Na druhý den Emeri z Narbonu
a čtyři jeho junní synové
se vydali na cestu k císaři
a tisíc jeho s nimi rytířů,
a soumarů bylo as padesát,
co zlato, stříbro nesli, náklad též
říz hedbávných a plášťů vyšitých.
A žena Emeriho z Narbonu
až za bránu šla s mužem, se syny
a vzdychala a tiše plakala
a šeptala si: „ Nač ty boje jsou,
ty bezkonečné, nač to vraždění?
Co bolestí jest ženám snášeti
a matkám ubohým!“ A před branou