„Pusť mne,“ praví děva, „času není
na zábavu – ptáš se, kam jdu, kam?
Nemocnému nesu občerstvení – –
proto tedy takhle pospíchám –
teď to víš – dost řečí bylo už,
no, a jsi-li dobrý, čestný muž,
necháš ženské býti na pokoji –
půjdeš taky pěkně cestou svojí!“