Teď smutná dívka mluví jako k sobě
a tajný šepot ústa obepíná,
teď slovo zas a opět slova jiná,
teď jemný vzdech, hned trpký úsměch v sledu,
teď jasné oko, hned zas tuhé, z ledu,
teď výkřik – ticho – na to chechtot divý.
Kol skví se les a háj a bory, nivy,
kol zpívá skřivan vzhůru se nesoucí.