Naproti mému oknu je
památný sloup Panny Marie.
Podlouhlé domy v řadě tisknou úzké
a dláždění je zavlhlé a kluzké.
Na pahýlech stromů cosi jako sníh.
Po náměstí bílý pes se mih’.
A jak tak hledím v rozesnění,
psíček byl bílý a už není;
po náměstí pustém běhá černý psík
kol sloupu, jenž vzdává bůh ví sám zač dík!