V královniných sálech dřímá ticho,
ticho dřímá, unavená vůně
skleníkových květin v přítmí světel...
Na boku tam bez pohnutí leží
na koberci, na pardalí kůži
královna, rty zaťaté, a mlčí...
Kolik dní již němě, bez ustání
stojí hlídač, marně usiluje
ptáti se, neb slůvka jen jí říci...