Mnich udiveně hleděl před sebe,
však prelát, který jej byl přivedl,
na blízko k němu v křeslo usedl
a promluvil s líčenou vážností:
„Já vím, že vznešený tvé duše cíl,
rci, co máš na srdci, já za tebe
se přimluvil; s otcovskou něžností
svolili knížata tě vyslechnout.
Nuž mluv. Však dříve dovol otázku.
Je choulostiva, ale nedotknout
se jí jest nemožno. Je ve svazku
prý těsném s myšlenkami, které v tobě
jak oheň hárají. Ty znal jsi prý
v Benátkách kdysi jistou svatou pannu,
jakousi sestru Johannu, jež v hrobě
už léta nyní, ta v ráj překyprý
tě vedla obraznosti. Kojnou mannu
svých zvláštních snů prý jí jen děkuješ?“