Tu v náruči jsem spánku přelibého 
Zde dřímal na pažiti rozložený;
V snách cítil jsem se k nebi vyvýšený,
Kde děva sešla s trůnu blankytného.
Ta trhala z oboru nebeského
Květ mnohý, zlatý , v hvězdách vypučený;
Upletla věnec růží ozdobený
A vtiskla jej v stráň snilce nesmělého.
Pak v mísku zlatou božský nektar lila
A dala píti retu žíznivému,
By smělosť ňadra moje roznítila.
A v nové žití mně pak vzbuzenému
Juž sledovať milostně poručila,
Bych připojil se kroku skřídlenému.