Je dosud záhy; červánků žár v líci
se vnadný den jak poupě rozvíjí,
v šum dal se háj, kdos práská na vesnici,
zeď chmury kol se v jasno rozbíjí,
a klapot mlýna prvně zvučí dolem
a lidské hlasy nese vítr polem,
v něž skřivan padá sladkou arijí...