A povstala a šla, a viděla
jen ještě, ze zahrady prchajíc,
jak Aucasin na věži vyslechl
vzkaz její, volaje, by přivedli
hned k němu truvéra; sám se schodů
pak pospíchal... Však ona jako šíp
juž byla proletěla zahradou,
a byla brzy v městě, vešla pak
do domu Flora. V síni nalezla
u krbu dámu Blanku předoucí –
ta poznala ji hned, a radostí
v šer mdloby padla; brzy vrátila
se k životu zas. Konce nebylo
teď otázek, a vše když věděla,
do lázně dívku vedla, smyla s ní
tu šťávu brunátnou a bělejší
než labuť Nicoletta byla zas,
a oděla se v hedbáv bohatý,
a propletla si vlasy perlami,
a sedla na polštáře nachové
a sypali jí květy do klína,
a větvemi z myrt kryli podlahu.