TEN úsměv mladých líček růžových
svál s mého čela každou těžkou chmuru,
jak na jaře když dechne smavý jih. –
A jako skřivan vzletí do azuru
a kvítek nad šedivou zemskou kůru,
své třpytně porosené lístky zdvih’,
tak vše, co dávno mrtvo v prsou mých,
tou září vzkříšení se nese vzhůru.