A vichr klesá, moře vlní
se jako břicho s útěžkem.
Čím se to povrch dme a plní
v pohybu hnusném, přetěžkém?
Kol samý gruj25 se vodou valí
a za ním – pohled nebývalý –
jde za murenou murena
jak stará zmije zbarvená,
jdou bez pohybu jako leklé –
a s nimi táhne vzduchem puch –
za nimi jiný plove druh –
však tyto – živé jsou a vzteklé..!
Viz, kterak hledí na tebe
a zuby klapou o sebe!