Vás všechny, kdož tehdy jste se mnou byli,
Vás, statečné muže a vojáky,
velký a žalný ohromil cit.
To nebyl boj, který Vás čekal,
to nebyly ženy, jež doma lkaly,
pro něž by vlhly Vaše oči, –
to byla žhavá a bolestná úzkost
o smavou zem’, již tolikrát zdranou,
vyssávanou a zbičovanou,
jež, bezbranná, kdy bije i její hodina,
též čeká vroucně a trpělivě,
co jejích synů se zachvívá ret:
– Bože, budiž milostiv naší zemi!