Ó, jindy blažená jsem byla denně,
mne pěnkava, jež hnízdí ve zahrádce,
svým zpěvem z rána přivítala sladce
ve vůni střemchy a modrého bezu.
V svém domku, který věnčen thyrsy slezu,
já k práci vstala, vděčné svoje oko
v jas nebe stopila jsem přehluboko,
jen k práci, k práci všecko ve mně hrálo.
Tou myšlenkou se jarní slunce smálo,
tou cvrček zpíval na krbu, tou hvězdy
přes květy nočních fijal vzplály vezdy
a v snech mých bylo svátečně a slavně.
Ach, to byl život! Zda pojímán správně,
já nevím, ale cítím, že byl, posud.
Já sama chtěla stvořiti svůj osud
svou dlaní, svého srdce vidinami.