„Silou šlechetné své odvahy
Zbaviti se nízké povahy,
Která v zhoubě blaha druhých lidí
Svou jen výhodu a kořist vidí,
Jak ta zhladovělá vlčice,
Bezbranného vražednice tvoru,
Má jen svoji kořist na pozoru
V nátlaku8 své dravé štvanice; –
Skutky dokazovat čestnými,
Nejen slovy marně chlubnými,
Že si v krásné libujete snaze,
Aby druzí s vámi došli světla,
Aby vám i druhým bylo blaze,
Aby pole vaší národnosti, –
Kdežto blahá naděje vám kvetla,
Kde však časy ve své zuřivosti
Nasili vám koukole již dosti,
Kde i sveřepec a kapradí,
Vlčí mák a cizí chamradí,
A pak něco bezu pro pocení
Zhusta rozkládat se začalo,
Dadouc slabým duchům posilnění,
Že již měli stud a zarmoucení
Až se živu býti stýskalo,
Když se naše bedlivější zření
S touto polopouští setkalo; –
By to pole, jež se plahočinou
Svých též hospodářů stalo vinou,
Hlubším rádlem pilně rozkypřené
Omladí již bylo dobročinnou,
Aby místo sněti vyhubené
Záživnější stravy podalo; –
By též v mysli bujně zotavené
Víc se plodné síly ujalo,
Více síly plodistvé, víc lásky,
Aby vůkol velmožův a lidu
Strážný anděl obecného klidu –
Důvěra – své ovinula pásky: