Ach, dítě prachorodé, dítě vítězné!
nepozná tebe ani vlastní otec více;
ta rájem dchnutá tvář, to kouzlo líbezné,
to nejsou ty tvé bledé usoužené líce. –
To oko blankytné a přec tak věrně temné,
ten pal v něm žhoucí a to snění milojemné,
to není hrobu plod, ač dítě rakve těsné;
jasná to perla dnů, ač dcera noci děsné. –