A než pak zděšený domyslíš o té náplni muky,
jež rozleptala nádheru nejkrásnějšího těla,
o divokých těch bolestech, při nichž se rodí zmetci,
a o věčném jhu strastí, ohýbajících k zemi –
vyzáblý netvor nad tebou změní podobu svoji,
dostane barvu prasnice a zápach jejího chléva
a tvary dostane, tvary příliš plného žoku,
to jinou podobu konce se lesknoucího
tukem a spokojeností...