Teď pořáde jen: „Rodáku náš milý!“
a „Drahý mistře!“... „Ty náš slavíku!“
„V kolébce tebe líbaly už víly!“ –
nu, můj ty Bože, totě cavyků!
Když oba dva jsme ještě kluci byli,
já topil jsem ho jednou v rybníku,
lézt bál se na strom, byl vždy jako shnilý.
A mistr? Nezná přišít knoflíku.