„V tomto vyklouzla mi otěž z ruky,
Komoň nebyl více k udržení,
Letěl semnou přes pahrbky, přes přeluky,
Až pak posléz v upěnění
Do hlubiny cvalem činí skok,
Pohříz obadva nás přehltavý mok;
V mysli se mi všecko zatemnilo,
Nevím, co se semnou dále dělo.“