Posléz trupy kněží porubaných
přídu pokryly, směs řasné běle,
zlaté třísně krví uzardělé,
sprchlá zeleň věnců rozškubaných,
tváře mroucí, u nich varyta
zlatostrunná, pádem rozbitá.
Přes tu spoustu, s těžkým v ruce mlatem,
chvatně vystoup’ obrovitý Dán
tam, kde v lodním klounu povypjatém
tříhlavý byl idol vyřezán,
rozpřáhlo se rámě svalovité
a mlat padl v temném třeskotu
na modly té čelo, zlatem kryté:
za hromného Dánů chechotu
idol na sto kusů roztříštěný
sesypal se do kypící pěny.