„„Novinami nešumíme,
Ale víme, a ti vyjevíme,
Co se věky minulými
Událo za horami našimi.
U Dunaje i na Sále,
Za Labem i dále
U moře obývalo
Několiko národů;
Milé pouto jazyka i původu
Se Čechy je vázalo.
Mejtívali lesiny,
Bory, dubiny.
Ve vyduté báni
Kopávali rudu;
Ze železa, ze mědi
Kuli kosy a k orání
Nářadí.
Neradi
Do divoké seče
Hotovili meče:
Raději
Pokojnou orali půdu.
Na dole i hoře
Budovali chyše;
Veselými
Jeky
Za koráby jejich a lodími
Pěnilo se moře,
Pěnily se řeky.
Žili tíše;
Na luhu, i na poli,
Na horách i v údolí
Pěli vesele;
I žele
Pěním ukojili. –
Časové se vyměnili.
Ze severu ode moře
Na naše rodáky
Řítilo se hoře;
Železem i ocelí
Odění cizáci,
Porénáci, Zalabáci,
Násilím i položenou léčí
Napadali na naše jonáky.
Po tisíceré na poli seči
Lidé tiší unaveni,
Do poroby uvedeni.
Na poli a luhu zanikalo
Veselé pění;
Mezi horami se ozívalo
Úpění.
Ze paměti lidu mizí
Věci minuté.
Nyní, jako cizí,
Rození dědiny této synové
Nevědí, co byli dědové,
Nemajíce ani péči,
Aby rozuměli dědů řeči
Zapomenuté.
Dědů jazyk uchovaly
Vody jen a hory, a my šumy,
Sypané mohyly, valy
A obytů rumy.““