Byla noc všech nejkrásnější!
Ložem byla širá země,
Podúškou jí horstva témě,
Bory jeho nejhustější
Jemný příkrov pode skráně,
Kobercem jí byl luh vonný,
Stín hor měla za záclony,
Nebesy jí byly báně
Hvězdné a ten měsíc nylý
Z věků láskou k noci plaje,
Ženichem jí byl a v taje
Lože svatebního v bílý
Halen šat vstoup ku nevěstě.
Bláhový ten měsíc snivý!
Byl by zradil noci divy,
Stanul zmámen v prostřed cestě,
Byl by šlehl pohrdáním
Na ten ústroj noci krásné
A ty její vnady žasné
Byl by přezděl bídným lhaním;
Lásce by se zpronevěřil,
Z úskoků noc vinil v oči;
Kdyby mu byl na úbočí
Jezera krok pozaměřil,
Kde buk listem žlutým stínil,
A ta zeleň v rýhách kory,
Břečťan uvit na úbory
Husté kořenem se vklínil
Upínavým; z větví splýval
Řasnou clonou, splétal věnce
A zas rozvil na růžence,
Tak přes horskou salaš příval
Řine po dni parném z mračna.