Mrtvé ticho v bytu Kutenského,
Jakby vymřelo tam živobytí;
Lampa jenom z okna jediného
V noci krvavá co slza svítí.
Někdy jen se ticho zrušuje,
Starec do silně když vstupuje,
Neb ji opouští a sobě stírá
Slzu z oka, vzdechna bolně,
Dvéře komnaty pak volně
Za sebou zavírá.
Mnich to šedý, zběhlý v léčení,
Jenž se časem do ložnice béře,
Z nížto jenom zachvění
Temných slov a vzdechů ven se déře.