Ó! v novém domově když dědové ti stáli,
a mocným toporem kdy první klesl peň,
a prvním obilím kdy brázdy vstříc se smály,
a lačné na humno kdy první vešla žeň,
tuť dobří bohové, jenž s nebe sešli na zem’,
své žezlo posvátné do půdy zaryli.
To kořen pustilo a jeho témě rázem
se v zeleň odělo a ve květ spanilý.