pad’ v jeho oči všední lidský zjev.
Muž zralý, silný jako Tonio.
Byl zdravý, brunátný, se zápalem
své pole kypřil v tuhé lopotě.
Teď hlavu zdvih a pohled k vesnici
a náruč svoji rozpřáh, zajásal:
– Můj sladký syn a moje Aneta! –
A v chvíli přišla k němu spěchajíc,
hle, mladá žena s hoškem buclatým...