Pomalu plížím se k Vávrovu statku.
V těžký sen
je statek pohřížen.
I ten pes na dvoře nějak si hoví.
Spí lidé? Tančí? Pijí? Kdo ví.
Muzika veselá z daleka hraje.
– – Náš prapor do krvava plaje –
Na střeše škrť jsem sirkou. V chvíli
plamínky malé vyskočily,
volně se kroutily, háďata malá,
plazily ven se okénky
ty krásné plaménky.
Hleděl jsem s rozkoší, jak střecha vzplála.
Oh, bylať rozkoš v tom.
– – Nese on pomsty hrom –
Vítr se zdvihl, jak spolčený se mnou,
plameny šlehaly nocí tou temnou,
za chvíli hořela ves.
Prchl jsem v les,
se skály vysoké hleděl jsem dolů
do plápolů.
Hleďte jen, oči: poplach a zmatek,
za statkem chytá statek,
jiskry v tmách ohnivě plají.
Dobytek bučí v stáji,
poplašný cinkot zvonu,
v tom bezvýsledném shonu
zoufalé dětí výkřiky.
Toť krásný konec muziky!
Kletby se dusí slzami.
Smiluj se Bůh váš nad vámi!