Oh, páni bratři, jak se veseliti?
Vždyť víte, že jsem člověk bez domova,
snad bez rodiny! Dím: snad bez rodiny
a líp by bylo, kdybych jistě věděl,
že bez rodiny. Zůstaly mi v Písku
má žena s dětmi, Bukvoj dobyl města
a víte, kterak soldateska jeho
svou zvůli majíc, zlostně řádit umí –
Co se ženou je? Co je s mými dětmi?
Já hledal, pátral, – nikde ani stopy.
Dům rozvrácen a zkažen – hnízdo pusté,
a kde má písklata – ví nebe pouze.
A vy mi díte: Rozjasni přec oči! – –