tak také Času proud
člověka chvíli děsil,
když cítil každý den tu jeho strašnou sílu,
jež ve svůj věčný let
ho táhla bez lítosti.
Však náhle v duši člověka jak v smršti zakypěla
krev jeho předků titánských
a božství skrytá jiskra
se rozhořela požárem – až ohnivá ta bouře
se slila v ocel Vůle.