Tak jsem snil v té sluji smrti blízký,
pak jsem viděl jako ve zrcadle
celý život svůj, své první mládí,
tváře matky, otce, milých bratří
a pak té, jíž sveden hříšnou vášní
ctnosti květ jsem pošlapal v svém pychu
a zpěv slavičí jí v hrdle ubil.
Pak jsem viděl válek řev a vřavu,
druhů bujné v stanech popíjení,
a pak celý tichoučký náš klášter,
a tu litoval jsem oné chvíle,
kdy práh jeho přestoupil jsem svatý.
Snad mne ďábel vlákal v svoje sítě,
či jen sním; já hmatal na své tělo,
zda to v skutku já jsem. Hrozná pravda!
Zase pak jsem skonejšil svou trýzeň.
Za mé hříchy toto snad je trestem
a já projda brzy jícnem smrti
vzletnu k nebi jako bílý motýl.