Hrom zařval jako tur,
vše spáče vzbudil, s vichřicí se spřáhl,
mou zachvěl duší, v níž se úžas ptal:
Byl to jen přízrak šílený – a lhal?
Či přece, přec byl sen to věštecký?
Ten genius, duch Práce, prapotomek
ten Heraklův, zdaž v babylonském víru
všech plemen vsadí olivový stromek,
jenž národům dá po větévce míru?
Či jako přelud znikne do nadsvětí?
Či k lidským břehům jen jak buřňák letí? –