Za kněžicí stará, pitvorná
choulila se strachem komorná.
Pocuchaný vlas jak suchý len
kolem skrání zapadlých se spřádal,
v přepodivné záhyby jí skládal
úchvat hrůzy tváří pergamen.
Její ústa zvadlá, bezzubá
vysílala modlitbiček davy
o strážného k nebi cheruba.
Při tom vějíř pestrý, třepetavý
z návyku své paní nad hlavou
rozvívala dlaní třesavou.
Ukrátila jsem jí chvíli zlou,
sprostila té tíže ruku mdlou.