my vstali, jako na budíček kdysi,
my řady utvořili, jako kdysi,
a já, jak kdysi, na pravém stál křídle –
jen vzhled náš nebyl jako býval kdysi:
zarostlí všichni jako lesní muži,
hubení, žlutí, zapálené oči
a místo uniforem kůže, šátky,
kožichy, houně – na nohách pak hadry.
A přece bylo jaksi lehčej, volněj
těm duším našim v starém řádu nyní!