Dvorem rána za ranou už hučí,
zbraně lomoz, bouřný řev se blíží,
„chvála bohu“ molodecké zvučí,
blesk za bleskem oken šlehá mříží.
S divanu se zvedla žena bledá,
černé oči bleskem zahořely,
skokem k oknu – mřížemi vyhlédá,
plesá, pláče, čaloun trhá skvělý.
Duma těžká pomizela s čela,
rve to roucho, turské zdoby s těla,
k oknu zas, tam kývá ručka bílá,
hvězdička jí spásy vysvítila.
Družky, černé otrokyně kolem,
odalisky, saltimbanky čilé,
s bázní shlíží k ní, dřív jaté bolem,
jásající hrozné této chvíle.
Divý ryk, jim v uši hřmot jen buší,
v srdce bode, útlých clonu duší,
Asrael jim zlatý spánek plaší,
farysy v klín hurisek unáší.