Zdi nelítostné! v jichžto strašné mrákotnosti
Jsou pokající vzdechy, volné truchlivosti;
Vy od kolenou svatých skály vyklečené,
Vy jeskyně a sluje trním vyježené!
Vy svatyně, kde panny bledotvářné bdějí,
Vy svatí, jichžto sochy slzami se stkvějí!
Jsem studenou a tichou jak vy učiněna,
Však předce zapomnělá nejsem do kamena.
Ne všecko nebes, pokud Abelarda stává,
Vždy přirozenost zbojná srdce půl mu dává.
Půst, modlitby a slzy po léta tekoucí
To srdce nestavily urputně tlukoucí.