Zář temně krvavá v mé okno splývá
a rudým leskem příšerně vše ztápí,
kříž, klekátko, v mou kropenku se dívá,
krvavé slzy na můj háv i kápi
rozlévá děsně. – Skočím z lože, divá
tu úzkost zatne v srdce mé své drápy.
Je pravdou sen můj, zda to vskutku hoří?
Zřím na svou celu celou v ohně moři,
mnu oči zas, jdu k oknu a zřím čápy,