Podej mi duši... ta smutna je –
křidélka rozmačkána...
plakali, hořce jsme plakali,
v zářícím úsměvu rána.
Ký zloboh nízký a lepkavý
v prachu nás vléci se nutí,
když pět chcem, milená, hymnus svůj jásavý,
Života vykřiknutí!