A nenalezen, nepohřben zůstati ležet,
jablko spadlé ze stromu do vysoké trávy,
živočich na mechu zdechlý v houštině lesní,
zůstati ležet v zeleni, v slunci i pod hvězdami,
napaden býti ihned vojskem tvých bytostí,
rozpadnouti se v sousta, v života pařeniště,
skutečnou hostinou býti všemu, co zde již čeká,
zvolna být pohlcován, roznášen na všecky strany,
zmizeti až na těch několik neděsících kostí –
zpočátku bílých, pak zšedlých a omšených
a všemi živly společně
zhlazených konečně...