Já k tobě sklonil se a ptal, proč žertu holubice světlá
ti s růžných tvojich rtův as ulekaně sletla,
proč nemísíš se v druhých dětí rej?
A tys mi děl, že matinka tvá chora
a že zde čekáš nyní na doktora –
a slza maně zrosila ti obličej!
Otce že nemáš, děl’s mi v bolu rozpačitém,
a chudoba že u vás nyní bytem.