A přistoup’ kluk, – nic nebylo to více! –
a za hlučného tlupy chechtání
děl: „Nezvonil jsi ještě klekání,
jdi, odzvoň! – a pak vari, zase domů!
jdi zatančit si s mámou na rybníce,
chodí tam kolem, ač již dávno tomu,
co skočila tam sama –“ „Poběhlice!“