Nu konečně! Však jel’s dost pomalu,
toť Benátky, ta snů mých vidina!
V ranního světla mírném opálu
jak zaskvívá se moře hladina,
ji sotva vzruší loďka veslující,
jak motýla let plachý děcko spící.
Ó dómy, mosty, paláce a věže,
nad vámi takto těkat bez otěže,
to smrtelníka příliš krásný sen,
by dlouho trval sotva vyplněn!