A obraz zastřen, dvéře uzavřeny.
Zas v paláci se zjevuje mnich vážný,
zraky mu planou, skráně ozářeny
pocitem blaha, jakby větřík vlažný
v ty skráně mužné mladí jarem vanul.
A Method zase před Borisem stanul:
„Nevím, ó kníže, zdali zjev ten milý
Tvým zrakům bude, ježto v rozkaz tvůj
vedeny Bohem ruce vytvořily;
než pojď již se mnou, pojď a pozoruj!“
Se sestrou Boris v umělcovu síni
sotva že vkročil, závoj stržen spad –
a velkolepý, plný hrůz i vnad,
zazářil obraz... Kníže zrak si stíní,