Co platno mu, že potají prch’ z Brna,
že krunýř vzal, meč broušený a sluhu –
tré v každém sporu úslužných mu druhů –
když na čele jej pálí zrady skvrna?
Vždyť plat zlých srdce ohňů neudusí,
v něm žití divný kovkop stále kutí
a vrší výhrůžky své do sesutí;
on vždy a všude bičovat jej musí
a neustále jemu připomínat
čin hanebný, čin hrozné vlastizrády;
on jeho pýše hlavu musí stínat
a strůjcem býti lítosti a vády;
on mozku úpleť stále musí rváti –
a Milota mu s hrůzou krví platí.