Či se za cizího hodláš, sestro, vdáti,
za cizincem jíti a nám sbohem dáti?
My tu ovšem vzdechnem: „Dej Ti pánbůh štěstí!“ –
v oblacích však havran jinou píseň věstí!
Nevidíš, že vůkol země žízní prahne,
a že od západu černé mračno táhne?
Věru než se Tvoje nevinná šíj sehne,
slovo času v Tatrách již se v hrom rozlehne!
Má tatranský orel paní své se ptáti:
„Či smím s bratry Tvými v jednom šiku státi?
Či mám s bídným supem trvat u pokoji
a pak oči klubat mrtvolám po boji?“