Zrak sesláblý už nemůž pravé velikosti snésti,
je slnivý příliš záře té blesk;
ze smíchů otylých, jež odevšad mi chřestí,
zalétá ke mně, ach, stesk,
to české duše je stesk.
Stesk duše, která k zdroji světla prahne
a která úpí, sotva křídla rozepřáhne,
neb sotva zatouží se rozletět,
už se všech stran v prach srážena je zpět.