Jako kvítko ptactvem zanešené,
Z přerozkošných vyšlé lučin klínu,
Nově květe v houšti opuštěné
I zavání v starých dubů stínu;
Šetří dívka krásná citů jemných,
Oddálená od rodičů svých,
Ode vlasti; v zboru lidí zlých
Pochována v lůno lesů temných. –