Tím hvozdem v ranním, měkkém polosnění,
jsi ty, můj švarný, jihočeský kraji!
Co zvuků vábných v nitru tvém se tají,
jež nedozrály v mužné písně znění,
jak nářek pouhý splývajíce s retů!...
Co činorodé, blahověstné snahy,
ve prvním teprv, chudém, zimním květu
zde nad šumnými odpočívá prahy!
Ó paprsk jenom ve hvozd zasmušilý,
jen paprsk jeden nadšení a síly!