Tak školským prachem z vůle boží
juž břednu roků dvacet pět!
Ach, mnohé potrhalo hloží
mých ňader chvějící se květ;
já na trní chtěl pěstit růže –
trn každý se mi šípkem zdál –
však jak? toť sotva Pán Bůh zmůže...
Já přemýšlel, a svět šel dál.