Ah! melly szomorú ez az óra;
Zokogó seregünk bizonyíttya!
Mert bús libitinai szóra
El-epedt ajkait kiki nyítja.
Edgy gyenge virág el-enyészik,
Mikoron alig érte nyitását!
Meg-emésztő férge tenyészik.
’S nem hagyja tovább maradását.
Edgy gyenge tüzetske, jelessen
Tsillámlva, szemünkbe tsapódék:
De kilobbant lángja sebessen
El-aludt, ‘s hamúval be-vonódék.
Jaj! víg örömünk’ elejében
Elenyészett gyenge virágunk!
Jaj! zöld tavaszi levelében
Lenyesett, ‘s elesett jeles águnk!
Jaj! melly hamar el-mene tőlünk
Szép hajnala drága napunknak!
Hamar el-vitetik mi előlünk,
Kit igen szereténk mi magunknak.
De szemünk vizeit, hamújára
Tsakugyan meg-eredve ne hintse!
Lám gyermeki gyenge korára
Odament, hová Jézusa, kintse.
Atya adta kezébe Atyának,
Bizonyos lesz gondviselése:
Illő, hogy az édes Anyának,
Szűnjék szeme’ zápor esése.