Na pahorku stojí hrad,
Jehož pozlacené báně
Přes daleké hledí pláně;
Pod hradem se táhne sad,
Táhne se až k jasné stráni,
Na ní lípa v rozkvetání. –
Pode lípou sedátko,
Na sedátku děvčátko,
Děvče, jako jarní květ,
O dvě víc než třikrát pět
Sotva čítá let.
Rozmilá to dívčinka:
Očko její modré, krásné –
Jako jitřní hvězdinka,
Která jitrem zorním hasne –
Jeví, ač to tají kráska,
Že je hasí žel a láska.
Bílá růže s violinkou modrookou
Krášlí její kaštanové vlásky,
Jak sníh padlý skvělý šat
Šlechtí dívku outlobokou;
V bledé tváři však je znát
Touhy žel a bolest lásky;
Děvčátko, ač bleďounké,
Hezčí přec než hezounké.