Na hřbitov šel jsem, tam kde spočívají
setlené kosti judských pokolení,
kde stuhlé prsty k nebi pozvedají
rabínské dlaně, mrtvém ve kameni,
kam ruka vnuček pozdních s duší snivou
oblázek vkládá v upomínku tklivou,
kde bezu haluz bují květu vnadou
nad sarkofágů obemšenou řadou:
kde růží není, kde zimavě zkvétá
jen laštovičník z mrtvé hrudi ghetta,
kde pták i stichá v sladkém šveholení,
jak tušil by, že místa proň tu není...