Zbory mužů jeví vroucí plesy,
Přeodaným srdcem reka chválí,
Nad něj že zde není pod nebesy,
Že tak prospěch získal nenadalý.
Sám i k němu kráčí Pražský kníže,
Vece: „Tys mně svalil z srdce mého tíže.
Odpusť: že jsem slyšel hlasu soků;
Lituji teď předešlých svých kroků.“