Na svorník rána padla poslední,
z mdlé ruky kleslo k zemi kladivo
a hrdě pne se k nebi budova,
jíž dlouho vaše snahy patřily
ne snahy jen – též snění mnohých dnů,
ba co je více, lásky vaší žár,
jež pouze velká díla vykoná.
Ten junácký všem v srdcí hoří vám,
vás učí překonávat obtíže,
jít kamenitou drahou k cíli blíž,
se pošklebu a zhrdy nelekat,
zřít přímo v tvář – neb s vámi právo jest.
A to je svaté. To vsled dovolá
se svého jako v poušti věštcův hlas.