A spící čas jaké to sny má?
Hned jakby pavučiny jemné
ho opředly že nedoběhne
ale ty jemné pavučiny
jsou on a nikdy nikdo jiný
a sní že jakby širočina
vteřinu po vteřině stíná
(a přec ho nijak neubývá)
a potom sní: Byl jsem zlostnou vzpruhou
střemhlav vymrštěn teď jsem duhou
a třeskutá mě týrá zima
A sní že taje něžně v nížinách
v potůčky šumící po lučinách
a to že je to co na srdci má
náměstí svatého Augustina...
Sní: Já jsem hlas kterým je zříti
za mnou je jiný a on svítí
a svítí jakby na znamení
že to co vidět dávno není
A ten jenž s přivřenýma očima
bdí nade vším nač zapomíná
poznává věci jaké byly
dříve než se proměnily
dřív než se pápěřím rozptýlily
dřív než vody na kterých kotvily
byly je pohltily.