A srdce moje uvolněno
se třáslo ve výskotu těch,
kdož dávno šli tu, jejichž jméno
vzplát nemá v krve análech,
jim budou krby v zimě praskat,
je budou mladé ženy laskat
a s žalem vším i se štěstím
na jatky náhod nevydáni
rozkladem zemrou povinným,
ne obětí, – však dlužnou daní!