Tam nad propastmi vítr zmítá lodí,
tma nad ní zeje, příboj kol ní vzrůstá;
či myslíš snad, že ruka boží vodí
loď k břehu jako k ňadrům tvým má ústa?
Tam tisíc hrobů číhá každou chvíli,
zde každý okamžik mně ráje tvoří –
jak příval vlasy tvé mne zatopily...
Ó vzpomeň těch, jenž zabloudili v moři!