Jedné má číšky s dostatek, oděvu jednoho,
a pak jediné myšlenky mudřec. Nemnoho
potom ztratí, když hlava mu klesne do týla:
pro číš ni oděv se nevrátí, slední myšlenku,
zápasícího s vichřicí nechá motýla,
protože na jeho drobounkém křídle již mu barvy
známy jsou s dostatek, protože jeho věčný let
řadou je odpočinků,
ve kterých nemůže setrvat. Lze se všeho zbýt,
a jen že k ničemu nemožno lnouti opravdu,
dobrodějem dlužno být, dlužno v srdci klid
chránit si skytáním na pospas roucha, krve, vzdechů,
srdce! Tak vše dej v spěchu!