Dobozynak lova vágtat;
Fejér rongyként szakadoz
A hab róla; orra lyukja
Arasznyira nyíladoz.
Terhe alatt mély nyomot vág
A földszínen vas lába;
Nagy hortyokkal fúv és nyög most, -
Szakadoz már párába;
S távolról, hajh! már hallható,
S közelítni gyanítható
A töröknek robajja,
Vért szomjúzó zsivajja!