Řekl, a do náručí pojal ji,
na půdu nese chladnou, mrtvou tíži,
ze dřeva na stolici ukládá,
na prsou její bledé ruce kříží,
do rukou dává staré modlitby,
nebe klíč vetchý, na něm ryté hvězdy,
na knihu klokočový růženec,
na němž se večer modlívala vezdy;
se střechy trhá došky setlelé,
okolo klade mrtvého je těla;
nářadí zbytek kupě pospíchá,
krůpěje potu řinou se mu s čela.
Hotov již – béře kousek koudele,
pod věci nakupené hbitě dává,
hořící chápe rukou lučivo,
ve vzduchu chladném zběsile jím mává,
s plamenem blíží se již – staví se,
upiatým na hranici hledí hledem:
mrtvola, rozkotaný citů chrám,
posupně trčí z trosek mrazným ledem.