Což, básníku, oč šťastnější je
ten baráčník, jenž volů dvé,
když zora zlaté blesky sije,
na chudé pole žene své,
jenž nezná knih krom kalendáře,
má ženu, opálené tváře,
jež bosa, s děckem u prsou,
jej čeká, až se s pole vrátí,
na prahu chatky, kterou zlatí
ruměný západ září svou...