Sám na těch vážkách kladu chvějnou rukou
do těžké misky provinění svých
svou každou zradu zásady a s mukou
tam vážím každý proti pravdě hřích,
dob vzpomínám, sám před sebou se pýře,
kdy brodil jsem se neřestmi, slz všech,
mou vinou prolitých, chvil, sám kdy hýře
jsem přeslech’ bratra nešťastného vzdech,
i červíka, jejž vyslyšeti moha
jsem neminul, jejž zdrtila má noha...