Zavzni, strunko, ku oslavě mluvozpytu,
Jenž z důmyslu lidstva svůj vynesl kel,
Nechť se volně řine tok vřelého citu,
Dík by ladohlasý ku oblakům zněl;
Z odmladé se růžné v plnu rozpupení
Skvěje kvítko ladné, světu k utěšení.