„Milko má, ach, ty jsi krásná, mladá,
opravdu: tvá kadeř havraní
v nejsličnější ze všech líček padá –
Kdož by nežádal jich líbání!
Brzy přijdou mladí šlechticové
s drahým šatem, mravy hladkými,
řečmi lichotnými, sladkými,
obsypávat budou tě jich rtové.
Ó, jak se tu tratí vedle nich
památka na juna chudobného,
jenž teď dotýká se retu tvého
a v tvých dlaň svou ztápí kadeřích.
Ó, již na slzavé tvoje líce
políbení vtískám poslední,
rozbiju svou loutnu v polovice
a mé srdce rozpukne se s ní!“