Ó proude obří,
ohromný čase,
jedno z tvých dětí,
jež ty jsi zrodil
a jež i pozřeš
jedenkráte –
jedno z tvých dětí,
jež děsem se chvěje
nad tvojí nemocí,
nad tvojím vztekem –
jedno z tvých dětí,
jež trpí s tebou –
to čeká a touží
zřít velkou tu chvíli
osvěžující
a touží pozdravit
řev nových tvých proudů
velikou slokou
hozenou do nich,
ač ví, že shltneš ji,
jak všecko jiné!...