„He, he, he,“ šašek smál se, bil
v hruď svoji pěstí, smíchem plakal...
„Já vše již chytře zařídil,
radosti všecky v jedno zlákal.
He, he, zda zříš ty kulhavé
a slepé, žebrácké, tam v dáli,
he, he, zda zříš ty churavé,
o berlích jak se blíží králi? –
he, he, – teď snad se pokusí,
a vlečku zdvihnou komusi?...“