Rybář se směje,
za propitné hned
zpět mi ji dává.
Pouštím ji znova –
Však ona zase
jak zpitomělá
ku břehu plove;
marně ji plaším
kaménkem drobným,
bojí se velké
hluboké vody,
zbaběle spějíc
v otrocké jařmo. –
I mrštím rybou
na širé moře
daleko do vln,
a odcházeje
neohlédám se...
Nechci zas vidět
zbabělý její
ku břehu návrat...