Ó, sním teď, a oko se rosí,
co zvon zní přes jezera pláň,
že, jak jej teď rozhoupal kdosi,
ret chví se mu: „Lide můj, vstaň,
ty šlapaný, dusený, zdraný,
tvé slyšet si nepřeju hrany,
že živ jsi, zvuč na všecky strany,
v pěst zatni tu žebráka dlaň!“