Já jako desátník šel ve čtyřstupu s prava
a vedle kadet náš, ta krásná jeho hlava
by měla malířem být tady malována,
pleť jako panna měl, a oči jako z rána
když dítě procitne a modrostí jich svěží
se kolem podívá, v nich pohádečka leží
o ráji ztraceném; měl knírek lehký, rusý,
jak břízka štíhlý byl: kdo vidí jej, ten musí
jej rád mít, pravda je, že naši hoši všici
jej zbožňovali jak svých očí zřítelnici.
Byl velitelem mým, nu ovšem: naší čety,
a přítelem mi byl, snad dvěma třema lety
mě v žití předběhl, my vzorně dělili se
o skrovný obsah kas k večerní naší míse,
o svoje myšlenky, o soudy lidí, světa,
o plány, naděje, jak naše mladá leta
je deně vylíhla a běžet nechávala
a nové líhla zas. Pak duše má se stala
jednoho večera i jeho zpovědníkem,
když srdce vzplálo mu. Co tímto okamžikem
se z něho stalo jen! To kasy dovolily,
na panské večeři my v restauraci byli,
ku stolu přised k nám můj jeden dobrý známý
a v jeho průvodu dvě sličné byly dámy,
choť se svou sestřičkou. Ta Oldra, bože milý,
že nezardousil jsem ji v osudné té chvíli!
Ta Oldra! Tvor, jenž jen se směje a zas směje
snad všemu na světě! Hle, sklepník s pivem spěje
a jí to k smíchu je. Bas něčí chraptí v tichu
a Oldra vybuchne. I moucha je jí k smíchu,
jež padne v sklenici. A čertíků sta v zraku
jen čeká na chvíli, by rovno dravci draku
ven mohlo vyletět a vsát se někam v krátce
a smát se, smát se a zas na novo jen smát se!
Tak trochu cikánka, tak trochu lvice mladá,
a žena hladovec, až bude míti ráda...
Můj kadet seděl tam, jak zařezaný němý,
jen v oči zíral jí (ach, musím říci zemi
i jeho národnost zde označiti blíže:
byl Hanačisko on a přímo z Kroměříže),
a já jsem rozpoznal za chvíli Oldře v zraku,
že na něj dívá se, jak chřestýš zírá k ptáku,
jejž ukořistiti chce – a ovšem není divu,
když přišel epilog pak při posledním pivu,
že tuhle zábavu mít chtěla častokráte.
Zda přijde k svačině na Petřín kolem páté
a třeba zítra už – a na mě oči kleté
se v smíchu obrátí: Vy asi nemůžete? –
nu, ovšem nemohu a šel bych asi stěží,
když v také otázce hned odpověď už leží. –