„Já svolal jsem vás, ne však pro svou slávu,
jen byste byli svědky slávy boha,
jenž velký, svatý, jeden, kterým vloha
,být dobrým‘ každému jest v duši vseta.
Jen touto dobrotou lze dobýt světa,
ne násilím, a důkaz míti máte.
Ó vězte, všecko Jeho vůli svaté
se příčí, co jest zlé, a zhynout musí.
Co spěje ke zlu, rozpadne se v kusy,
a zmizí s tváře země vše, co škodí.
Bůh břehem jest, být dobrým k němu lodí.
To uvažte a žijte blaze tady.
Ty, pastýři, se združ se svými lady,
ty, rolníku, se navrať k svému pluhu,
ty, ženo, k chatky krbu, svému druhu,
ty, dítě, k hračce, a ty, starče, k hrobu!
Víc nelze říci. Uvidíte zlobu,
jak zhyne bez násilí, vlastním jedem.
Ó bratři, buďme dobří, neb v tmách jedem
po děsném moři, jež se divě zmítá,
a dobrota jest hvězda, která kmitá,
a milým leskem nad vlnami svítí,
výš ukazujíc, když loď v zmar se řítí.
Květ na sněti a pták je dobrý v lese.
Jak dobří máte být? Ó milujte se!“