Spěšně pohlédl jsem k boru,
jenž se v pronikavé záři
sytě černal na obzoru.
Matěj stál tam jako vrytý,
zřel jsem obrys hrubé tváři,
masku děsnou, zkamenělou,
zasmušilou, stínem ztmělou;
z očí, které skřížily se,
těsně k sobě blížily se,
sršel zlobou nevýslovnou,
pohrůžce a kletbě rovnou
jedovatý pohled lítý –