Také klenot srdce svého,
Dcerušku svou, ježto nechce
Osud svůj od osudu
Dělit svého manžela.
A teď s Bohem!“ A pak v plném
Brnění vyskočiv hbitě
Na oře, táh’ se svým lidem,
S devíti tisíci mužův.
Jaký to pořádek! Pěší
Táhli, chráněni po obou
Stranách, po pravé a levé,
Dvěma vozů řadami,
Dle potřeby spojitelných,
Vozů zevnějších a vnitřních,
Z nichž se jako z hradeb mohli
Vyřítit na nepřátele.
Na každém z těch vozů bylo
Vozotaje jednoho,
Pavézníků čtyr, třinácti
Střelců, a když došlo k boji,
Byl jich úkol do nepřátel
Vrazit, objet jednotlivé
Částky jich a mezi sebou
Sevřít, tak že, odloučeny
Od svých, tyto obětmi se
Staly záhuby. Uprostřed
Pěších byly s zavazadly
Ženy, znající se také
V zápolení. Kolem vozů
Harcovali jezdcové,
Jižto, potřebí-li bylo,
Mezi vozy zevnějšími
A vnitřními mohli krýt se.