Já vyšla z boku Krista – růže uzardělá –
jdu světem zkrvácená – vždy trn kolem čela.
Jdu mořem rozbouřeným – nad vlny a pěny
svůj poklad, Pravdu, vznáším, Kříž svůj drahocenný.
Jdu klidně stoletími světa přes divadlo –
co národů a trůnů kol mé cesty padlo!
Můj oltář všude září – od východu k sklonu
zní jásot milionů v hlaholy mých zvonů.
Dva tisíce let kráčím dlouhou cestou věků,
vždy matka, s žehnáním se skláním ku člověku: