Bělavá pěna z rozšklebených úst
se časem dere, jak by nashromáždil
své sliny k jedinému plivnutí
na tvrdou zem tu, po níž tak se plouží.
A jak by náhlou sílu pocítil,
chce vstát – však rázem klesají
do prachu jeho znetvořené nohy,
zkroucené, slabé, jak dva otazníky.
A mnohý chodec plaše vrhne naň
soucitný pohled. Dívky ubledlé,
o statné paže druhů opřeny,
uroní z ušlechtilé ručky své
s vysoka lesklý peníz v jeho dlaň.