Vestálce neouhonné šťastná plynou léta;
Jsouc světu zapomněna, zapomene světa;
Pověčné jasno svítí z její duše ctnostné,
A nebe prosby její slyší nežádostné;
Půl věku vezme práce, půl jí vezme lůže,
Poslušné 2) majíc spání, bdít i plakať může.
V ní vášeň nezabouří, tužby nezaplanou,
Jsou k potěše jí slzy, vzdechy k nebi vanou;
Ji milost osvěcuj září nejjasnější,
A andělé jí šepcí sny nejlahodnější.
Jen pro ni nevadnoucí rajská růže zkvetá,
A peruť Serafínská božský zápach metá.
Jí jenom slibný prsten ženich připravuje,
Jí bělorouchých panen hejno prozpěvuje.
Pak zvukem harf nebeských milenka umírá,
A viděním dnů věčných život svůj zavírá.