Prchne čas a prchne chvíle, zas tě budu mít, 
a tvá láska bude manu v moji nudu lít,
jak pták z hnízda vyplašený vzletí k tobě roztoužený,
nezmenšený každou slastí v každém trudu cit.
Na lem řízy tvé si lehne, šíji tvou si k retům sehne
píseň má, co ty se budeš v sladkém studu chvít.
Řeknem si zas, čím jsme sobě, v hoři, v beznaději, v mdlobě
šlehne z oka tvého v srdce mého rudu svit.