Když zírala k nim zase hvězdná báně,
zpět Pravdy dlaň se vzpřáhla k pyšné bráně
i zachvěli se hněvem její rtové:
„Hle, bozi světa, jenž se vyšším zove!
Ať s erbem nicotným, ať beze znaku,
lži pozlátkem jest jejich nádhera,
lež na rtu jejich, v čele, tváři, zraku,
lží jejich život, bytosť veškerá.
Lží vypjali se nad zástupy bratří,
lží třímají dav slepý za otěž,
na skvoucí štíty jejich sídel patří
jen jeden nápis: Sobectví a lež!“