O jak jsem plakal u postýlky Tvojí,
má Lilo spanilá,
když hrozná smrť ve podloudnickém boji
Tě v čelko ranila;
O jak jsem plakal, děsnou úzkost v hrudi,
když cítil jsem, že ručinka Tvá studí,
že mlhou potažen Tvých očí lesk –
o strašná, hrozná, děsná k nepopsání,
do sivých skrání
a v srdce hrůza sjela jako blesk.