Noc dusných oparů i hvězdy
jak do mdlobných by únav jímala –
hned mlží se, hned hasnou usínavě.
Dus po stanu; jen světlo jedno,
že oko v oku nedohledno,
jak v stínu řas chví tlumeně se troud
lsti plamenů, tmou číhá nedočkavě,
kam po spící kat němý hlavě
teď sekerou as chvátá tnout – –
Dřív Osman slovo plnil čestně,
kmet-dítě ústy, pěstí muž;
pěsť ochabne – mluv jazyk lestně,
i slovo ruce služ!