Tak zašel dnes dvacátý den,
V krajinu tichou kráčí sen.
Poslední požár kvapně hasne,
I nebe, jenž se růžojasné
Nad modrými horami míhá.
„On nejde! – již se nevrátí! –
Svedenou žel tu zachvátí!“
Hluboký vzdech jí ňádra zdvíhá,
Bolestný srdcem bije cit,
A u tajemné vod stonání
Mísí se dívky pláč a lkání.
V slzích se zhlíží hvězdný svit,
Jenž po lících co jiskry plynou.
Vřelé ty jiskry tváře chladné
Co padající hvězdy hynou;
Kam zapadnou, tam květ uvadne.