Dna svého barvu vždycky nese řeka.
Tak, umělče, buď vždy též s písní tvojí,
ať tam jen, čím plá tvoje duše, vtéká,
zda černé se tam stíny na dně rojí,
zda ze dna rmut ti zkalí její vlny,
zda třpytný smalt skrz čistou peřej svítí,
to jedno vše: Zpěv buď tvou duší plný,
tak své i kolem zachytíš v něm žití!