Na cestě zpět ni slova jednoho
na všecky Salomény otázky
z úst nevypustila. Když doma pak
v síň vkročila, jež prázdna zdála se,
na tvář svou padla, jak to viděla
tam v cizině činiti zoufalce,
a ruce vznášejíc v zpěv vypukla,
v zpěv, který jako výkřik duše zněl,
v zpěv skřivánka, který při zoře mře!
To první její byla modlitba,
jež z hloubi srdce k Bohu nesla se.