Lidstvo celé vítáš k svému zdroji,
Otce vlasti vroucí, žhoucí zřídlo,
skýtáš pomoc, vlna tvoje hojí,
připínáš mdlým duším nové křídlo!
Proč v tom víru, v davu vlnobití
otcův sladký hlas má v bázni mříti,
ostýchavou Popelkou se chvět?
V koutě sbírat almužnu jen přízně,
zkoušet všecky vyhostěnců trýzně,
deptán býti, nenáviděn, klet?
Proč syn vlastní couvá v beznaději,
cizí kde se ve přepychu smějí?