Muž, hlava rodiny zde cestující,
chvějící rukou k cloně okna sáhnul
a rychle – rychle do koutku ji stáhnul,
by dychtivému nevadila oku;
choť jeho jako laň se svižně zvedla
a spustivši se ku mužovu boku
na jeho rámě přitiskla se lící;
a dcerka jejich – desíti tak roků –
ku protějšímu oknu hbitě sedla,
v klín dala ručky, zbožně ven vyhlédla.
Též já byl tich, můj jazyk pod olovem,
vždyť hřích by byl, teď vyrušit je slovem!