„Každý náději si cení
Co cit blahý – štěstí svit,
Mnohému však dáno není,
Ní své srdce ukojit.
Ona těší, mírní žaly,
Lásku – víru zvyšuje;
Člověku jest svět ten malý,
Sny-li čáka horuje;
Dokud krve krůpěje,
Jednoho je v srdci tluku;
Hvězda skví se náděje,
K životu svou ztáhnem ruku.
Člověk mocen slitování,
Z moře žití vyvržen,
Doufá, že se roztoužen
V lodi věčnosti uchrání.
Nešťastník, jenž nemilován,
V hlubeň nevěry pochován;
Ač zde ztracen na vše časy –
Náděje ho ještě spasí!“ –