Na Foru stoje Cartaces zrak zavřel.
A v té tmě viděl: bledě modré nebe
se klene nad lesy, jež čisté proudy
klikatým tokem šumně prorývají;
jsou vísky tam, kde koží zahaleni
dlí lovci ryb a zvěře s rodinami;
dým stoupá z chat, neb na rožních se pekou
kořisti lovu; mír by byl tam všude,
jen kdyby – – barbar otevřel zas oči
a viděl Řím a Forum. Těžký jazyk
se pohnul v ústech, ze zásob slov římských
sestrojil větu, kterou vyčítavě
vrh ve shluk lidí: – Proč pak, lidé římští,
když máte tady paláce a chrámy,
nádheru takou, proč vás touha jímá
po našich vzdálených a chudých chatách? –