To ta chvíle, kdy se nitro
každou žilkou rozezvučí,
jako ptáci v jarní jitro,
jak když včely v úle bzučí.
A ty tluky člověk střeží
jako matka ňadro svěží,
pod nímž chová víc než ráj –
zřídlem srdce perlí, bije,
vždyť je svatá poesie
líbá, hřeje, šepce báj.