A jak odtud odcházíme,
plachý větřík šeptá plaše,
šeptá s listy starých stromů,
na nichž visí bez hnutí
dohaslé ty oběti.
A v tom tichu slyším sykot,
onen sykot spokojený,
se zálibným chechtem chutným,
takým tučným, lalokovým,
škodolibým úšklebem –
Satanův ten pyšný smích:
„Tužili se, tužili se,
tužili mí otroci!“