Nebijí to kulky v těla Turků běsných
pomstou vysvěcené, kletbou požehnané,
neduní to zápas po úvalech těsných,
kudy v dumku noci výskot pušek vane;
ale rány v hory jako v mocné zvony
hlaholíce slaví pravoslavný svátek,
nejsvětější večer spíná hvězdné clony
nad kolébkou božskou. Z dvorce nízkých vrátek –
dvorce zbořeného s černým sžehlým krovem –
v šero svatvečerní starješina vyšel;
mocných hvězd se pytá šepotavým slovem,
pytá se i země, by z ní věštbu slyšel,
neb co svatý oheň, ani vítr z dáli,
ani čisté vody nemohly mu říci,
to dnes v tajné chvíli, až se pohnou skály,
z duše země zví svou duší žalující;
zví to s hůry, dnes, až otevře se nebe:
„Ó kde najdu dítě, Božano má, tebe?“ –