„Ó jistě, jistě pak se podaří
ten obrat, po němž vrah náš dávno pásl,
když tací zrádci pro něj hrobaří!
Ó takou zbabělosť a takou zlobu
když snáší země ta, jsme blízci hrobu!
Však pozor! Ještě odporuje hlas
tak hluboký jak strašný zemětřas,
jímž se to všecko zabijáctví sřítí!
Ten národ dosud žije, – chceť on žíti,
hlas přírody mu káže, – musí chtíti,
byť sebe mdlejší, – musí, – musí, – musí!
Pud vlastní obrany, ta síla boží,
jež hájí se i puškami a noži,
též zdvihne národ ten, – on v smrtné křeči
se vzepne zoufale, on vrahy zdusí,
a chce-li osud, krvavými meči
se ochrání...“ „Dost velezrádných řečí!“