„Nevolej,“ šašek sklesle dí,
„to zdá se býti předurčeno,
radosti, možná, nevědí,
že dopito a dotančeno...
Já konce toho nečekal, –
sám osud své si razí dráhy,
nemohu za to, život dal
to tak: jsou pryč, zmizely záhy
radosti všecky, a ty tvé
je hledají snad... Bláznivé...