V tom jiným vnik’ jsem prsům na dno. –
Zde sám jsem juž byl před léty,
i poznal jsem je tedy snadno:
toť srdce bylo kokety!
Ruch vášně posud neodklizen
tu v stálých bouřil proměnách
a řady mužských podobizen
tu zvolna rostly po stěnách
již v album celé různých tváří,
kamž úsměv přízně vratkou září
hned sem, hned jinam dopadal –
jak chtěl to právě rozmar věčný
od Uršulinek vyšlé slečny,
jež ve stydlivém uzardění
přec hochy své tak rychle mění,
jak nikdo by se nenadál! –