Otče! mně krev, mně sláva a pochlebování
Nezmate hlavy. Proč marná Bohyně k nebi
Pnulabych čelo, a svět snad šálila pěnou?
V srdcy mi žádosti vrou, a co chudina zemru.
Pro Boha! jaké to slyším od tebe řeči,
Ubohé dítě? Ach! rozumu zbavila láska
Milenku mou, že k peklu sy zvolila cestu.
Pekla se, otče! y neřesti nedotknu žádné;
Člověka miluji člověk; co mrzkého činím?