Komu pominulo štěstí 
Na tom světě dalekém:
Darmo naděj v srdci pěstí,
Darmo truchlí nářekem.
Tklivá bolesť duši zrývá,
Radosť clání tichý žel,
Jenž se světu v tajnu skrývá,
By jej nikdo neuzřel.
Neb kdo těchy by moh’ dáti
V také trapné žalosti?
Kdo souvěrně, zdílně lkáti,
Nepočiv té tesknosti?
Vzpírá se i v zošklivění
Radosť srdci bolnému,
A veselé šveholení
V úkor jen zní truchlému.
Jak jsi krásný, světe dalný,
Když se radosť všady stkví!
Avšak nevýslovně žalný,
Když minulo blaženství!
Zmoucenému hrob jsi valný,
Kde tlí všechen srdce cit;
Žalář trapný jsi a palný,
A nezhubných trýzní byt!...