Povždy víc se vůkol kupí lid,
leč jen cizí, domácí pln strachu,
ve tváři hned bled, hned jako z nachu,
sotvy že se okem poohlíd,
nevšímaje cizácké si sběře
sterých křivd a věčné výtržnosti,
s hlavou sklopenou se domů beře,
víť, že z drápů více nevyprostí
outlou žertvu chtíče, prchá z místa,
a juž žoldák kořisť zkáze chystá.