Zdar na cestu, kytko z keře polního,
pouštím tě do proudu vlasti,
snad kdes najdeš soucit srdce jarního,
snad i zetlíš v němé ve propasti;
snad až nad mým stínem travička zašumí,
hlas tvůj mnohé v srdcích tesknoty utlumí,
a potomek vděčný vloží snad v můj hrob
čerstvé kvítí v podar pěvci zašlých dob.