Jak moře do šířky i dálky rostlo
mé srdce, klenouc se jak blankyt,
a zase svíralo se netykavkou
s tím větší mukou, zimničnou mukou.
A jako stádo divobujných koní
říčících v letu nepřehlednou pustou;
jak hejna racků nad vlnivým mořem,
již stožár hledají si k odpočinku,
to otřásalo chladnou mojí hlavou,
a před mým zrakem život můj se zjevil,
můj celý život, jejž jsem dosud prožil.
I ptal jsem se: „Cos dal mně?“ – A on mlčel.
A písně Rusalek mi k uším zněly,
ten lákající zpěv pln trpké pravdy.