Kněžno! ty miluješ ctnost jak Bohyni čistou,
Ztrpíš hořkosti muk, bys zjistila slávu
Manželi věčnou, zcedíš krůpěji krve,
Aby jsy života den ní koupila synu;
Jábych co bídník měl čest ztratiti zradou,
Zkaliti neviny tvář, ctnost prodati za sen?
Cožby mi Bůh, což svět, což přátelé řekli?
Zdažby jsy, koruno cti a Božského studu
S oblažujícým hleděla pohledem na mne
Otroka vášní Božství vyhubujícých?
Chlapliby patřiti v tvář směl Bohyni krásy?