„To spal jsem tedy sedmdesát lét,“
se v duchu diví kmet, „a tento brav
jest plodem oné tiché ovečky,
co – březí bahnice – mě vedla sem.
Dej okusit mi svého ovoce,
– mdlou slastí jeho stáří nezhrdni! –
a vezmi ovce ty. Žij v pokoji.“