Je šťastna dětstvím svým. Při službách božích
mladými hlásky chválí Pána Boha
a výklad kněží zbožně poslouchává.
A potom chlapci vyberou se v luka
a skotačí a zápasí a křičí,
jak zvyk už hochů. Ale hrám těm tolik
se neodají, aby nepostřehli,
kdy tu či tam se houfec bojovníků
k besedě sejde: zanechají všeho
a jako vrabečkové mezi drůbež
ve chvíli, kdy se zrní sype, běží
a vetrou se v ně, naslouchají řečem
o bojů příhodách a pomstě boží,
zrak jiskří se jim, milovat se učí,
co zákon boží velí, vyrůst touží
a palcátem vlást jako otci jejich.
Děvušky hravé loutky sobě strojí
(z těch cetek, jež jsme v loňském lednu našli
ve vozech Zikmuntových nad Sázavou),
když ku hře chvíle. Jinak pomáhají
svým matkám, ať to vaření či šití,
tak opravdově, že se neubráníš
úsměvu blaženému vida vážnost
a zaujatost v hravých obličejích.