Hrůzo tajného i zjeveného světa,
v tvé vševědomé mlze
nejvyšší náš pojem Praboha
stvoří jenom obraz džbánu;
o tobě mnohem víc ví mlčení
nežli slova ubohá.
Plyneš u mne v neslyšeném šumění
dřevem, které trne ve zdánlivé smrti,
i v dálkách, ohlušených temnotou,
roj stálic metáš z lemu řízy.
A přece kolem všude,
i tady na dosah mé ruky,
v srdci této blahé růže rudé,
je tvého bytí střed.