbena hude dál svou píseň tklivou.