A já tu chodím jako zpilý
už kolik let, už kolik let,
mně vzpomínky tu jenom zbyly
a v psaních mnohý uschlý květ...
Já vím, to všední... Ona vdá se
a úsměv hrá jí na tváři,
když v bílém šatě, v plné kráse
jde s jiným jednou k oltáři.
A duše má přec mukou rvána
už kolik let, už kolik let –
já blázen věřím, jednou z rána
s mým štěstím že se vrátí zpět.