Sedněme si na oblaka...
Nejdále přec ujedem.
Nemožnosti křísit láká,
nepřehledná vábí zem.
Příkrá kynou horská sedla –
děsí tmavé soutěsky. –
Nad zemí jak noc se zvedla,
v hloubce vod zříš záblesky,
světel mživé dlouhé šňůry
křižují zem celou s hůry.