Éh vonja őket, ez a sárkány,
Amely bezúgja a világot,
És ha mi édest lát vagy látott,
Kegyetlen kéjjel, hahotázva
Csap le az áldozat torára.
Társat kivántál, égi társat,
Szeretni hűt, szenvedni bátrat;
Társat kerestél s megtaláltad:
Megbolygatál egy édes álmat,
Föltépted gyönge, szűzi keblét,
Megloptad bájait, szerelmét,
Földúltad álmait és kiraboltad
Az érzésgazdag, tiszta boltot,
Szive rejtelmét fölszakítád,
Szenvedni, sírni megtanítád,
Veled repülni kényszerítéd
És csalfa szóval megkerítéd
Magát az angyaltisztaságot,
Letépted őt, a szép virágot,
A jóságot magát megejtéd,
És megbabonáztad tiszta lelkét,
Magát a lelket elraboltad,
S amerre vágyaid lobognak,
Most kénytelen téged követni,
És kénytelen téged szeretni!
De te csak ujjongj vad hevedben
Merészen, egyre lelkesebben!
Örvény fölött jó lejtve lépés,
Sebajkra selymes, enyhe tépés,
A fájdalom csak szín a képen,
Ujjongni a pokolban: éden.