A léta přešla, hrad byl rumem,
čněl v jasu slunce tich a něm,
tu zkolébáni stromů šumem
dva milující přišli sem.
I sedli tam, kde kynul mech,
a ruku v ruce měli,
a v ptactva zpěv a sosen vzdech
do očí sobě zřeli.
Nech, vzkřikla – on se neptal,
ó, líbej dál a hlaď,
ráj celý v ouško jí všeptal:
Mlč, neprozraď!