„S úctou díky skládám,
nejprvé Vaší mocnosti,
i věhlasným Vašim radám,
že mně neznámému hosti
přáno zde hlas pozdvihnouti
a svůj záměr rozvinouti.
Rodiny Oraň-Utanské
pravý potomek –
a však pastorek,
z mládí z pouště Afrikánské
do Evropy zavlečen,
byl jsem v pověstné menažerii
v tanci vycvičen.
Sjezdil jsem v tom zajetí
celou Francii a Britanii,
Vlachy, Spaňhely a Turky,
Rusy, Němce, Brandeburky –
slovem celý slavný světa díl;
mladý věk jsem tak prožil.
Mistr jsem byl na provaze;
kozelce jsem metal;
jak mi veleno, se spletal
do klubka i do obruče,
skákal, tančil, hbitě, ruče.
Od všad mi zněla chvála
od diváků i od principála.
Malí, velicí našinci
slynou v tomto zvířetinci.
Vzdor své povaze
Slon na provaze
statně harcuje,
Medvěd vážně tancuje.
Tigr se Fenami,
Chrti s Hyénami
stolují,
svorně se zabavují.
Z děl a pušek střílí
Zajíci,
ano i výtylí
Čiškové a Stehlíci
stávají na stráži
jako vojíni;
druzi nelíní
ze studně si vodu váží.
Přírody my synové
chápaví jsme tvorové;
v nezkažené sile
vynikáme v každém díle.
V Anglicku provádí prý
zvěř i divadelné hry.
To mi vypravoval
vrátný zvířetince Jan.
Dobrák! vždy mne politoval,
když mne skáral přísný pán,
že se nezdařil mi někdy skok,
aneb zmotal v tanci krok.
A když po domově roztoužen
já se mrzel na bezděčné rejdy,
on se vlídně usmíval
a mne těšíval:
„Pro tu řídkou pokoru
nedávej se do vzdoru;
nebuď pro to zarmoucen!
Z dobré vůle vyšší tvor –
člověk – zvířecí vyvádí šmejdy.
Maře lidskou cenu
zlata za odměnu,
za ten duší mor,
odívá se lhář
ve zvířecí tvář –
v Žábu i v Opici,
v Medvěda, v Oslici.
„Kilsching“, tuším, bylo jeho jmeno.
A jak slavno! a jak ctěno
bylo to falešné zvíře!
Nepodobno k víře!
Hlavní města, novot chtivá,
tak se za ním fantila,
jak by poprvé za živa
žábu byla spatřila.
Závistí herečky mdlely,
a zpěvačky hořem mřely,
že co jim nebylo přáno,
přetvářené žábě dáno.
Ideál všech krás je divadlo,
očí, uší, srdcí vábidlo.
Mladá tanečnice,
libohlasá zpěvkyně,
útlotělá herkyně –
světa teď jsou panovnice;
královsky se odměnují,
královsky se oslavují.
Šviháci se pár po páru
zapřahují do kočáru,
a svou hlučíc po cestě
vozí králku po městě;
a ba kdesi tuto čest
vytrženců šest
vzdalo také té Lži-Žábě;
voziliť ji s bujným vřeskem
jako hřebci celým městem
u vítězoslávě.
Ty jsi v nepodobné míře
pyšné, hrdé zvíře!
Člověk hrává si na tebe,
a ty – stydíš se za sebe!
Nebuď pak
citliv tak!
Dělej všecko s chutí,
i když tebe nouze nutí!
Neškareď se, vesel buď,
všecky vrtochy vypuď!
Pracnější je lidská píle;
tanec lidem kratochvíle.
Život tvůj je lehká hra:
a ta byla by ti obtížna?
Tance milci
svrchovanou poctu vzdali
požabilci:
co by tobě udělali,
kdyby jsi ty z opíčáka
přestrojil se za šviháka?
Zkus to! vezmi na se kalihoty
ze skotinku strakatého,
vestu z křiklavého
karmazínu;
s ostruhami boty
ze žlutého marokýnu;
límce škrobené,
rukavice hlazené,
zelený frak šosatý
a cilindr baňatý.
Vystup ve paruce,
v oku skélko, bičík v ruce,
cigaretku dýmaje,
a posuňky dělaje
po furiantsku;
po švingulantsku
na prknech si vyšlapuj,
zdvořile se pokloňkuj,
a pak dělej dál,
jaký ideál
vnukne tobě unešený
duch tvůj rozjařený;
dělej všecko „con amore“:
a sám uhlédáš,
jakého furore
na aréně uděláš!“