Zdvihli se konečně... Sukénku nadzvedla,
v úsměvu zoubky jí bleskly.
Šla jako královna; zář lamp jí padala
v její vlas dětský a lesklý – – –
A já, mysle na knihy ty počestné,
v kterých každá láska končí oltářem,
v kterých obraz ženy aureolou dobra
jako svatý při procesí bývá ozářen,