Ó, česká kniho, v naší zemi
noc příšerná když vzrůstala,
když zrazeni jsme byli všemi,
tys jediná nám zůstala!
Když vlastí létla supů hejna
a dragonády Liechtenštejna
když pustošily český lán,
děd, jenž teď dávno v hrobě dřímá,
tě před zrakoma ostřížíma
skryl na svém srdci, z vlasti štván.
Jak poklad nejdražší tě skrýval –
když prsa jemu smutek zrýval,
on z vlasti vyhnán s bratry zpíval
žalm naděje z tvých starých blan!