Není to jaro, co snesla noc vlahá,
dosud květ nenajdeš, země je nahá;
něco však děje se v poli a po lese,
cítíš a slyšíš to – k srdci to sahá;
dole tu na zemi, nahoře v mraku,
slov není pro to, jak zticha to roste
v srdci i ve vzduchu, ukryto zraku,
je to tak velké a zase tak prosté!