A Tonko cítí: prsty láme
mu sprostá síla surová!
Jej všechno mate, všechno klame...
a nejvíc tíseň zraková...
Hle, v moři nový den se rodí –
leč co to letí kolem lodi?
To vichr, mračna, déšť i zem’ –
vše pod červeným závojem –!
Na břehu stromy v háji šumí
podivným rytmem úděsným,
však živlů teď to jakýs šprým,
kterému člověk nerozumí,
či spíše chechtot běsů těch,
co v mušle troubí v útesech!