Že tenkrát prchl Šimon z domu,
já nedivil se pranic tomu,
byl věrný druh, měl tebe rád,
a nemoh chudák unésti
to velké tvoje neštěstí;
o propuštění – pochopíš –
že neřek ani, bál se snad.
O její smrti hovoříš?
V tom teprve je, pane, klam;
ó věř mi, k smrti černým tmám
já na sta duší juž jsem ved,
a dobře znám tíž jejich běd.
V tom zápase se leccos mate;
v tom víru jeden na předmět
všech myšlének se žene let,
a v to zas páté přes deváté,
a předmět sám významu nemá
a ústa v tom jsou smrtí němá.