Proti němu asi deset kroků
stojí žena – luzný, cizí čár
kývá v oku, splývá z čáry boků...
Od sebe tak stojí kroků pár,
stále upřeně tak hledí k sobě,
ale blíže k sobě nemohou,
v slunce jasu jako vichrů zlobě,
pod jarní jak zimní oblohou.