A jak pán pláče, do dálek
svůj upírá zrak vytřeštěný,
utichá zoufalství i vztek...
Leč s osudem je nesmířený...
A na pobřeží shluklý lid
jej zasypal teď otázkami,
chce povzbudit jej, utěšit,
leč nechápe té celé drámy.
Otázky bolest jitří víc
a ret ji sotva umí říc‘...