Ne slávu minulou, než budoucí,
ač pohlížím tak rád k těm stavbám pochmurným,
jak duch v nich oživuje horoucí
a stará síla hlučí z nich a hněv a šprým
a jejich slovo hromem vzdorovým.
Teď z hrobů podobných ti nesu kvítí,
jež na vlnách jsem vil, kde volnost věčně svítí.