I já jsem na chvíli též zamyslil se snivý;
lesk jejích očí plál, byl suchý, žádostivý,
a já jsem děkoval za soucit její přímý,
pak děl jsem vesele: „Ba, za předešlé zimy
jste příliš čítala... Vás jaly sloky prosté,
i dekadentů verš, jenž pouhou hudbou roste,
a vy jste říkala: to šperk je ku ozdobě,
jak zdoby rakví, vás a svícnů v dávné době.