Kráčí Lukáš opálený,
s ramena se kosa kývá;
kráčí dnes tak unavený,
toužebně se ke vsi dívá –
nu, zde aspoň hřbitov již.
Tu jsme doma. Starý kříž
sladkých lůžek řady střeží,
dědů, otce, ženy, matky
znavené tam hlavy leží –
Věru doma! – Mezi vrátky,
hle, tu ještě jeden druh:
Kmotr hrobník. – „Pozdrav Bůh.“