Do mladých duší nejhlouběj
Tvůj tichý povel vniknout musil:
„Zbraň v každé pěsti! Přijde čas,
bys nanovo svou sílu zkusil.
Ten plamen v srdci nezahas!
Do tlamy, lačné tlamy dračí,
jíž sevření náš zánik značí,
v ten jícen žravý, proklatý
vraz oštěp činem odplaty.
Střez si své bojechtivé mládí
a ideál, jenž nezavádí
s cest osobnosti, jak žil Hellen
v jednotu lidskou krásně scelen
i sil i ducha, svoboden,
jenž v sebe věří a v svou cenu.
I ty se dočkáš, spásy den
připravíš sobě za odměnu.
Jen tenkrát vítěz stoupneš výš,
když sám se nezpronevěříš.
Vždy jako ránu na svém těle
znát je ti třeba nepřítele,
jenž tisíc let se s tebou rval
a hroby, kam šláp, rozséval,
jenž zaměnil si život lidský
za stálý výboj despotický,
jenž na věky se nepoddá
jak součást tvého národa,
jak složka spolné spolupráce,
vždy bude protivník a zrádce,
jediný cíl mu lákavý:
ne právo, nýbrž nadpráví.
Slevíš-li, bratře, z víry té,
hlas výstražný slyš zníti temně,
memento na zdi vyryté
před zhynutím tvým i tvé země.
Drž odvahy zbraň v pravici,
svou bohatýrskou tradici!“