Ten večer u Šulců, domácí první ples,
jejž v Praze zažila, jí nejde z mysli dnes,
jak totiž on, jak vešla, zadíval se na ni
a chvíli pohlížel, ač s domácí stál paní
a cos jí vyprávěl, tak – říci nelze jak –
tak nevýslovně měkce – ba ne, naopak –
v tom vzhledu žár byl, sladkost, síla jakás milá,
nu, slovem, duše se mu u ní zastavila.
Tak ona vykládá si, cítí, věří též,
a není možná, by to klam byl nebo lež.
On sic s ní mluvil málo, míň, než jak se sluší,
však právě tak si představovala to v duši,
že muži hrdi jsou vždy, zvláště s počátku,
a proto viděla to všecko v pořádku.