Zklamal-li den, v němž navždy zhaslo
dobrotivé slunce,
smutna-li noc, jež propastnou poutí
poztrácela hvězdy,
zbledl-li přátelský svit v očích lidí,
ruky stisk teplý zledověl,
mluví-li k tobě večerní stíny
úděsnou řečí strašidel,
sen-li tě zradil a jitřní zoře
slzavou červeň kreslí ti v oči – – –
naslouchej ještě v poslední chvíli
vlastnímu srdci!