A Psycha děla klopíc zrak,
jímž kmital slzný jas:
„To všecko štěstí, jež stopil ti mrak,
se vrátilo mi zas.
To drahé mi, ba to nejdražší,
to krásné a to nejkrasší
nediv se pak,
vše ve mně žije, nic nezhltil Čas.“