Ó dívčí hlavičky ve šíje sklonu,
ó ženy, jež jste vděků byly vzor,
na Venuši já myslil, na Madonnu,
na Orfea a velkých pěvců sbor,
ó plachty dávno zašlé za obzor!
ó lodě padlé vlnám do objetí,
ó vojska zavátá v poušť bouří zlou,
ó města dávná zniklá od staletí,
ó prachu, stíny v lidské nepaměti! –
jen srdce šeptá s povzdechem: Kde jsou?