Dětem tak i v dnešní mluví chvíli,
drůbež kolem jen jen polyká,
co tu plyne s předrahých jim retů;
a ty zkazky končí také dnes:
„Jen se, děti, pěkně mějte k světu,
aby mladla i ta horská ves,
celá země, drahá matička;
vždyť přec znáte nejkrásnější vzor
z vísky naší – Karla Havlíčka!”
Oj, teď teprv modrý plá mu zor,
jak jim hlasem rozohněným líčí
hlavu drahou, ryzí zlatý kov,
čelo mužné, srdce holubičí,
žijící jen pro ten český krov! –