Však ledva v otců vejde byt,
Přichází vstříc mu cizý lid;
Nespatří tvář bratra svého,
Ni zve jej slovo příbuzného;
A stařec cokoliv mluví,
Zde mu žádný nerozumí.
Tu želem šedé vlasy rve,
Cizincem on v dědině své!
Nižádný starce nechce znáti,
Ni pokrm, nocleh jemu přáti! –