Pro cyt nemoha slov pronášeti,
Jako anděl Páně stál zde kníže.
Milina svá rozvázala usta,
Vyhrnula cyty lásky, k duši
Promluvila svého otce, k srdcy
Trnoucýmu přiklížila nohy,
Prosby, vzdychání a slzy jako
Střely nebes dorážely na cyt
Lásky probuzený, srdce živlo,
Tvář se vyjasnila, zatrnuly
Všecky těla oudy. Tuť y bystrá
Důbravinka k přítelkyni klekla,
Vyvalila z hlubokého srdce
Všecko, čeho neštěstí a láska
Poskytnuly. Otec mdlel a zklesnul.
Dcera k rozmilého ploditele
Srdcy srdce, k ustům přivinula
Usta, ducha svého do otcova
Vlíti, svůj cyt, lásku svou a plamen
Nehynoucý rozobřiti chtěla
V duši obživené. Otec sebou
Trhl. Mé dítě drahé! vzdychl a tváři
Zakryv mlčel, jakby života y
Jiskra v těle uhasnula. Všickni
Utichnouce na se s obdivením
Pohlíželi, do mrtvého život,
Do živého radost rozsvítili,
Zprouděný cyt v srdcých vířil, láska
Jen se mocná ozývala v duších.