Kéž vyslyší Tvé lkání úpěnlivé,
jež s vánkem jara tvé rty šelestí,
kéž požehná tvé nivě rodné, snivé,
již v potu tváři, v slzách, v bolesti
vzděláváš v lačném, cizopásném víru
povržen jako bědný helóta;
kéž sklene duhu blaženého míru
na mysl tvou, jež v dumách kolotá;
kéž před trůn boží prosby tvojí slova
plynou jak oblak dýmu Abelova!