Chaloupky naše... váš zjev kam teď zmizel?
Kam prchlo kouzlo, jež nám hřálo duši?
Dřív útěcha, z vás tolik dnes náš svízel,
dřív naděje, teď vše, co naděj kruší,
svět dobra dřív, teď co z vás černou slují,
kde hnízdí závist, zlo vře v skrýši ztmělé,
kde pýcha s lakotou se páří v hluši,
kde v bahně temnoty jen bezcit bují –
vždyť bohem dětí vašich – Zlaté tele!