No, vidíš, je přec štěstí v republice.
Ne pro všecky. Ne, tak daleko nejsme.
Ty ve své zamazané uniformě
a já, jenž poslední dal haléř za to,
bych trochu jasné nálady si zjednal.
Už naše stíny, vidíš, líp jsou na tom.
Teď pozor! Tamhle vzadu, kde se leskne
řad oken, to je Hrad. A ten se dívá
sem – tady vidíš, parlament náš je to,
ten krčí se zde, stále k Hradu hledí
a mezi nima teče mnoho vody,
to Vltava je řeka. Vedle Hradu
je palác veleknězův. Vojno stará,
my římskými jsme nyní lidmi zase,
víš: dobrý katolík a špatný křesťan.
A proto palác. A hned vedle Hradu.
Tož dívej se zde, pokud je ti libo,
já seberu svůj stín, je dresírován,
že za matrac mi slouží, a jdu hajat –