Když vaši vojvodové Oustí blíže
do ňádra vlasti hrozný vbodli šik,
byl prostý cepař – ono režné kníže –
tím božím bleskem, jenž vám v nitro vnik‘;
aj, tenkrát Čecha prosili jste kleče:
„Dej milosť nám, jeť ukrutný tvůj tep!“
Brat nevěřil, znalť zrádné vaše léče
a zná je posud, třímaje svůj cep!