A lid jen vyl, – to jako moře řvaní
ve skřipot čelistí a řinkot pout
a na druha druh nemoh’ pohlédnout
záští! – a prsty uvolněných dlaní
se zkřivily ve smrtonosné křeči.
A z chraptivých to hrdel sýpá, ječí:
„Kde že je ten, jenž nás je o píď větší?“