Tak mlčí matka nad kolébkou a znavena
jakousi umdlenou rozkoší schýlila ramena,
a zdá se, že také ve chvíli zdřímla si.
Viz, špičku nohy, ani se kolébky netkla již.
To jako když léta sen zrání a mdlobné krásy
nemůže unésti nesmírného štěstí tíž.