Což zrovna zakleti jsme v zámku tom?
Dí Artuš ku dvořanům jako ze sna,
led tuhne na řekách, ba věru hrom
můž rozbiti jen pouta jeho těsná;
bez žití jiskry květina i strom,
mne touha jímá, kdy se vznítí Vesna?
Mně po honech se v šerých hvozdech stýská,
kde snětí tmou vstříc oko rysa blýská.