Pravil a zlost novým douškem spláchnul.
– „A mne nechat chceš tu o samotě?“
zavzdechla si smutně paní Háta.
„Mám tu utrápit se opuštěna?
Nejen hoška, mám i muže ztratit?
Rozmysli to dobře, milý pane,
co svět polkne, stěží vydá opět,
jen kdo doma zůstává, jest v klidu.“