Kolem něho jako pestré, vonné kvítí
věnec křehotínských krasavic se vine.
Chvilkami se doktor na místečko jiné
s touhou zadívá a vzdychne v němém bolu:
hle, tam v koutku kolem kulatého stolu
sedí kroužek pánů, kterým nade hlavou
vonného se dýmu vznáší oblak hustý;
ach, jak rád by přispěl také svými ústy,
by ten oblak vzrostl ve mrákavu tmavou!
Tam v tom koutku vábném také by se snadno
sklenici své mohl podívati na dno,
zde však aby pivo srkal jako kávu;
a přec ví, jak sládek k purkmistrovi hlavu
naklonil a šeptal jemu podle zvyku,
že to bylo slyšet v druhém pokojíku:
„Dnes jsem poslal to, co u nás jen se pije!“