Tu chvíli zázračnou si opakovat budu
a trpělivě čekat konce od osudu.
Všecko jsem žil a všecko viděl do dna:
– korunu Imereckých králů perlovou,
i svaté Niny zjev bloudící v města rodná,
i dálku zářných snův a cestu světy křížovou,
oltářní zlaté obrazy a věčný sníh a devět pramenů,
z nichž bezejmenných hor jak věží, pyramid
a trůnů zástup roste; z ohromných dvou kamenů
chrám, který ve tvaru byl kříže vytvořen.
Já viděl Mzchet a jeho pološero,
kde možno cítit ulétání dnův a snít a snít,
já viděl prchající radosti a slyšel tisícero
tlukotu srdcí tam, kde moře vzduchu, stín a světel tóny
jdou nad horami tajemně jak putující sen,
a tiše v dálkách umlkají rozteskněné zvony.
Praotec obr Pargamos tam kdesi stál
i zamyšlený Pharnavas, náš první král,
i poutník mdlý, jejž láká pouze samota.
Prasvětské cesty plny cedrů, dazen, magnolií
ráj ukázaly všem, a osmihranné věže chrámů skryjí
na věky srdce vyvolených. – Moje dohořívá nad vlnami Rionu.