Vidím, jak se v poli táhne střelců řada,
ten či onen náhle potácí se, padá, –
rakouské to kule až sem doletují.
Na křečhořském vrchu bodáky se třpytí
nad nimi zde onde bílé mráčky plují.
Pravím: „Dej bůh štěstí! naši postupují,
za nedlouho tady do křížku se chytí!“
Při tom ruce spínám ve hrůze a strachu.
Pode mnou i země počala se chvěti, –
ach, to pruská jízda plným tryskem letí – –