a rozkošnější ještě byla noc
ta druhá než ta první. Bílý den
když opět k nim se skulinami dral,
vstal Aziz z lůžka, odevzdal jí list,
a ta, již horoucně tak miloval,
jej čtla, a tato slova stála tam:
„Já slyšela a rady poslechnu!
Já umírám. Ó, vždyť jsemť mrtva juž!
Můj pozdrav té, jež toho miluje,
jenž duši mé byl světlem. Žehnám vám.“