Zvuk dozněl táhle. Čí to ruka byla,
jež líbezné ty zvuky vykouzlila?
Tam v okně protějším se mihl dívčí stín.
A duší mojí tajná blahost táhla
jak příroda, tak svatá, neobsáhlá,
a hluboká jak mořský, siný klín. –
Tím první láska zrazuje se ruchem,
jak rajský ptáček prolétajíc vzduchem. –