Již se šero vítězící zdvíhá,
krokem pevným světlo mroucí stíhá,
úbočím a strmou strání
vystupuje bez váhání,
křídlem rostoucím se v keřích míhá,
k nahým vrcholům se blíží,
padá na ně celou tíží –
v stínech mizí tes i skalní rýha,