Že teta nespala – toť zřejmo bylo.
Noc byla chladná, s oblohy se lilo,
hluk utich, lidé spali, kde kdo lehl.
Však sotva zábřesk nového dne šlehl,
bestie vstává, jme se rozhlížeti
a začne znova řváti po oběti –
byl otvor v mříži – už jej uhlídala,
skolila stráže – hlavy napíchala
na píky svoje – a tak zuřící
se hnala ku královny ložnici.
A Lafayette – ten rek a generál
v náruči svého Morfea zas spal.