Vzplanul vůdcův bleskometný zrak:
„Nuže spěte, však kdo se mnou, vzhůru,
ty zde zakryl hněvů božích mrak,
znajíť pouze třeštění a zdůru,
po zlatě a po víně jen baží,
po svobodě nikdo nezatouží;
kéž bůh poznáním jim srdce vlaží
plaše stín, jenž v lebkách se jim plouží!
Nuže, Těchnický, buď města hlavou,
oporu chcem, vytrhnouce v boj,
mysli za ně, kroť jich choutku dravou,
zálohou nám budiž jejich roj,
snad až lidem rozvlní se nivy,
k zdaru boje dav ten vytřízliví.