Tak tu sedám každodenně
od večerních dumných hodin,
kdy si jiní spokojeně
hoví v kruhu milých rodin
jako ptáci v teple hnízd;
žena dřímá pod hroudami,
syn můj mezi peřinkami
jako vše až na tu ztrátu,
jež mě nepřestává hníst,
slaďounce již spí... a já tu
musím číst.