Jak vlasatice věky nebem letí,
v tvář země šlehne děsíc všecky tvory:
ó revoluce, pláti po staletí
tvůj odlesk zříme tady v stínu hory!
Přes krev a rumy zdravíme tě s vděkem,
ty kněžko, věštkyně té velké zóry,
té příští, kde jen člověk bude rekem.