Ne vločka sněhu, bílý to květ již,
jenž u paty se mojí chvěl,
ne žlutý list to, jenž se snáší níž,
to zlatý motýla byl pel.
Zní zvěst ta ptáků ze křídel,
zní v tom, jak zurčí potok, klape mlýn,
na mezi bzučí roje včel:
„Jde jaro zas, svá srdce jemu v klín!“