Dnes zdálo se mi, že jsem zahléd v davu
postavu její, krásnou její hlavu
se mihnout. Ztuh jsem. Vznáší se a letí...
A pojednou se vzpamatovav, za ní
se pouštím, stíhám kroky její laní
ze třídy k třídě, úzkých ulic spletí;
jsem zase silen, já, jenž nikam dolézt
již nemohu... mne nese touha má...
teď dostih jsem jí... ó, ta krutá bolest!
V tvář pohlédla mi žena neznámá!
A nyní ležím – – – – – – – – – – – – –