Otěží trh’ jinoch. Stál.
Plavý vlas mu volně vlál,
na tenčici vyšívané
hedvábný steh rudě plane
křížky, ptáčky, srdíčky,
tulipánky, jablíčky.
S prsou modré kamizoly
strakatí se pentle dlouhá
vlajíc vánku ve svévoli,
z baní šatka vpředu čouhá
s květem v rohu z harasu,
zástěrka níž přes kolena
visí cípkem zastrčena
koso zpátky do pasu.
Přes podlejček bílé pleny
třapec visí kožený,
hvězdičkami probíjený,
a holeně leštěny
zrcadly se s vozu svítí
v zoři slunce, v bělu kvítí.
Ale nad všech barev zář
k sobě vábí zraky živěj,
srdce jímá přítažlivěj
jinochova snědá tvář.
V čele hrdá síla dřímá,
přísná kázeň života,
ale z modrých oči zpříma
hledí sladká dobrota.