A těch velkých dějů krásným rámem
je ten drahý, západní kout Čech;
kadidla dým nevznáší se chrámem
jak má sloka v svatých místech těch.
Proč mi nejdřív z mlžné kynou dáli
matné rysy Hudlické té skály,
na níž mladý Jungmann sedával?
Letem orlím zpět přes času změnu
k jinému se nesu ke kamenu,
na němž mladistvý Hus dumával.
Hus a Jungmann! – Věky mezi nimi,
duch však jeden s křídly obrovskými.