Ne vnučce Báthorův, jen běsné hordy dceři
tak zlý, tak satanský cos vnuknout mohlo lék,
jímž věčně kvetoucí jak růže v mladém keři
ty, sličná Meduso, si chráníš vnad svých vděk.
Nach atil magnátských, ba háv i z hranostaje
tak vábíš v zátiší, kde šerých dost je kob
a host tu velmožný ti k nohám poklekaje,
co rozkážeš, dá rád: ne jednu – sto dá rob.