Já miluji tě, že jsi opuštěn, ó Bože!
Nevkročil jsem v šeré chrámy a nenaslouchal pašijím
a přece otvíraly se oči mé a bolest schvátila mne.
Bůh není vladařem,
je nejopuštěnější ze všech,
je profanován v chrámech a ubíjen, poplván je v arsenálech,
je ze srdcí rván, jichž dotknul se v blažené tvůrčí chvíli
své lásky!
Je denně popírán a poplváván ve žurnálech,
jež zvučí chválou odpůrců jeho, zabíječů lidí a lásky.
Dreadnoughty, děla, velkoměst doupata
vysmívají se jemu,
špína i hadry, zločin i sprostota, slabost, bída i umírání,
to dílo lidské, ohromné dílo nestvůrné kapitálu a zotročení,
hlouposti, zbabělosti
směje se jemu!