Po rumech slávy, bídy, hříchu, ctnosti
jsem potácel se cestou života,
jak vetešník ty cáry sbíral, kosti,
jež lidu kryla krutost, hlupota;
i zaleskla se v mojí písni stesku
tak mnohá ve prach zašlapaná zář;
však nechtěli znát takých perlí lesku,
vždyť zved’ je z prachu nuzný písničkář!