Ach jaká nyní změna! strach to nesměřený!
Tu v poutech, v krvi leží milý obnažený!
Kdež byla Eloisa, že ni hlas, ni ruce,
Ni dýka její kruté překazila muce?
Syrovče stůj! ó ustaň krvavé té rány,
Za stejnou vinu buďte stejné tresty dány.
Ustávám, hanbou, vztekem jsouci uchvácená,
Nech styd a slzy mluví slova zamlčená.