Však pojednou viděl,
zač do hloubi duše by pozděj‘ se styděl. –
To přímo mu v cestu se z Města krad Stín:
Ó chceš-li mým býti, tvá dcera, tvůj syn?
Můj palác, můj mrav a řeč má tě čeká.
Hrám o tvoje štěstí, hrám o člověka.