Az emberszív, valamíg vér,
Érzelmet vált és cserél;
Mindég kiván, sovárog s kér,
Tellik, ürűl, reményl s fél.
Boldog szív, mely, a mit kére,
A sorstól megnyerhette;
Mely nyúgalom-partot ére
S reményét nem vesztette.
Ez órában jó érzemény,
A jövőre kedves remény:
Boldog annak élete,
Ki már erre mehete.