Tam v ústraní, kde v keře sněti
se k nebi zvedá prostý kříž,
zapomíná, co vytrpěti
jí bylo, svým jen drahým blíž
tam cítí se, z té chladné země
hlas útěchy mní slyšet jemně,
a teprv’, když juž hvězdy svítí,
zpět vrací se – v to staré žití...