Vím, zdála se ti slabou Deborah – a ženou!
A přece v hlase tom a v lesku černých zraků,
jímž volala a kterým šíleně až plála,
se žhoucí poesie božských snů a dumy,
hlas Boha nesmírný, zvuk rohů bohatýrných,
šum přeobsáhlých černých hvozdů cedrových,
vše gigantské, jež člověk ve svém nitru skrývá
tak jevilo, jak zvědavci, jenž v tůň se dívá.