Ticho zas. Chlum dává chlumu ruku,
v tichou říčku celý blankyt spad’;
sotva pták se ozve... ve souzvuku
s vlastním srdcem nasloucháš mu rád.
S oblaky bys letěl širým krajem,
sluncem objal jej a jásal s hájem;
však v tvých ňadrech starý český pláč
jako zaklet bez ustání kvílí...
V tom jak zázrak, jako přelud bílý
Karlův Týn, nás český Montsalvač,
vynoří se s vrchů clony řasné –
a pláč taje v písni mnohohlasné!