Vše němo kol, mně volno tu však přece
a divno zas, že plakal bych i klek’...
Výš hlavu však! Šíř’, utísněné plece!
Vždyť k vám jde píseň z říše myšlenek;
nač žalovat, že jíní leb mi shýbá,
když píseň v dobách zlých mé srdce líbá?