Jdi, růže má!... Již opět sličná vesna
své perly sype v stromů lupínky,
a srdce moje vyrušeno ze sna:
ó ňadra smutná, ňadra moje těsná,
co bojíte se luzné vzpomínky!
Co teskníte, kdy zpěv a jásot kol,
co ztápíte se v mládí čaroklamné?
Och, pozdě líbám kalich tvůj i stvol!
Jdi, růže moje, jdi a štěstí zvol –
leč nevzpomínej na mne...