– – Dnes Lionardo vedle mne stál v chrámě
a co má duše zmítala se v ohni
pod přívalem slov frate Girolama,
on pilně pozoroval tváře lidí,
hlav sklony, každé hnutí kazatele
a nad vším nezúčastněn zdál se státi.
Oh, šťastný pohan, tenhle Lionardo!
Má duši jako opevněné město
a nepustí v ní nikdy to, co nechce.
A kdyby byl zřel hrůzu v tváři mojí,
byl by se usmál kousavým svým zvykem,
jenž projede víc nežli ostré slovo...