když v minulé se někdy beru časy,
jež v nekonečné dálce být se zdají,
ne délkou tak jak mnohostí těch dějů,
jež mezi mnou a jimi nyní leží,
(vždyť Mariův syn, Cicero kdys byli
ve škole se mnou, Catilinu znal jsem
a také Sulla Felix si mne vážil
nad všechny smrtelníky!) – druzi moji,
v ty doby patříte-li ze dnů našich,
tu vidíte, že valným mořem dějů
můj život proplul... A vždy s rozšafností...