V tom pozvedla se Vlasta. Z rukou dívky,
jež stála vedle ní, číš plnou vzala
a klidným krokem došla k Ctiradovi.
„Hleď, bohatýre, já jsem Vlasta – znáš mne?
Na Vyšehradě kdysi o tvou lásku
jsem žebrala a s tebou zápasila,
a, bozi vědí, prohrála jen láskou.
Však teď jsem toto vonné, divé býlí
si z ňader vyrvala, teď mstím se, mstím se!
Tu číši bohům spásám obětuju
co zasvěcení velké svojí pomsty!“
A pravou rukou v tvář ho udeřila
a druhou v obličej mu chrstla pohár.