Megvacsorált Miklós, meg is éjszakált ott,
Másnap a leánnyal még egy pár szót váltott,
Azaz, el se’ hagynák azt a pár szót soha:
De nyerít a Toldi nyughatatlan lova.
„Paripám nyergelve, lábam az kengyelbe:
Isten veled, atyám, és szivem szerelme!”
„Áldjon meg az Isten, kedves fiam, téged:
De várd meg legalább a kenyérebédet.”