Starcy srdce poskakuje v těle,
Radost sedí na širokém čele,
Rozkoš jiskří z skákajícých očí,
Když se k milostnému králi točí,
Vypravuje díky vytržením.
Ach! zas slzy vylívaje syna
Dobrého a dceru krásnou vina
K srdcy horoucýmu s potěšením
K nebi hledí, Bůh že dobrotivý
Láskou nezkalené duše kojí,
A co vřelec otec starostlivý
Plamen zbouřeného srdce trojí,
Když se v ráje sladké nevinnosti
Mladistvého věku zabíraje,
Usta k poučení otvíraje,
Moudrost sype v milé srdečnosti:
Dnes vás, miláčkové srdce mého,
Před oltářem láska vlídná spojí,
Dnes se z milování nevadného
Radosti co včely zrojí,
Dnes y nebe v růžované kráse
Duší blažeností spitých ptá se:
Můžeteli drahé nevinnosti
Rozkošnější dotříti se blaženosti?
Požívejte vyvolené dítky
Pravoty a čisté ctnosti!
Dokud nebe potěšení kvítky
Seje cestou věku růžového,
Požívejte štěstí příznivého,
Živi jsouce jako andělové,
Pokračujíc po trnové
Stezce světa bouřícýho,
Nezrušení ctitelové
Hospodina blažícýho!
Milujte se! Láska pravá
Jako sestra na laskavá
Srdce přívětivě hledí,
Y svým milým radování
Z smrtícýho sužování
Jako moudrá včela cedí.
Jako dobrá matka outlých dětí
Chyby s laskavostí napravujíc
Pro miláčky se y na smrt světí;
Takto krásu láska rozvinujíc
Šlechetného srdce s chutí letí,
Aby vyvolené duše vady,
Rozsývajíc nevinnosti vnady,
Poukryla rouškou jemné lásky,
Rozmlouvajíc lichotnými hlásky:
Vždyť jsme lidé; pročby, vznešenosti
Božské v křehkém duchu hledajíce,
Neprominuli sy maličkosti
Věrní milí prominutí žádajíce?
A tím pevněji co holubice
K rozmilému muži milovnice
Vlídná kloníc ducha outrpného,
Otvírá sy pramen štěstí bezedného,
Okrasami věčně kvetoucými sebe
Ozdobujíc kouzlí miláčkovi nebe.