Ztemnilo se kolem všecko již.
Onen kraj, v němž Sázava se valí,
dvojnásobně v temný plášť se halí.
Mračno siná z něho náhlým vzletem,
tak jako by zlatým vodometem,
jisker sloupové se k nebi tyčí,
při důli však už už oheň klíčí,
a týn nebes rudne od požáru:
jinde ohně metá sopka sváru
plameny vše pohlcujíc svými.
Götz s dragouny táhne ke Vlašimi,
Huerta však, vůdce vlčích hlav,
kvapí na Kouřim a na Čáslav
a – by pomsta v posled byla syta –
prchlý čtvrtý stav kol kolem chytá.
Ó jak rudne Vltavino lože,
vražda vraždu stíhá, pomoz, bože! –