I sáhne si k srdci, zda on je to vskutku?
Ták docela na sebe zapomněl,
nemyslí na zašlou, na příští půtku,
necítí sirotu, prázdno, ni žel;
jak bytost šťastná, jak tvor ve všem celý,
je lehký jak pták, jak paprslek vřelý,
silný teď vlnám jak zástupům velí,
v střed bohů hrdý vstoupit by chtěl.