NOC krásná jest a růží vůně
sem libě dýše ze sadu.
Je těžko jít, když srdce stůně,
k spiklencům tajnou na radu.
A ten, čí srdce touhou kvílí,
zří vítězství vstříc, záhubě,
nuž, za malou mám býti chvíli
ve staré kapli, v Jakubě,
však na řeky zde stojím břehu
a hledě vašich do oken,
svou duší piji vaši něhu,
ó, zdráva buďte, Madeleine!