Tedy veršovaný nesmysl, můj brachu?
Je-li notný, přijmu báseň beze strachu.
Lepšíť klassičnosti. Než co sláva řekne?
Nedbáš-li, že s čela snad se vavřín smekne?
že dav soků, soudců z vítaného plenu
s rozkoší rvát bude lupen po lupenu?
Mně to arci v počet čáru neudělá,
bude-li jen z toho řádná, divá mela;
neboť sensace, ať v tom či onom tvaru,
věř, je duší doby, pakou všeho zdaru
toť ta pestrolesklá muška čarodějná,
na niž možno chytat zlatých rybek hejna.