My zde co sloupové věční klesavé vlasti
Rozvažujeme, jak zázraky konati počnem;
Zatím vévoda Křesťan co milenec vřelý
Oumysly uvede v skutek. Co mužové dlíme?
Netřeba slov, kde skutku potřeba žádá.
Mineli den, my Křesťany zhyneme všickni.
Každého ouklady znám, a y tajnosti škodné
V hlubině dravého srdce. Jen záhubu naším
Chystá Krystovo vojsko, a záhuba zraje.
Vévoda hrdiny zbiv, již svobody jiskru
Duše y rozvine syť, by národu květ a
Jádro co otroky zloviv v cyzynu zavedl;
Nás pak srdnaté muže y šedivé starce
Hodí v skrýš, než k mukám přípravy skončí.
Darmo, ach! knížata slavná! klekněte před mě,
Darmo se s dítkami matky co červové budou
Svíjeti u noh; Turkům milosti žádné.
Dříve než pomine den, smrt rodiny stráví.
Slyše, že zkovali pád vám synové vzteku,
Vida y nástroje děsné, by trhali panny;
S dřímoty skočiv svatý složil jsem slib, že
Krysta se spustiv přivinu k proroku Páně,
Abych y zachoval vás, y Boha sy zýskal.
Pro vás chvátaje, v smrt jsem Křesťany zradiv,
Lásky a rozkoše med, sklad stříbra a zlata
Opustil rád, v toun hanby a nebezpečenství
Muž se y cyzynec vrhl; a pravého Boha
Synové zdární, chlapové mrzkého vojska
Ztratili svou jste y vlast y své spanilé ženy,
Ztratili zlato a všecko, co člověka těší,
Všecko, co člověka krásý; v hlubině necti
Vězýc nechtěli z poutbyste v svobodu, z bídy
V rozkoši vkročiti ráj? Jen se synové hanby
Vrhněte v poroby kal, jed z rozkoše píte
Mrtvíc bujného ducha a zmužilé tělo!
Zejtra, ó povstaňte ze snů přátelé lstiví,
Zdrtí s posměchem vás y rodiny vaše.