A jednou jsem za chvíle takové,
kdy všechno kolem svátkem bylo mi,
se v parku maně potkal s přítelem,
jenž, Pařížan a světák hotový,
zasnouben s Adou, klidně vedl se
s milenkou jinou, o níž neměla
nevěsta jeho ani potuchy –
já připadal si velký jako král
naproti němu, který ubohým
tak připadal mi ve svém světáctví,
a já v té chvíli ani nechápal,
jak ten, kdo ve svém srdci lásku má,
tu lásku klidně může znesvětit
po boku jiné, jež, se k němu tulíc,
tu lásku jeho vláčí prachem ulic...