Les chmurný, k smrti smutný, melancholický to byl
a cesty odlehlé a zarostlé, a před námi
v tak skličujících tmách se ztrácely.
Nic už jsme nechtěli a nečekali nic,
jen každý tou svou cestou jít a sám, docela sám,
násilím ode všech a všeho oderván
a bolesti jít plamennou a velkou očistou.
Kam? Kdo z nás věděl, kam? – Taková dálka mlhavá,
tak přísné mlčení před námi leželo,
a daleká a dlouhá byla cesta setmělá
alejí vysokých a zamračených pinií,
a před námi šlo v mlhách teskné tušení,
nezodpověděného bolest mučivá
a strach, strach z neznámého ještě někde před cílem
a nepohnuté tmy a ticha úzkost smrtelná.