Tak tu bylo prostomile,
dubový stůl s trnoží
mytým fládrem svítil bíle,
peřin po strop na loži
za záclonkou ve přístěnku
prozradilo dobrou ženku,
domácnosti milovnou,
třeba byla královnou.
Nad stolem v kout sbíhala se
lišta umně zrobená
se zábradlím pěkným v pase,
vyřezávkou zdobená,
na ní mis a džbánů stálo
malovaných věnečky,
růží, ptáčkem, srdečky
a jak záhon kvítí plálo.
Za ní svaté obrazy,
útočiště v nesnázi,
kahan v tvaru lidské dlaně
žlutavý svit vrhal na ně.