Ó mladosti má, smutný květe drahý,
já dnes už vím a hořce plakal bych,
že došli jsme tak příliš, příliš záhy
až na rozhraní všechněch tužeb svých.
Že zvolna sejmeš svoji dlaň mi s čela
a za mnou kdesi sedneš tesklivá,
jak bys mi ještě něco říci chtěla,
však mlčky se jen zrak tvůj zadívá.