„To dobrý nápad! zdráv buď šedý skřítek!“
sbor zajásal a jako klubko z nitek
se splítá, k sobě tulili se zas;
cos šeptem se od ucha k uchu neslo,
jak zázračné a spásonosné heslo,
a hlavou kývli – nový smích a jas –
a rázem sbor jich vstal radostí křiče,
ti motyku a ti zas vzali rýče
a hrnuli se v tichý, spící les.
Jak stínů tlum kol skály letli hbitě,
na luny paprsk sedli, okamžitě
ten v lesa hlubiny je nes’.