Mamelucy zhlíželi s zamračováním
Pod sebe mluvíc: Krásného pokladu za nás
Vůdceby nevynesl v dar, ani svobody starcům
Nevymohl mdlým. Hrom syvého nebezpečenství
Houká. Brzyli k nám, dí schytralec Mehmed,
Vůdce se vrátí? Jak jest bez něho teskno!
Chřadnem co bez ducha tělo, co bez rosy kvítí.
Křesťanli chvátá v boj, což počnem sy v bouři?
Vévoda národu hrad k svým nehledě lidem
Sežene na nás pád. Snad nedbaje vojska
Odpočívá. Ovšem že v rozkoši plave
S Křesťany nádhernými, a mocného ducha
S přátely sýlí. Kdožby se nehodil v moře
Radosti v světě co stín jen trvaje na mžik?
Bratří! y my se dnes jak synové štěstí
Sladkého v rozmary pusťme, a oslazujíce
Trpkého života běh, květ radosti žněme.
Píme, a rozkvetajícý dívky sy k hodům
Vyzveme naším. Než co to, chudiny! vidím?
S pohledem zakalujícým radosti každé
Jasnou tvář jen hledíc do země muky
Hrnete v srdce, a hlad jak potvoru z pekla
Tisknete k prsům. Křesťané zlovili zlato,
Sebrali rozkoše sklad, a vy hynete hladem.