Jeť Blaženka jak neúnavné ptáče,
jež utajeno zrakům v šerém boučí
den vítá písní, ze sna budí spáče
a písní se dnem hasnoucím se loučí.
A Vladimír? Ten v sladkém zadumání
lpěl celou duší na rtech, které pěly,
slz démanty se na brvách mu chvěly
a blaha jasná zář mu plála v skráni;
však někdy též se jeho ozval hlas,
když písně dívčí doprovázel tiše.
Tak česká píseň, plná vzácných krás,
tu stále zní a mocným kouzlem dýše.