Naslouchám větrům, k jich křídlům šustícím čichám,
na skále dívám se v dálku a široce dýchám,
zamyšlen vracím se domů;
vážím a ze všech stran prohlížím děje:
kdes jde snad o bázně, jde o naděje,
které jsou také mými.
Myslím, že kovová ústa polnic již volají,
že musí nastoupit mnozí a mnozí, než zdolají
nepřátel starých pluky –
a já jsem záložník.