A madame, vám je do vrtochů,
hned ze smíchu ret náhle němí,
jste plnějšího těla trochu
a zrak váš časem upřen k zemi,
ó rozumím! – jak čaj mi chutná,
se ptáte, plna rozpaků,
a náhle jste tak bledá, smutná
a máte vlhko ve zraku...
Leč zmatek ten jak přišel, mizí,
a divný mír si v oči leh’,
co píseň jako zlato ryzí
vám zazvonila na ústech.