Nic netěší tak v žití člověka,
jako když takhle mimo nadání
dostane někde něco zadarmo –
a proto pro Sylvu a Jiřinu
tou minutou den nastal sváteční,
když cizí člověk přišel s balíkem
a věnovacím pro ně psaníčkem.
Ah! Hodiny!
Nu, pěkné hodiny,
gotické vížky mají po stranách,
nahoře s dvířky pěknou kapličku –
a ručičky a zdobný ciferník
docela z látky, jež se podobá
slonové kosti až až nápadně.
Když omakaly ještě závaží
a pohladily žluté řetízky,
usedly sobě Sylva s Jiřinou
jak římské matrony dvě do křesel,
když v cirkus přišly na hry dívat se,
a dívaly se Sylva s Jiřinou,
jak cizí člověk hřebík do zdi vbil,
jak pověsil a srovnal hodiny,
jak na řetízky připjal závaží,
jak v posled kyvadlu dav lehký tep
stroj spustil, drobný jazyk Věčnosti.