Od tohoto času koráb on si roubí,
Ví, že blažší nad plavbu jest loubí,
Že mu nikde, jak tam, nepokvete valně
Život; myslí stále na své sídlo skalné.
Božka, aby choval v mysli její tvary,
Udělila jemu hojné dary,
Nasika, ctná družka, z čisté lásky,
Z vlasů propletené kouzedlné pásky.