Snad i krev? Ó takých tretek
moderní už nedbá šetek.
Smlouvy pak jsou v našem věku,
vyjma dobrou hypotheku,
na hlupáky pouhou pastí,
advokátských kapes mastí.
Inkoust prostý, péro husí
dnes nám plně stačit musí,
jímž vy, pěvci českých lánů,
beze smlouvy, nenuceně,
zapíšete třikrát denně
černé duše mému pánu
v pohoršeních, svodech květných.
Dávno propad’s naší moci;
v odměnu jen zásluh četných
posílá mne kníže noci,
bych ti plnil každou choutku
švihem čarovného proutku.
Rci jen, po čem bažíš právě –
po rozkoši, zlatu, slávě?
Čili volíš z říše bájí
rudý plášť, jenž vzduchem lítá,
čapku, jež tě lidem ztají,
ubrousek, jenž hody skýtá?
Švandových-li dud či meče
přeješ si, jenž sto hlav seče?
Pokyň jen a čtvero draků
zapřáhnu ti k vozu mraků,
vystavím, než vzejde zoře,
z perel palác prostřed moře –
chci ti sloužit do úpadu
všemi kouzly, vtipy svými –
jednu výminku jen kladu:
bys mi nečítal své rýmy.