Co že je to? Kolébka je
plna zrn a květu,
Tomy synka jedináčka
přibylého k létu;
synka, jemuž zlaté slunce,
květ a ptačí hlasy
motýly snů přivábily
na hedbávné řasy.
U mandelů žena stojí,
zvedá plenu hebce,
ozvaloť se polohlasem
dítě na kolébce;
její líce rumění se,
slunkem oko září,
a juž líbá jedináčka
do čela i tváří,
celuje mu malé rtíky,
přivíjí ho k boku,
jako by ho neviděla
nejméně sto roků.