Zklesl, své řeči lekl se, peklo viděl,
Hrůzou otřásaje sebou ruce
Spial, a Bohu zapřisahal se, že
Vášeň jedovatou zkrotí, Boží
Protivnice milovati nechce.
Jakby s něho spadl svět okřívaje
Klekl, a Bohu poděkoval strážcy,
Že ho z tenat šálivého pekla
Strhnuv, Božím osvěcoval duchem.
Vítězství to netrvalo dlouho,
Strach v dým vplynul, krása rozvinula
Vnady milostivé dívky, těla
Sličnost, duše vyvyšenost jak blesk
S nebe vjely v žíly vybouřené,
Hnaly k srdcy vířícýmu, až se
Hlava mátla, rozum bouří pošel.
Byť svět rozbořil se, byť y peklo
Zplamenilo odpory, muž hrůz se
Neuleknu, s veškerenstvem vkročím
V boj, a vydobudu nejsličnější
Pod nebesy ženu. Ha! co dím? co
Pomatenec konám? Bože můj, ó
Bože! slyšel-li jsy rouhajícý
Slova nezdárného bojovníka?
Slyšels? Msta se sype, stín se černý
S ohnivými meči dere z mraků
Krupovitých, míří na mne, švihá.
Bože! ach! kam uteku? kdo skryje
Neznaboha? Všudy plno ohně,
Všudy děsý hrůza smrtonosná.
Smilování! nechcy, do smrti mé
Nechcy stínu hynoucýho chlap se
Přídržeti. Bože, smilování!
O mé srdce hoří, duch se sklání
Pod švihavým mečem, smrt, ach! smrt mne
Lapá! křičí, běhá horami a
Dolinami, padá bez života.
Zemdlený duch, tělo utejrané
Vzdychá po oddechu, přirozenost
Zmahá zvětřujícý vášně, spíná
Cyty, ukolíbá tělo s duchem
Jako v spaní věčné. Tvrdě usnuv,
Neví, co se v světě, co se v nebi
Děje. Okřáv spaním, v srdcy cyty
Obživuje, duch se budí, sen ho
K požívání vábí rozkošnému.