Přátelé pijte! Zdržel nás dnes velmi
náš kaplan kázáním, ač nařízeno,
že čtvrt hodiny pouze smí nám kázat.
Však prominout mu chceme smělost tuto,
neb slohem ladným, hodným Cicerona,
porovnal Olymp s nebem, Hades s peklem
a duhu míru sklenul, pod níž žije
podstata bohů starých s božstvem naším.
Zvlášť pěkně řekl, kterak luzná Venus
se proměnila v nazaretskou dívku
a světu boha davši, opět trůní,
co paní cherubínů v říši nebes.
Z Horace citát umístil též vhodně
o užití dne, dokud nohy naše
jsou křepky, dokud lze nám ještě lehce
zaplašit mrzuté s čel vrásky stáří.
A jaký skvostný nápad měl ten kaplan,
že při té svatbě v Káni Galilejské
dal Kristu říci: „Dejte na stůl víno,
jež lisováno je za konsulatu
Torquata mého“ – oh, můj sladký Horac!
Ten kaplan ostatně je bystrá hlava,
a připomeňte, Bembo, jmena jeho,
jak prebenda se uprázdní kde slušná,
hlav takých jasných potřebí je církvi.