V chudobě, nouzi dílo skončeno,
do něhož vložil celou duši svoji,
o němžto mněl, že velké jest, jak svět,
že v sobě přírodu i lidi pojí.
Radostný pocit ňadra rozvlnil,
hrdosti duma čelo ověnčila:
dosáhnul života cíl vytčený,
k němuž se vzpjala letem ducha síla.
V temenu stojí nadoblačných hor,
již nesou lesk svých bílých skrání vzhůru –
pod ním jest mha i mrak i hrom i déšť,
on ale stápí zrak svůj do lazuru.