Ó že tato chvíle měla křídla! 
Za ní vzpjal jsem duše smělá křídla.
Sotva v dlani držel jsem své štěstí,
chvíle jeho v dál svá střela křídla.
Krátce ale sladce rajský pták
snes nám v srdce, filomela, křídla,
co tvé duše se na mojich rtech
Psychy probuzené chvěla křídla.
Polibkem jsem přibil v srdce své
její celá zlatem skvělá křídla.