Smích se ozval kolem, krejčí zbled
a jak v parnu střeček podrážděný,
kolem sivých retů bílé pěny,
na špičky se před rolníkem zved,
políček mu dada v snědé tváře.
Ale běda, jak se krtek v spáře
výra svijí, rovně krejčík též
v rukou rolníka, jenž u trnože
jedním rázem uchystal mu lože,
oddechna si v smíchu: „Tak, zde lež;
rolník, který městu chleba hledá,
psíkem vychrtlým se týrať nedá!“