Na vrchu onoho pahorku,
U paty pomníku
„Osamělosti“ zasvěceného,
V lesknoucím se rosou
Jarním ránu,
O kolikrát sem sedával!
Slzícího mého oka
Toužebné hledy
V dálku těkaly bezkonečnou,
A srdce a duše
Mocným se mi dmuly pudem,
Prostory změřiti světa,
Ach! modrými horami
Touhám mým skrytého,
A modrým nebem.