Však utichá již ruch a hluk.
„Již jdou! jdou!“ ševelí se zvuk,
jen Slavibor kdes: „Je to kluk!“
„Zdráv budiž Bořivoj! Zdráva buď kněžna!“
„Jaká je spanilá!“... „Kterak je něžna!“
muž mnohý vzdych tu zahořev,
jat pohledem a rozjařen;
i ženám dral se z útrob sten,
když Ludmilin zazářil zjev
jak jarní květ a zpěv.