Zvedl jinoch ruku jako vítr,
který smetá mraky s nebes prahu;
tak jí přejel zadumané čelo,
tak se čelo jeho zahvězdilo.
„Slyšels, otče, kterak silný Záboj
chrabré muže písní vypěl v Zápas?
Slyšels, kterak jeho píseň Slavoj
velebil, žeť Lumírově rovna?
Otče, zjev mé roznícené touze,
jaká že to byla slavná píseň,
kterou z srdce k srdci Lumír zpíval,
onen Lumír, jenžto Vyšehradem
i vší vlastí pohýbal svým zpěvem?
Ve snu se mi o té písni zdává,
naslouchám jí v huku vodopádů,
ve hlaholu vichru po pralesích:
v pění bratří však jí nezaslýchám!
Mnoho zní kol písní holubičích,
leč tak bohatýrská, orlí – nikde.“