Tak se líbíš mně v svém prostém, starém šatě,
na nějž nezavěsil’s nikdy třpytný řád,
v chudém podstřeší, kde Musa zulíbá tě
rtíkem Lisetty, již máš tak vřele rád,
pod révovím v besídce tvá číše zvoní,
když čar jara svolá druhů besedu,
z okna vězení tvá Musa ven se kloní,
mříží vlas jí vlá, žár šlehá z pohledu,
tyran chvěje se, tvou píseň Paříž zpívá...
Ó, jak často v černé chvíli
Musa má se tvojí v oči dívá!