Nech Tě dravosť šperků oloupila,
divý čas bil úpletí svých hřiv,
z moře slz vždy čarovná jak víla
vznesla jsi se věkům na podiv;
v Tobě čelo věnčí, ňadra zdobí,
v Tobě peruť tříbí jarý duch,
touže vzlétnouť k slunci nové doby,
na hvězdami věštců zkvetlý luh!