Když ještě plná tebe důvěra poutala
V tu lásku horoucně mi srdce užíravou;
A já blažený lpěl v tvého oka zření
Zapomněv na časův změnu:
Tu mně tvůj milý hlas v zvěně něhokouzlivé,
Jak by to zpěv slavíkův nešený půvabem
Z temné houšti za noci májové,
Sluch můj očářil.
Neb přísahy ze tvých růžných rtův,
Jakoby stvořených mile ke sladu lásky,
Souzvukem rozkolíbaly srdce
V nepocítěné dosuď rozkoše.
Hvězdy zachvěly se přikynouce tobě:
Slasť lásky v slze sladké se z oka vyprýštila,
Jak alespoň tehdy jsem se domýšlel
V luzné naděje úsměvu.
Však hvězdy zmizly v plamenech žhavých slunce!
Lásky beznadějné skanula z očí mých
Slza trpká sklamáním a zanikla,
Aniž’s ty pak plakala se mnou!
Ty’s v rozmaru snad nedováženém
Mně podala pohár plný sladkých nadějí,
Však lichých! Mou pomstou budiž:
Já mru tebe žehnaje!...