Já neznámý tak vešel ku neznámé,
a chvěl se, jak kdy cizí vejít máme
v ložnici panny. Až pak vkročiv blíž
jsem tknul se těla... Svaté spásy kříž
jsem učinil, a dotekl se čela
a prsou, ruky, která zhubeněla
a lnula k ňadrům – kámen ku kamenu,
a včera ještě obé ve plamenu!
I zdálo se mi, že ten mrtvý ret
se pohnul ještě zlehka, naposled,
že dlouhé řasy, pod nimiž se tají
ty krásné, shaslé hvězdy, odkrývají
se ještě jednou, a jak v jitřní den
dvě živé hvězdy zírají z nich ven...