Zamyšlen a zadumán
nedohledných stepí lán.
Stávaly tam chudé chatky,
venkovského lidu matky.
Nachýlená každá k boku
dumala tu mnoho roků.
A ta nouze, a ta bída,
a ta sešlost, a to stáří,
které člověk na nich vídá,
obíhaly jenom venku:
ale uvnitř ve přístěnku
rozkvétala v očích radost,
dorůstala v dětech mladost
a kde hostem není lenost,
usmívá se spokojenost.