Pojďme!“ – „Ne, já připravím ho přec,“
vece Kravařský, „nechť aspoň stoupá
zrádná duše jeho v očistec;
až v stověkých plamenech se skoupá,
ať bůh věčný při posledním soudu,
chce-li, smír dá třeštivému bloudu.
Bývalť vždycky naším věrným synem,
netřísnil se kališnickým vínem,
aniž ukláněl se k oné straně,
která matkou spílá svaté panně,
a kdo ku římské se církvi vine,
ve plamenech pekla nezahyne...
Odstupte, nech vyzradí své hříchy!“