Vladimír se z okna dívá a se diví:
„Čím to zruměnilo v záři nebe šedé,
zdaž to v čele vojska z Ordy král sem jede?“
Nejede král z Ordy, posli Fedorovi
přicházejí s dary a dí těmi slovy:
„Náš pán kupec Fedor z dalných jede moří,
slyšel o tvé slávě, slyšel o tvém hoři;
prosí, by směl zkusit léků čarné síly.
Dovol vystavět mu v sadě zámek bílý,
tam, kde Natáša vždy pláče nocí tmavou –
uzdravit ji doufá, ručí svou ti hlavou!“