Ejhle, co nám toho napek’
nesmrtelný Karel Čapek.
Jeho píseň neplatila stádu
jako píseň jeho kamarádů,
ani ženě, ani Můsám, nýbrž hradu.
Zvykl si na jeho síně,
pohlížeje božsky líně
na prokleté, bídné svině
chrochtající pod hradem.
Ničil je svým nápadem.
Řeknu vám, že to byl nápad
stačící na živobytí.
Bohužel i tento nápad,
který lze předobře chápat,
během doby kamsi zapad’,
kde už není možno křápat.
Světlo věčné mu tam svítí.