Věru, člověk potom sám se kroku bojí,
že snad bezklidnou tu změť jím znepokojí.
Schvalně nohu kladeš lehčeji než chmýří –
přec však prachu sloupy pořád vzduchem víří.
Oblak ho jde s tebou, zrak ti mlhou kalí:
– jiný prachu sloup vstříc pospíchá ti z dáli.