Leč radost naše prchla záhy – běda!
Zrak zas již hledá,
kde záříš nám. Zda jenom se nám nezdá,
že volni jsme? Zda k tomu naše hvězda
nám svítila, by ještěr, na mžik tichý,
zas zved se plný pýchy?
Svobody slunce probudilo mízu
nám v kořenech, snět obalilo v listí,
leč v jeho teple – hmyzu
co procitlo též, jenž jak v nenávisti
nám užírá ty naše květy všade!