Mocný jest Pán! rachotivý
Hrom ho světům oznamuje;
Netrň! jest y dobrotivý,
Země otce oslavuje;
Tvoříť život, chléb a kvítky,
Staraje se o své dítky.
Není na daleké zemi,
Projdi svět, ó není tvora
Nejmenšího mezy všemi,
Jemuž lásky Boží hora
Štědrotyby nevylila,
Mdlého broučka neblažila.
Kdo smí hlavy pozdvihnouti,
V pravdě sobě povzdychnouti:
Bůh mne vyvrhl z počtu dítek,
V poušti stojím spráhlý kvítek?
Byť měl hořký kalich píti,
Aspoň nešťastnému sladí
Naděje žluč, věčnost chladí
Peklo bídy; máli mříti,
Žebrák smrti odporuje,
Život sobě oblibuje.“
Tak král s sladkým vytržením
V lůnu jarní krásy sedě,
Vroucně na nebesa hledě
Ohlašuje s potěšením
Veškerého světa krále,
Jistí svatě, že se stále
O své bohaté y chudé
Čechy jak Bůh starat bude,
Vtiskne v syna ducha svého,
By byl otcem lidu všeho.