Král Abgar zarděl se a odvrátil
tvář nevrle, na prosbu matky jen
na obrazy se díval, chladně však,
a v oku matky hasla naděje,
jež na okamžik byla vzešla jí.
Když všickni odešli, tu viděla
máť králova, že jeden z malířů
bez obrazu u dveří síně stál,
bled jak sám král a s okem zníceným
a zahalený těsně v temný plášť.