Zřel udiven na údů luzný sníh,
vše nezralé tak a přec plné vděků,
zřel ňader útlých snivý sklon a zdvih,
tu řeč, jíž mluví eden ku člověku,
zřel na bedrách jas křídel duhových,
vlas paprsků síť, v jejichž zlatou řeku
se motýlků pár modrokřídlých vkradlo,
jak s azuru by kapek pár tam spadlo.