I draka měl strážcem škaredým sad tento čarovný.
Byl to pan inspektor. Titulem tím pyšně hlaholným
příbuzný daleký jest obdarován dvoru pánem,
myslím jen, by titul vůbec nějaký se mu dával.
Střed jeho inspekcí pivovar býval s vinopalnou,
kde skoro z rána po noc svém v úřadě horlivě trávil.
Však za to nad šarlat kulaté jeho zářilo líce
ruměncem věčným; uprostřed v nádheře trůnil
nos jeho bambulatý, v nachu královském plana kolkol
a v lescích měnavých, jsa hrbolky přehojně ověnčen,
jak by na bedrách nes mláď četnou, plémě nosíčků,
spíše nosů to sbor valný – jak oříš, ona houba,
jež hub drobných sta v rozlehlém souboru jímá.
Nos ten důstojný se těšil něžné, věru, péči,
obsluhován stále z kulaté, veliké tabatěrky,
jíž inspektor náš čile k inspekcím zraky bystřil.
Ještě dodám, bezmála že šíř předčívala výšku
postavy důstojné; s šátkem ruka třímala modrým
hůl s baňatou hlavicí; v uchu kroužek skvěl se mosazný.