Čest národa! Té máme tolik, bratři drazí,
– dík praotcům –
že možno žít z ní jako zveselený dědic
z svých odkazů.
To byly orgie! To šampaňského zátky
v dál hřímaly!
Šosáci zřeli na nás studenou svou hrůzou,
eh, sper je kat!
I na dluh žíti možno, vesele žít, ryčně,
čert rozum vem!
I bilance vem! Nač se do tobolky dívat!
Nuž, vzhůru číš!
l bylo nějak – také ještě nějak bude –
těm praotcům
nějaký dloužek také nějak zaplatíme:
náš dobrý Hus
svůj pomník dostane, vzdor všemu, hrom a peklo!
Co chtějí víc?
U čerta, nač ten stálý skřehot sov a sýčků,
co má to být?
Vždyť přece není půlnoc, vždyť jest jasné ráno,
jdem k poledni! – –