„Je nesmrtelný a proto věčně mlád!“
si šeptala a vzpomínala žen
těch blažených, jež někdy miloval,
a pomalu zrak sladký klopila
a lehký ruměnec jí zbarvil tvář,
a vzpomněla, jak na ni díval se,
když dozpívala a jak dojmut byl,
a tichý vzdech, jenž nebyl smutným však,
jí pozved’ prsa. Hlas v tom Gontramův