Hle, obraz Tvůj! Obrysy titana
veleby božské, a přec člověk pouhý,
v němž božstva píseň, na čas uspaná
a hnána větrem nebeské své touhy,
zaznívá v širé nebes klenutí
a mocnou svojí mává perutí!
A divím se, že soustavu těch světů
Tvé nerozehřál písně proud i šum,
že nesnížil se v nevystižném letu
hvězd vesmír dolů na ten zemský rum
a neobjal jej v sladké lásky tísni –
ten zázrak moh’ bůh popřáti Tvé písni!