A se snoubenkou milenou spiat slibem,
muž – národ vedl si ji zpět;
tvář klonila jak v studu jemně libém,
šla bílá jako jarní květ.
Zdaž byla krásná? Zdaž jí líčko zalil
nach štěstí, lásky horoucnost?
Kdož ví? – Ji bílý závoj celou halil,
jen vím, že slula: Budoucnost.