Vždyť proti Bohu svému jen se vzpírá,
kdo proti bratru svému vojsko sbírá?
Či zbohatnouti chceš? tu slyš mou radu,
jdi na podhradí pražské k Vyšehradu,
tam bydlí cizincův změť hněvem jata,
tu vyhub radš a najdeš hojnost zlata.
Či zříti chceš, jak oheň města zžírá
a v plamenné své náručí je svírá?
Vždyť českému je lidu uloupeno,
co po otcích měl jako rodu věno.
Tu zapálit dej domy Vyšehradu,
v nichž cizáci svou osnují ti zradu;
než k vlastní spáse tvé snad pozdě bude,
leč neprolévej bratra krve rudé;
jsi starší Konráda; když mír tvůj ruší,
spíš potrestej ho, jak se otci sluší,
než abyste se v krvi v poli střetli,
zde vezmi zbraň!...“ A podává mu metly. –
„Toť otecká jest zbraň a jiné není,
jí otec trestá jen, chtě polepšení,
on nezná krve, nezná jiné zbraně
a trestaného líbá, smířen maně!“