Leč pojednou – Co se to se mnou děje?
Kol hasnou pilíře a stěny jasné,
dav rytířů, děv něžné obličeje
i kněžna bledá – mizí náhle, hasne
ten obraz celý z jasů hvězdných tkaný,
jak by jej rozvál vichr na vše strany.
Ba, vítr jakýs kol mých skrání hučí
a cítím, jak by obra strašné ruce
mne pojímaly chvatně do náručí,
jak bych s ním letěl, v bezdno vržen prudce.
Cíp jakýsi mne drsně šlehá v oči,
má hlava hroznou závratí se točí,
mráz dechem krutým ovívá mé tělo
a v ucho zarývá se ďábla smích...