Jak by se divil krůpěji té žhavé,
jež od let mládí oko nerosila,
kdy děcko býval nevinné a hravé,
jimž matka ubohá se honosila:
on vídal bitvy hrozné, překrvavé
a suchý zůstal zrak: proč slzel nyní?
co ranilo tu duši osiřelou,
to srdce z démantu – jak krutou střelou –
vždyť nemá nikoho? co jsou mu lidé jiní?