A víc a víc se tmělo,
Jen čela hor se ještě rděla,
Poslední an zář se na ně metala.
Tu vraník mdlý pod jezdcem sklesnul
A ouvozem se válel.
Nadarmo bylo Vojínovo snažení,
Docházel koni dech –
A hbitý vraník nevstal více.
Nelzelo dlouho oželovat koně,
An temnost v kraj se sklonila;
I ukryv mladík puklíř svůj i třmeny,
Stínem háje spěchal ku milence.