A bílý prapor v ruce drží jedné;
znamení dáno, sestupuje s koně,
sklopených k zemi očí nepozvedne,
kdy před Źižkou se staví ku pokloně;
však v Źižkově to trhne tváři ledné
jak pohrdáním sevřených kol úst:
„Aj Pražani, teď víte již, kde já jsem?
Snad jste se nasytili panským masem
a chcete držet dobrovolný půst?“