Pozdě nocí šum, smích a hovor se z komnaty ještě
nesly tichým okolím, jež stříbřila záře měsíčná.
Štíhlé sklenky kolem s kouřícím cinkaly punčem,
vznášeny v rozmarném napořád přípitku i vážném,
ze skořepin, s olovem vánoční sváděny čáry
a s dámou, dominem různé se střídaly žerty.
Zvlášť pana Čackého smích, hlas tomu rozruchu vládl,
škádlícího pořád hochy, punčem třeštivě bujné,
jimž pro čepičku, župan vážné hodnosti udílel
(šťasten, s dětmi vesel, sám dítětem odpola stal se),
„pan rada“ s „assessorem“ však cti stavu nedbali valně,
rejdili bez rozumu, dvěma šídlům háje podobni,
až jen lítaly kol jich čapky a střapce župánků.