Mním, ó paní, Tvé že slyším vzdechy,
poddaných Tvých úpění a hněv,
nad hlavou jimž zapáleny střechy,
u jichž nohou prolévána krev;
jejichž pole nájezdnými spěchy
místo zrní hrstku nesla plev,
by i tu v žlab koňům žoldák vrhnul,
div pláč lidu nebe neprotrhnul.