A přiznati se musím ke všemu:
v ten čas v mém srdci prvně v životě
se cosi ozvalo, co lišilo
se ode všeho, co až dosavad
jsem láskou zval... Ne, láskou nebylo
nic z toho všeho, co tím jménem zval
jsem doposud – ta hejna grisetek,
jimiž se vzpomínky mé hemžily,
ty, které bezstarostné jako pták
kol tebe mihnou se a ve smíchu
chléb tvrdý bohémy jíst dovedou
i věrny býti na čas, na chvíli,
než omrzí je život takový
o věrnosti a hladu – – ošklivost
mi zbyla v duši a teď najednou
já v nitru svém jsem lítosti měl nával,
když s nimi Noemi jsem porovnával.