Z děkanství lid rozbíhá se ven,
do všech uzavřených domů vráží;
marně vůdce Hanuš sám je stráží,
marně jeho věrní. Rozechvěn
velí, káže, žádá – zle! již prosí.
Nechtí slyšeť, vášeň zhrdá slovem;
a práh obydlí je nízkým rovem,
nad nímž matka s dětmi slzy rosí.