Ta divoká, v ruce loutnu, bezstarostná, k tanci
napjatá jako luk a pružná k utrpení
i k neznámému štěstí,
se smíchem odhodlána dneska, právě dneska
tuláku podél cesty tajně se zaslíbiti,
jenž měl jen ruce své a hlavu zažehnutou
geniů chudých prudkou, doutnající jiskrou,
ta divoká snila teď o něm, přijde-li zas zítra
hladový, ale silný silou milování,
ubohý, ale hrdý touhou k nepřečkání....
A tajemstvím tím zpívala
a v tajemství tom tančila, tančila a tančila
divoce po květech a travách,
na loutnu hrajíc, tělo své kolébajíc
tančila, smějíc se, tančila, divoce tančila
jak chvění moře a třpytivých hvězd
a jiskření světel tančila...