A hlava v dlaně upadá mi teď
a před očima stojí tichý, sladký
s hlubokým zrakem, průzračnou tak pleť,
mi náhle obraz nešťastné mé matky
jak v čarodějném báje zrcadle;
dech jitra piji, čistý tak a vonný,
a ze dna tmavé minulosti zvony
mi ve sluch znějí, dávno zapadlé,
co sedím tu a píšu sám a sám – – –
A s jejím jménem na rtech usínám.