Níž se hlava na hruď kloní,
myšlénky kol táhnou řadou,
tu to šeptá, hřímá, zvoní,
až se všechny k spánku kladou.
Aniž hlava pousíná,
člověk na vše zapomíná.
Slyš, tu vichr plíce vzdul,
rozkácené mraky letí,
na nich jako z pekla dětí
démonů dav nazpět plul.