Mert bátya, minket nem ösmersz te még,
Másként a papirt nem fecsérelnéd;
Megfojtott kölykeért a nőoroszlán
A megrémült vadászt nem kapja torkán
Oly iszonyú, oly vérontó dühvel,
Mint aminőt a mi szivünk lövel
A szigorú birálat vesszejére,
Máskép fajunk, mint a birkák vezére,
(Hogy már hozzánk illendő légyen a kép)
Igavonó, ütlegbiró, szelíd nép.
Mondd bár gazembernek, - s a vad zseni:
Még ezt nagylelküen elszívleli;
Vagy üsd pofon, azt is eltűri néha,
Csak azt ne mond neki: hogy rosz poéta!