Figurky a deska z ruky v ruku bloudí,
obdivu hles mnohý ze rtů hostí loudí.
Petr biskup mní, že z Persie ty šachy,
neboť Saracéni za hřích kladou sobě
tvořit díla mrtvá živých ku podobě –
před modlářstvím směšné modlářů ty strachy!
Přisvědčuje Globe; lahůdek syt, pase
s rozkoší teď oči na figurek jase,
se všech stran je hladí prsty jeho tučné,
zkoumají též ťukem hrany lehkozvučné;
bohatým on velmi; četné jeho lodě
mnohdy za kupectvím plují po východě,
tamní šach prý časem přivážejí taky,
jímž si lodníci čas krátí na palubě:
kuželů to hrstka, osekaných hrubě,
rozlišených výškou jen a vrubů znaky,
zavázaných v uzel; rozestřeš tu látku –
a hle! šachovnice vetkána je v šátku. –
Jiný, křižák někdy, v poušti viděl dalné
šachy ještě prostší; dvé tam beduinů
načrtlo je kopím v písků žhavém klínu,
za figurky k tomu vzavše sledy žalné
mrtvých karavan: běl kostí tlících vůkol,
člověčí dvě lebky měly králův úkol. –
Učený pan Albert z figurky zas jedné, –
loď to křišťálová, za plachty jí slouží
plátky slonoviny tenké, polprůhledné,
plavců řad z ní zlatá vesla v tůni hrouží –
mní, že z Indie ty šachy; tam prý lodi
ve figurek sboru; rozpak jen mu plodí,
že tam králů čtvero. Než v tom svorni všicci,
že to dílo divné v nádherné své zdobě
předčí nad kouzelnou samu šachovnici,
s pokladem jež bájným v Merlinově hrobě
nyní leží, na níž figurky kdys hrály
samy sebou v poctu Artušovi králi.