Zahanbeně klopí cizák řasu,
zpupnosť klesla, jako přibit stojí,
že se ždaný nepodařil lov,
aspoň na okamžik drzosť svoji
halí v roušku omlouvavých slov,
ustupuje, hledí na háv mnicha,
zkoumá tváře, postať, klne zticha,
a juž ztrácí se, s ním družný brach,
za kostelem v úzkých uličkách.