Kmet domluvil a vyšel z komnaty;
král ale dlouho letěl k nebesům,
co asi myslil, – nikdo nepoví:
zda klnul sobě nebo osudu,
má píseň neví – avšak v chvíli té
z ložnice královny sem dolít’ vzdech,
provázen stonem trapných bolestí,
a nežli král se vzchopil od okna,
juž vesel jemu hlásal komorník,
že zdráv se zrodil dědic toužený.