I přejel rytíř rukou chladné čelo
A usmál se nad mládí svůdným bludem
An tušil tajemství jež žití mělo,
Neb nikdo neřek nám co jednou budem:
Jak nad propastí by se žití chvělo
Pokrytou kvítím slastí v bezstarosti,
Kde kolem nás neviditelné bytí,
Jak bleskem někdy mysli tmu osvítí,
V tušení nevýslovném krásy, síly ctnosti.