Já se ve prachu kořím; – oko její hledí
Na mne, ona mne vidí, ještě klidně sedí,
Zdvihnu ruce proti ní – ach! a ňádra moje
V klokotavém dychtění velké vedou boje;
Ona s duhy stupuje, ku zemi se níží,
Zdaleka se usmívá, teď se ke mně blíží...
Políbí mne!.... procitnu, a v zeleném lůně
Svou libostí bezová pozdraví mne vůně.