„Felségedet (úgymond), terhére ne váljon,
Üdvözlöm utószor, a halálos ágyon;
Mert szívem egy átok, - kései vád nyomja,
Nem mehetek azzal örök nyugalomra.
Toldi vitéz, hallom, oda bújdosik most,
Üldözi törvény, mint fosztogatót, gyilkost,
Üldözi az egyház rettenetes átka,
Hogy engem kirabolt, férjemet levágta.