Prostých srdcí tlukot snivý,
úsměv luny, ševel stromů,
zástup lesů mlčenlivý,
sbory chat a veských domů,
jásot lidu, stony, muka:
ó jak zvedá štětec ruka!
Ach, čím jsou mi hradů skvosty,
sláva měst a panstva pýcha!
Srdce tvé mi, lide prostý,
nejkrásnější písně vzdýchá!
Ó jak šťasten, ó jak blažen,
jehož ret tvým zpěvem zvlažen,
jehož srdce, jehož duši
tvoje písně k písním vzruší:
ale kterak srdce buší,
po mnohých kdy pozná letech
svoje písně na tvých retech!?...