Hleď, kterak zora s hradeb srázných skal
po špičkách stoupá v údol, růží sta
jí věnčí hlavu skrytou v oblacích,
ji tajíc v závoji jak svatebním.
V tom tichu jitra kterak bystřeň štká
se drtíc na prach, na tříšť paprsků
a hroty skalisk, záře půl, půl tma.