Již kotva nad vodou. Hurrá! Jen zvykem
kdes v lanech zaznělo a ztichlo mžikem.
Bez hlasu, kradmo v oceán se hrouží
mohutná loď. Jak roucha přízraků
pohybem vlastním, šíří se a dlouží
dav plachet, vzhůru po stěžních se plouží
a míchá se jak spousta oblaků.
Na přízi lanové v tajemném ruchu
motouzy křepčí – – Zdaž to koráb duchů?