Pak kdybys skrýval v lesích, v pustinách
svou hlavu, v slujích, jako plachá zvěř,
a kdyby neštvali tě od sebe
jak provinilce, jako proklatce,
že osměluješ, bídný, blížit se
ku prahu těch, jichž úděl štěstí jest –
pak věřila bych teprv v lásky zdroj,
jenž temení ze srdce národa,
a nejšťastnějším bych tě nazvala
i přes osudu zlého velkou tíž.“