I rek náš smutný tak své lásky střídal
jak rukavičky. Začal záhy dost,
už v mládí sladké třešně lásky jídal;
mnohou báseň složil, pravý skvost.
Už jako student dívku jak jen vídal,
hned rozvinul v tom bájnou dovednost,
by nad čipernou žabkou sítě zatáh’,
než její tatínek mu bude v patách.