Sedí Merlín ve své skalní sluji,
kolem něho šumí staré lesy,
nad hlavou mu šedé mraky táhnou,
v dálku táhnou a se nezastaví.
Sedí Merlín, zírá okem věštce
ve přírody tajné živobytí:
jak sní kámen v úžlabině skalní,
zrají klasy, meruňka jak rdí se,
zírá v porod, vzrůst a umírání,
zírá stále, usmívá se tiše,
neboť všecko jest a trvá láskou.