Noc nejkrásnější spadá do klína
a měsíc bledý užuž shasíná.
Budí se den a píseň ještě zní,
budí se den, tónové vítězní
ještě se rozléhají po moři,
než východ v lesku slunce zahoří.
A tam, a tam je zase vidět zemi,
a tam zas běda na tvou hlavu čeká
a tam zas žebrota ti lože ustele – –
rozpryskla píseň v notě veselé,
k zoufání veselé mrtvého ze člověka,
a poutník v hadrech, velký zpěvák němý,
vrhá se v hluché, rozčechrané vlny...