„Satani vládnou, není boha víc,
v bezednou propast již se světy řítí,
místečka není v míru nesměrném,
kde bychom mohli zoufalosť svou skrýti.
Hoj bratři, víno v plných pohárech!
Servanou v nich svou utopíme duši,
opijem srdce, ať se potácí,
a jako pekla rachot citem buší.
Králi jsme na vrcholku zřícenin,
vládcové ssutin, páni okamžiku;
s pohárem v rukou srdce rozbijem,
stříštíme v kusy ducha prostřed ryku.
Bořte se míry ve své prázdné nic,
světy jsou moje, pokud pohár třímám,
a jako bůh tu sedím na troskách,
v plameny jich svou leju krev, a hřímám.
Okamžik ještě můj jak velký sen –
do věčné noci pak se skácej den!“