Komoň v skok – pěst silná uzdou škubla –
čí to hlavu křivá šavle zrubla?
Zda to jedle v cestu rostou koni?
Co to v Selimovu křivou šavli zvoní?
Tmou se blýskly sekery a rýče
a hlas volá: „Zadrž, ukrutníče!
Z našich děvic neviny a krásy
dral jsi harač, děs až jímá z toho!
Harač, o nějž právo tvé se hlásí,
bude jiný – splácet zbývá mnoho!
Dáme ti, co nám ty skály plodí:
ony v oblacích tam boží pomstu rodí!
Bůh jej káže z každé mužské hlavy,
z každé harač mužství, ďáble dravý!“
Zas pěst silná uzdou koně škubla –
agovu teď hlavu kosa zrubla,
a jak prudký liják v nočním kraji
míhají se v temnu sečné rány,
lesklé sekery a jatagany
na pochopů lebky dopadají.
Potom ztichly v povětří ty zbraně –
práce již jen v zemi zbyla rýčům.