„Él, él! csak elájult” s viszik a táborra,
A mai várvívás - marad az máskorra,
Marad, mikorára jó Istennek tetszik,
Mert a király ágyban, nagy-betegen fekszik.
Vette neszét rögtön Rájmond a zavarnak,
Hogy a falon így járt királya magyarnak.
S ütni vasat izzón - kicsap és kiomló
Hada ostromlottból leve ím ostromló.