„Co díš posměvačně,“ Přemysl mu čelí,
„vážně nabízím. Hrad mohutný a skvělý,
onde za Vltavou nově zbudovaný
nad říčními prahy, Prahou odtud zvaný,
choti podnětem, leč mého za souhlasu
určen za knížecí sídlo příštích časů –
zřetel na výhody místa k tomu řadí,
blíž pak v kupců Týn tam odtud na podhradí.
Já sám hodlal sic na starém Vyšehradě
dožíti a prvním v pražských knížat řadě
syn můj býti měl; v tom právě okamžení
lepší úvaha však úmysl můj mění.
Do leta i vnitřní v novém sídle zdoby
ukončeny budou: nuže, s té již doby
přenesu tam dvůr svůj s vlády zemské středem;
vy pak, děvice, na Vyšehradě šedém
zůstaňte, zde žijte v míru dál, kam víží
návyk vás i jasné paní stopy svíží.“