A druhý myslivec se ozval tichem.
„A mého žádný nepředstihne čichem.
Jdu sobě městem, pes můj po mém boku;
však z nenadání ocitnul se v skoku
a vběhl do domu. Mně divno bylo,
co asi jej tak prudce pobouřilo?
a nemohl jsem najíť vysvětlení;
krám zvěřinářský na blízku tam není. –
Já za psem, abych spády jeho zvěděl.
Pes v druhém patře přede dveřmi seděl.
Já vešel do vnitř. Po omluvě řádné
jsem nepostřehl příčiny tam žádné.
Jen kuchařka si právě v knize četla.
Zrak padl na list! Hned jsem nabyl světla!
V té knize byla kapitola celá,
jak na zajíce omáčka se dělá.“