Ó rozřeš, vševidoucí, pochyb roje,
jež rukou bezcitnou rvou srdce moje,
svůj vyřkni soud, neb známy jsou ti taje
mých vlastí širých v mlze budoucí!
Zda nadarmo žeň čistých duchů zraje
a v dýmu zajde snaha horoucí?
Zda v dějin desce místa více není
pro věky příští mému národu,
by stál zas tam v sil svojich rozjiskření,
kde dříve stál – ve středu závodů?
Kam zavede jej dnešní cesta srázná,
na luhy kvetoucí či v pusta prázdná? –