Milé dítě, pánbů věděl dojista,
jaké kličky mu tvůj rozum nachystá,
proto nadělal nám, dětem nevěry,
všeumné a moudré pány pátery,
těm prý všechno svěřil, ti ta „proč“ už ví –
proto, když tvůj rozum rýpá, bláhový,
pan páter se zděsí, prst na ústa dá:
Věř jen, sic se pánbů zase rozhněvá!