Loď chrámu plna, až po ambit tmavý
se v divé směsi tísní lidu davy
a chví se, vlní, jako moře klasů,
ubledlé líce v němém tonou žasu,
příšera hrůzy ze všech zraků zeje
a srdce všech se jednou bázní chvěje.
Vysoký oltář pustý, bez okrasy,
v hlubokém smutku zastřen tmavým flórem
a kněží řada dojímavým sborem
z missálů černých chvějícími hlasy
proroka žalmy teskné prozpěvuje,
na tvář se vrhá k stupňům mramorovým.
Hromnice žlutá oltář osvěcuje,
varhany zvučí s kostelního kůru
a myrrhy oblak dýmem lazurovým
se plíží k oknům malovaným vzhůru.