Smaragdové kapraďové stonky
vějířů svých jemných oblouk řásný
setkávají v palác čarokrásný,
ozdobený lazurnými zvonky,
a v tom vzdušném zámku zakletém
kněžna trůní ve měňavém šatu
z nejdražšího kmentu, ze šarlatu,
drahokamy hojně posetém.
Koruna jí rubínová září
s čela bílého a půvab tváří
svítá pavučinou muselínu.
Otrokyně Čirůvka a Špička
vějířem jí ovívají líčka,
linouce k ní libé pršky stínu
parasolů zlatých jemným kyvem.
Žasl Ryzec v nádhery té klínu,
v sterých vůní dechu opojivém
a když vysvitly mu zpod závoje
purpur lící, hrdla sněžné jasy,
povzdechl si: „Jaké divné krásy!
Takých nemá Holubinka moje.“