Ne, nemožno! Jen pomněte, že k městu
řad ozdobených dítek vroubí cestu,
by před Ni sypal ratolesti svěží,
že s košíčky, jež plny jarních vděků,
sbor ověnčených dívek tam se sněží,
by proměnil Jí dráhu v růží řeku –
a rcete mi, jak nevinné ty zraky
by dojal – hrozno pomyslit! – zjev taký?
A vzpomeňte si na jinochů dav,
na svoje ženy – – A jak zhoubné sledy
z té věci hrozí pro veřejný mrav – –
Nad Pravdu samu vážnější to vzhledy.
Ach, že Jí nebe neskytlo do vínku
jen pavučinu aspoň, pavučinku!