Městem se rozběhla pověst, že za Ladislava
Ctný syn, ozdoba hrdin se posvětil na smrt.
Radovánky se strhly, a sousedé šťastní
Blahoslavili den, když národu hrůza
V porobu klesl. Jen Zulima zprávy se lekla,
K Saladýnovi vběhnouc v ouzkosti ptá se:
Pravdali, manželi můj! že jsy Vratislava
Okovy spiav již na muky přípravy zchystal?
Pravdu, ó Zulimo krásná! zjevuje pověst;
Mládenec sám smrt vyvolil za svého otce.
Ochranu mou bys smrtí, manžely drahý!
Se světa vyhubil nectnou? Pravila žena
S sladkým hlasem a očima jiskřícýma
Přivinujícý k slavnému manželi ruce,
Jakoby v rozmilém každou krůpěji lásky
Zbouřiti, k milosrdenství studené srdce
Vzkřísyti chtěla. Co vnadná Bohyně lásky
V májové kráse se třpytíc tvořila divy.
Střelami lásky té nezajiskřila nikdy,
Nevykouzlila růží v bělavé tváře,
Nevyjasnila vábnou milostivostí
Rajského pohledu tak, že z člověka anděl
Zhlížeje spíjel y smysly y ukoval rozum.
K manžela svého co nevina srdcy se tisknouc
Hladila rukama tvář, a líbala usta
Srdečně mluvíc: Živote krásného slunce!
Prvně se dnes jak chudina k milému vinu,
Prvně y o milost prosým, za život muže
Dobrého prosým. Hrdino z temnoty vstaň, živ
Křesťana, slávuli svou chceš zvýšiti jasnou.