Vichrů líté víní v stráních se prohání,
V skalnatých se hvozdech rozléhá šumání;
Tam se buk zvrací,
Tu se dub kácí,
V rachotu hromovém kmenatý bor
Valí se s hor.
V běhu plašném,
V třeskotu strašném
Kameny pádným kulením hrne.
Dolina trne.
V kornatých oborách kterak to řičí,
Listem šustí, hvízdá, a fičí.
Kňučení smutné
V ulicích věje,
Snešená směť se v náměstí seje.
Z cihelné hůry
Hrkají kůry,
Drnkají skla;
Veta s tím, čeho se vichřice tkla.
Vichřice hlásají přírody slávu,
O její moci nám dávají zprávu.
Ač vydaná čela se řítí věží,
Kudy ten hrčící větrovůz běží;
A však zplašená větrná čilost
Patrnou káže nám přírody milost;
Tisícerý užitek zas nese
Za škody ztropené v horném lese.
Bytnosti žijící!
Plesejte dosti,
Všecky jste přírody vítány hosti.
Třeba i hromem moc v oblacích káže,
Kroupy ať seje,
Lijavec leje,
Sněhem bělí
Okres celý;
Třeba ať hřímáním slávu svou káže;
Všude nás k povinné vděčnosti váže.