Soudruh k němu prořek: „Vězíš v samém rmutu,
Kdežto o tobě se sláva rozlíhá,
Prospíš ve chorobě drahou lhůtu,
Když ti rozkoš sama v cestu nadbíhá.
Tebe ve triumfu z místa na místo
Vozím, z jedné země do druhé;
Jest to šťastný život zajisto,
Naše společenstvo bodré, netuhé.