Zde stojím opuštěn, syn orla s holubicí,
blesk síly vadnoucí, svit něhy poslední!
Rmut hoře věčného jak stín jde mojí lící,
svou stopu hlubokou nezmarně vrývá v ní.
A zrak můj daleký, jenž ve snách ztracen dlí,
jar mrtvých tesknotu a touhu zrcadlí.