Jak procítal by ze sna libého,
zdvih’ Petr hlavu, již byl nachýlil
harf rajských luzný rokot vnímaje,
a radostivě řekl Tomáši:
„Ó, blahoslavený jsi, bratře můj,
neb zúmyslně Pán tě vyvolil,
by tebou světu byla zjevena
čest neskonalá jeho rodičky,
a za to jednou v slávě nebeské
tvář její uzříš mnohem krásnější.“
Pak rozhlédl se po všech přítomných
a potěšnou jim hlásal událost:
„Div tajemný se stal. Je prázden hrob,
v nějž bylo tělo svaté vloženo.
Chtěl jistě Pán, by tělo přečisté,
jež v lůně svém jej něžně hostilo,
i s duší přebývalo v nebesích
a porušení v hrobě nebralo.
Jest na nebesa vzata Maria
a královnou tam korunována,
by všemu tvorstvu vládla důstojně
a mocí svou i stálou přímluvou
nám neumělým, bídným sirotám
dar dobrý všeliký, smrt blaženou
a spásu vymáhala na Kristu,
jenž vroucně veleben buď na věky!“