Šum bezradný, spor, spěch, kde kam, krok zpět a vpřed,
a z poplachu mnich-papež byl tu hudci z hor
– v nichž pod přestrojem tajil mnohý mnich se též
s hor sulmonských – jak dítě do hor unesen.
Mráz, vichry, sníh štvou v zimě kmeta bludného
po Apulie stezkách k sluji od sluje.
Když k Sulmoně se blíží s hudců družinou,
jež taje jako sníh, kde blíže komína
jich teplých jihne rodných chat, kam zve je vchod,
tu zbyl mu leda věrný mnich. Jde z výzvědy,
že v městě papežovo čeká poselstvo –
dál od vlasti zas k moři chvátá Coelestin,
by hlavu zděšenou až v Dalmacii skryl.