A zář tu hlouček vyvolenců chová
a neúnavně šíří v lid svůj chudý,
jej kříse jmenem posvátného slova.
A ejhle! mocí boží div se stal,
že Čech, domněle mrtvý – z rakve vstal!
Taková byla doba v naší vlasti,
kdy nový rok do hrobu uložili.
Též masopust se vrátil rozpustilý,
však netušil, že tančí nad propastí,
neb popelec již zlatil české hory
jak jitra první blesk, svobody zlatem
a na čele psal všem: memento mori,
neb po něm přiletěla vesna s chvatem,
ta vesna, jakých posud málo bylo
a s příštím jejím vše se proměnilo.