„Cizího jak svého šetřit práva,
V míru na své části přestávati,
K celosti se věrně přiznávati:
Totě onen zákon, kterýž Sláva
Mluvou lásky bude vykládati
Vnukům svým, až u budoucí době
Přestanou již cizinci být sobě;
Ovšem, ohlas téhož zákonníku
Zahřmí v uších cizích jazyčníků,
Kteří barbarův vám spílali,
Proto že vás dosud neznali.
Zákonník ten ve své podstatnosti
Není stromkem včera zasazeným,
Leč, co lípa strmíc do výsosti,
Kořenem svým v půdě zakotveným
V nejhlubší se ujav minulosti
Slovanů byl právem přirozeným.