V klín matčin zlatou hlavu hned
položil měkce Vševěd Děd,
však sotva lehl, hned ji zved’.
„Ne, matko, já se ti oklamat nedám.
Čím níže u tebe ku zemi sedám,
tím člověčinu cítím víc.
Tu kdos je ukryt v úkradí.
Což neleží tam pod kádí?“
– „Jakých to chceš dnes tahanic?
Eh, radš neříkám nic.“