Zří bojiště širé, kam v lijáku střel
jich letěla hledat, – hu! našla je padlé
a zoufale zvedla své hrdličky zchladlé,
však urval je Turčín, sťal hlavinky s těl,
byl zápasil s matkou jak zuřivý běs, –
teď zkameněl, v duši a v oku měl děs,
zřel na její tváři tak příšerný stín,
že prchnul a hodil tři lebky jí v klín –
„Ztulte zas ústečka k líbání,
hrdličky hravé!
Svítá-li sladké již usmání
v očinky tmavé?“