„Indúlóban volt a gyorskocsi épen; azonban
Két hely üres volt még: befizettük, amennyit a német
Pénzünkből kifogott; fecsegett valamit, mi fejünkkel
Ráhagytuk, nehogy azt gondolja, nem értjük amit mond.
Városokon, falukon folyvást gyühügetve haladtunk,
Mellyeknek neveit nem tudta Doronghy komám se,
Mástól kérdeni én pedig átallám, nehogy ekkép
Járatlanságom kinevesse az úti közönség.
Máskép semmi bajunk: pecsenyénk minden fogadóban,
Jó, bár drága, borunk kivevén, hol rossz vala, néhol
Hölgyek is, egy kettő, a legközelebbi diéta
Végin - együtt az ujabb törvénnyel - kelve Pozsonyból.
Már nem messze valánk Pesttől: már látni gyanítám
Ős Buda nagy hegyeit, legalább a dajkamesékből
Ismeretes Gellérthegyet és a tompa Királyorrt,
Melyről obsitosok szedtek vala csillagot egykor.
Füstös oláhfalukon vezetett útunk; hegyet értünk:
Pest mégsem közelít, Mátyás palotája sehol sincs;
Hegyvölgyet mászunk: végtére kilátszik a város
És, uram irgalmazz! mutogatják: íme - Kolozsvár.