Ale co s pustými stráněmi, holými svahy
počnu si, s kamenitými lomy tam, na výši kdes,
kříčky kde nezakryjí žár nahý
a kde se schází dávno, včera i dnes
lenochů mladých a zločinců plémě,
sedranými jichž hadry šedá se žebrácky země,
smilní tu, snuje hřích, jako rod ještěrek snívá
v lomech těch:
o zámcích ukroucených kdes nacpaných pokladen,
o vymáčknutých sklech výkladců, páčidlech elektrických,
o sklepech, krámech zavřených, za nocí o stopách lidských,
sluchu kde nezdá se ještě o vraždě, ruce jež zbývá,
procitá-li spáč okamžikem, jímž okraden?