Je les tu, ptáci v něm, leč nezpívají.
Než léto přijde, už si pokoj dají.
My poeti dva – člověk vždy se učí –
jsme v podzimku, nás verše dosud mučí –-
a hleď, ti ptáci! Neměli jsme, drahý,
tak přestat vlastně v začátcích své dráhy,
snad v dvaceti, snad ve dvacetipěti –
ba, měli jsme dřív ptákům rozuměti!