A legvígabb múlatságban,
Hol az öröm bút enyészt;
A legnyájasb vígaságban
Lelkem nem vesz semmi részt:
Egy szegletbe homorodva
Szívem sebét vájkálom,
S szorúlt mellből fohászkodva
Kínaimat táplálom.
Keservimnek tengeréből,
Inségemnek örvényéből,
Akármiként cselekszem,
Soha ki nem menekszem.