„Měj, bože, královský můj dík,
tys dal mi vavřín vítězství,
šly miliony mečů mých a dýk
v prs nepřátel; tys byl můj společník,
tys zapaloval nenávist mou,
když chladla, a s ní vášeň zištnou,
když soucitem už lidským bledla,
bít, vraždit ruka tvá mě vedla.
Hle, pole pevniny, je rovno obětišti,
tu národové v údů těl a tříšti
v své krvi plovou jako Hostie tvá.
To tvá je žertva,
v tvou kouří adorací líc!
Jest dost to? Či chceš víc?“ –