Přes nízkou dívá se hřbitovní zeď –
ozvěnou zašlého žití cosi v něm zpívá,
tiše a nesměle, jakby se rozproudit měla
krev zase v mrtvém už těle.
Touha se vášnivá v mrtvém rozhořela.
Do zahrad rozkvetlých přes zeď se dívá –
jarní vzduch noci opojivý
zmámil jej cele,
tajemný noci té na zemi vzruch.