Dřevem, ne však sličněkmenným,
Ale mrvným zákeřkem,
Křovím sem tam rozlezeným,
Lesů hrdým ousměškem;
Věčný mráz ať dusí tebe,
Roucho tvé vždy budiž sníh;
Tepleli pak dychne nebe,
Ať ti napadne tvůj hřích!“