Já odešel, a dlouho bloudil jsem
za horami, kde lid nám příbuzný
až k moři sinému má sídla svá,
pak vrátil jsem se, našel tento les,
kde žiju se stromy a s ptáky jen,
a s myšlenkami, s hvězdami a sny...
A ruka moje jest teď dovedná;
viz moji sluj! Buď hostem, Kašo, mým,
a vyvol sobě darů třpytících,
jež vymyslil o kráse hloubaje
můj um, vždy dávných slov tvých pamětliv.“