Vždy ku předu! zní stále moje heslo
a neváhám, kde rozum s citem velí,
by před novotou zdárnou staré kleslo.
Leč tam, kde nové k boření jen čelí,
kde pro vrtochy jen či hrstku zlata
vnuk chladně kácí díla píle pracné,
jež předkům byla milena i svata,
kde s býlím škodným ničí květy vzácné
a z trosek svatyň bídné krámy staví:
tam, nevěřím, že sídlí pokrok pravý.