Co ona? Koukne do šeřin:
slyš! pastýř píšťalu ladí,
sny ptákův táhnou od keřin,
hnízd lůžka nápěvem sladí.
Jak nevěsta se usmívá,
tká růže na nebes blánu,
tvář červánkem se zardívá:
„Nuž buď si, počkej jen k ránu.“