Šest to vladyků jest, přišlých s Čechem;
Vypudili nepřátele z země,
Novou sobě vydobyli vlast;
Spočívají unaveni bitvou,
Bojovanou vítězně v den parný.
Sedmý onen? starý jest to Bohdan,
Pěvec šedý jest to vůdce Čecha.
Táže se Bělodín, mládec silný:
„Bohdane, proč oněměla harfa,
Zvučně druhdy bitvu slavící?“
Odpovídá Bohdan, šedý pěvec:
„Dvacetkráte vyšlo jasné slunce,
Co jsme opustili starou vlast; –
Posledně tenkráte zněla harfa,
Třesoucími rozechvěná prsty
Smutně struna dala vlasti: s Bohem!
Ouplná až nad les vyjde luna,
Pozdraví má harfa nové vlasti,
Dobyté naší vítěznou zbraní;
Zalká i nad hrobem skleslých bratrů,
Smrt opláče mládce Bodromíra,
I Krasony, dívky modrooké,
Neboť obou, jenž zdobili luhy
Jako kvítky jasné, není více!“