A ten hlídač, když už šílel hrůzou,
s královnou co měl by počíti si,
sám se zděsil těžké služby svojí,
služby těžké, v řemeslo jež hnusné
po nocích a dnech se proměnila,
na kolena vrh’ se před ní, prosil,
aspoň slůvko jedno aby děla,
jedno slůvko, života hlas pouhý,
slůvko jedno, třebas nejkrutější
aby vyřkla na důkaz, že žije
v světě stejném jako on i lidé...