V půtce se zlým, v kterou jsem se vplet,
Po pomoci marně chápe duch,
Ta mě sama upíná víc v kruh,
Posléz vidím ze všech směrů změt.“ –
Když tak truchlil, přišel k němu běs,
Pravil: „Co tak stále věšíš hlavu?
Jiný šťastným by se páčil ve tvém stavu,
Kde ty hledáš trudnost, našel by on ples.