Tak bylo mi. A jak bych prchala
tím prostorem, jenž nemá východu
a nemá dna – sám nejsa podstatou,
jenž vylučuje div i náhodu – –
a přece v obsahu svém zoufalství
má v nesmírnosti, v děsných podobách,
a muka veškerá tu v prvenství,
jež bují vyš, až vzroste k šílenství. – –