Královna Belkis představu si utvořila muže
úžasnou: víc než člověka,
a přece člověka. A láskou stala se jí ona představa
zázračná, žhavá – cílem života. Své liliemi zadýchané lůže
v stříbrném zámku v Axumu jen pro ni opustila. Dálka daleká
volala její srdce. Říkala si: Je to Šalomoun. A modravá,
tajemná mlha obzoru ji byla oponou,
jíž zvednout chvátala, zřít kouzlo hlubiny, v níž spolu utonou.