Jeli za spletitou stěnou vrb,
jež svou klenbu, svižně vypjatou,
přehýbaly důvěrně a stinně
nad širokou mezí travnatou,
po boku kde proudu šumícímu
bujněji než jinde zeleň smělá
v útlé chomáčky se rozvíjela.
Posety jsou jimi štíhlé pruty,
tak že, každým dechem vánku hnuty,
zdají se, že sypou ladným ruchem
pršku smaragdů i zlata vzduchem,
kladouce je dvěma šťastným v cestu.
Všady z travin, z poupat směsice,
z líbezného křů a stromů těsna
usmívavě kynula tu vesna
svátečněji, v hotovější slávě,
krásnější čím dál, jak družice,
vystrojená k veselí, by právě
čekala tu již jen na nevěstu.