„Pane! Nenapadlo mne ni ze sna,
že snad jednou po tak dlouhém čase
uvidím svůj starý deštník zase,
ve kterém mé jméno posud visí
a jejž bratr židu prodal kdysi.
Vy jste tedy u žida jej koupil!
Zdali jste jen při tom neprohloupil?
Vždyť ten deštník víc má děr než látky,
že mi voda tekla za krk zpátky,
za službu že děkovati nelze,
již jste prokázat chtěl Mrštné Else“.