Já patřím na to vše s posvátnou bázní,
s rozechvěním a živým soucitem:
tu lkám nad povržené matky strázní,
tu jásám nad oslavy její rozsvitem.
A náhle v srdci se mi vyjasnilo:
mohutný oheň mi tam plamená;
teď našlo srdce, čemu vstříc vždy bilo,
teď dávná touha má je splněna.
Teď vím již, koho musím po svém Bohu
nejvýše velebit a milovat:
ta paní jest to; jí toliko mohu
ten druhý oltář v srdci věnovat.
Jí patří láska má, to mocně cítím,
to neklamný mi praví nitra hlas;
ji milovat chci veškerým svým žitím
a velebit jejího čela jas.
Mé srdce bude sladce ukojeno,
až láskou k ní se celé rozvlní,
co bolí v něm, vše bude zahojeno,
ona je zaujme a vyplní.