Tu divokého rhapsodií oře
ku prosy kůlu váže básník rád,
za hvězdnou čabraku, zkad tryská zoře,
houň prostou dá mu domácích svých lad,
a všední zápas všech a malé hoře
zří před sebou v jich nahé pravdě stát,
i opustí svůj kothurn poetický,
a mluví prostě, bez metafor, lidsky.