„Znal jsem lásku! – o že jsem jen jedné
Nepoznal!? – té lásky světější,
Jenž proud citů jako vichr zvedne
V mocnou vůli – v skutky silnější;
Jenž co slunce světy osvěcuje,
Jenž co hory země objímá,
A co řeka půdu navlažuje,
Vešken lid k životu vyzývá!
Zbuzená ní věkem spící Praha,
Zbuzený i mnohý český syn!
Svatá jest mi bratří čistá snaha,
Jejich náděje a žal a čin.
Skvěj se hvězdo! a rci mně rtem zlatým:
Zdaliž přáno lásky ohňům svatým
V srdci tvém na věky plápolat,
A tmě liché – němé odolat?!“