Tak po bloudění, klamu mnohém
dáš marným snům i touhám s bohem,
nač vzpomeneš, vše tíží, bolí,
a naděj každá uvadá.
Tak člověk zvolna umdlí, stárne
a dny se vlekou suchopárné,
a žiješ jak strom pustý, holý,
s nějž všecko listí opadá...