A bylo dobře, že je měl:
v svých žácích žije učitel,
a tak když vystoup velekněz
ze slávy světa do nebes,
je tak nám, jako by tu byl;
co kdys tak ženerosně sil,
to oni stále hlásají,
ač truchlí za ním, jásají,
že neodešel, že je tu,
že nepad v mrtvou dřímotu,
že Smrt prohrála zápas s ním,
že nebyl tvorem smrtelným,
že bez něho je smutno nám –
atd. – těmto mátohám
se nedivte, znak bolesti,
když stihne koho neštěstí,
že odejde mu živitel
(těla i duse), zbude žel
a ať už je to kdokoli,
pak chodí jen a blábolí.