Ztišil se, zástupem valným zhlídaje, jakby
Ptáti se chtěl: Kam, synové! pohnete sebou?
Nepokojnícy ztuhli, a patřili na se,
Jakoby hrom byl udeřil z nenadání.
Z mdloby se zbudili zas jak klátivé třtiny,
Brzy je vábila čest, již klonili ducha
K pěknému zlatu, a vévodu ctíti, y zlato
Líbati smejšleli vřelcy. Rozpaky spatřiv
Hybného vojska co zvětřenec promluvil Konrád: