Kordule jsem nepřál, ač je sličná dosti,
zprvu kvůli jména nezvučnosti;
když jsem ale poznal, jaké zvučné hlásky
mají její uložené dvaciášky,
když mi, aby okázala lásku svou,
dala tuto tabatěrku stříbrnou –
nu, tuť srdce ozvalo se lásky zvukem,
žeby pohnulo to bukem! –
Máť jen Kordula má jedno přání v srdci svém,
abych před svatbou se stal práv doktorem!
Aby tedy mohla dobrou moji vůli znát,
budu věčně dělat doktorát!