Jak dalné bouře temné rachocení
zazvučel chorál po bojovném tému,
pak zmlklo divé, nadšené to pění
a ruka kněze chléb lámala páně,
zvouc bratry, sestry ku božímu kvasu.
Ty kadeřavé Biskupcovy skráně
zářily stříbrem v paprskovém jasu,
když skláněly se k zbožným hodovníkům.
Ta ústa jeho, plná sladké těchy
a písní měkkých čarosnivé skladby,
krušila srdce božím bojovníkům,
že tajily se v drsných hrudích dechy
a jako stádo beránčí dav pustý
usínal v přítmí vozové své hradby.