V sedm hodin patnáct minut zved se
Harry Novak z lůžka. Stiskl knoflík,
těžká záclona se nese vzhůru.
Zlatý červnový den se mu vhoupl
do ložnice. Venku svítí tráva,
kvetou růže. – Pitomý sen! řek si.
Holí se. – To čert ví, že mám v očích
zvadlý výraz! A v tom obličeji
nádech října! Pětatřicet roků!
Inu ano, pětatřicet roků –
povídá si zlostně do zrcadla.
Oholil se. Snídá. Stiskne knoflík
radiový žurnál začne hlásit
zprávy ze světa. Washington, Londýn,
Paříž, Vídeň – nová cla a smlouvy –
trusty ocelové diktují si
nové ceny – bursy rozčíleny –
moře zdvihlo se a pohltilo
zas kus Italie – letadlová
poštovní loď spadla u Berlína,
shořelo v ní tři sta cestujících –
pět vražd v Praze – právě došlé zprávy
z Jupitera, Marta: nového nic –
letadlový pirát u Madridu
přepad poštu z Jižní Ameriky –
zemřeli: James Kvocna, čtyřicátník,
Herbert Liska, třicetosm roků,
Arnold Vrana dvacetdevět – tu se
Harry Novak zachvěl – dobří známí,
ne však proto: nad cifrou se zachvěl
jejich životů... ty počty roků
jaksi tuze nepříjemně klepou
na ramena cifře roků jeho. –
Zapáliv si tenkou cigaretku,
Well, řek Harry Novak, pro dnes dosti.
Knoflík stisk, zmlk žurnál; třemi tahy
cigaretka změnila se v popel.