Ty víš, tam leží všecko slito,
co z darů nebe zneužito,
co v poblouzení zmrháno,
co divou bouří strháno,
že žití proud tam rmut svůj snesl,
že mnohý květ tam v bahno klesl –
ó ty to víš!
A v úděsu i soucitu
na smutnou tůni pohlížíš,
již nese člověk, v nitru ukrytu.