Tvář hrdá, bohatýra rámě pádné,
kroj polský, národní a skvostně pestrý
a nad orličím nosem hledy vládne,
jak by jim hvězdy byly rodné sestry:
tu setkají se pohrdavé, chladné
s císařskou, jasnou, spokojenou tváří
a Sigmund udivený, že zří koho –
jenž nespokojen, – dí: „Grabowski! oho!
Snad o své milce v dálném Polsku maří!“