Tu na pažitu na kmen skácený
sed’ trochu znaven toulkou neposednou,
vlas plál mu jarním sluncem zlacený,
zrak fialky dvě, z trávy jež se zvednou.
Snil v dumy divné jako ztracený,
jak holubi, jenž u studny si sednou,
ty slétly se mu na skráň úbělovou,
a růžným zobáčkem jej v spánky klovou.