Můj svět je mladý krásnou vírou v stálý
koloběh srdcí, která nestárnou.
Stráž stojím před hroby, jež propadaly
se v minulosti propast beztvárnou.
Neznají dnů již, lidských zákonů.
Leč znovu vysílám své posly jasné
po stupních Jakubových, duch kde žasne,
zázraky kosmu, jasem aeonů.
Mnou veden zástup lidský vzhůru stoupá.
Fanfáry žití třepotné z tub kovových
můj sesiluje hlas, co v slunci žhnoucím koupá
se radostná ta cesta jich.