A Blanciflóra v náhlé důvěře
o rámě jeho podpírala se
a pravila: „Mne v poušť tu vedl slib,
pouť konala jsem dlouhou, modlitbu
Bůh vyslyšel mou, zázrak učinil,
a spasil mě a věrné družky mé.
Teď poslal tebe. Znáš-li, pane, krov,
jenž pohostinně přijmout by nás chtěl,
ó, veď nás tam! Mé družky únavou
již klesají, a sama chtěla bych
u krbu sednout, slib když vyplněn.“