Tu myslím si: To pravé štěstí asi,
jen v snech svých hledat zřídlo štěstí, krásy,
a hrudí záchvěje a celý svět
jen tušit vždy a nikdy nevidět.
Pak přeju Vám, v těch dnech jak snivě plynou,
kéž nepoznáte nikdy cestu jinou,
kde padá květ jen v hrudi zraněnou.
Ať ani vzdechem, ani bujnou písní,
života vír Vám skráně nepotřísní,
jež vlastní duše bijí ozvěnou –.