A tu přijel také Novoveský právě
a již s vozu křičel předkem všechny zdravě
a mně první s vozu podávaje ruku:
„Bůh tě potěš, sestro, a tvou zmírni muku!
Na pěkný to hod jsi koláč rozeslala.
Kde pak je ta holka? Nu ty jsi nám dala!
Koukej, co ti v nové hospodářství vezu!
Peněz tobě nedám – chytají se rezu;
myslil jsem já raděj kousek do chlívečka,
který v hospodářství štěstí, nouzi přečká.“
A již nachýliv se těžce s vozu zdvíhá
jalovičku rudou – pořádná je tíha –
rozvázal jí nohy, na dvůr shodil prudce.
A když já i dcera spráskly divem ruce,
praštil na koženky strýček Novoveský:
„Jenom, holko, vezmi! To by bylo hezky!
Do roka z ní bude hodná jalovice,
a budeš mít pěkně o jeden kus více.“