Král seděl v křesle v tigří kůže halen,
stráž u dveří jak zkamenělá dlela
o halapartny opírajíc brady.
Ač pozdní červen, v krbu plálo uhlí
a rudý svit jak tratoliště krve
se táhnul po podlaze. Páže vstouplo,
blíž posunulo stolek s šachovnicí
a mlčky postavilo figur řady
na dvojí pole. Vešel mladý Gaston,
dle předpisu před králem uklonil se
a mlčky sedl na taburet nízký
před pole šachové. Král jako ze snu
sáh’ k bobří čapce, na jejímž plál lemu
Madonny obraz v Římě dotýkaný,
pak pohnul rty a sáhnul k škapulíři,
kde v zlatě bělaly se kůstky světců
jak třísky ve filigrán zasazené,
pak hlavou kynul, pak se sklonil k prknu
a sedláka se dotknul mechanicky
a začal hráti. Hráli v hlubém tichu,