Má kniha života! Prv’ bílé listy –
sen děcka nevinný jen po nich vlál;
však brzy kalí se jich úběl čistý,
a skvrny hustěji se tmějí dál,
což rdím se studem nad nejednou blanou,
jak mnohou chtěl bych v drobné kousky rvát,
v žár vmetnout celou knihu rozsápanou
a znovu jinak svoje žití psát –
Nic platno! Nezbývá než zbytkem síly
pár matně popsat stran, jež snad mi zbyly.