A jeden za druhým vycházel ven
a stál na louce, která od hradu
se, pestře zkvetlá, k moři klonila.
Byl bratr Zeno v síni poslední,
a okamžikem v duši kmitlo mu,
že zbaviti se hříchu nyní lze.
Číš povlovně zpod pláště vytáhl
a nevěděl, co činit nyní má.
Zas ruka se mu třásla, srdce též.