V táboře způrcy vráželi na Ladislava,
Aby se Zulima na smrt vydala s synem.
Vznešené zajaté krása a neviny outlost
Neoblomily vojska; co ďáblové soptíc
Vařili v srdcých jed, a co dračice mstícý
Zbouřili vůdce. Jen moudrý hrdina štít a
Koruna cti mdlé nevinnosti se ujav,
U prostřed zdutého vzteku se pnul, a y mocně
Jak Bůh pohledem přísným buřiče krotil.
V bitvuli kráčeli muží, žádali hlasem
Způrným kněžny, a nechtěli zbraněmi hnouti,
Ledaby spatřili krev své zajaté krásy.
Mužů hrozýcých hněv hrdina zpoutal
Slibuje vítězy slávu y kořisti hojné.
Jestliže naděje svodná zklamala divé
Pluky, a štěstí zradilo vítěze smělé;
Ach! tuť hltavé saně se k outoku hnali,
Aby y dobyli kněžny, y hrdinu zmátli.
Nikdý se nezježil vztek, hřmot neděsyl hrdin,
Jako když Vratislav se k táboru vracel.