Mne při těch slovech zkrušil děs a hanba.
Já míněn byl tím, já dal pohoršení,
mně platí: běda!... Vždyť já, já jsem stvořil
tu Venuši, z vod mořských stoupající
a hříšně svítící svým nahým tělem;
já maloval tu bujnou Primaveru
ke slovům páně Lorenzovy písně,
již zpívali jsme ve dnech karnevalu –
ach, jak že zněla?