Za noci poslední já viděl jsem ji zas:
ač bouří přehustou vzduch byl zas prosycen,
zas cestou mojí šla, kde blesků plamen has,
šla pro své jméno si, pro nejhezčí všech jmen,
v němž celý na věky svět bude veleben,
jež tkví teď v srdci mém jak střela zarytá:
Ó Magdaleno, pohádko všech žen!
Ó cesto rozkošná! Ó cesto trnitá!