„Sestár již svět, a lysá jeho skráň,
myšlenky shrbeny jak starci šedí;
slepý jest cit a vůle na berlích,
spráchnivěl rozum, zraky k zemi hledí.
Všechno co velebného choval mír,
do prachu padlo, v duších lidských stlelo,
uhasla v srdcích divotvorná zář,
potuchlo vše, co v člověku se skvělo.
Stemněly mysle boží jako noc,
mlhami sesivěla jeho láska,
spasení nové očekává svět,
hluboká do čela mu vryta vráska.