Věčného fata duma neobsáhlá
do výhně dějů ledným prstem sáhla,
a v pustých věků mrakotavé šeři
uhasla slávy vidina;
na vydoupnalém ruminalu keři
příživná zkvetla bylina; –
tam, kde se druhdy kvítka imortely
vplétala v sloupů hlavici,
středověk chmurný, jako hluché jmelí,
vypučel planou větvicí.