Václav ale, Růženy své zbaven,
která se mu z rukou vyvila,
ana tichá zvěst ji zpravila,
čím cit jeho všechen rozežžaven,
an svou sličnou milkou poostaven,
studu zář’, mu líce polila –
On jí celé tajemství své zjevil
jedním k ouška bělu nahnutím
a tak plamenným svým práhnutím
a své prudké touze poulevil,
an je v jedno: Miluji tě! vevil –
Studeným však ona sáhnutím
od sebe jej nemilého pudí –
a jun ze sna krásného se budí!