Já poslední z těch, kdo ti ruku tiskli,
do květin tvých svůj drobný vplétám list;
zda přijmeš tak, jak z duše mojí tryskly,
ty prosté řádky, až je budeš číst?
Nač velká slova, když nám srdce zpívá,
a jeden pocel platí za sto vět –
dnes v tvoje nitro tolik krásy splývá,
že víc snad nikdy nedá ti jí svět.