Kdo viní motýlka, že pluje s proudem vánku,
a květinu-li najde, stane u ní? –
Je stvořen vůlí Bohů pro výsluní,
a žije od vůně a časem od líbánků. –
On lehkým zrozen tak pro lehký život smíchu.
I jeho duch tou pestrou barvou hoří. –
by v květu jed byl – on se jemu dvoří,
a pro něj ovšem není viny ani hříchu. –
Toť blaho! – Jenom ti, jimž nelze užívati,
zovou je číší, po níž hrdlo spráhne –
leč pěkný obraz ten tak dlouho as jim platí,
dokud z nich který číš tu nedosáhne...