Ano, jsouť to ty pahorky
Nocí tmavou zastíněné,
Pod nímiž se kryjí čela
Věčnou slávou ověnčené.
Po náhrobkách větry chladné
Soumrační pustinou vlají;
V lůnu však té stinné země
Vřelé srdce spočívají.
Srdce věštců, srdce zpěvců,
Srdce plné lásky citu –
Minstrelů, Skaldů i Bardů
V podzemním se kryjí bytu.