Proč prchá vše z té země proklaté
co znak a žár a krásu ohně
v své hrudi nosí Prometheova?
Část v prach, čast přejde v dech,
a červ se dělí s bohem o kořist.
Já pláču a šílím!
Jak Helkiův syn pláču nad rumy,
jež pohřbily můj Sion.
Leč on – on jistě velký prorok byl,
a červ jsem já,
jejž první hrouda rozdrtí.