Třesk mečů a štítů, hlaholný hněv,
síň plna je hluky zbrojného lidu.
Rolf ohnivě mladou pěstí v meč:
„Chtěj, otče, míru a klidu!
Viz, poplatný Ella – blouda to pych! –
z tvých poslů nám tady jednoho vrací,
z úst jazyk mu vyrvav kleštěmi.
Jen potupou daň ti splácí:
Zde za stříbro leda proutěný koš
ti šupin posílá rybích.
Kde přísahal, být ti za podnož,
tak zradou nám stojí v slibích!“