Jaký rozkošný to pohled jest,
před zrakem jenž se mu rozprostírá.
Mračně hrad s tou starou věží zírá
v smavé údolí. Tam ratolesť
olší tmavá v jasno vln se sklání
říčky. K nebi hora lesnatá
strmí nad ní. V rozervané stráni
poustevna, a před ní dřevo kříže.
Chaty bílé, jak je pohádka
ráda hledá, jako hnízda ptačí,
na skalinách visí dál i blíže.
Nízko z břehu rybářova chýže
ve zrcadle prchavém se zračí.
Před ní člunek, v člunku dívčiny
podkasané robí cos, kdo ví to.
Zpěv a smích tam zvučí dětinný.
Výše krčma u cesty. Tam síto
pestrobarvé nad vraty se houpá
klidně podle věnce s fábory,
jenž zve chodce pod krov hostinný.
Odtud silnice již k horám stoupá
podle ohražené obory.
Na vršku pak kostelíček s věží
vykukuje ze zeleně svěží,
útočiště pro ubohý lid.
Nad vším letní odpočívá klid.