A po dlouhém a dlouhém čekání
od kathedraly rány zahřměly
a zvonů všechněch souzvuk velebný,
a na to děla sterá nad městem
ran na sta vychrlila z jícnů svých,
a již se průvod vlnil ulicí.
Řetězy vojska, řady kočárů
před užaslými zraky letěly,
a tísnění a šumot, vírný hluk
víc a víc rostly, kočár královský
jak míjel kolem davů stísněných.
Tu někdo: „Sláva králi!“ provolal
a na to nové: „Sláva!“ zahřmělo,
a na škaredé tváři králově
se lehký úsměšek teď objevil,
a se rtů stažených moh každý číst:
Profání luzo, tebou pohrdám!