Když hvězdozářný sklenul baldachyn
svou mocnou rukou velký Adonai,
do středu jeho slunce postavil,
tu věkodyšnou výheň plamennou,
sta drobných hvězdic kolem rozsypal,
by sloužily mu, neb je provázely
na dráze věčné. V země květnici,
jež květů miliony závodí
o smrtelníků obdiv prchavý,
všem za královnu žhavou růži dal,
jak symbol slunce mezi hvězdami:
Tak v zvoleného lidu svého střed
Akibu jediného postavil,
jak symbol slunce, růže zároveň.