Zrak umělcův i nad oko je supí:
jen oka mih – a vidí vše a navždy;
zjev viděný duch umělcův pak krásní.
Co za květ by to bylo, kdy zor slunce
by nepřerodil v zemi padlé símě?
Ač vidí jako sup, sám kořistí je krásy,
jež přepadá mu ducha náhlým jasem
a nutí z prvků chaosu v tvar pevný
dle vidin zákonů div krásy poutat,
květ z listů obalu v den plný volnit,
i z hmoty křemenné žeh budit světla.