Z města víru v přírodu jsem zašel,
bych v ní těchy, klidu opět našel, –
avšak v hlavě myšlénky mi rostou,
jsem zas sám – a postavu tu prostou
vidím pořád se slzou jen v tváři – –
Zda i já se dočkám toho stáří
a po životě trpkém dnem i nocí
nad sebou-li plakat budu moci? – –
Ne! – Bol taký sotva bych tak dlouho snášel.