A té tíhy! Brk svůj udržuji s těží,
jako hrubý kůl mi na rameně leží,
a jak pomalu se vleče po papíře –
co mne trudu stojí, nepodobno k víře.
Jiným arci hej! Těm snadno se to píše,
když svá písadla ve dlani jedva cítí
a brk letem sloky na papír jen dýše –
však by nepěli o sladkém pěvce žití,
kdyby ramena jich byla obtěžkána
centovými péry ptáka Velikána.