Den pěkný dnes. Dva tuzemci jdou cestou,
v prostředku kráva. Oba pískají si
o smutném Gigolovi známou píseň
a takty značí řadu ran, jež lepí
v bok flegmatické strace. Jinak ticho.
Jdu k restauraci. Čaj pít. Čilý sklepník
v kuchyni – vidím oknem – štípe holku.
Pes leží na výsluní. Cizí hosté
zde sedí pod kaštany. Hledí zřejmě
působit známým dojmem globetrotrů:
čepicí, svetry, kamašemi, botma,
a dámy jejich kapucemi, plášti.
A všichni pouští povznešeně nosem
svou němčinu. Já vedle nich si piji
svůj čaj. A co jsem právě zažil, viděl,
ti vypisuji věrně do puntíku
na této pohlednici – nepřidávám
ničeho – jenom upřímný svůj pozdrav.