Jsem dosud těžký, tvrdý, kostnatý
a kapky věší se mi na paty.
Je setřást, ať si spadnou dolů, k zemi!
Hle oblaka! Já tápu závějemi
a brodím s tělem svým se – čisté není
ni průhledné: Je shodit v okamžení
a stoupat bleskem k pravdě prabytí!
Chci směle závoj její odkrýti,
chci hmatat myšlénkou ji očistěný,
chci rozkoš větší ssát než v loktech ženy,
chci splynout s ní.