„Až pak někdy vinu nemilosti
Odplativši, matko má kající,
Poznáš svazek vyšší národností
Srdce Slávské k sobě poutající;
Až tě k bratrům láska, smilování
Připojí jak v slasti tak i strasti:
Tenkrát tobě, drahá Polská vlasti,
Vyjde tobě, drahá Polská vlasti,
Vyjde opět slunce panování!“