Jáť světskou dráhu tebou vykonanou
líp stopoval – však ovšem: zvuku jména,
jak tvoje, prostupna i cely stěna.
I zde se sledí za básnickým ruchem,
vděk verše cení, nechť nám v úkor duchem. –
As básnickým též vrtochem je pouze,
co’s právě o své vyprávěl mi touze,
žít déle v naší mnišské samotě;
či – snad že pokušení vedlo tě,