Ó kniho stará, otevřít se bojím
tvé desky spuchřelé! Ach, ano, tady
mé krve stopa rdí se listem tvojím
a zde těch divých veršů pusté řady.
Jak děsný přízrak v paměti se budí
noc osudná, kdy smrtonosná kule
zde zamířila do zoufalé hrudi.
Však jiná byla tehdáž sudby vůle:
To srdce, které chtělo ztichnout, bije
a zdrávo jest a nový život žije.