Přihnali se Tataré, přiskákali,
Oni dobrého mládce uchvátili,
Mocí, sílou velikou z boje vyvedli,
A k Caru Ugadaju jej přivedli,
K Caru-to Ugadaju Ugadajoviči.
I kázal Car jej mládce pod stráž vzíti,
Do temného vězení uzavříti,
K sloupu-to dubovému přikovati;
I rozkázal jej mládce trýzniť, mučiť,
Chtělť on Car Volžanína ztatařiti,
Na víru tatarskou obrátiti,
Pro těch-li zabitých Tatar do dvou tisíc,
Pro zabití zetě svého Bajadura.
I byl mučen Volžanín prvního dne,
A veliké muky jej neznutily;
I byl trýzněn Volžanín druhého dne,
Nepokořila jej mládce velká trýzeň,
A na třetí den sám Car Ugadaj
S novými katy k vězení přijíždí,
Žalář otvírá, mládce se táže:
Hoj, an jsi dobrý mládec, Ilja Volžanín!
Ty chceš-li s námi Tatary za jedno býti,
Ty chceš-li víru tatarskou na se vzíti,
A s námi-to na křesťany bojovati?
Drahou přízní já tebe podaruji,
Velikou tobě láskou odměním se,
Tož přízní, láskou – vlastní dcerou,
A vlastní dcerou Ugadajovnou.
A ty nechceš-li činiť po vůli,
Bude hněvu mého tobě zakusiti,
Tvé dám po kusích tělo rozřezati,
Tvou sílu bohatýrskou ohněm popálím,
A tebe po částkách zbavím života. –