A Valdštýn hleděl na kořen. – „Zde vskutku jako oček tvar;
i víčka zde i zornice, jen schází lesk a schází žár,
zde vpadlá, úzká prsíčka, zde zakrsalých rukou sled
a celek tvrdý kořen jen – ó klamné dno ty lidských věd!