Teskno je mi, dítě, při tom pomyšlení,
že jsem Tě v svém žití viděl naposled!
Dnes, kdy parkem dolů kráčeli jsme spolu,
cítil já Tvé štěstí, viděl jsem Tvé rdění,
ale srdce moje při tom tuhlo v led
vzpomněvšímu, jaký žal ach! Tebe čeká,
až mne tady zítra neuhlídáš víc – –
a jak se mne dotkla ručka Tvoje měkká,
– smrtelná hned bledosť stoupala mi v líc...