Již jeseň šerá zde. Co vesna ošatila,
ta žena marnivá to prohýřila rázem.
Strom k smrti umdlený svůj oděv skládá na zem,
by hlavu schýle v tmu, co duše jeho snila
za zimy, ptákům moh’ na jaře povídati.
Juž málo světla nám a den se valem krátí.