Ó kdo jste přemýšlel nad záhadou, jakou je zvíře?
Kdo jste se nezachvěl nad takým tajemstvím života hmoty?
Ulehl pes a nemoc podobná lidské ho tráví.
Nesténal, nevyl, mlčel, jen umíral, hledal mě okem.
Ó toho pohledu psa, jenž pomoci hledal a neměl!
Vždyť jsi můj pán a já jsem tvůj sluha! mluvil ten pohled – –
Mrtvý byl, hluchý byl den, kdy pošlo to věrné zvíře,
a moje slzy chápaly onu poslední ztrátu.