Pohřbené sny jak dávná Atlantis
hloub nežli možno dohlédnout
jak světélkují zázračně! Ó, viz:
obloha, moře, věčnost, zaslíbená země – –
Má křídla tvými jsou, a není pout,
vše láskou stvořeno, co bylo v tobě, ve mně,
zůstane bez hranic a bez proměny – –
div lidských srdcí nezjevený,
a jeho mysterie elegická hudba plachet provází,
a přec jak vykoupená tíseň,
v svobodu křídel vykoupená tíseň
zní ona nota s neodvratným závěrem
života, smrti – akordem a snem:
korálu přibývá, a palma roste – člověk odchází...