A sklonil hlavu nízko v samý prach
a nehnul sebou. Pia k němu šla,
tvář její byla mrtvá, zsinalá,
led byla její ruka, kterou jal,
a k němu chýlíc se tak prosila:
„Při lásce tvé, tě, Sandro, zaklínám,
spěj odsud! Prchni, mám-li živa být!“