Kles pod věží na města vlhkou dlažbu
a cítil těžké kapky ssedlé krve,
jež dopadaly na šíj zvolna jemu
a pálily jej, nové zas a jiné...
Zrak přešel mu a tma jej obklopila,
děs zchvátil jej – však sladké uvolnění
šlo vzápětí mu – sotva šeptnul: „díky!“
a mrtev byl – po věků pouti smířen...