Už zmizel s ní. S tou útlou květinkou,
slabou a nerozpuklou, nevinnou,
jež dosud žila jen svým bezstarostným snům,
neškodné, neplodné a sladké hře,
v své rajské, omezené dětství zahrádce,
bez poznání a cíle, prostřed střežitelek,
pozemských družek svých to, jež teď volají
tak marně, bezmocně po božské družce své!