Sám jíti, nikým nepoznán, toť trpký los je můj!
Než, co že dím? – Že los můj trpkým losem?...
Ach není trpký, sladký los to,
neb mezitím, co současníkův sbor
se na vavřínech slávy sloní,
já stojím sám – mně Parnas loukou zdá se,
na níž tak ladně bučí brav a na trávě se pase.