Ah, ty jsi šel. Zda duši tvoji opil
ten táhlý zpěv, tak teskný, tichý, lkavý,
jenž jak dech boha létnul kol tvé hlavy,
zrak zářící že’s v jitra zoři stopil
a díval se a věčně jen se díval,
jak první paprsk na tvé čelo mladé
v polibku tichém věnec růží klade...
co závoj teskný níž a níže splýval...