Nu! milé Zuzany, jenž jména krásného
Dnes vděčnou památku sy připomínáte,
Což k tomu řeknete? zdaž jména dobrého
A mravů šlechetných y Vy cti hledáte?
Ach! srdce čisté vždy jest mnohem vzácnější,
Než perly nejdražší, jest zlata krásnější.
Kdo mravů čistoty sy lehce znevážil,
Ten štěstí lidského zle velmi povážil.
Kdo srdce čistotu vždy snážně varoval,
Ten klenot nejdražší sy šťastně zachoval.
A tu Vám srdce mé dnes všechněm vinšuje,
Neb štěstí Smrtedlných jen sama zdržuje;
Ta pokoj na zemi, ta v nebi zblažení,
Ta tvoří radost zde, tam věčné spasení;
Ta pannu, ženu, y každý krášlí věk,
Jen vítěz nad sebou jest opravdivý rek.
Kdo myslí hrdinskou vždy hříchu odpírá,
Ten z božské studnice sy radosť načírá.
Vždy ctnosti věrným býť, y v nebezpečenství,
Jest tvořiť nebeské sy blahoslavenství.
A člověk k dobrému vždy chtivý, hotový
Již na zemi plete sy věnec myrtový.
To čiňte Zuzany, tak štěstí zkvete Vám,
Y zemská léta když všech jednou uplynou,
A časné radosti dost rychle pominou,
Vy v nebe vejdete, v ten utěšený chrám,
Jenž srdcým čistotným jest krásně vystavěn,
O kýž já také spíš tam budu osláven!