A žalná duše rázem zpět se vrací,
jak za večera bledý hvězdy zjev,
a krůpěj po krůpěji s křídel ztrácí:
to rosa jest mých snů, můj žal a zpěv –
a klesá níž a k dcerušce se shýbá,
k té outlé chudobce, jež má je krev,
a písněmi zář její stopy líbá.