Tak Vy, bratře, jenž jste štěpíř duchovný,
Zasloužilý na vinnicy přesvaté,
Živých stromů milovný,
Aj! jak mnohé zdarně štěpujete,
Když je svatým krstem znovuzrozujete,
Ovoce tiť nesou cýrkvi bohaté.
Nožem zákona vždy pilně čistíte
Srdce hříšných, z mysli klestíte
S mateřinským mlékem vsáté bludy,
Kteréž plodívali lidstvu péče, trudy.
Ale y těm, jenž ovoce víry
Vydávati nechtí podlé míry
Známosti své, ohlašujete
Truchlivý los, jenž jich ve věčnosti
Očekává, oheň pokut ukazujete,
Jenž je zasloužile bez milosti
V horkem pekle pálit bude,
Trápení kdež neubude.
To ste, bratře, stále kázali,
Z cesty hříchu lid zpět volali,
Jaké sladké máte potěšení,
An ste dopomohli hříšným ku spasení.
Dobré nebe! zdržujž cýrkvi svaté
Výborného toho štěpíře,
Vzcházejž, boží symě! rukou jeho vsáté,
Zrůstejž každý štěpe u víře,
Libé chuti přinášeje ovoce
V štěpnicy té krásné široce,
Požehnanou rosou slova svého
Skropujž hojně zdarné štěpy jeho.
Přešťastnýtě štěpíř, ovoce jenž pracý
Na zemské již vidí nízké štacý!
Mnohemť blaženější, kdož ho zakušuje
V společnosti těch, jež vyučuje –
Ten, jenž s radostí v den soudný mnohou,
Kdyžby se věk tento pominul,
Bude mocy řícy Bohu:
Aj! já, lid y můj, jejž sy mi zvěřil,
Každý v Krysta právě věřil,
Nedbalostí mou ni jeden nezhynul!