„Zpěv pohřební sobě zapěju sám,
jenž druhdy jsem druhům před boji zpíval.
Aj, nebude vrahům plesný zjev,
den na noc kde mně se stmíval,
by chytali stony, viděli děs
z těch hadů a plazů u mém tu skonu –
chci s písní je čekat na ústech,
něm, jedů jich u výronu!
Skon v čepelů třesku vděčnější už
i v bouřného moře šumu,
však osudu pomni pevný muž
i v ještěrů hnusném tlumu.