Molka praví: „Učili mě latině,
Že prý měla jsem být děvče nehezké,
Chtěli mě vest k spáse nebeské,
Ústavu jsem panenského vůdkyně;
Nemyslete, že já jsem snad marná,
Vyhlížela bych předc ráda zdárná;
Nechci chodit stále kryta kuklicí,
Netěší mě vždycky kniha modlící.“