Tam je kraj rovný, jasný, bez kopců a lesů,
že ze vsi viděť do vsi, jde-li od komínů
kouř o hodech neb svatbě. U volném pták plesu
se rozletne v tom vzduchu čerstvém jako vínu,
i viděť jeho směr, až padne pod oblohu.
Jen tu a tam že prostor na rovině dělí
strom dřeva štíhlého a širokého listu,
neb žlutá kupa stojí vysokého stohu;
dle nich si pozdní poutník v obzor hledě stmělý
cíl cesty měřívá, ví, o každém tom místu
co pověsť vypráví. Též tu a tam se krčí
kus boru pořídku, skrýš poslední všech bájek
a duchů tajemných, z nichž jedni tady zbyli
ti ptáci ve vzduchu, co hnízda mají v smrčí.
Však znají milenci též javorový hájek,
kde pod listem svou milou očekává milý.