Éjfélkor, mikor egyedül vagyunk
mi örök-érző, örök-vérző lelkek
és zsibongó agyunk
tele van ezer halk melódiával,
valami úgy kisért,
hogy csepegtessünk a szívünkből
egy kicsi-kicsi vért
és véssünk vele valamit papírra.