Síň zalehla teď velkým výkřikem,
a Saloména na tvář vrhla se.
Na marách bez pohnutí Griselda
jak mramor bílá, chladná ležela,
ve vlasech zlatých, splývajících jí
na prsa, třpytil se jak květy s hvězd
ve velkých vločkách sníh, a kolem rtů
jí bolný úsměv hrál, a na polo
ty velké oči pláčem zarudlé
se pootvíraly, a zelo z nich
cos hrozného, cos plno výčitek.