je trestem nebes, Bůh jím navštěvuje
ty zeměpány a ty říše jejich,
že ponechali mrzkým Jakobínům
krev prolít svatou královny a krále,
pořádek Jeho zvrátit na tom světě
a mravy dravců zavést místo něho.
Zpupnosti lidská, která soudy vedeš,
jež Bohu patří! Možno neviděti,
že On, tam věčně bdící nad hvězdami,
své pravomoci uraziti nedá?
On z milosti své dává lidstvu krále,
pastýře ovcím – kde že pak je psáno,
že ovce pastýře smí soudit svého?
Zlou metlu vzal jest Hospodin a bije
dům Israele – nám pak jedno zbývá:
jen odevzdaně čekat v boží vůli,
až míra trestu bude naplněna,
až tento vypínavý Napoleon
nevkročí vícekráte na pole on
a – metla roztřepená – odhozený
v kout neznámosti bude, odkud vznesen
byl rukou boží. Bůh se rozpomene