Svět cizí otevřel se Orfeovi,
jak bájí kráčel; každičký den nový
byl jemu triumf krásy, štěstí, vděku;
ne k přírodě, on mluvil ke člověku,
ne k vesmíru, on mluvil k srdci lidí.
Byl náhle okem, které všecko vidí
a proniká vše, uchem, vše jež slyší.
Všem, kteří chýlí ke rtu bolu číši,
byl rosou útěchy a v jiných plesy
byl plesů vrcholem. Ó velké lesy,