Viděl jsem luzný kraj se stkvíti, 
Jejž zorů růžná vroubila;
Kde pestré zavánělo kvítí,
V němž duha letná zářila.
Tam tichý stříbrotok se linul
Skrz stinné háje k lučinám;
Zde zpěv slavíkův sladce plynul,
Anť lásky směvné jevil klam.
Jak často jsem já bloudil s rána
Tím krajem luzným po horách;
A duše moje rozplesaná
Konejšila se v sladkých snách.
A když se večer k horám chýlil
A ticho snášel v dolinu:
Tu k milenky jsem chyžce pílil,
S ní mnohou prodlel hodinu.
Ach! co ta milá prchla mladosť
Jak sladký k ránu svitný sen,
Uvadla v srdci všecka radosť,
A žije v něm žal tichý jen.
I láska vroucí pomizela...
Jak pust a smuten je ten kraj!
A v mysli truchlé uzatkvěla
Jen upomínka na ten ráj!