Pak jinoch... Oh, tam u „Ostrova“
už samá zeleň, světlý šat,
vím, Vody hučí dneska znova,
jak když jsem také já byl mlád!
A v parku kol tam na vše strany,
jak jara mládím vykoupány,
lavičky bílé vítají,
a kol nich, na nich kmitají
nového jara toalety,
nového jara lidské květy,
nového mládí světlé barvy,
vznětů a citů nové světy,
Vězného Bytí nové larvy –
co jako pozdrav dálných zemí
nového jara vzdušné vany
ve stromech v šíř i výši sunutých,
v zpěvech tak valně slavně dumných.
Věčného Žití-Lásky hymnus
rejstříky všemi
do nekonečné do dáli
by zpívaly a zpívaly...