Smutný smrku, ty si chladně chvěješ,
A ty ptáčku na něm nic nepěješ.
Vy nevíte, co vře v srdci mém.
Kýž bych mohl, luka, vás a vonné hory,
Potoky a kvítka, šumné bory,
V objetí změsknati laskavém.
Mazlivý člověče! bor zašumí;
– Kyž človíček tomu porozumí! –
Přírodu objímej v bratru svém.