Ty, hubený, groteskní stíne,
vždy v jiné zakuklen masce, z níž žensky chabá pěst zírá,
pro úskočnost zrozená dýky, však bez síly k ráně vést palaš,
že myšlenky mého mládí se slétly kdys do tvých sítí
jak ptáčníka vábným svodem a rdouseny pěly tvou chválu?