Však teď slavná hodina již bije,
svící zaplál temně v slunci svit;
k měchům kalkant stoup’, švec sebou šije
nad kotly, vše kvapí za pulpit.
Regent však zří k dveřím sakristie
se stupátka jako v půdu vryt,
přes brejle, jež v nevhod vždy se omží,
na klučiny ministranty v komži.