K vánocům už srdce touží:
Slunce vstává z temnot hrobu.
Den se dlouží!
Na jitřní hlaholí hluboké zvony,
na zmrtvýchvstání světla –
Kristus se rodí!
Zvěst ta chmurným obzorem letí
a šumí až v kořenech stromů,
ty novou čerpají mízu do květů.
Zvěst ta jímavě zabírá do srdcí
a starou v nich budí radost a nové písně.
Solistitium! Heliotropion!
Evoe! Aleluja!