„Ty bohu svému, smělče, vytýkáš?
Jest bůh tvůj milostnicí prodajnou,
jež neustálým splácí úsměvem
ti perly tvé a drahé kameny?
Co Hospodinu chrám – co zlatý dům?
Co zpěvy mu a sláva u lidí?
Jen žlutý prach a prázdný hlahol jen!
Ty boha neznáš, klaníš modlám se,
jež sám si tvoříš ze svých myšlének,
jak jiní ze dřeva neb kamene!
Ty tážeš se, jakou že vinu máš?
Ty, pošetilče s bohem účtuješ?
Ty divíš se, proč šťáva hroznů tvých
se proměňuje z vína v hořkou žluč?
Nuž, naslouchej a hned zvíš příčinu!