Ó chvíle posvátná! Jak les by rostl výše
i ves i kostelík, jenž nadšením teď dýše!
Hlasitě šeptá žena šedivá a hluchá,
a její postava jak křovina je suchá.
Však stařec předříkává hlasem pevným, jistým,
a po něm hošík hláskem zřetelným a čistým,
že každé slůvko jeho jasnou perlou zní,
líp nežli na věži ten zvonek kostelní,
že jako píseň z úst to zaznívá:
„Zdrávas Maria!“