Neslyší ji mladý snící Táborita:
na klíně mu dřímá mladá žena.
Hasnou hvězdy, na východě už se svítá,
nad pole vzlét’ skřivan orosená.
Dumá vojín, vlhké stírá vlasy s čela –
v klíně láska jeho, blaho dřímá tiše!
Usmívá se – ach, a jediná jen střela,
a svou neuvidí ženu milující.
Sklonil hlavu – nad ní prapor šumí s výše:
„Kdož jste boží bojovníci!“