Hvizd – cítit brzdění – a s temným hukotem
vlak do stanice vjel. Hned dvéře s klopotem
otvírá konduktér a „Kolín – Kolín!“ křičí
a „Jedna minuta!“ – – Stroj obr v předu syčí.
Dobrovský rozčilen, ač oknem vyhlíd’ též,
nic vůkol nespatřil leč pěknou starou věž,
a opět do kouta se schouliv, z číše mládí,
z té půlky zbylé v ní, se opíjí a vnadí
a je těm vzpomínkám tak vděčen a jest rád,
že jako tenkráte je dosud stejně mlád.
Jen do té radosti se dralo: „Hynku, Hynku!“
i jména ostatní se tiskla v upomínku,
než on tak šťasten byl a v nitru jist byl sám,
že není výčitky v nich k jeho přeměnám.