Noc chladná, temná; luny pablesk bledý
spleteným krovem nebetyčných hradů
se provinul – až v ocel zablesk' šedý,
jak na kovové krytbě šupin hadů,
zas výš se mih’ – a skonal bezesledý;
ha, byl to blesk – či záře blesku oka?
Ne tvář ta je tak klidná, mrtvá, němá
jak z mramoru: však kámen ducha nemá
a tvář ta mluví duše ze hluboka.