Tak mhlivě, tušivě jen cítil: hrstka slov,
do krátkých několika převedena strof,
jak jarní bouř tvým nitrem otřese
a do světů tě nových rázem přenese,
tvou duši zjasní, tluky srdce zmírní,
jak zefýři by zašuměli smírní,
a všude samý květ a květ je u cesty.
Než cesta vezdejší – ó, co v ní neřesti!