Ó pohleď jen, ta kvapná času jízda!
Mně při ní tají se a vázne dech,
a za mnou sever úšklebků juž hvízdá,
jenž na nivu mých zkvetlých písní vběh’,
by zničil vše! Kéž aspoň v jednom kvítí
Tvé oko rosou v pamět mou se znítí!