Dal’s bydliti mi v luzném, živném kraji,
mou mansardu Jsi obdal morušemi,
dal Jsi jí plná pole chlebová,
nahnízdil blízko opeřené sněmy...
Milejších skrytů země nechová!
...Však znal Jsi sám, že ještě půl mne chybí,
mých tepen tluku mužská ozvěna;
ne člověk dosud: hada půl, půl ryby,
jak tvrdila mi tucha blažená!
Ta tvrdila mi, manžel přijde silný,
tě v stromořadí kdesi uchvátí,
a v prostřed božské, neskonalé dílny
tě blahem bezduch počne líbati.
I čekala jsem... Přikázání znělo:
Zapři se, varuj, zaviň, odříkej!
Muž bloudil kolem, po něm všecko mřelo,
v zoufalých nocech slýchala jsem jej,
neb touhou vyl a střel se pod mé prahy.