Vzplál východ zoří. Mroucí hledy
v tom upjaly se naposledy
na lože, sloupu strmý lem.
Aj! lístek dvojí v ranním lesku
tam na hlavice arabesku
sed’ zelenavým motýlem.
Kdys uhnětený nohy tlakem,
až k nebi klíček prachu vzlet’–
před kmeta zrakem skonu mrakem
svit’ bílou hvězdou svlačce květ.