Nezříte snad z mraků na severu
povždy na nás valící se bouř,
mníte snad, že chat to v lesa šeru
či pastýřských ohňů vábný kouř?
Ne, to smoud, jenž v luhy krásy tíhne
z hrozné výhně – zdiven, kdo ji zřel –
z jejíž lůna den co den se líhne
na tisíce zmijí: smrtných střel.