Oblohou bělavé obláčky plují.
Dovedu přemítat, uvažuji:
Snad jsem sám o keř se zachytil dlaní,
babyka v pádu mě zdržela maní.
Vy dva tam, lidé dobří, milí,
kterak jste pádem se poděsili!
Mám vás rád. Žijte tu vesele, sladce,
vyřiďte poslední pozdrav mé matce.
Jediná nikdy nezapomene –
A hlele, dvě myši u kořene,
loupají kůru, hlodají, křupou.
Nabruste sekyrku, máte ji tupou!
Jedna je černá, zapadlá hvězda do moře,
druhá je bílá, jako ta nahoře!