V prázdných chvílích kochával se
sněním, jak vše dále bude.
Plavovlasou berních Andu
vezme sobě jistě brzo.
(Chvěl se sladkým rozčílením
mysle na tu její náruč –
ale jako zlaté mušky
odháněl si myšlénky ty.
Jeho duše půlila se:
vetší půle spěla jinam.)
Bude zvolen na sněm zemský,
bude mluvit tam a bude
slavným mužem. Jméno jeho
bude známo celé vlasti,
jeho řeči bude čísti
celý národ v listě strany,
v listech venkovských a potom
separátně otisknuté.
Přijdou časem deputace,
budou přát si to a ono,
přijme zde je, v pokoji tom
(rozhlížel se po něm pyšně
čechraje své sporé vlasy),
odpoví jim tak a onak,
stiskne ruku, vyprovodí
až ku vratům svého statku...