Již kola se nepohnou... Z továren,
z těch rozbitých a puklých stěn
zří divoká zloba zoufalství
a požárovým se čmoudem chví.
Je na polích mrtvo a v přístavním doku
pár vypleněných ční beden a žoků,
bodáky blýskají dlouhou řadou,
a hromada střelených obětí
v rtech zaťatých výhružný smích,
má prokletí.