Být tichou hvězdou do bouřlivých nocí,
být melodií v mečů řinčení,
a do vřavy jít, jen když ku pomoci
kdes ušlápnutých volá úpění –
a pro nebohé mít své usmívání,
ó, ženy, kterým všechno zhojíte,
jako tím teplem svojích drahých dlaní,
když muž v ně skloní čelo rozryté.