Na střeše láskou roztoužený
si broukal párek holubů
a snivá píseň mladé ženy
se nesla tiše ze srubu...
Tak přešla chvíle. – Z dveří síně
pak na dvůr vyšel hospodář
a širákem si v dlani stíně
svou osmáhlou od slunce tvář,
v kryt stodoly se ztratil nízký
a nastlal na mlat zlatý klas
A záhy v mrtvé ticho vísky
se ozval jeho cepu hlas!