Z doliny za to vzhůru
poslové-střevlíci vynesli potoku pozdrav.
Země byla nová a krásná, a nad ní se třpytil
závojek jara.
Dávno se odvalily mraky
bílé a rozdulé k západu,
musily, zahnány větrem a dnem.
Bylo hlučno hlukem, jejž slyší
všichni, jimž jasno je v srdci.
Člověku, jenž šel k městu,
ptáku, jenž začal žíti,
jasně bylo,
vítězně.