Letí dvéře ranou ze stěžejí,
mladý, slabý jinoch hrdě vchází.
Vážně k trůnu jeho kroky spějí,
vážnější je pohled doprovází.
V ruce chví se nástroj zlatostrunný,
záchvěvem se rozvlní v něm zvuky,
avšak jako žaloba hřmí v trůny
každé v strunách spočinutí ruky.