Ne, kdybych nevěřil, co jest mým žitím,
že lidský duch, jímž myslím, tvořím, cítím,
jímž toužím k pravdě a jímž hledám krásu,
přec vítězem se zvedne po zápasu,
ne, kdybych nevěděl, že tajuplný
dech vane vším a právě že sklon vlny
jest počátkem zas nové vlny vzruchu,
ne, kdybych tobě, dějin zářný duchu,
měl vrhnout na tvář Satanovu masku
a zapřít nadšení, cit, vášeň, lásku,
vše, proč jsem probděl dlouhé noci v žalu,
a říci měl: jdi, klameš! – k idealu! – :
pak mohl bych snad píseň umlčeti,
jež s mojich rtů na křídlech hněvu letí,
tvář zahalit a odvrátit se v studu. –
Já věřím ale, proto mluvit budu!
Vy, jako vždy, i teď najdete kámen!
Nuž uhoďte! Na čele žhavý plamen