Ve jasném snu jsem kráčel lesinou,
zahalen byl jsem v roucho putovnické
a přilbou měl jsem hlavu pokrytou,
na prsou silné brní bojovnické.
Aj kráčel z vlasti jsem v ten šírý svět,
chtě vlasti dřívější již sbohem dáti
a novou sobě někde vyhledati.
Na lících mých byl první jara květ
a v žilách rozkvašenost burácela –
mne touha po cizině ztrmácela,
hledal jsem mladé touze odpověď.
Vesele kráčel jsem skrz lesnaté ty kraje,
na zpěvných rtech svých bujné písně maje
a na mysli již nové blahé ráje.
Vtom náhle staví krok můj divná zář
a přede mnou tu jasná žena stojí,
nad slunce lesknoucí je její tvář,
že zrak se v tvář tu ponořiti bojí.