Z úst cizích zní teď šveholící píseň, 
Jež moji duši často kouzlila,
Když v dumy teskné ponoříc svou tíseň
V tajemně temných říších bloudila.
Tu sladký zpěv tvůj milým hlasem víříl,
Jak slavíkovy písně táhlý zvuk,
A v srdci mém ty divé boje smířil
A upokojil jeho chvatný tluk.
Od odbyté jak mnohá přešla změna!
Mé srdce touhou tesknou umírá;
Má láska schladla žalem pokalená,
Nadarmo k vzájmu rámě otvírá.
A v ňadrách dme se vzdechův bouře litá;
Kde dříve rozkoš v žáru řinula:
Tam hluboká teď bolesť v tajnu skrytá
Ve snubu s žalem v jedno splynula.
Ó kdo ty doby dá zpět v kráse rovné,
Když spočívala’s v mojí náruči;
Tak milá, sladká v slasti nevýslovné,
Jak ani růže poupě nepučí!
Jediný sen očaří smysly moje,
Ten rozkošný a chvatný lásky sen:
A tím jediným snem v trapné boje
Můj celý život šťastný ponořen!...