Starší Živsa po té za věcí svou do vsi zamířil
a mladšího farář ved’ na dvůr úpravy pěkné,
čistoty bezvadné. Tam na pravo zřel jsi obydlí
a v levo stáje a chlév; v zadu zahrady zídka se táhla,
nad níž větve hruší, jabloní sem kývaly hustě,
obsypané bohatě sněhovou, růžnou květu řásou.
Ve dvoře uprostřed čněl pyšně na kůlu holubník
s ozdobnou stříškou, baňatou, kol pestře obarven
tak jako báječný na muří noze ve vzduchu zámek.
Kol něho po dvoře roj všeliké se drůbeže pestřil:
Statný kníže kohout pyšnil se tu v úboru lesklém,
slípek rozmanitých mu sloužilo věrně komonstvo;
housata onde zlatá kol matky se hemžila bílé
chumlem roztomilým; tu řadou se kolébaly kachny;
tam s lalokem nachovým krůt zlobný vládce se durdil,
kýklal divně hlavou, svislýma křídloma šustě;
stříbrem pokropené perličky pobíhaly jinde;
krotký leckde holub mezi pestré hejno se mísil
a vzadu páv pyšný rozpínal nádheru chvostu
jak duhy zářný kruh, jak šperky drahého vějíře.