Praviv rozlil se v pláč, až outrpné duše
Strnouc hořekováním cedily slzy,
Až se y láskou zplašila nedůvěra
Tklivého srdce, a k člověku člověk se blíže
Poznal y křehkosti své y osudu hrůzy.
Suran, jakoby vrch všech se srdce spadl bíd,
Jakoby naděje hvězda mu svítila v nocy
Trpkého příkořenství, vyjasniv čelo
Povolil duši, by v lehčivém rozmlouvání
Nabyla sýly, a láskou zvýšila mocy.
Očima jiskře a líbaje bojovníky
Nad Bohy vyšší hlásal se nejšťastnějším
Na světě mužem, že v proudivém nebezpečenství
Břehu se dotřev, spatřiv koruny hrdin
Švihne se k blahosti chrámu, a s nimi se zvěční.
Očima mžikl, a slouhové snášeli světa
Celého krásy a lahody v sýň, by se hosté
Po putováních drsných zhlíželi v kráse,
Užili lahody s ním. Co jen smysliti může
Mlsnota marná, krásyti ouprava vtipná,
Všecko se spojilo tady, a vábilo krásou.
Suran radosti syť, dceř tenata lásky
Rozvinujíce co ptačata hrdiny mocné
Lapiti mínili v pasť; však Lucya bystrá
Seznavší pocty a lásky a obsluhování
Zbrklého jed krok starcův stíhala každý.
Lékaře přivezli v hrad, by hrdinu starce
Zhojiv vyvodil div. Tuť pohybování
Pána a dcery a radosti obsluhujícých.
Lékaře uvedli v sýň, y mu svěřili cti a
Mužnosti kmen. Kmet kouzliti začal;
Do země hledě, a křižuje sebe y hrad, a
Broukaje slova co noc a vichřice strašná
Ukryl se v kout, a před lidem čaruje kolo
Vstupoval do něho, sedl, vstal, a o pomoc volal.
Vykonav kouzly své vzdychl, lid rozběhl se strachem.