A pravil kmet: „Mně zdá se, že jsme bratři
v té chudobě, která se líbí Pánu.
Kdo chudobu má, ten jí nebes manu,
ten s radostí se na svět celý dívá,
ten v ruce boha klidně odpočívá,
ten s úsměvem se může rozpomníti
na jesle, v nichž jsi, Kriste, musil sníti,
jen osla s volem ku své maje stráži.
Kdo chudý, stojí nebes na zápraží,
jest věčně vesel, nezná žalu, nudy.
Jak děkuji ti, bože, že jsem chudý!“