A již jsou k sobě jako spoutáni
v náruči věrné, kněz i Šimon druh,
hled jediný, skráň dotýká se skráně,
druhové z mládí z divné oné doby,
kdy společným byl krov, šat, samota;
když Vojtěch vyšel na vinici Páně
tam cíle hledat svého života,
vzal Šimon rádlo, motyku a pluh
a dobrovolně dal se mezi roby.