A Kaša s slzou v oku odpoví:
„Ó muži podivný, a drahý mi,
proč váháš připomenout mi můj slib?
Což včera v lese ještě nepoznals,
že srdce v prsou touhou mřelo mi,
bych vyznala, že láskou hlubokou
tě dávno, dávno, vřele miluju?
Což musím před tebou se pokořit
a prosit tě, bys za ženu mne vzal?“