A já tak myslil, čím je život nám,
jejž svým jen srdcem cítíš každý den,
ať k práci jdeš či zlatým vidinám
a ke krbu se vracíš nekliden.
A já tak myslil, jak vždy u dveří
jen prázdno síňky tebe uvítá
a nic ti v ústret kroků neměří,
by s čela pot a víčka zalitá
ti slíbalo jak slunce rosný květ.
A ty jen cítíš v prázdno hruď se chvět,
k níž ruka s čela mrazně poklesá –
ó čím ti je ten lidí plný svět
a chleba tíž i s vírou v nebesa?!
A jedno srdce, jedna teplá dlaň
ti všecko navrací a vonný, pestrý květ
ti rozseje v života spráhlý lán.
Mít milenku – a býti milován!!
Je hříchem to? – Já dal bych život zaň!...