Já díval jsem se dlouho do tmy
a stále jsem ty oči viděl –
Jak v srdce kdos by dýku vbod’ mi,
tak bylo mi... já nenáviděl
i miloval svět celý, celý
a opojený tichem tím
a písněmi, jež duší zněly,
a neznámým dřív pohnutím
jsem žhoucí čelo chladil na skle;
a ve tmě, která vůkol zela,
jsem slyšel záchvěv struny prasklé,
jež v duši se mi probouzela.