Kde však vidiny zář s zemí se splynula,
Čarovná růže z hrobu se vyvinula.
Bylať to růže lásky – vonný dech z ní vál;
Jí ztrátu jinoch svou, jí touhu žaloval,
A růže – květ pozemský – s jinochem slzela,
Nebeské jeho touze přec nerozuměla!
I jakož ona hvězda, jen ji zočil, spadla,
Tak růže, ledva se jí dotknul – již uvadla!