Jeť holub nejrychlejším všeho ptactva,
a jemu bohové tu rychlost dali
jak obranu před nástrahami škůdců,
že tvorem poctivým je, spravedlivým,
a vlasti, kde se zrodil, neopouští,
by zaměnil ji krašším krajem cizím.
Tož pátrej bystře, hochu, v onom směru,
kam Foibův zlatý vůz se sklánět začne,
a do výše hleď, neboť holubice
spěchajíc domů letí výšinami,
by v pravou chvíli shledla úkladníka,
jestřába, nepřítele rodu svého,
a také proto, aby postřehnuvši
už z dálky metu svého putování,
zaplesat mohla tichou veselostí,
jež dodá nové síly matným křídlům...