V sobě-li slabost kdy rozeznáš, rozrušen v svém smutku
nepřelži sebe, hotov se k rozhodnému skutku:
křídla mladistvá nechav jich letu, křehkost svoji
s cesty jim z lásky své odvaliž, půjdeš člověkem
vedle syna člověka dále v žití boji,
protože otcovství dočasný cíl jest přede stálým:
blížit se k pravdivým dálím. Přec v příštích dnech za hrobem
otec ni matka víc nebudou
rodiči dětem svým poznovu, svaz ten v žití mžiku
ubohém vyčerpá příroda. Láskou lnou li k sobě,
svaz to zas jinaký, nezmyl se, řád což sleví vzlyku?
Hráze staví lidé, by zpáteční tok pěn
pro čas příští byl zamezen,