Dva zajíci jak panáčkové stojí;
jich sluchy hybné půvabně je strojí,
jak Hermesovu hlavu perutě;
tak číhajíce bděle, nehnutě,
se obdivují beranímu boji.
Neb na pastvišti trochu opodál
z kés tajné příčiny tak prudce vzplál
dvou soků hněv, že souboj hrozný vedou:
druh druhu čelem do čela vždy vjedou;
tak ranami v se buší hlavy obě,
že jistě mozky otřásají v sobě.
Té půtce zajíc směje se, až piští;
i vzniká tento hovor na strništi: