Tu z hloubi zeleného podrostu
své velké, tmavé oko zdivené
upřela na mne srna bázlivá.
A v temné lesa hloubi, tajemné,
se zdálo býti plno bytostí,
jež skrývaly se v dlouhé kořeny
a za suky těch mocných šedých dřev,
z kad očka jejich tmavá, zvědavá
se šibalsky v dál za mnou dívala
a ztlumený si vedly rozhovor
svou řečí víl, mně tehdy neznámou.