Dole pevně spalo město. Rysy domů, věží
pod závojem tmavé noci znáti bylo stěží,
jako by tam shluky skalin vyčnívaly z moře.
Široký pruh černých vinic, jenž se táh’ až k hoře,
vinul mu se podél skrání, splýval podél ramen,
podél boků, jako dlouhých, tmavých vlasů pramen.
Jenom tu tam ve tmě ulic zazářilo světlo,
jenom tu tam z jejich nitra hejno zvuků vzletlo.
Jinak nic se nehnulo. Hvězd bledých sporé tlumy
dívaly se na zem shůry, pohříženy v dumy....