Jeden praví: „Hleděl jsem naň,
Jak mu láskou zrak se jitřil,
Jak se mladé srdce chvělo,
An s ní kráčel květným sadem,
Dřív než Jasoň nás opouštěl.
On jí tisknul ruku sněžnou,
Jako sokol tiskne kořist,
Za níž bloudil v lese hustém;
On ji vinul k jarým prsoum,
Jako břečtan vine olši
Pokraj řeky zrůstající;
On ji líbal v krásná ústa,
Jako líbá růži první
Nedočkavý větérek.“