A najednou v ty dřímající lesy,
v to neobsáhlé, velké ticho kdesi
pískání vlaku ozvalo se zdlouha –
daleko někde vlak to k městu jel.
A hlas ten jak se tichem lesů chvěl,
v mém srdci náhle vzbudila se touha
po cizích dálkách, po širokém světě,
po dálných zemích, dálných, cizích krajích, –
ta stará touha na sever či na jih,
či bůh ví kam vlak rázem zanese tě.
A jak z těch setmělých a tichých plání
se ke mně neslo vlaku oddychání,
mně zdálo se, že unáší ten vlak
mne kamsi daleko, ve kraje jiné,
v svět jakýs neznámý, kde krásně tak,
jenž od mladosti z daleka mi kyne,
jenž lákal mne a vábil k sobě vždycky
a láká, vábí celý život lidský...