Věrný služebník mne o příběhu
Strašném zpravil, prose na kolenou,
Abych bez meškání do pustiny
Zašel, syc že y mne ukrutnice
Zvraždí. Pozbyv zprávou rozumu a
Cytu, jako bez života hledě
Do země, a slova vypraviti
Nemoha, jsem veškerého světa
Bolesti a břímě na svém srdcy
Nesl; vždyť nejmilejší bába,
Nejvěrnější přítel matkou, bratrem
Zašli. Podivína, rozdrážděným
Bratrem zabitého, oplakával
Chudinec jsem právě na samotě,
Když mi nová rána rozrazyla
Probodané srdce. Bože dobrý!
Možno-li jest člověku, by těchto
Bolestí střel bez zoufání snášel?
Ještě dnes mne uchopuje smutek,
Ještě dnes cyt zmocňuje se srdce
Ztísněného, rádbych mluvil, žalost
Nedá promluviti, obrazyti
Nedá cytů ulekáním náhlým
Zplameněných. Vzhledni na mé slzy,
Na mé potrhané oko, viz cyt,
V srdcy boj, a zmocňujícý vášeň.