Zří soudce plody krásy nevídané,
zří růží květ, z nichž rajská vůně vane
milosti kouzlem jemu do duše...
Vstal Theofil, dí vladařovi směle:
„I já teď věřím v Krista Spasitele,
jenž mluví ke mně v rajské předtuše!“
Než den se s nocí pojí,
sám jako mučedník již ztrácí hlavu svoji.