– Mlč, Lili, o šatech: znám ruce svoje,
co dovedou, však mně to jedno bylo;
já nejsem nikdy hrda na své dílo
a jdu, v čem mohu. Já však zřela na tě:
tys byla bájná od hlavy až k patě
jak z pohádky zjev – a já zřela předem,
že nespatřím tě živoucím svým hledem
po celou noc, bys vedle mne si sedla. –