Tma lesů hlubinná a ostrý útes skály
nad řekou hlučící, jež naříká a hřmí,
jak závoj jejich žen mou zarostlou tvář halí,
by zakryl závist mou a zmatek neznámý,
jímž prsa bouří mi a do běla krev hoří,
když chvějné ruce mé se v chladný ručej noří,
by oheň zmrazily, jenž moje tělo pálí,
a žhnoucí žádostí by posléz’ v tichu tmy
po ňadrech rusých žen se rozvášněle vzpialy.