V oblé tváři andělské té hlavy,*)
ovroubené proudem temných vlasů,
nad něžnými rty, jichž výraz hravý
upomínal ještě dětských časů –
oči zářily, tak jasné, tmavé,
jak by klesnout chtěly k matky hrudi,
k její věrné tváři usměvavé.
Zjev teď v tvrdých srdcích soucit budí.