Hostem krále Šalomouna,
hostem drahým nade všechny,
jednou byl v Jerusalemě
mladý kníže z Indie.
Šalomoun ho skvěle častil,
všechny divy chrámu svaté,
všechna kouzla vonných zahrad,
všechnu domu nádheru
ukázal mu žasnoucímu.
Z pokladu pak vyňal prsten,
na trůn zlatý sedl s hostem,
a tak pravil knížeti:
„Čarodějný je ten klenot;
zatočím-li jím na prstu,
viditelným svět se stane
jinak neviditelný.
Andělé a démonové,
džini, zjevy, mátohy,
vše, co skryto zrakům lidským,
ihned zrakům zjevno jesti
čarem toho prstenu.
Dej mi ruku! Hleď teď kolem!
Rozeznáváš v prázdnu nyní
tajuplný duchů svět?...“