Já sen měl v noci dnes,
ne sen, spíš vidění,
mou duší táhlo při zavřených víčkách;
ba spíš, já slyšel
sbor mnohohlasý, jednohlasý pozděj
provázen jemnou hudbou
jak na šalmaje polní,
kam jako perly padlo vždy pár zvonků,
pak flétny zněly v tom
a umíraly zvolna
v obojí teskném pláči,
však vítězněj’ a mocněj’
ples přezvučil pláč, jásavý ples hlasný
z úst dětí. To jsem slyšel