O jakés kadeři zlaté tam sen
spěl hlavou tak vzdušný – chytit ho jen!
Ach, člověk snadno se mýlí...
Tam o ňader vlnění zdálo se cos,
o tailii pružné tak nad rákos...
Sny vše ty zda ona ví-li?
Ba neví je, neví, jsou fantasmat plen,
jsou duhy, jež neměly viděti den,
terč, láska darmo kam střílí...
Ach, my tam přece snili
a jak jsme šťastní byli!