Poslechněme učených hvězdářů,
Jak nadávaj’ potměšilcům lhářů.
Vždy se slunce stejně jasně stkví.
Naše země, ta se kalně paří,
Nestálostí svou den věčný maří,
Na zemí zde mračí se a tmí.
Však kalnému tělu noc neškodi,
Tmu jinou si člověk hříšný rodí,
V té se trmáceje duch úpí.