Kvetoucí, jasný, hle, tu před ním český lán!
Pruh zlatý pšenice se pestří květem máků,
tam stříbro žita zas, les jásá zpěvem ptáků,
nad polem skřivánek se třepetá vždy výš,
a kol plá štěstím vše a kvete, hrad i chýš.
Již slyší, sekáčů jak roj své brousí kosy,
žeň všude bohatá je čeká, chléb všem nosí,
lid sám je zdatný tak a nezdolných pln sil,
když tone v potu tvář, ples v srdci vždy mu zbyl,
důvěrou v budoucnost běd osten zmáhá stálý,
jde s klidem v každou strast a hlasně Boha chválí.
Zří vesnic bílé zdi, měst hlučných nádheru,
hlas varhan slyší též znít chrámů v zášeru,
zří, pánů, rytířů dav tiskne zmozolenou
sedláka ruku, jak by roven byl jim cenou,
on starců modlitby a dětí jásot slyší,
zpěv dívek laškovný se nese slunnou tiší...