Zeleným hvozdem, který nemá konce,
na statném koni čacký rytíř cválá,
v té spleti stromů ztratil všecky honce,
a že by cestu našel, naděj malá;
kol z mechu jemu kynou modré zvonce,
a v pravo trčí k nebi příkrá skála,
den stromů korunou se tmí a šeří,
motýlů rej a zlatých much plá v keři,
laň hledí houštím, jako by se bála.