Zpěv jejich zvonku přerušil teď hlas,
jenž v předsíni se ozval. Čí to as
v tu neobvyklou dobu příchod věstí?
Zda hostě, který přináší jim štěstí?
List brzy po té Svatoň otvíral,
v němž zcela stručně první městský „rada“,
dcer otec pěti, s nimiž Svatoň hrál,
ho prahanebným pravopisem žádá,
by nenamáhal prý se k nim už déle,
že jiného vzal dcerám učitele.
Byl překvapen a marně sama sebe
se v duchu ptal, co toho příčinou;
teď mávl rukou – proto nezhynou,
však byl jsi dosti trpký, radův chlebe!
A sedl za stůl k štědré večeři.
Leč v téže chvíli zvonek u dveří
se ozval zas – a Svatoň opět nový
teď četl list, jenž podobnými slovy
jej z jiného zas vypovídal domu.
A brzy třetí, čtvrtý, pátý list
s týmž obsahem je Svatoňovi číst
a každý dopadá naň ranou hromu.