Náhle ale podivení
zračilo se v její tváři,
neboť na cestě, kde tráva
vysoká vším květem kvetla,
vyskyt’ poutník se a spěchal
přímo k hradu, vrávoraje.
Divila se Ambrosia,
v její pustinu kdo kráčí,
dvéře v tom se rozletěly,
sluha starý, udivený
vkročil v síň a pravil paní:
„Stojí venku don Ramondo,
z přeslavné rodiny Lullo,
s paní promluvit si žádá.“