Jdu krajem zas, kde žil jsem drobný hoch,
zřím starou faru v duchu, akáty
u nízké střechy, hospodářský dvůr,
půl travou zarostlý, zřím u zdi kout,
kde starý keř se krčil bezový,
kam zvěsti vše jsem báby umístil;
zřím starou sýpku, dětských tajů svět
i starý senník, i sad ovocný,
jenž strašidelně někdy vypadal
a jindy smavě, podle počasí;
to všechno zřím, leč kdybych přišel dnes
v ta místa, cizí tváře našel bych
a mnohé jinak nežli bývalo
a proto nejdu tam a nepůjdu.