Tu vzpomněl jsem si na svou báseň jednu,
již psal jsem tobě, zlaté dítě mé,
jak zase šťastni lesem půjdeme,
jak první fialku ti z trávy zvednu...
A zatím ani jednou
víc do lesa jsem nešel po tvém boku,
jen, smutek ve svém oku,
jsem hlídal tě, tak ubohou a bědnou...