Leč brzo přišel pokyn makavější.
Zaklepal u mne mladší právník pražský
(jméno jsem zapomněl, však podle nosu
jsem poznal, že byl kdys mým posluchačem)
a nabízel dar čestný českých židů,
však žádal do „Času“ dva redaktory..
To byla urážka! Což mohou židé
líp hájit zájmy židů než my v „Čase“?
A mimo to, co vlastně nabízeli?
Jen čtyriašedesát tisíc zlatých...
Má úcta pane, zdrávi vzkazovali!