Leč Jaromíra tvář se zasmušila celá:
„Jen ženy chraň se, kdy se chystáš k boji! –
Toť u nás jed, co zničí sílu tvoji...“
zavolal, nechav žertu; ústa se mu chvěla. –
– „Ne, stokrát ne! – Čím budou naše zvučná hesla,
nejdem’-li s nimi jako jedno tělo!
I kam by potom s jednotkou se dělo,
kdyby i žena s námi prapor nepodnesla!? –
V ní domov náš i rod! Jím nese ona dále
budoucnosť naši, – naše idealy;
v ní založeny budou jako v pevné skále, –
však bez ní – by jen phantomem se staly...“