A hölgyet ismét álom nyomta el,
És láta karcsú paripát,
Mely véle a kietlen szigeten
Sebes szélként szágulda át.
S midőn az álom elmúlék szemén:
Előtte állt a karcsú büszke mén,
Ki amidőn érezte, hogy
A tündérhölgy nyergében űl,
Nyargalni kezdett a sziget
Köves partján körűl-körűl;
S míg a kört háromszor futotta meg,
Patkója érccsapásitúl:
Ezer tűzszellem, szikra képiben
Börtönéből kiszabadúl.
S megint szabad lesz a fogoly leány;
De a bősz tündér újolag nyomán.