Vláďa neodvětil, – chmurný byl,
netrpěliv prudce zazvonil.
Vešel sluha, – koně sedlat kázal.
„Viděl-li jste mého Marsa již?“
nedbale se mladý baron tázal.
„Krásný kůň! jak antilopa spíš!
V Pardubicích jel jsem, – druhou cenu.
Baron Hirš mi dával za výměnu
spřežení své celé, kočár skvělý, –
dámy mého Marsa líbat chtěly! – –
A váš – váš kůň?“ „Starý, dobrý sic – “
Vláďa řekl. Ani slova víc.
Mrzut, nudou sžírán, hledě k zemi
poslouchal jen roztržit a němý...