Svůj starý ráj vám nebes říš otvírá,
svou věkovitou boříc ohradu,
a pestrých růží vonnou zahradu
vám k nohoum skládá stará země Cyra;
vy po synovsku lůžko ověnčíte,
kde v plenkách dřímalo kdys lidstvo dítě
nejstarší teď v hrobích spějí kmeti –
praporec vlaje, k předu Slávy děti!