„Ty vážná sestřičko, vstaň přece taky,
zahoupej střevíčkem nad hlavou též;
však my se vysmějem osudu v zraky,
ať padne jak padne, bude to lež.“
Střevíček v pravici, – čeho se bát? –
ze všech tří jediný ven špičkou pad,
a všechněm je to tak k smíchu, – – –
jen ona usedla v tichu. –