Nad loubím háje vztyčen převysoko
se blíže k slunci usmívá tvůj hled,
jen zlatá bedruňka, nebo paví oko
zakrouží k němu, čerpat sladký med...
Však z lidských tvorů – z těch sem nezabloudí
než poeta, jenž o tvou přízeň loudí –
ach, odpusť mu! – on loupit chce tvůj skvost
ne pro sebe, leč jiným pro radost!