Ohradu z pískovců oblých v moře s ostrova strmou
trhaje skály, lámaje stromy vystaviv obr
stádům ovec, jejichž vlnu bělostnou skládal
v kupy oblak – – všemocný rozdoutnal v haluzích požár,
v trávu svalil se, lýtka svá koupaje ve vlnách rudých
nachem slunce zapadlým právě z záhoří černé.
Civěl okem modravým ceně bílé své zuby –
V dálkách naduté plachty uzřev vyskočil, popad’
balvan rukama, po prámu mrštil jím mohutně máchnuv,
v azur vystřiklo tisíce stříbrných souhvězdí z tůně,
plamen shasl, moře hučelo, ulehl obr
zrakem ve tmy pátraje hněvivě v dřímotách usnul;
ve snu hulákal rozzuřen přízrakem nehybné lodi
v pěsti tiskna skalisko čekal doplutí marně.