Ten, kdo nás potkává prvně, touhou vzplaneme-li,
kov tekutý do forem vlívá a ražbu vykouzlí.
Vzkřik zoufalství vryje tam neb pomsty zatvrzelý,
neb naučí za vše se mstít, čím svět byl hrozný a zlý.
A ten-li nás potkává, kdož byl trpící a měkký,
kdo pode jho hlavu dal, ten musí z nás obět mít.
A ten, jehož hrdost zašlápla touhy, smysly a vděky,
ten zlatem nám oči zdivené musí zotročit.