Tehdy na silnici živo bylo stále,
chystala se vojna na pruského krále.
Táhly řady vojska, rachotila děla,
prachem zahalena jízda uháněla.
„U zlatého slunce“ plno bylo hostí,
pro dva staré lidi práce víc než dosti.
Krčma na silnici, – trefí do ní slepý,
pro žíznivé sotva stačily nám sklepy.
Jeden zlatem platil, druhý kletbou zase,
vše se tehdy bralo v bouřlivém tom čase.
Zlá to byla doba! – Hůře ještě bylo,
když se pruské vojsko až k nám přivalilo.
Po kraji se lačně za kořistí honí,
co nevzali naši, vyloupili oni,
po dědinách zbyla bída jen a nouze. –
Pak se povídalo, – ale šeptem pouze, –
císařské že vojsko pomalu se blíží.