To lepá, krásná Závišova žena
již ukojivši zlatem chtíče
a lakotu, jež chotě střeže,
jak stín se táhne klenbou věže.
Jak silná, ó jak mohutná jsi, touho,
by na svobodě byl již za nedlouho!
Jak jásavá jí píseň v duši zvučí!
Jak šílená mu padá do náručí.