Alfréd celý chvěl se před ním
a ve tváři zvolna bledl,
když Vladimír skokem jedním
octl se mu po boku.
„Alfréde můj! druhu z mládí!
jaký osud nás tu svedl?“ –
Alfréd zděšen nazpět pádí,
jektaje: „Toť Vladimír!“ –