Tu ožel vše – a potom z domova
spěj s tíhou svojí někam do zátiší,
kde vzlyk tvých prsou nikdo neuslyší
a srdce přec si víru uchová...
Tam nejlíp světu skryješ bídu svoji,
a čerpat budeš novou sílu v sebe,
dech přírody tam rány tvoje zhojí,
všech citů bouř jak divem se ti zkojí
a v hruď tvou skane svatý poklid nebe!