Zoufale vzpínám
do dálky ruce
a – promiňte mi –
v dlaních tvář – pláči:
v tom převalí se
ohromná vlna,
smete nás v propast,
slyším jen hukot
divokých jezů –
Přítel můj volá:
„Benátky, vstávej!“
Na nohy vskočím:
No, chvála Bohu,
jen sen byl všecko!