Pašice dva mladé – kloučkové to
neodrostlí jsou a nerozumní,
nevědí, co s nimi se to děje, –
ty vzal Gjuro, na koně je vsadil,
spolehlivým od Meduna poslem
pašovi pak do Skadra je poslal,
na pašu jim písmo toto přidal:
„Posílámť já, skaderský ti pašo,
pašata dvě tvoje! Bez výplaty
bez všaké ti, pašo, posílám je;
nebo, bychom z rukou tvých my brali,
od bratrů co našich oni drali,
tobě vhod, a proti mysli nám je!
To však, pane pašo, pamatuj si:
Na Kućích a na svobodných Brdech
harače ať nežádáš už nikdy;
nebo není ve pašectví ve tvém
tolik lidu, žeby s hor těch našich
přinesli ti živi jeden kámen,
nedím-li, je tobě podrobili!
A pak našich děvčat našich krásných
ať se také nezachce již tobě;
nebo tolik ve Bojaně ve tvé
vody není, coby ve pašectví
ve tvém slz pak ronilo se, pane!
Padesát jen na nás chtěl jsi dívek,
a pět set ti místo nich dnes pláče
doma nevěst, vdov a sirých matek; –
nebo méně výtečných svých reků,
pašo, tenkrát nenechal jsi u nás!“