Mám mluviti a volně, ze srdce?
Je potřebí zde ještě mluviti,
kde všecko věrně řekl Jošua?
Co chcete více? Nevidíte ještě,
že od Říma nám nekyne již nic,
jen zmar a zhouba? Mohu více říci?
Chce naši smrt a k té jen pracuje.
Chcem vyčkati ji, klidně, v klínu ruce?
Je možno tupě hledět tomu vstříc?
Či myšlénka na velké otce naše,
na všecka dávných věků proroctví,
na Mesiáše, který přijít musí,
na vlastní sílu dlouho zdeptanou,
však zmohutnělou v letech posledních,
to vše jest ničím? Hadrian jen lhal
své city k nám, svou přízeň, laskavost,
strh škrabošku a mluví dnes jak tyran,
zda zůstati mu dlužno odpověd?
To prosím uvažte, tím hotov jsem,
zde není cesty třetí, Řím neb Sion!
Kdo jiné ví, ať vstoupí místo mne,
však pozor dej, ať není zrádcem vlasti
a zrádcem Boha svého, dědů svých,
ať hrob nekopá vlastním potomkům!