Kol pásu božsky půvabného
ji démon objal ramenem
a ve hlubokém oku jeho
se kmitá vášeň plamenem.
„Jak smělou prosbu vyslovila
ó, ženo, tvoje ústa milá!
Chceš rodnou půdu opustit?
K ní neúprosně tebe víže
dech vonných retů, vlasů tíže,
tvé půvaby i zraků svit!
O, příliš smělý cíl tvé touhy!
Tys paní však, já otrok pouhý
a přání tvé mi zákonem. –
Nuž kouzla mocí vzhůru, vzhůru
od prachu spějme ku azuru,
až v modru nebes utonem!“ –