Chór vzrůstal a valil se... Obžalob
tak nedohledných se otvíral hrob...
Chcem' žít, chcem' žít... tak bolestí znělo,
sta žen se tu za ruce drželo, chvělo,
ty, v životě které se nenáviděly,
zde jediné pojilo chtění,
jen duše mužů by porozuměly
v zlé hodině utrpení,...
ty, jež se kdys štítily propastmi stavů,
se za ruce držely, po vanu hlavu,
a v mohutném hnutí tajemný chór
táh’ přes kře a lesy, za obzor...