Kdy vítěz domnělý již světu chystal zvěst,
že domučen tlí národ beze sledu,
zde zbožňován a zhájen jazyk dědů
dál od zpanštělých sídel, zvrhlých měst.
Zde ubráněny před slídiči knihy,
jimž hrozil plamen hranic lačný záhubou,
zde v dobách úpadku a jařma tíhy
lid našel v sobě samu silnou duši svou.
Z té duše – z lůna volných skal
hlas věštce Borovského mocně zahřímal.