Zas promluviť jme Miloň se k truchlícímu miláčku:
„Teď druhu můj tato záhubivá braň víc tě nekrášli,
Toul tu dutý zavěsiž, mrštný luk i trubku loveckou,
V čemž poprvé spatřil tebe rychlotoké jsem u Sávy.
Ozdobený Kristem přijmiž kříž tento odemne,
Ten ti budiž pevným štítem všady i v smrti někdy.
Vezmi i hůl mou, již jsem uroubil bloudě po háji
Tam na horách krásných, jedinou z mé vlasti památku.
Pouti na tvé všady hostinská tebe přijme chaloupka.“
Tak Miloň, a v hojném žehnání Ívana líbá.