Ale matka Černohorka
takého se druha leká.
„Živý pramen, milá skálo,
kam ten plyne, kam ten těká!
Do bujné by řeky proudil,
s bujnou řekou do jezera,
z jezera by dál se houpal
do moře se šumně dera;
v moři spěl by k cizím břehům,
zapomněl by, vlasť kde rodná, –
ne, to není kolébavka
černohorské mládi hodná!“