Nezávidím Němci břehů Rýna,
Ani Vlachu citronový háj;
Nezávidím Maďarovi vína,
Ani Řeku slávohojný kraj;
Přeji Švejcarovi jeho hory,
Přeji Angličanu drahý krám,
Přeji Španělovi zlatý chrám,
Přeji Turku lepých dívek sbory;
Kavírny své, Franku! sobě nech,
Já mám dosti – já jsem Čech!
Ano, Čech jsem – kdo jest víc?
Všemu světu chci jít vstříc,
Volati chci v krajích všech:
„Já jsem Čech!“ –
Čecha jméno
Ctihodných jest předků věno;
Slávu naši vina nehnusí,
Čech se za svou vlast a jméno
Nikde stydět nemusí.
Čech provždy ctíval svatou ctnost,
Jen dobrým bohům světil chrámy,
Čech neznal ouzkost ani zlost,
Ni zášť, ni lest, ni klamy;
On vždy ctil svatou zásadu:
K zlým nikdy nechoď na radu;
Své braň,
Opuštěné chraň,
Cizí nech.
Proto kvetly Čechům blaha růže,
Proto Čech říc’ směle může:
Já jsem Čech!
Čech vlast a krále miloval,
Pro obé statně bojoval,
Pro obé rád svůj život dal;
A tam, kde válčil český lev,
Tam zkrotnul zhoubců krutý hněv,
Tam Češi byli vítězi;
A nepříteli, který klesl,
Čech vstříc vždy palmu míru nesl,
A ne otrocké řetězy;
Čech válčil jen, když hájil své,
On neved války z návodu,
On nemá ruce krvavé,
A nezná kletbu národů.