Tak leželi tu. Špikovaní šípy
v mohutných břichách, s všemi nadějemi,
vší slávou, velebou a důstojností –
a velké mouchy sedaly si na ně,
a to byl konec... Ó ty princi dánský,
ó Hamlete, jen ty bys moh tu řečnit,
nad těmi Polonii historie –
já nemám slov, ni nadšení, ni chuti...
„A jmenem páně ku předu teď, děti!“