Hle, tam pět jich, ďáblů starých,
sotva nese těžkým vzduchem
trosku sochy Tříhlavovy;
dva má pouze obličeje,
třetí jemu rozdrtila
rána mlatu hromovitá
z ruky kněze nové víry.
Tam dva vlekou sochu Lady,
celou ještě nedotknutou.
Svarohem ten pracně strká,
Velesa ten vleče mrakem,
a ti druzí malé sošky
šetků, skřítků, domovníčků,
šklebící se, trpasličí;
jiný sotva držet může
misky, číše, obětnice,
trojnohy a popelnice.
Těžký let a namahavý!
Ba i zdá se, že bůh nový
teď se spolčil s živlů vádou:
lijavec a blýskavice
v tvář jim šlehá bez ustání,
na křídla jim padá mlha,
a ten vítr v divém shonu
v kotouč stáčí jejich řadu,
zmítá jimi, strká jimi.
Hrozný vír a děsná vřava!