Chci slunce, ven, bystřiny, jedle a smrčí,
chci toulat se opět sám, chci vůli svou. –
Kde jsem? To tramway tak protivně hrčí
a poduška bílá pod hlavou.
Je těžko, když nežil jsi, tak těžko mřít,
a mnohá se nežitá proklíná chvíle.
Hm, umírám v čas a roztomile,
je k smíchu jedle a bystřiny chtít.
Zde skleničky na stolku, jen slaboch reptá.
Teď dušený smích a vedle se šeptá,
pan komisař přišel nás navštívit.