víte jistě, jak se protiví mi
autority krátkozrakých lidí
a jak zhrdám řády prohnilými,
jimiž lidská společnost se řídí.
V rozporu teď s tím jsem právě zase,
„zákonem“ co rádo nazývá se.
Volná láska vždy mi byla heslem,
manželství jen hloupým okovem
v tomto našem věku jalovém,
pod úroveň středověku skleslém.
Nemiluji mnoho slov, chci přímě
mluvit s vámi jako s mužem muž.
Dlouhá léta nesete vy juž
dobrovolně podivné to břímě,
manželstvím jež ode dávna slove,
snad jím vaše bedra přetížena,
po věci snad toužíte zas nové,
po věci, jež nazývá se „žena“, –
nuže zkrátka: já chci místo vás
nésti břímě, na nějaký čas
tu mi přenechte, již zval jste dosud
potomků svých matkou, její osud
k osudům svým navždy připoutav.
Nemyslete však, že tímto činem
zbavit chci vás veškerých k ní práv, –
nikoli! Jsa nové; doby synem,
dovolím vám, abyste se stále
mohl starat o výživu její –“