Slavná rada města našeho
roku tisíc sedm set a šestého
přímo vedle usedlosti Habalovy
vystavěla sobě pevný rathúz nový.
Nový rathúz měl však světla málo,
neb mu přede okny topolů pět stálo,
které houštím neprozračným stíní
věčným temnem novou radní síni.
Jaká pomoc? jak se odstraní ta vada,
ve světle by úřadovat mohla rada?
Předmět ten by v ráznou přišel poradu,
obesláni byli radní všickni v hromadu,
zde pak řeční starší obce Klivanec:
„Prožluklá a věru mrzutá to věc;
avšak ať si jak chci lámu hlavu,
nejsem jinak poraditi v stavu,
než jen, aby rathúz nový zas byl rozbořen
a pak v místě příhodnějším znova postaven.“
Opatrné radě města Kocourkova
zlíbila se rozumná řeč Klivancova,
a než půldruhého roku uplynulo,
nové stavení se k nebi pnulo,
provedené krásně, čistě
na bezstinném, světlém místě.
Klivanec pak za odměnu, slávu rady nesa,
béře ročně sáhu dříví z obecního lesa.