Hod Paschy velebné. A zemi
to samo nebe otevřeno snad!
To nezní ladné zpěvy mnichů,
snad andělských to křídel šum
vlá věčných oliv ze zahrad,
co v chrámu září šeru, pěje v tichu,
co plesá, bouří k nebesům,
když po obřadech slavných stanou
již Justinian s Theodorou
a oleje jim svaté kanou
hlav na temena, ku plesům,
chrám Boží Moudrosti se v mraku dýmů chvěje
a v hippodromu nad závěje
rouch bílých manželům lid jásá:
„Zdráv císař buď i císařovna! Blaho, spása!“
A nikde smích jí k úděsům,
že odtud nad trůn vstoupila, kde propast pod ní zeje.