Zašel pohřeb v rozsedlině skalní.
Opět pusta v žáru odpoledním,
průsmykem se plazí cesta bílá.
Mrtvá těla hustě na ní leží.
V ostřici a na kamení horkém,
trávě zprahlé, trsech jalovcových,
vysychají tratoliště krve.
Dychtivě ji písek cesty pije.
Jako kletba posupný a chmurný,
jako osud záhadný a němý,
skalné čelo Prolom k nebi zvedá. –