Slyšíc trnu! Kde jsi tu hrůzu
nalezla, ženo neblahá, zjev mi!
Jeli možno ve smrti nenalézt,
co i v žití ztraceno na věky,
poklid, bezpečí bez potu dalšího?
Není možno? Kterak to zvědělas'?
Kterak, kterak? Pověz mi! To tě
k šílenství všecko postačitelným,
co jsi pravila! Kdož to může
povědět jasně, jako jsi řekla
teď to sama? Kdo jen, kdo že to
může povědět? Smrt jen sama!
Ach, teď chápu to, tys to sama,
ty jsi Smrt, ach Smrt, jen přikývni,
těšitelka ona jsi, stařeno,
než, co dím, že těšitelka,
po tom, kteraks' mne poranila!