Králová, již dámy obstoupily,
k Závišovi praví: „Pane milý,
jaký lid ten českého je kmene,
hrdý vzdorný – což snad vzdorem šílí?
Myslí, on že přemůže svět celý?
Vážím si ho však, že chrabrý, smělý.“
„Paní vznešená!“ dí Polák na to,
„slovanský lid nad nejčistší zlato.
Ničeho se v světě nezalekne.
Na smrt pro svobodu jde on klidně
jako k hodům. Promluv naň však vlídně,
zemře za tebe, jak zlato v ohni změkne.
Ó, ta Žižky páže ocelová!
Obdivuji se mu znova, znova!“