Hleď, předchůdce tvůj, velký Konstantinus,
když přemoh, osvícen byv světlem víry,
za nebes pomoci a zbraní vyších
odpůrce svého, lotra Maxentia,
tu uznal, že dá božího co, Bohu,
Řím opustil, kde leží těla světců,
zem italskou, jež okolím je Říma,
a v dáli postaviv si nové město
dal Italii s Římem světci Petru.
A listinou a pečetí dar stvrdil
a dokument ten leží v hrobě světce
na srdci jeho. Šel pak zbožný císař,
když nastal čas, by odplatu vzal v nebi,
všech zemských tvorů nutnou cestou. Umřel.
A jiné pokolení, jiní vládci
nastoupli po něm, jak dí písmo svaté,
kdož neznali už Josefa. Ti vzali
císařův odkaz světci apoštolu
a jako lotři o dědictví Pána
pod křížem kdysi podělili sebe.
A jako tehdy, taktéž ani nyní
Bůh andělům svým nedal sestoupiti
a bíti škůdců, čekaje, až vstane
cit povinosti v prsou těch, jimž dáno
být králi lidu, strážci víry jeho.