Vyslech’ Ilja slova tato;
zchmuřilo se čelo mrakem,
srdce divným tesknem spjato,
stud mu prokmit’ kalným zrakem,
líce halí smutku chmura.
Byl by zapomenul skorem,
proč byl hledal, zabil tura.
Vstal a prošel temným borem,
vyhledal si rožeň vhodnou,
větev s dvěma rozsochami,
na které se kýty vbodnou,
a pak točí nade plamy.