Což nejsme šťastni? Ty a Já? My jedno. Není více
bledého přízraku. Fialek soumrakem
hledíme k rudým tonům, doufajíce
v tak mnoho. A tak mnoho máme. Zázrakem
jsou naše západy. Tak možno utonout
v hýření horkých růži purpurových,
omdlívat vůní keřů muškátových –
podivných keřů! A být jedno! – Což nám loď,
ó nech ji plout!