Tak jak mi absurdním je pomyšlení,
že by se dalo všechno dění
až do molekul, do atomů jen v trpnou hmotu rozložit,
a všechen řád a všechen život duše,
tak velký ve vůli a v citu, v myšlence v tuše,
jen mechanicky vyložit;
že celý ohromný a krásný kosmos nad mou hlavou,
že celý v duchu mém cítěný kosmos lidský
by základ měl jen hmotně dynamický:
tak cítím též, že klid Váš idylický
je kletby dálky pro nás pouze maskou Ihavou,
ať jakýmkoli jménem nazvanou,
ať rájem ztraceným, ať nebem zaslíbeným,
ať smrtí nebo nirvanou...