Vrou peřeje tÓnů! Jak řítí se s kleneb i do hlubin chrámu!
Div vlnami vzkypělých zvuků se nezalkne užaslá duše,
jež bělostnou perutí bije již v oblouky kupole hrdé!
Výš nad náplav slehlého prachu, jenž hnusí se hnilobou hrobů!
Jen výše a výše duch touží již nad klenby, mraky a blankyt,
až do slunných étherů vln, kde odvetných sabbathů poklid
již v oblastech nezměrných – bouří se nevzruší nad znojem trudů.