Malá Cilly skáče po skalách jako kůzle, nesouc
sekáčům snídaní. Jejich chata je až tam nahoře 1620 m
nad hladinou moře, letí jako včela,
už je na Hohe Linde, už je na Aarsbachu,
hle, už je na Tautenhammeru. To dítě nemá těla,
to dítě, jak ptáče letí do oblak, přes strmé srázy skáče
a míří až do slunce jako Faëton v gatích.
Proč najednou můj puls mi přestal bít a zatich'?
Vážko, proč prcháš, proč poslední vráska mi teď chvatně mizí s čela?