Hle, zraněna rádly tisíci
zem kouří se lehkým oparem,
vod stříbrem jak prošedává,
v ní mladá je zeleň svítící,
jasnými touhami kypící.
Jak umdlena chví se pod jarem,
jak v probuzení volá
a smějíc se ozvěnami
a plačíc zas jimi zpola
se člověku odevzdává: