“Réfalvy úrhoz”... kezd szót; “Nincs atyám honn.”
Felel, segítve rajta a leány.
- Tehát leánya, szól Balázs magában;
Ily gyermek és ilyen kert! Mily talány!
“Ön itt lakik tehát e szép virányban?”
“Ó, gúnyol ön? De, bárha nem virány,
Kedves nekünk e kis kert mégis itten,
Mi ültetők, apám meg én, mi ketten.”