a po chvíli, spíš jako k sobě děl:
„Vše, co se děje, předem určeno,
a nikdo neunikne Osudu,
jenž mocně řídí všeho světa běh.
My v jeho ruce jsme jen nástroji.
Hlas jeho časem v našem nitru zní,
jak z ohnivého keře mluvil Bůh,
a nutno pozorně mu naslouchat.
Kam jíti musíme, tam všichni jdem
a podivné jsou křižovatky cest.
Já mocný byl, že hlas ten nitrem mým
zněl jasněji než lidem ostatním.
A hlas ten velel: Vstaň a vezmi meč
a pokoř pýchu zpupných vladařů,
národům navrať volnost ztracenou!
I vzplál jsem bleskem, poslem ohnivým,
jenž hrůzou plnil zpráchnivělý svět,
já vichrem letěl, hromy burácel,
otřásal trůny, říše vyvracel,
já bouří byl jsem, která čistí vzduch.