A ty, studno lásky zblažujícý,
Hrade rozplašené nevinnosti,
Hlavo nemožnost y stírajícý,
Srdce pravoty a národnosti!
Tybys v květu krásy oplývajíc
Lahodnostmi rozkošného štěstí,
Když sy trninami cestu klestí
Moudrost, smělostí se odívajíc,
V bouřích hromy nezděšená skála
V okřívání bez pohnutí stála?