A plni touhy všichni ku východu
jsme obrátili zraky žádostivě,
den rostl juž, zvěř všelikého rodu
se vzbouzela a vyla úzkostlivě,
na tesách skal i dál u řeky brodu
ve strachu křídly tlouklo ptactvo divě,
a s dechem zatajeným my jsme stáli
a zřeli k nebi, východ slunce ždáli,
až odlesk jeho vzplá na choré nivě.