„Ač pozdě, pane, milostiv rač vzíti,
co dluhujeme tobě, věř, tím pouze
je vina naše chudoba a nouze,
že zastesklo se tobě po desátku
dél, nežli slušno. O minulém svátku
dal cítit jsi nám příliš hněvy svoje.
Jsme poslušni a víme, všecky boje
že marny jsou, když moc je v tvojí pěsti.
Kol sousední vsi polekány zvěstí
té rány, která stihla nás z tvé ruky,
k nám přivezly vše obilí, tvé pluky
by netrpěly hlad, my spíš jej snesem;
dnes celičký den spěchali jsme lesem
ti složit třicet vozů plných žita.“
„Ať hotovi jste, nežli jitro svítá!
Nuž skládejte! nuž dolů s pytli rázem!“