On uklonil se s gracií a sednul. Žhavé růže,
jež v líčka snesl tanec jí, ty nenadále zbledly,
jak lístky by si lilií vždy hustěj’ k sobě sedly;
a ručka s čajem chvěla se, rty hrály nedočkavě.
Kdo uhodne, co vířilo v té mladé, rusé hlavě!