zněl potlesk hlučný. Dívka zardělá
se klonila a od klavíru již
se bráti chtěla, když ji za ruku
Tomášek ujav, tiše zašeptal:
„Ó, Vilmo, krásně zazpívala jste
tu moji píseň! Což by nemohla
též naše srdce tlouci pospolu?
To harmonie nebes byla by
a píseň lásky nad vše krásnější!“
A dívka jenom nachýlila skráň
a jeho ruku stiskla beze slov...