Jen touhy, vzpomínky šly rodným jeho krajem,
svůj domov vzdálený jen v teskných vídal snech,
jak dávná pohádka minulý život zdál se,
když na pochodu šel, usínal v zákopech.
Jak láska mladých let minulost zjevila se
a bílým kynula do dálek ramenem,
a v rodný vedla ho kraj ve snu přede dnem – –
A teď se navrátil. Jej domov vítal písní
a květem bělostným rozkvetlých ze zahrad,
a jemu bylo tak, jak dávný druh by z dětství
svou ruku družně mu zas na rameno klad’.