Bijí tři... A hodin dutý letí volně krajem hlas.
Pod křížem smrt hnátem chřestí, ušklíbá se zas a zas,
na jednu jen ránu čeká – až se stemní bledým bokem.
Člověk zvedá těžkou hlavu se semknutým, haslým okem.
Lehá prach a na obzoru rudý kotouč slunce hasne –
její oči... Ach ty oči, k zešílení oči krásné...