Kníže outočiště naše v zmatku,
Slunce pokoje a hvězda pravé
Moudrosti teď dobře propověděl
Jako člověk, však ne jak Čech zdárný.
Kdybychom co divočiny v lesých
Přebývajíc nepoznali uzdy
Zákonů a kázně, kdyby muže
Svoboda co bohyně v hry sladké
Všetečnosti uváděla; kdožby
Neskrocené směl se svobodnosti
Zpříti, zpupným rozkazovat mužům:
Takto mysli, tak y jednej! V čisté
Svobodě, kde poručníkův hlas se
Neozývá mocný, kde se každý
Cytem svým a vůlí řídí, koř se
Bohu, vol sy mravy, jak se libí.
Než zde, kde se národ srazyl, aby
Ušev rozbrojů byt blaženosti
Řádem zpevnil, u nás nepanuje
Čistá svoboda, ji mravy krotí,
Obmezují práva, tať jsou základ
Národu a pokoje y štěstí,
Podporyli jedné podvrátíme,
Celý rozvykláme byt, a zhynem.