Vyšla tedy dívka, v líci plane,
vypadala jako jabko ranné,
když naň slunko zlatým šípem střelí,
krví polije se povrch celý,
krví růžovou, a v pád se chystá.
Staněk však se bojí hnouti s místa,
ba on hodlá na útěk se dáti.
Však tu ruka dívčina ho chvátí.
Jako pták se opřel, když ho chytí,
křídly třepe, velkým okem svítí.