Proti nám kmet levou ruku šine
jako na obranu. Z úst mu plyne
hlahol divný: tu jak prudkou hrozbou
burácí, tu měkne tklivou prosbou,
tu jak mořem žalů teskně šumí,
tu zas jako kletba děsná hřímá –
ač z nás nikdo slovům nerozumí,
přec ten hlahol podivně nás jímá.