Dost, zvolal mudrc, z křesla vstávaje,
zde největším je ze všech pěvec třetí,
ať letí sláva jeho do kraje,
buď živa ještě vnukům našich dětí!
On jistě srdce vložil v zpěv svůj vždycky,
neb kdykoli pěl, myslil po taji,
co jeho děti doma dělají,
co staří druzi – jeho zpěv byl lidský!
Ti dva snad rovněž velcí mistři byli,
však sobě hráli jen a sebe ctili,
ten třetí jiným srdce v oběť dal,
a proto největší je zpěvu král.