já moh’ se mýlit, zde však nikoli.
I hallucinací jen třeba byl
dřív onen zvuk, že někdo zaklepal
a neviděný vešel, na dveřích
že cvakla klika – vše být mohl klam.
Leč na té masce, na niž hleděl jsem,
ty růže oživené zázrakem
tak zůstaly, jak zjevily se mi,
tak omlazené, právě rozvité,
ty krásné růže, divem omladlé,
ty krvavé a tmavě nachové
s tak tklivou vůní... A co vůně jich
kol vála, mne se divný zmocnil pocit
a bylo mi, jak ze sna kdybych procit’...