Viděli jsme tu pány s oholenou lící
a paní s kadeřemi doby staré.
Než, znamenat’ i pokolení jaré,
a mezi ním i mnohou pyšnou krasavici. –
Domácí paní, jako vévodkyně dvoru
nádherná, – do besídky hosti zvala,
kde velká tabule už kryta stála
a jídla řadila se četně k lahví sboru.
Svačina vkusná byla; porcelánem Číny
pyšnil se tenký ubrus damaškový, –
a kytic jemně vonných luzné polostíny
na stole jímal basain krystalový. –