S důvěrou jsem náruč rozpřáh, bratra objat chtěl –
z tebe však dech odcizení v tvář mi začíšel.
Tys mi hrubou botou zdrtil, vzdorem svým jsa zpit,
Pohádky mé obraz zlatý! Muselo to být?
Jinému bych neodpustil. Ale s duší bolnou
od tebe jsem čekal smíru radost obapolnou,
čekal jsem, až vystřízlivíš – Bratře, čekám stále!