Klidná jsou prsa, pevná dřív jak skály,
Jež mnohý tak skrývaly v hloubi žal,
Jež mukám tyrana se v tváři smály,
V nichž oheň nesmrtelné vášně plál,
Jež utištěný lid tak milovaly,
Jenž dlouho vzpomínával na Roháče:
Však neměl více těch co dříve sil,
By mečem pravdy mučenníka mstil
A proto při vzpomínce na něj pouze – pláče!