K žínce mladé, jež tak prosí živě,
obrátil se Bohdan konejšivě.
„Neboj se, ty dítě pověrečné!
Nechce-li tvé měkké srdečko,
bych teď ptáčkům zbořil hnízdečko,
rci jen, kdy se domů dostaneme!
Myslíš na odklady nekonečné,
na podzim, až ptačí rodiny
odtáhnou pryč z naší krajiny?“