A někdy stalo se, že nepřišla –
v den takový, sám nevěděl jsem proč,
já musil obírat se v myšlénkách
tou, jejíž jména ani neznal jsem,
svou neznámou – a stále před sebou
jsem viděl oči její vlídné... Nepřišla
a mně se zdálo, luxemburgský park
že náhle ztratil všecky půvaby
a sesmutněl... A potom chorobou
čas nějaký jsem upoután byl k loži
a tenkrát život – nu, byl v ruce boží!