A jal jej za ruku a vyšel s ním,
než překvapený Garin vykřiknout,
ba rukou pohnout mohl; za sebou
pak dvéře zavřel, těžké, na zámek
a usmál se, když v síni za sebou
hluk slyšel, vřavu, divé volání;
se schodou pádil, oře přivedli
dva ohnivé, dal jeden hraběti,
na druhého se vrh’ a ze hradu
a městem jeli spolu, udiven
kde lid se stavěl. Nikdo odvahy
však neměl vstoupiti jim do cesty,
neb vážně tak a velce Aucasin
do davu hleděl jako archanděl,
jenž z plamů třímá na ochranu meč
pro toho, jehož vede. Z města tak