Z té svůdnice už nejde strach;
na klíně má ji Francouz nebo Vlach;
v sále tak velkém, až je málem zima,
vzpomínka bloudí, usmívá se, klímá;
gracie ztuhla v rýhách ličidla;
zde ústa jsou, jichž vroucnost vystydla,
to ňadra jsou, jež prvá byla v říši;
toť Dalila, z níž smutek čiší.