Však paní Černá s větším ještě smíchem
pohlíží na nás. – Jak mne mučí, neví! –
Toť nelítostné! věru je to hříchem!
a na chvílku mi ani neuleví – – –
a je tak krásnou, svůdnou ještě k tomu!
Div veliký, že srdce nepuklo mi. –