Leč z větrů všech mne jeden vábí
a obzvlášť jímá hluboko,
v něm jak má duše vířila by –
to scirocco je – scirocco!
Slyš jeho zpěv, když vzduchem hvízdá,
to není bory prudká jízda –
slyš jeho buben, jeho hrom,
je kouzelného něco v tom:
ten buben taktem, taktem duní
a v taktu bouří vlny s ním
úderem plachým, nervosním,
co zatím s rolničkami tůní
děs jakýs tančí vírem v dál,
kde v taktu se kdos rozchechtal –!