Jdu tiše za stopou – a ona v dál se tratí – –
Jen v šeru červánky ty drahé sledy zlatí,
a zvony sténají jak srdce pod tíží.
A mně se zdá, v hloubi zdá, když smutně v kov to buší,
jak někdo vzdálený by kvílel nad mou duší,
ta stopa nikdy víc že s mou se nesblíží.