Překrásné ráno! Zlaté světlo denní
ty zlaté hvězdy od země už vzdálilo,
a tmavé nebe v zlato modré vhalilo,
a v chrám je spjalo duchem osvícený.
To nové světlo ve svém bujném dmutí
nového žití milý zárod chová,
a v jeho přemilostném obejmutí
už Tigris noční sen svůj dohučí
a kamenný se Bagdad rozzvučí
jak v bájných dobách socha Memnonova.
Vždy blíž a blíže lásky tón ten zvučí,
jak Bagdadu by srdce klepalo,
že k novému se ránu prospalo,
a nově starému se žití učí.
A každý měšťan blahým zvukům slouchá,
z úst šeptmo line se jak v zbožném kůru:
„Náš slavný Tanbúry je dnes už vzhůru,
to ulicí tak sandál jeho bouchá!“