Jak panic vstoupil do klášterních vrat,
hned jeptiška jej spěla přivítat
a s úsměvem, jenž závrať působí mu,
jej do klenuté, velké vedla síně,
jež plna par a vonného je dýmu.
Náš panic mněl, že přišel do kuchyně,
než v tom už v onu záhadu proud světla
hlas jeptišky mu vrhl altový: