Loď pluje do Hellady slunné.
Pluj dále, dál! Pluj od skal Leukad,
kde Apollu skok v moře světí,
kdo nedbal umu Charitek...
Tam v hloubkách tone těla pád...
Kdo z plesných HÓr jest lehkonohých dětí,
plyň, konči jinak plesů vděk!
Loď k Bosporu.... A Theodora
zří k rumům Troje. Věky byly –
i svítá-li vždy z mraků zora,
kdež úděl nové Heleny!
Ač touha pudí ji, lesk míjí hippodromu.
Dnem u přeslice v tichém domu
jak Nausikaa přede cudná.
Co minulo, i pamět hasí světla bludná
i pověst, nad hor prameny.
Buď zdráva, Tyché! Zlatý plod jí na tvém zraje stromu.