Zas národ spiatý po svobodě toužil,
čím víc jej tyran soužil,
a když nám syny v krvavé hnal jatky,
by trůn mu zachránili
za trýzně, za násilí,
sta, tisíce jich vzpomnělo tvých reků,
a zdálo se jim, že čas na zvon bije,
by pomstili ta muka celých věků
pro volnost vlasti, na zmar dynastie.
Jak šelma ryšavá by ještě vládla,
zas proti všem tu sbíral se voj český,
zas na Čechy tma padla,
leč z dáli do ní kmitaly již blesky,
až poslední, jímž kletý trůn se sřítil,
prosáklý mnohou krví,
jak svobody svit prvý
nám po staletích jasně zase svítil.