To čas byl romantický prvních básní a lásky,
kdy ořem bujným je duše a pokorné nesnáší masky
kdy volně se rozvírá kraj a uváznout někde je želno,
neb vězněn být celý život a otročit nemyslitelno.
Jak na malbu stěny jsem zřel, cos v srdci mém hnulo se skryto,
že za paní páže šel, vlečku jí nesl, mně bylo líto,
neb právě jsem tolik prošel míst a vsí a měst,
kde kvetlo jaro, kde u matek, milenek krásně jest,
neb tovaryšům volno je bloudícím za svým dílem,
neb poutníkům roztouženým za nejasným cílem.