Tak prosní noc a žebrotu svou za dne
a jeho srdce od dne ke dni chladne.
Oj, chladne srdce, vřelá píseň v něm je
a krásná jako žalmy proroka,
že kdo ji slyšel, zapomněl té země,
jež slzu dala jemu do oka,
že kdo ji slyšel, ustal v bědování
a jedním rázem dal se do jásání.
Ó kdo tu píseň, kdo ji projeví? –