„Hihi – jenom strpení!
Vykul oči, bys líp viděl,
nic bys králi nezáviděl,
moudrý budeš bez dlení.
Tamhle statek pana krále,
vidíš, co tam lítá stále,
dokola jak ve tmě víří
černé křídlo netopýří!
Králka dřímá, a pan král
návštěvy se nenadál,
srstkovou snět netrhali,
prahy volné zanechali:
lidské štěstí, – tak se stává,
temným silám propadává.
Můra letí blíž a blíž –
pane králi, neslyšíš!
Na srdce ti lehne lítě,
hryznutím svým otráví tě.
Pane králi!“ „Pst, co řveš!