Posupná záhada
mne stále znovu přepadá
jak orel kořist nicotnou.
Hrob, který se propadá,
nic nežli hlíny, štěrku hromada
a pod ní tušíš nehmotnou,
opuštěnou a samotnou
duši? Sen? Tělo? Kdo to ví?
Nejzastřenější tajemství!
Rty šeptají jen: Milada.