Nevždy květou v duchu pěvce lilie,
nevždy vonné růže lásky,
někdy svlačec skromné zvony rozvije
vedle charpy, slz a sedmikrásky:
a pak bývá básník jak vesnická panna,
které v kyprá ňadra lásky padla manna...
co jí růže jsou, co pyšné jiřiny,
máli pro milence polní květiny?