A Tonko pořád hledá, hledá...
Nit stoupá z vody pomalu...
Jak vzpomínka se tence zvedá
z vod široširých úvalu...
Teď ztratila se nějak zase...
Což kdyby vskutku přetrhla se?
Kde pak ji hledat, čím a jak?
Jak vytřít Konavljanu zrak?
Však nit, hle, drží, drží stále –
a zase prsty prochází –!
Ji tajného cos provází
a je to dění nebývalé,
jež v srdce úzkost nasije –
však co to, co to asi je?