A po hladině řeky tón ten hasne,
obražen o břeh v stráních kolem zmírá –
a vzhůru nese se tam v nebe jasné,
jak nesmrtelná, vroucí lidstva víra,
tón stříbrozvuký – až pak v hvězdách zasne,
a zpět se line ve paprscích hvězdných,
jak myšlenek se pnoucí jasné vlny,
pak na srdci se klade touhy plný –
až zmírá v skrýších jeho, nevyzpytných, bezdných.