Ó duše čistá vždy, kdy sterý balvan buší
nám bolně v citů dno, kdy srdce v mukách zlých
si tesá vzpomínky na náhrobek své duši,
zda smíme ždát si víc, než aby život celý
tak tichý přijal hrob, jak cely tvé klín stmělý,
a aby na kříži se skvělo v červáncích:
,Ta duše nejkrasší si dráhu zvolila.’