Nevetve a föld fiait
Kik ébren tépelődnek.
S hiú gőggel, ezer bajjal
A világgal vesződnek:
Az eszmélőt[3] kis mécsétől,
A fösvényt rejtett kincsétől
Elrezzenti játékunk;
Az öröm szépére,
Szerelem ölére
Halálszint von árnyékunk.