Sáh’ Roland k meči, krev mu k mozku jde
a hučí v uších; věrný jeho druh
však zadrží jej, dobrý Olivier,
a šeptem chlácholí jej. Zatím vstal
rek jiný, který Karla oslovil.
To moudrý Ném byl, bílý jako sníh,
a věhlasný pro jasnou rozvahu.
Bylť jeden z nejvzácnějších vasalů.
Tak pravil císaři: „Jest věru čas
by konec byl juž toho válčení.
Je Marsil poražen. Ty dobyl jsi
měst všech už sobě, tvrze nestojí
juž ani jedné, všechny vzdaly se.
Král žádá slitování. Skytni je!
Jest hříchem věru, mu je odepřít.
A slibům dostojí, když v záruku
nám syny posílá svých vasalů.
Jen vyvol koho ze svých baronů,
by slovo tvoje v Saragossu nes’.
Ten velký boj tak šťastně ukončen!“