Dál „rájem kraňským“ ode chýže k chýži
ku žírné spěl jsem rovině,
kde Aemona se starodávná shlíží
v Ljubljany lesklé hladině.
A na Notransku bílé Krasu skály
bludnému chodci tvrdé lůžko stlaly
pod clonou orlích perutí;
předobrá víla tajemné té země
jen růžným prstem pokynula jemně
a v jednom oka mihnutí
se nitro skály čarným stalo hradem
s hostinných síní nekonečným řadem.