„Dél nedleme v sídle tom hrůzy, již v před!“
A kynutím otvírá hlubin se střed
z vln strnulých schody se tvoří.
I stoupají ruče až v závratnou výš,
vstříc kynou jim břehy, vždy blíže a blíž,
teď poslední skok a jsou na zemi již:
však za nimi cesta se boří.