„Ach, vím všechno!“ Václav pravil s bolem.
„Ve vsi slyšel jsem, ký strastí roj
za ni podnik’ jste, jak těžký boj!
Viděl jsem, jak v poutech vedli kolem
Prokopa i jiné vzpoury vůdce,
Józu viděl jsem, jenž klesl v půtce –
strašně pomstiv dívku milovanou!
Mrtev zpupný svůdce. – Jeho syn
nevzkřísí ruch zašlý ze ssutin,
rozloučí se navždy s touto stranou,
rozprodá prý dědictví to celé.
Zeman blízký kupcem poloviny,
z naší krve, k lidu lnoucí vřele –
Tak tu brzy život zkvete jiný!
A já – zdatné práce úsilovné
ovoce si nesu, jmění skrovné;
koupím tuto kovárnu i s chatou –
krví svou jste posvětil tu půdu,
zlatem zpomínek s mým srdcem spjatou.
S Liduškou zde v lásce žíti budu
a zdar bohdá ruce přičinlivé
pokvěte – – Proč nepřišel jsem dříve?!“