V tmách nejhorších, jež vládly duším
všech věků, chvěl se bílý jas
jak hvězdný průsvit nad ovzduším
a tlumen, dušen neuhas.
To touha byla volně žíti
a nitro své si řídit sám,
své vlastní Pravdy příkaz ctíti
a Světlem vlastním čelit tmám.
Za Pravdu světlou lány věků
jsou rudou mízou bohaty,
za Lásku světlou ke člověku
mluvila oběť Golgaty.