Hvězd myriady vzešly modrým nebem
a očima, jež od věků víc vidí,
v zrak svítily těm čackým bohatýrům,
jak smály by se, jak tu pěkně tkví
loď jako zlatý bod v nesměrné dáli
a ku výsměchu hvězd – Ó sen to nebyl
ni pouhý smyslů přelud! Rekům našim
se zdálo, jakby z hloubi utajené
se ozývaly chechty, smích a škleby;
však přitom nehnula se ani vlna
ni vánek nezadul. Vše mrtvě stálo.