Však ne, chci věřit, líp že bude jednou,
že v stopách otců dále dojde syn,
a vnuci již že s plesem v oku shlédnou,
co my jen plaše snili, jako čin;
pak ve svém štěstí a nad snah svým květem
i nad naším snad zamyslí se vzletem
a snem a touhou, jdoucí ze hlubin,
a pak z těch listů k šťastnějším nechť sklání
se mrtvých otců velké požehnání!