Kosy zněly do popěvků žneček,
mandelů houšť jako zlatých teček
s plným klasem, darem za mozoly,
na cep čekala a na stodoly,
na strnisk však opuštěné pruhy
jeseň chystal radlice a pluhy,
v jichžto rýze jedné, v brázdě stmělé,
jako v hrobě, odkud ztěží vstane,
ocitnout se mělo pochované
štěstí duší dvou a blaho celé.