Dřív mnoho švarných míval druhů,
kdy ještě živ byl starý děd,
dřív neznal, co je břímě dluhů,
pro dívčí úsměv, pohled, stuhu
by na smrt vyzval celý svět:
Teď k samotě a dumám tihne,
je skromný, sladký, laskavý,
když věřitel se v dálce mihne,
na tisíc kroků hned se vyhne,
jak rytíř smutné postavy.