Ztišiv se bídný král v svém strhaném srdcy
Poznovu cýtil, že blesk a sláva a zlato
Člověka neuchrání před divokými
Střelami osudu zlého. Ach! obnovil v duchu
Rozmilé rodiny pád a popuzeného
Národu vztek; svou bídu a samotu trpkou
Rozbíraje se strhl sám v hlubinu bezdnou.
Vůdcové patříc na mdlého starce y slávou
Ztrnuli vrtkou. Takto y klesnouti může
Hrdého vítěze moc, a hrdiny poroba sevře.
Vzdychnouc cedili slzy co bázlivé ženy.
Zočiv král, že se smutným vypravováním
Pohnuli muži, v ouzkosti politování
Došev děkoval Bohu, že spatřuje lidi,
Dřív než do hrobu vstoupí. Krůpěje sýly
V hromadu sehnav Čechům pověděl dále: