Kdo as je ten kosmopolita?
Ten, kdo světem kozmopolítá!
Kozmo a ne koňmo jezdí světem
všude zrak svůj novým baví květem,
jemuž hudba stejně padá v uši,
ať si Turek, Číňan, v buben buší;
stejně dotýkají se ho zpěvy,
tatarské-li jsou neb české, neví.
Nezná otce, nectí dobrou matku,
nevšímá si nejvzácnějších statků:
bohoslužby neváží si spásné,
blaha národ, ač jest to tak jasné.
Národ slavit, na něj kydat hanu,
jednostejno bývá světobčanu;
národu ať radost, sláva kyne,
anebo ať bídně strádá, hyne,
světobčana tak se málo týká,
jak když moucha sedne na roh býka;
on jen takou zemi velebí,
kde mu kojiti lze potřeby;
kde se v milých kruzích libě baví,
kde jej lidé mělcí ctí a slaví;
jen když nemá žízně ani hladu,
a mu nikdo nevytýká vadu;
on se nikde ničím nedá mást,
kde mu dobře, tam jest jeho vlast.
Jako mlsná koza světem rejdí,
kde jsou lístky chutné, tam jen šmejdí,
chvatně běhá ode stromku k stromku,
kousá větve, dělá mnoho zlomků.
Nastojte, a taký nihilista
národu prý také blaho chystá!
Národ jest mu nahodilým spolkem,
jako psa a kozla, koně s volkem,
páva s krocanem a s kachnou, husou,
s pestrým kohoutem a slípkou kusou.
Vari, světobčane, s touto bledou
učeností Tvou a mělkou vědou!
Slyšte, nekřesťanští mudrcové,
povězte nám myšlénky své nové,
skutky pravdivé a dobré, krásné,
jichžto v sobě nemá Písmo jasné,
a ta naše svatá Církev silná
vlivem Boha Ducha neomylná?
Buďte moudří, pokorni a skromni,
každý vážně na svou křehkost pomni!
Kristus spasil lidstvo, všechen svět,
kdo dnes bloudí, vrať se k Němu zpět.
Bude, to je nepochybná věc,
„jeden pastýř, jeden ovčinec“.
Člověk, národ, záchranou je jist,
v Církvi není zlochu za kořist;
nejsa v Církvi, rychle do ní vstup,
mimo Církev zloch má snadný lup;
v Církvi Své Bůh dává národu
pravdu, světlo, pravou svobodu.