Ty, lebko, bys mně mohla povědět,
zda netropí si osud blázny z nás,
když životem nás vleče za vlasy,
a utrýzniv nás bolestmi a bědou
a dosti trnů dav nám za růže,
pak nad hrobem nás kojí nadějí,
že z rakve pučí nový žití květ.
To rád bych věděl, jako právě to,
zda na mne by se byla šklebila
z té lebky tvář ohyzdné stařeny,
či usmívaly mladé oči toužebně.