Filomena při tom odskočila
ku plotně a zas tu při něm byla,
neb ji volal, všechno ukazoval,
co kdy zrobil, a co si kde schoval.
Otvíraje truhlu napřed pravil:
„Vidím už, ty že jsi z jiných lidí,
s podruhyní bych se nezastavil.
Co vše mám, hned jiný neuvidí.“
Vyndal potom pouzdra všelijaká
barevná a s víčkem vrchním skleným,
počítaje, co dá hračka taká
denní práce, vyndal potom skřínku
s prknem zadním rudě obarveným,
ostatní tři strany ze skla byly.
Horní okraj v štít vybíhal vpředu
v rudé půdě kreslený keř bílý,
který padal po všech hranách dolů;
pěkná kaplička to ku pohledu.
Diví se jí Filomena, praví,
že by měla stát tam na tom stolu,
do ní pak že, dá-li Pán Bůh zdraví,
z pouti přinese Marii Pannu.
Sklenář pak ji na druhou dal stranu,
obrázky pak různé z desek vyndá.
Mívali jich totiž u nás jindá
velké sbírky, každý z jiné pouti,
od přátel a známých na památku,
dcery braly dědictvím je z domu.
Milo zajisté je vzpomenouti,
o Božím-li ukazují svátku
jedni druhým, který kdo dal komu.