Kudy půjdou, rozhlíží se kolem.
Což to vidí? Což jej smysly mámí?
Divný obraz, divný, málo známý
jeví se mu.... V nekonečné řadě
rozlehlým, prv opuštěným polem
k táboru se průvod dítek blíží.
Váhá nožka, jindy jež tak svíží,
očko, jindy jež tak patří mladě,
zarosené upjato je k zemi.
Ratolístky nesou – vzduchem ranním
sněhobílé zavlávají šátky
nad svěžími v rukách haluzemi.
Tiše jdou, neb s utajeným štkaním.