Žehnán buď, Nejvyšší Tajemný!
V záhybech nekonečného přediva Tvého
ozářen jiskrou pavoukem čekám
na soud Tvůj konečný rodu mého;
mír utíká přede mnou
a není kamene pro hlavu mou.
Zdas promluvil oráčem prostým,
vírou Tvou žijícím,
zdas promluvil odpadlíkem,
hynoucím v mrákotách tmy?
Kdy stavíš let bludné hvězdy
výsledním zánikem přijetí v sebe?
Žehnán buď, Nejvyšší, za své rány! –