Podobných stesků rotu neveselou
den za dnem viděl táhnout černou celou,
že stálá myšlének to byla bouře.
Duch stále proti nim se stavěl k vzpouře,
jak v skály blesk, v ně bije bez ustání,
je trhá, jako silný vichr mračna.
Jak dlouho duše jeho klidu lačna,
jak často v zápasu již skoro smrtelném
pot studený mu kane s bledých skrání,
když hrozných pochyb hrozný přepadá jej tém...
A náhle duch se vzchopí – – – – – – - – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – - – – – – – – – – – – – – – – – Lev to, hřivou
jenž pozatřese, všechnu střádá tíseň
a všechnu bolest chabou, zimomřivou.
Již pochyb, zoufalosti láme mříže,
pout necítí a nezná jejich tíže,
již vyletuje v prostor beze hrází
a na divoké cestě doprovází
jej mohutná a vášně plná píseň.