Čert kašlal, potom do dáli
se zraky jeho upjaly:
„Oh, kněžská vděčnost! Moh jsem
ji vlastně poznat životem!
Vy Jidášovi klnete,
a přec ho bylo v době té,
v té zahradě tam potřeba –
jej nebýt – jste dnes bez chleba!
Vy proklínáte Nerona,
a dle vašeho zákona
on nástroj v ruce boží byl,
vám svatých, světic narobil,
váš kompaňon byl jako já –
eh, marná řeč, a pamět má
je slabá už...“ Ve snětí směs