Násilím jsem pamětlivý boží vůle s chvatem
Lota vyrval, který v žalu halil tvář svou šatem;
ještě jeden pohled zpátky – jediný a krátký –
z mysli mojí nevymizí tento obraz sladký:
Leželi tam ve objetí jak dvě šťastné děti,
obě hlavy čarokrásné v zlatých vlasů změti,
a ten úsměv, jako motýl z lilije když letí!