Díval se líně do výseče vzhůru,
kde na sedadlech hovilo si pyšně
pár senatorů v letních bílých rouchách,
pár krasavic a pak na hlavě hlava –
to lid byl. A v něm hemžily se ruce,
kývaly tváře, nahýbala těla
a hlučel dav ten jako vlny moře,
když kdesi z povzdálí se poslouchají.