A myšlénky teď zoufání nit snuly,
že zbělel vlas a vousy zšedivěly,
a v duši osten jedu vězel celý,
že rána jedna stíhala hned druhou,
až vrchol útrap zcela dovršen,
kdy nocí věčnou zrak mu obestřen,
že světa syt, provázen mladým sluhou
se schýlil, stařec, v trapnou samotu,
ve duši mrtvo, v oku slepotu. –