Vzhůru spěchá. – V okamžiku
vnadné dítě v náruč chopí,
z purpurových, malých rtíků
pije blaho opojné.
Zlatou kadeř hladí jemně,
v modrém oku pohled topí:
„Nakloň hlavu blíže ke mně,
na vždy budiž mojí jen!“ –