Čas výšemi letěl, v bouři slávy a smrti, s mystickým spřežením hvězd
křižovatkami nekonečností, Vůz triumfální Nejvyššího,
provázen světelnou vichřicí vítězících.
Kam letí tato jízda hřmící harmoniemi,
v nichž výkřiky milionů lkajících duší se ztrácí
jak tiché úrodné padání deště v hudbě, jež vítěze vítá,
a cyklony hrůzy a smrti, vesmírem otřásající,
jsou jako vítr, jenž roznáší pozvání slavnostních zvonů
jediným dechnutím s tisíce věží?
Kam letí tato jízda? Kde se zastaví jednou?
Vířila kola,
v bílých plamenech žhavěly tajemné osy jak slunce,
oblaky jisker pokryly ostrovy duší a zrním svatého ohně pálily spící.