Sic zvolna jen jak rafij ta jdem’ k předu,
vždy ještě smrť nám kývá, o klid loupí,
co naše je, dál svět ten jako z ledu
nám odpírá, žid tvrdý to a skoupý;
však nikdo již nás nezastaví v boji,
jsme dále dnes a dále budem’ zítra –
slyš, kohout volá starém na orloji,
jak zář by tušil budoucího jitra!