Žádostíli vroucý chceš se vymluviti,
Pomstu spravedlivou umrtviti?
Kdož pak vinen jest tvým zaslepením?
Mluví Karel s přísným rozhorlením.
Z počátku se každý může zpříti
Slabé náklonnosti,
Jdeli po moudrosti.
Kdo chce v domu škody zbýti,
Nedej jiskře ohněm býti.
Jen kdo do ohně se slepě dere,
Toho srdce škodná žádost žere.
Bys y hořel, máli k vůli tobě
Veškeren svět nelítostně sjíti?
Abys plésal v ráji, žalář sobě
Dobrá matka, čistá dcera zdíti?
Čili myslíš, že jsa Bohem tady
Růžemi sy můžeš cestu stláti,
Chudé lidi ještěry a hady
Jako Satan bez milosti práti?
Pověz lidstva koruno a slávo!
Kdo dal k ukrutenství tobě právo?
Zdali náruživost slepá?
Proto že ti bůjně srdce klepá,
Máli rozum se ti pokořiti,
Drahé nevinnosti odzvoniti?
Krásné, věru! naučení,
Které syjíc zmatenosti
Lid co vlky dráždí k zůřivosti,
Ková ctnosti zahubení.
Slyš y jiné naučení,
Které vede k potěšení:
Kdo chce tady šťastný býti,
Hlediž po rozumu jíti,
V štěstí bratra rozmilého
Hledat potěšení svého.
Kdo tak jedná, člověka sy váží svatě,
Nechť sy v kytli chodí, nebo stkví se v zlatě,
Žádosti své krotí, vážně pokračuje,
Raději se mukám volně podrobuje,
Nežby v cyzý zkáze štěstí hledal.
Za to, že se zmocy nedal
Nesmyslné náklonnosti,
Že vedl bratří k radování,
Cýtí v jejich milování,
Cýtí ctného srdce spokojnosti
Odplatu své srdnatosti.