Pošmourlá červeň leží na západě,
v ní rýsují se siluety lesů
zčernalých mlčících. Z luk stoupá mlha.
Jak olověné tělo bez pohnutí
v rezavé ploše jejich leží Dunaj.
Prochladlým vzduchem vysoko, že skoro
by křídly řídké šeré klenby nebes
se dotknout mohli, kdyby bili jimi,
se nesou k půlnoci dva černí ptáci.
V daleku mžiká malé žluté světlo
jak unavené oko, jímž se dívá
kdos k mrzutému bdění odsouzený,
jenž rád by usnul...