Stařičký Joab chvíli naslouchal,
leč neznamenaje ni šramotu
v zavřeném hrobě, dal se na útěk
do širých polí, v luka zrosená,
a do studené trávy vrhnuv se,
štkal hlasně, rva si rukou vrásčitou
s kmetské své hlavy sporé šediny – –