Tvor klesl ubohý, vždyť dvě má kolena,
jež před Pánem tak nevýslovně tíží!
jen chladná, tvrdá zem je táhne. – Klekni sem,
jsi z hroudy jen! – Ó jak ta pouta víží!
A shroucen v lavici a v davu venkovanů,
jsem všecky brány své otevřel svému Pánu:
Pojď, Věčný, chvíle jsem a stín jen okamžiku!