Zamračil se Vácslav. „Také již
s výčitkou ty ke mně přicházíš?“ –
„Já, můj hochu?“ udiveně oči
bratr pozved, – „což mě málo znáš?
Ale vidím, slze ukrýváš, –
ne, můj hochu, ne, ne! – svět se točí
a my staří – co my říkat smíme?
my už světu málo rozumíme!“ –