Spavým vanem světla smířlivého
bezčasé odpoledne čeří lípy
v pochvílích; tu bledý život skvrn
se mate, slábne, sílí, hasne.
Útržky jasu staře vzácného
vklíněny jsou v trnovníky přehoustlé
a v nich se stále třese, žíříc
zelené a lehké pápěří.
Pak černé skříně temno vyroní,
věci zasmušile odumrou.