Neznámé cesty kol mlčících lesů
a tiché vísky v zvonu slavném plesu
a hlučná města s mudrci a blázny
a nekonečné pouště prostor prázný
my projdem klidně vírou opásáni,
u boku růženec, hůl s křížem v dlani.
Nám stačí doušek z chladné studny jeden,
drn měkký u lesa je pro nás eden
a v krčmě tvrdá lavice nám lože
je královské! Jen dovol, věčný bože,
dojíti šťastně k posvátnému městu,
a nedej, by nám zaskočila cestu
Smrt krčmářka, ta klíč má v ruce hbitý,
jímž otvírá dům z šesti prken sbitý,
své hosty sytíc červy v něm a hnisem.
Když máme víno být, buď ty nám lisem!