V mýtině zářné již stanula bílá, vznešená, krásná,
zdviženou hlavu vztyčuje ve světla proudy mléčné;
toužící žena silná a moudrá věštkyně jasná
sen slávy před sebou vtělený vznášeti se vidí:
v budoucno brána jest dokořán a jasny osudy lidí.
Na oslněném bělouši a rukama vztýčenýma,
úplněk v slunce změněný majíc ve zraku žhavém,
zatím co doubrava kolem lehkými parami dýmá,
a zlaté pouto třpytí se ve vlasu jejím plavém,
svou vidinu skvoucí celuje celou bytostí sněžnou
ta, která kmene svého stane se velikou kněžnou.