Hádej, hádej, jaká to studánka,
To studánka neširoká,
Však studánka přehluboká,
Na dno nedosáhne žádná míra,
Byť by všechny po zemi navázal;
Tam přebývá věčně mladá
Za potravu světlo majíc
Dcerka nevyzpytných bytů skvělých, –
Jen kdy temno ji obklíčí,
Jen kdy zem ji těžká svírá,
Tuť vytápne na vršek studánky –
A studánka překypí rosičkou,
A ta sluje svlažení bolestí. –
Neb kdy růžové sestřinky
Bílým rouchem připojené
Lehkou nohou jak světýlka,
Neb jak plesavé myšlenky
Poskakujou mezi kvítím vonným
Podle taktu srdce rozhřátého:
Tak vytápne na vršek studánky
A studánka překypí rosičkou,
Kterou růžové sestřinky
Vespolek si připíjejí,
Ku cti světice radosti. –
Neb kdy nebe rozkocháno
Nedozralé dítko, zemi
Objímaje citlivěji líbá, –
Kdy bujnější háje prorostají,
Háje klasů světlochtivých,
Klasů těžkých zrnem živným,
Matka vlasť však usmívá se,
Usmívá se oblažená,
Nebojí se číhavého
Nepřátele zmálomocněného; –
Sláva troubou schloubně znící
Sousedům vítěztví hlásá:
Tu zas dcera bytů skvělých
Na vršku studánky vyjeví se,
A studánka překypí rosičkou,
A v rosičce nebe svaté
Duhu svornou vymaluje,
Jest to praporec vítězný
Cnosti, práva, náboženství. –