Žena vstavši, vítězovi svému
K chrabrým prsoum přitulila hlavu;
Rek ji líbá, vřele k srdci tiskne,
Milost září z oka Ohnislavu.
„Drahá družko“, praví, „nechť se stane
Vůle věčná věkožících bohů,
Jimžto synáčka i tebe vzdávám.
Slyš – mne volá hlahol polních rohů!“