Jest vábný ráj to s kouzelnými vděky,
kde Svitavské se vlní rouno řeky,
a šťastný ten, kdo v sladký jara svit
můž vadnoucí zde srdce osvěžit.
Jak ladné břehů skaliny jsou bílé,
s nich břízy hledí v snivém ševelení,
či rusalky to milo rozpustilé,
jež těší se, že prchá světlo denní
a že, až svitnou steré nebes oči,
zas hbitou nožkou v rose sobě skočí?
Ó jaká nádhera kol, jaké vnady!
Tu pyšní sloupové, tam skalné hrady,
a vše tak blaženě se v proudech zračí,
že srdce zpívá si jak chasa ptačí.