Zas léta šla (i nebylo jich málo),
svým neustálým proudem plynouce.
Zdaž se mi ve snu či dle pravdy zdálo
zas o tom divotvorném klobouce?
Byl úřední a skvěl se portou zlatou
a slušel k „císařskému“ licousku,
rád k límcům zlatým, stříbrným se tulil;
jej nasadils – a moudrost vrchovatou
i pravdu svatou hned měls v Rakousku,
též snadno lid jsi o peníze šulil!
Ten klobouk víc než Gesslerův ti platil,
ba věru bylo k pláči, že se ztratil.