Nad soutěskou horskou čněl starý hrad...
Tam přepyšný kníže k synovi děl:
Můj synu, dočkal bych se rád,
bych nevěstu vaši uviděl...
Čas na cestu vydat se, slavné rody
pozdravit. V klání a na turnaj
za devatery lesy, vody
si vyjet, poznat krajů taj...
Čas vyjet a nevěstu vznešeně krásnou
a mocnou svým rodem si k oltáři vést...
Nuž jeďte. To odpovědí jasnou
buď na moji otázku, na mou i čest...
Zrak do očí mladých tak stařec mu vbod’
a jak by v něm vzbouřil se starý rod
číms pohoršený, co nelze snést,
té řeči byl smysl, že ryl jak hrot...