Sedmihlásci rozjaření
v pole odletí i do lesa.
Všady rozstavují stráže;
na líc jako slepi, hluši,
nastavují oči, uši.
Kdykoliv se příčina ukáže,
ku sousedům na besedy chodí;
dle potřeby mění hlasy;
hoví choutkám každé strany,
kvákají s Vranami jako Vrány,
Čápy k dobrým lovům vodí
a krkavců zovou na pospasy.
Kdo však Sedmihlásky haní,
kdo se besed jejich straní:
slídí, pátrají a přeslýchají;
živým, mrtvým mozky prohlédají.
Kde vad není, něco vymyslíce,
přilhávají honci v politice,
a nesmírnou klevet hromadu
nosí k náměstníku Sedmihlásku;
a ten osočených sází s ouřadů,
a pro svého rodu lásku
jejich místa osazuje svými
miláčky a příbuznými.
A to čině omlouvá se krátce:
„Odpovědný já jsem vládce
pod přísahy vazbou velikou;
o jednotu přisluší mi dbáti:
Jedna mysl, jeden stát!
jedna řeč a jeden řád!
jedna vůle,
samý svor!
žádná půle,
žádný spor!
Kdo s tou nestojí politikou,
nemohu za něho státi.“
Zponenáhla jenom jeho stvůry
uvedou se v prefektury.
Ve sněmovny lůně
i též na tribuně
sedí uplacení jednotíci,
a ti pískají,
smějí se a vřískají,
mluví-li jich odporníci.
Sněm se na své právo, na listinu
marně odvolává;
vládař Sedmihlásek všecku vinu
na Nesedmihláscích pohledává.
Posléz neozve se opponent;
„tak! tak“ říká parlament.
Mocné ptactvo nedá
viděti se na sněmu;
vládaře nenáviděcí hledá,
jakby pomstilo se mu,
a toužebně čeká času,
až se král sám navrátí,
vladařův pych ukrátí
a pokoří bujnou chasu.