A píseň ta jak příval, valící se s hory,
v ráz padla na nepřátel šinoucí se sbory;
hle, bledne Tiusej, a blednou jeho čety:
hlas pěvce mrtvého tu slyší opět kletý!
Hlas lebkou proniká, žže mozek palným drátem
a štítem proniká i ocelovým plátem
a chromí pravice, je „zkáza“ jeho heslo.
V ráz jezdců tisíce v zem třasem s koní kleslo,
dav pěších zděšených jal náhle úprk divý,
v prach klesly zástavy... jsou volny slavské nivy,
a přes ně chorál písně letí vítězivý.