„Neznectívám. Hle, jen klekám,
ke tvým křehkým kolenům –
Čekám, kytičko má, čekám,
zdali do mých dum
jediný jen lupen schví se
s šarlatové růže úst –
ach snad potom probudí se
a zas bude růst
růže keř, jenž zaklet leží,
snad se v srdci rozvije
v jednu vroucnou růži svěží
u tvých nohou, Marie!“