Jen údiv, nadšení, mír, blaho!
Co nedal život – ve snu světicí!
V snu procítit i v oka mihu
pláč touhy, blaho splnění!
Co odvál den tmy vichřicí,
jak duše perutě prach lámal v tíhu,
jas vidin aspoň odmění!
Ač ve snu hruď se v pláči zvedá,
že bez bouře klas nezrá k žatvě,
to slastná slza: v ní zrak hledá
ráj stezkou čistší po bouřích!
Jen víra, milost, bol – z mlh útaj odhalují.
Krok nejjistěji z bludů slují
bol vede, soucit v pomoc volá,
i žhavý květ kdy v jeseň chladu neodolá.
Ret sténej – jímž kdy jásal hřích –
vzdech zažehne vznět lítosti, vin skálu slzy rují.