A stalo se, v prach ssutin, trosek střepy
se kácel věnec sloupů velkolepý.
Však v městě, před palácem Konstantina,
řad hromadil se drahocenných zbytků
pohromě ušlých: Zde tvář Venušina
prach země líbá, k Herkulovu lýtku
tam Zevs se tísní, onde zářné Músy
se žalem chvějí, tamo ze závitků
tors gracií, pln úžasu a hrůzy,
zří na trojnože delfské Apollon –
a dál a dále v směsi amfor, spon,
kantharů zlatých jiní bozi leží
v neladném zmatku, mohylou se věží
jak v bojišti, kde v nejpalnější seči
se nepřátele štíty střetli, meči.