Eddig csak bús henyélésben
Múlt életem ideje;
Sorvadt a sok epedésben
Csontom s agyam veleje;
De megtérvén most már béke
S nyúgodalma szívemnek,
Ujjúl ismét tehetsége
És ereje lelkemnek:
Buzog ismét ifjúságom;
Munkál s teremt valóságom;
Mert van tárgya éltemnek,
Birodalma szívemnek.