Nuže, konečně jsi zde, o jitřní zoře!
Konečně je zlomen temný kruh
ničivých tvých sil, ó noci chmurná!
Modř a zeleň pode mnou je, v dáli šarlat
a pak zlato
nade mnou!
Prosvětleným slaným vzduchem osvěžen
vpřed letí můj duch před lodí svou,
safírová dálka vítá jej,
vlídně kynou korálové ostrovy,
nesmírná, však slavná pláň je před námi!
Nuže, konečně jsi zde, o velké poledne,
jiskřivé jak zlaté víno v nádobě,
planoucí polnice!
Zas’ mě vyzýváš, jak sok můj ve střehu
mě piješ očima a biješ na můj štít.