Za český lid, jenž nesvlékal své víry,
jak vy své panské šaty,
za český lid, jenž ve svém rodokmenu
má slavnější, než vy jste, bohatýry,
za prapor bělorudý,
za slávu, která tkví na českém jménu,
za minula stín veliký a svatý,
za slávu, před níž všechny „Růže“ blednou, –
i za to všechno velké české hoře
já, český básník chudý
v tvář vracím vám, čím posupní a smělí
jste české jméno zhanobiti chtěli.
Aj, miliony zvednou
ten český prapor ve svit ranní zoře,
ten prapor, po němž hodili jste blátem –
a z každého, kdo Čechem, reka tvoře
on hrdým majestátem
vzplá nad lidem, jenž v práci
je větším vás i tam, kde modly kácí
a pohrdání pohrdáním splácí.