Ezt mondván, nyájason mosolyga feléjek
S éltető örömöt lehelle beléjek.
A gráciák pedig, óldott övezettel,
Reájok pillantván édes tekintettel.
A kellemességnek s élvény ifjúságnak
Hajnalló felhőjén a hintóhoz hágnak,
S annak zsámolyánál így szólla Thália,
Thália, a közttök legdelibb grácia:
„Szépek! ajándékot tőlünk is végyetek,
Hogy e jeles napról megemlékezzetek.
Termetetek deli, orcátok kellemes,
Szívetek érzékeny, és elmétek nemes,
Szemetek tűz légyen, rózsa ajakotok,
Hulló hó kebletek, muskotály csókotok;
Vén, komor, formátlan ne légyen köztetek:
Egyszóval mihozzánk hasonlók légyetek.”