ČAS teskné samoty se ke konci již kloní
a duše v klidu poustevny své usíná.
V ní dávné vzpomínky jak dalné zvonky zvoní,
z nichž každá, plápolajíc, zvolna shasíná.
Jde kolem něho žena,
on znovu žít a toužit začíná.