Ven vyšel, ale děs jej schvátil náhle,
kol chatek mnichů v smutné poušti zprahlé,
kam padl zrak, vše vlnilo se davy,
a stály hustě, hlava vedle hlavy,
a byli muži, ženy, byly děti,
a s berlou kněží a o holi kmeti
a všickni přišli rázem v této chvíli,
by odejít mu odsud zabránili.
Je vychrlila vše poušť beze hrází:
ti z Majumy sem přišli a ti z Gazy,
ti z Elusy, jíž on dal poklad víry,
ti z Facidie, kol níž mořské víry
hřmí stálou bouří v nocích bez měsíce;
jak stáli zde, jich bylo na tisíce,
a všickni k němu v žalu ruce vzpjali
a „Neopouštěj kraj náš!“ hlasně lkali,
„Ó zůstaň s námi!“ „Tvoř zde dál své divy!“