A sfinga vzdechla v půlnoc usedavě...
Mdlý dělník procit’, vstal a k práci šel,
bůh Ra se sklonil k sfingy dumné hlavě
a líbal ji, až zrak jí zaslzel,
když sklonila jej k lidí cizích dílu.
A chvějící se žluté vlny Nilu
cos palmám šeptaly, jež podál stály,
a pyramidy k nebi růst se zdály.