Na druhý den, pod zlatým klenutím
ve svaté kapli v Cáchách shromáždil
kol sebe Karel všechny rytíře,
a Ganelona soudit kázal jim.
Při záři tisíc světel voskových
u hlavního z mramoru oltáře
ve zlatém hávu císař zahloubán
do temna svého bolu, naslouchal,
co radili mu jeho soudcové,
a v poutech, bled, však hrd stál Ganelon,
a slyšel slova, která pronášel
co žalobu teď Karel; pravil tak:
„Jest sketou, podlým zrádcem Ganelon!
Tam za horami v zemi hispanské
pod rovy dvacet tisíc rytířů
jej obžaluje! On jim život vzal.
On mému srdci vyrval Rolanda
a Oliviera. Prchla navždy tak
mi sladká radost z toho života.“