Zeď obrovská na pláni písčité,
zem pod ní dlaždicemi pokrytá,
jež skobami jsou spjaty – pro věčnost,
a mezi těmi v dlouhých trhlinách
se chytlo bodláčí neb aloe,
a v stínu jeho, samy plaché stíny,
se honí ještěrky. Noc kolem jde
a hvězdy v tůň se noří ethernou
jak světla vločky s šatu andělů,
jenž lítali kdys tudy před časy
k anachoretů tichým chatrčím,
by zachytly se v mlze večerní.