Všaktě to modro nebe dnes vděčně nemálo uvítal
po kraji valný lid, však nejvíc cháska kramářů
onde na Hůrce samé, hledajících příživy trošku
z nábožných lidu tuch, jak vezdy na plápolu božském
zisku pozemský chtíč své čmoudné pánve přihřívá.
Volnou prostoru tam, jež na hřbetě výšiny těsném
od hospůdky malé k myslivně a páru chaloupek
před svatyní skromnou kryta trávy koberci se táhla,
pestrý, různohlasý zaujal toho národa tábor:
Tam stany těsně řadou bělavá rozpínaly plátna
neb šedivá, dost záplat i děr tu i onde jevící;
avšak pod nimi lesk trety různé šířily bajný,
třpytné barvy živé, pozlátko a třásně peřesté,
přesvůdné pohledům dětským i pamlsky a hračky.
Jinde budek zase řad v též klamné nádheře zářil,
skládaje vábně v odiv lesklé růžence a křížky,
však prsténky také a světské ozdoby hojné.
Vedle tu písně nové, bídného papíru a tisku,
dvé žen rozježených vesnické mládi nabízí,
ve zpěvu jedna druhou uchoryvném překřikujíce.
V sousedství tlupy té, kde kynou duchu slasti pochybné,
zástupu poutníků schystány požitky tělesné:
schráň uzenek horkých plechová tam vábně se kouří
housky a buchty tu zříš, zříš v láku okurky zažloutlé,
jak roje velkých žab v šeru lesní tůně plovoucích.