Když vrátila se k ohni, v křeslo své,
tu před sebou se chtěla omluvit
a ukonejšit svoje výčitky.
„Já vzala na se úkol nemožný,“
tak rozjímala. „Adam Jesenský
měl vůli pevnou, a přec vykonat,
co na mně žádal, nemoh’ nikterak.
Hrad nepřístupný je, on sám tak děl.
Jak tedy dobýt toho dědictví?“