Ten měsíc zná je. Nezkvete jich více
pod sněžným čepcem horské chaloupky
jak v duši mé, když líbal jsem tvé líce,
neb oka tvého zíral do hloubky.
Nuž nediv se, že ve svém zpěvu prostém
zas myslím na tě v svitu měsíce;
on lásky naší jediným byl hostem
a štěstí naše přál nám nejvíce.