V tom sama, matka, Země,
jak počasů jde běh,
zřím symbol, mluví ke mně,
tvůj, drahá, cítím dech.
V dráh žití skrytých stero
juž zřím a pronikám,
jas Vesny, Zimy šero
si z tvého losu tkám.
Tak v změně všeho tebe mám,
lkám:
Ó Proserpino, dcero,
ó dcero!