Hoj, jasné nebe! na něm slunko plálo
a pod ním země, jako první máj.
Což tedy divu, že si srdce přálo
ten tepla zdroj a na zemi tu ráj?
Ba, každá rozkoš, která srdcem hnula,
vybudila vždy nových tužeb hlas,
a tužba city nové budí zas,
že ňadra bolem sladkým až se dmula.
A každá rozkoš, která duší hnula,
ve srdci dívčím sterý budí hlas,
a každá rozkoš, která ňadra dmula,
ohlasem blahým v srdce spěje zas!