„Nic nebolí mě více,“ odtušil,
a nach jej polil, oči zasvitly
mu jako hvězdy, něhou chvěl se ret,
když tiše děl: „Jsemť zdráv jak zázrakem
tvých prstů dotknutím, jest krása tvá
jak rajský květ, a duše září z ní,
jak vůně z květu jde! Jsemť uzdraven,
však srdce choré na vždy zůstane,
neb vím, že zmizíš zase jako sen!“