A Griselda teď ruce pozvedla,
cos dralo se jí z duše do hrdla
a hrozilo, že ji to udusí.
To kletba byla velká, strašlivá,
v tom ale Saloménin sladký zrak,
pln udivení, plach a postrašen
se k oknu obrátil, a Griselda
si vzpomněla na onu divou noc,
když poprvé při bouři vešla v dvůr,
a když jí Saloména vítala
co anděla, ji, sirou, bloudící.