A ne pro choutku svou, jen prostě z povolání,
jež svatá povinnost, z nás každý rád to dělá,
k nám s luzným úsměvem se dívka neuklání,
nám v chudý přípitek též nehřímají děla
jak strýci Hamletovu;
co urvem hlíně, barvě, tonu, slovu
ve chvíli nadšení, to nikdo se z nás neptá,
v tom sobě sloužíme, co s úsměvem ret šeptá:
Panem et circenses!