Co odcizilo jej tak ranně světu,
Že v srdci jeho místo ohně led,
Že v jarobujném mládí svého květu,
Jak růže poraněná vad a bled?
Snad vášně zuřící v něm v divém zmetu?
Snad světa zhrzení, jejž příliš dobře zná,
A že mu vše přichází jen co sen,
Jenž stejně se opáčí den co den?
Či zrada v lásce na něm spáchaná?