Vánoce milé, čarovné vy svátky,
pohádko zlatá smutných našich dob –
jak vždy jsem rád, kdy v mrazné zimy hrob
a v šerých dnů svit mlhavý a krátký
svou září zas nám zablýsknete náhle
nad samým sklonkem hasnoucího roku!...
Zvuk písní nám zas ve rty slétne zpráhlé
a radosť zas jak divem vzplane v oku,
kdy zvonů vašich slavný, krásný hlas
se rozléhá nad zasněženou zemí,
kdy hymnus Páně úctu vzbouzí v nás,
a cherub jeho šumě perutěmi
se s nebe snáší v širé země kraje,
slast všady jen a úsměv rozlévaje
po tváři všech, ať bohatých, ať bídných...
Z nich na každé on jaro květů vlídných
zas vykouzlí a svatý vdychne klid
všem do prsou, kdo s nadějí a vírou
v chrám Boha svého jdou se pomodlit,
by neopustil jejich duši sirou...