Jak labutí by pění doznívalo,
až shaslo na březích Chrudimky stinných –
A Vandě v náručí se mládce zdálo,
že odpočívá prsou na matčiných,
že pozdravení s jasných výšin plálo,
co požehnání její lásky blahé:
i pohlédla svým zrakem velkým jasným,
z hluboka duše, pod brv stínem řasným
pozvedla oko temnomodré vlahé;