Když tak reka k půtce msta a čest
Ponouká, Budislava k němu skočí,
Meč mu páčí, z ruky točí,
Odevře tak přeudatnou pěst.
O život se jeho dlouho bála,
Dí: „Proč chvátáš v zahubení vstříc?
Což máš ještě živobytí víc?!
Ustoupiti v nemožnostech bývá chvála.“