Lid vskočil náhle jako hněvná lvice
a zdrtil, rozmet’ kejklíře a lháře,
moc vyrval jim a hlavu oposice
ve hluku vítězném ved’ ze žaláře.
Ten k zámku vedl je, kde mněl, že jata
lká v žaláři a poutech Pravda svatá.
Spěl vzhůru v čele nejužší své rady,
sám srazil závory a vnikl v kobu;
než kterak užasli, když našli všady
jen prázdno truchlivé a tichosť hrobu,
když posléz okem ustrnulým četli
nad trůnem prázdným nápis onen světlý!