V lenošce zde paní Lena děcko pěstí,
které v spánku k mateřským se prsoum tulí.
Matka nad děckem je nakloněna v půli,
z jejích očí září nevýslovné štěstí,
jaké matka jediná jen znáti může,
která život dala bezbrannému tvoru,
které tulí se k ní jako lásky bůže,
jak se tulí poupě k ňadrům pyšné růže.