Jen listí padá, jako v snách
jdu zamlklým a známým sadem.
Zde, bože můj! – tak často v tmách
já čekával, se třesa chladem
i láskou spolu, všecek bdělý – –
dnes rok juž minul od toho.
Dnes dlím tu zas, však osamělý,
a čekat – nemám na koho!