Chvála Bohu, konečně je tady,
den vší slasti, den nebeské vnady,
konečně se mohu z duše celé
a ze srdce vysmát osudu,
že už prohrál se mnou v sázce smělé,
já – že na ocet už nezbudu!
Je to předce utěšená chvíle,
když tak dívka, jsouc u svého cíle,
před oltářem samým poklekne
a pan páter zbožně vyřekne:
„co Bůh spojil, člověk...“ a tak dále.