Zvuk ruchů doznívá, své kalné vlny hází,
kdos klepe s počátku, – leč pozděj nepřichází.
Samotou, úzkostí nad vším, co marně chcem,
bez dojmů novějších, bez barev, hlasu, zvuku,
zas město uzřít chcem do šera vřezané,
hlas něčí uslyšet a chytit něčí ruku:
a bázní před sebou závory rozbijem!