Před oltářem klečí na kamení
Machura, náš vůdce o pouti,
zpěvák slavný, lepšího že není,
za srdce zná lid svůj chytnouti
loučením svým u matičky boží
vambeřické, packé, v Šacléři,
všecko sám si třeba v rýmech složí;
řekli sami páni páteři,
křížovou jak cestu on zná vésti,
žádný kněz že lépe neumí –
jenom začne, všecky rozbolestí,
šerý chrám se pláčem rozšumí.
Též je družbou, u nás na podhoří
nevěstinky vodí k oltáři,
v moudré hlavě párky předem tvoří,
a co svede, vždy se podaří.
„Kde se mu to v malé hlavě bere,”
o svatbách se hosté nadiví,
„loučení zná, děkování steré,
přípitek až radost ohnivý!”