Ne, také kráse dívka neodolá:
dívá se v kolo, kolo s ní se točí,
a dívá se, že sotva stačí oči,
a dívá se a dívat by se chtěla,
až by snad noc jí víčka uzavřela,
a dívá se a chtěla by snad zmříti
a chtěla by se dívat živobytí.
Tu mladý hoch se přitočil k ní směle,
obejmul pas jí v horoucnosti vřelé
a než se mohla prodrati zas z toho,
už v kole skáče, objímá se, zpívá
a nepohlíží více na nikoho.
Těžko se dívat; netřeba tu oka,
kdy smí se spustit srdce do hluboka
a rozeznít je jako píseň tklivá;
to srdce tluče v poplach; dech je dlouhý
a v oku plane pablesk vřelé touhy
a v líci žár a v ňádru něco dýše,
co žádná píseň ani nevypíše.
Hoch sotva dýchá, ona při něm stále
a chtěla býti by s ním neskonale,
a hoch už klesá, ona jen se točí,
a sama točí, bez dechu a míry,
že ostatní si vydívali oči
a nechtěli dát zraku ani víry.