Na cestách tedy... Ovšem – na prázdniny
se naše Anna také těšívala,
zvlášť tenkráte, když ještě studovala, –
jak přijela, byl mlýn vždy celý jiný.
To jsme pak oba jenom pro ni žili
a s mladým jejím srdcem zmladli sami,
z ní těšili jsme se, když nad knihami
jak včelka hlavu klonívala v píli,
buď v jizbě u okna neb chodíc v sadě,
neb po lese a dole při potoku.
Lesk vlahý chvěl se hostiteli v oku,
a zmlknul na chvíli, vous šedý hladě.
Tu s námi večer také sedávala
a kreslila si plány pro budoucnosť,
ó jaké touhy, jaká snivá vroucnosť
a v život důvěra jí z duše vála!
Tak horovala o prospěšné práci,
o povinnostech svého povolání,
a nebyla by uvěřila ani,
jak plány takové svět rve a kácí...
Tam všiml jste si houslí – na ně hrála,
tu jizbu sama obývajíc malou,
když ukončila v Praze školy s chválou
a v městečku se učitelkou stala.