v zázračné jejich otce odlesky,
v jich hladině svou pýchu shlížet může,
mír v okov srdce vážit nebeský...
...Leč jediné... Kdybys měl svolit, bože,
by jiné ženě dal žeh krve své
(pak vdova lvice zanechává lože,
jde pustou nocí, v skalách dutě řve),
vzkřikla bych k Tobě nejdrzejší slova,
skřípavá jako v hejně starých vran!
...To jediné... a uzřela bych – vdova –
jak padlý Anděl kmitá u svých bran!