Tak volnou skrání v záři červánků
a nohou ještě v světě, hříchů plném,
v to čisté snění rád se vracím zpět
z té vřavy všední, kde své žití klnem.
Dnes líbám, matko, ruku tvoji lednou,
jak třímá v rakvi bílý z kosti kříž
za všecko to, co bolelo mne jednou
a nejvíc smutné, vlhké oko tvé.