Viola živa. Zde po dlouhé době
Na jeho prsou dlela nevinnost,
Na prsou, žijících jen vášní zlobě,
Jež neznaly již téměř ani ctnost.
Pozvednout zraků netroufal on sobě
V hloub duše raněn, mysle že to sen,
Či přelud, který záhy opět zmizí:
Člověk to přec, jenž jemu téměř cizí –
Hra přírody – a přec tak podoben!