Již Andělka dveře otevřela,
jak vrzly a zůstaly dokořán,
květ utrhla v zahrádce, kolem čela
jej vpletla si, vyběhla. Se všech stran
takové podzimní ticho vlažné,
nad hlavou jíkalo ptactvo tažné,
a podzim se loučil, padal list
za listem jak vybledlý ametyst.