„Nemluvte mi o tom, že jsem matkou,
nemluvte mi o tom, že mám vládnout,
a ty, bledý muži z řeckých končin,
nepřipomeň neznámého boha,
který smír a odpuštění hlásá.
Přede vším jsem Igorovou vdovou,
přede vším mi tane na paměti,
pomsta že mi sluší neslýchaná,
pomsta rovná Igorově slávě.
Přede vším mi tane na paměti,
že mi sluší usmířiti duši
Igorovu, který bez obřadu,
beze žertvy zahrabán je v zemi.
Povinnost tu až jsem vykonala,
přijďte zas a přineste mi dítě,
budu mu pak matkou něžnou, věrnou.
Povinnost tu až jsem vykonala,
zvednu z popele zas zlatý věnec,
vsadím na skráň, chci pak slavně vládnout.
Přijď pak též ty, muži z řeckých končin,
připomeň mi neznámého boha,
který smír a odpuštění káže –
otevru své srdce tvému hlasu!“