„Kde Márinka je?“ bratr v tom se ptal,
(„mé ženy sestra,“ pro mne dodával).
„Jest ti to diblík malý, černovlasý
a černooký, milý, žvatlavý –
a doufám, že tě často pobaví.
Bůh sám ví jenom, co si vymyslila,
že beze stopy najednou se skryla.
Snad před tebou se jako maličká
drobátko stydí – – –“ Tuším: husička.