Však vedrem znáhla
všecka teď na slunci zprahla,
celá se kloní,
mšic rojí se po ní,
mšic žravých, myšlenek nectných
a žádostí,
kterých se nemůže, nezhostí,
ať jen se zmítá třtinou
močálu nad hlubinou,
nikdo jí na pomoc
den a noc!