„Má rada jest, bys hned se vydal dále;
My s Ozorem se zítra budem bíti:
Snad Žižka hlavu srazí na té skále –
a ne-li: zachráníš své živobytí!“
Též Ozor vřele přemlouvá již krále,
až mimoděk se Sigmund k tomu skloní;
duch jeho chrabrý myšlenkou se mučí,
že musí ustoupit Žižkovi vůči –
a z oka slza palčivá se roní.