Já drobounkým byl tehdy gymnasistou,
– snad patnáct, šestnáct hloupých mladých let –
měl bídu jsem a v duši víru jistou,
že veršům mým se bude kořit svět,
tu přišla jako osvícení pro mě
v mou duši láska: Černých Márinka,
dobráček holka, bydlila v témž domě,
bělounká, vonná, čilá, malinká.