Mně bylo, jak bych zřela nebe otevřené,
a jakoby tam v bleskojasný kruh
sám Tvůrce stoupil v záři neskončené
a zvolal ke mně: „Ejhle, já tvůj Bůh!“
Na tvář jsem padla v uctivosti svaté,
jak nehodna bych byla vzhůru zřít,
a ruce majíc jak k modlitbě spjaté,
celá jsem zdála se jen citem být.
„Ó vlasti má! Ó předrahá ty máti!
I já jsem byla dcerou netečnou.
Ach, odpusť, odpusť, chci se nyní káti
a nahradím vše láskou srdečnou.
Já miluji tě, já se tobě kořím,
já velebím tě, já tě zbožňuji;
Ó přijmi lásku, kterou k tobě hořím,
Ó dovol, ať tvé roucho zceluji.“