A přišel den, kdy s chvějným srdce vznětem
a s nevinnosti liliovým květem
ženichu po bok ve chrám kráčela – –
Jak byla vnadna, jako luzná víla!
A krajek oblak bílý kol se rozestýlá,
a ona něžna, klidna, nesměla! –
Jak svlačec bílý s něhou v tmavé řase,
jak břečtan svěží k němu tulila se.