Tak pravdou jest, co v utajeném citu
tvé srdce vyzradilo bílé bláně,
že jako poupě v keře bujném skrytu
chceš růží se mi víti k mužné straně,
že pod návalem trpkých žití pílí
mé náručí ti kolébkou má být,
a žal, v tvých očí báseň zabloudilý
jak diamant se v záři vděků skvít?