Filosof teď starobylé
Sundal s nosu bryle:
A kdož mnedle před ním stál?
Korunovaný-li král?
Nikoliv! A koho tedy viděl? –
Drvoštěpa s sekerou.
Skoro za svůj blud se styděl.
Opět ale bryle nastrčil,
A hle, znovu obra s korunou zočil.
Mlčí chvíli ještě některou.
Potom vážně vstává;
Drvoštěpu skla podává
Řka: „Skly těmi na mne hleď!“
Udivený drvoštěp se domnívaje,
Že snad pán všech pět
Nemá pohromadě,
Skel se netýkaje,
A se pohladiv po bradě:
„Pane,“ vece, „chvála Bohu,
Bez brylí že zříti mohu.
Vy jste ale, jak vidím, pán z města,
A nevíte, kudy z lesa cesta.
Já ale zde často chodím;
Nuže, kde čekají Páni,
Vaši ostatní kumpáni,
Milerád Vás doprovodím.“