A lehounce se vznášel výš a výše
Tak jemně, volně jako pouhý duch
Neb myšlenka v jasnější, čistší říše:
Pozvolna unášel jej výše vzduch,
A duše v neskonalých slastech dýše,
Ach v nevýslovných bolech oněch tuch,
Jež vanou duší jemně tak a tiše:
Tu z lásky nesmrtelné pije číše,
Neb věčný, věčný objímá ji ruch.