Král Thessalie, Alexander, tyran,
jenž proto lidi nabodával na kůl,
že rozkoší mu bylo podívání
na řinoucí se krev, na řvavé muky
a křeče údů, jež opouštěl život –
jenž pro svou a svých honících psů radost
do medvědích a vlčích koží zašil
zloupené po sousedstvu bydlitele
i poddané, když znelíbili se mu,
i dvořeníny v stavu nemilosti –
král Alexander seděl na svém křesle
v divadle ferském, když šel přes jeviště
kus „Trojské ženy” starce Euripida,
a zachmuřený, hlavu nakloněnu,
poslouchal Hekubiny pláč a vzdechy,
jež střídaly se s nářkem Andromachy.
Máť reků, žena hrdiny tu byly
v zajetí truchlém, od spálených krbů
a hranic, na nichž oheň zžíral těla,
skosená nelítostným mečem řeckým,
vojáků rukou odvlečeny byvše
v ležení vrahů, žalně naříkaly
za vším, co bylo, žalněji pak nad tím,
co v nedaleké chvíli přijít mělo. –