Té chvíle nevědět, co bolet bude,
pít jako věčnost z přítomnosti zdroje,
na prsou hořet ti, jak růže rudé
a nepočítat políbení tvoje.
A nevěřit a přece věřit všemu,
co na čela nám sprchne sladké vůně,
dát srdcím vzlet jak ptactvu nebeskému,
vnořit se do zázračných vzdechů tůně.