Když druhého dne k písmu jsem se klonil,
tu onen nápěv duší mojí zvonil
tak něžně a tak zlehýnka...
A libý dech mi vanul po mém líci,
jak kdyby černovlasá, ruměnící
se ke mně tiskla hlavinka.
A láska časná, v okamžiku zkvetlá,
mým srdcem nyní šepotavě létla. –