Nic nepoví ti méně,
nic nepoví ti více,
než hrob. A kdo tu ptá se
po štěstí, lásce, naději i spáse
a v co tu věřit máme
na pustém břehu, jenž se s námi láme
při každém kroku, který uděláme
blíž k hrobu, svému cíli:
on odpoví ti krátce,
a přece neodpoví.
V té žití sporné hádce
víc nevíš dnes, než co jsi včera věděl,
když s výčitkou jsi ku obloze hleděl
a na zbouřené skráně ruce klad’ –