„Ej, Paromova střela Ježibabu!
Tvář její mladí jenom dívčí krev
a tělo obestírá do půvabu,
že oslní až oči její zjev.
Tam ubila i Anulěnku kdes,
a dušičku vyprosí od nebes
jen divotvorná, mocná živá voda – –“
A Janík pláče, až to v srdce bodá:
„Kde najdu ji? Jaj, půjdu ve dne, v noci –
jen přispějte mi radou ku pomoci!“