Ač na loď prchá Justinian
v klid se ženou a dvoru poklady,
choť pevná jemu na odpory:
„Buď spása jenom v útěku
a ten mi neměj závady, –
kdo nosí diadém, jej chraň, kde spory,
však nepřežij, vzpour k povděku!
Ó caesare, chraň sebe tedy.
Loď hotova, tam moře volno.
Já zůstanu. A naposledy,
v hrob pod trůnem kde puká zem,
nach – příkrov nejkrásnější!“ Ohněm hrdá hoří –
Dál voje tápou v krve moři,
dny tři žeň kosí po náměstích
a ulice žhnou v plamenech. Kdo moře nestih',
buď mrtev, nebo hrůzou něm.
Jest Theodora vítězem. Zas Byzanc jí se koří.