Nač lidu sběh?
Ti ohromení přátelé?
Ta choť omdlévající,
Ty děti plakající?
Ach! srdečného přítele,
Ach, manžela i otce kvílí.
Uchvátil proud jej smutnou chvílí.
Tam leží bídný živočich,
A zamčen jemu zrak i slych;
Bezvládné oudy,
Bezdušné tělo,
Tupé citu omráčení
Smrti náhlé oznámení.
Dokonává,
Hasne! –
Ha, kdo ten,
Který upocený klopotá,
Rozrážeje lidu dav?
Anjel pomocný! –
Bratra z nouze vychvacuje,
Z hrdla smrti vydírá,
Usnulé city probuzuje,
Zamčené smysly otvírá;
Od sna budí, život křísí –
Dobrotivé nebe!
Mrtvý ožívá!
Již se vůkol sebe
S podivem dívá,
Již líbezné světlo vidí
I tvář bohorovnou lidí.
Ha, slyš přátel radování,
Viz manželky objímání,
Pláč radostný milých dětí
Novrození otce světí.
Ale s božským pocitem
(Požehnání lidu nese)
Přítel lidský raduje se,
V životu zas dobytém.