Ubohé dítě! Slýchával jsem jednou
cos o nešťastné lásce vyprávět.
Smrť sáhla na ni svojí rukou lednou
a čítali jí sotva šestnáct let.
Uvadla touhou, jak ta růže svadne, –
ach, škoda, škoda růžičky té vnadné!
Hle,“ – zvedl knihu, – „co komteska četla
za kouzelného měsíčního světla.