Tak zvolá s pláčem a padá
mu k nohám, on zvedá ji,
klam prominut hned i zrada
a milenci spěchají
do chaty, kde čeká je štěstí,
kde zapomínají svět,
kde blaho bez konce věstí
jim polibky dštící ret.
A krvavé slunce kloní
se zdmutým peřejím v klín,
mlh závoj břehy juž cloní,
loď v truchlý halí se stín,
bez královny plujou děvy
zpět pod vodu v siry dům,
smích jejich umlk’ i zpěvy,
pláč v moře mísí se šum.