Hle! i proutek vrby větrem se tu houpá,
na Bezkydách ale v strom vyroste zřídka.
Půda je tu tvrdá, skalnatá i plytká
a on v půdě vlhké, bahnité si hoví.
Oj, to vrbí útlé skytá příklad nový:
nadarmo že lidu v srdce štěpujeme,
v končinách co cizích z keře utrhneme. –
S cizími pryč! zvyky, obyčeji, mravy,
pěstujme jen s láskou domácí stěp zdravý,
ošetřujme pilně jeho letorosty,
odmění nás také růžovými skvosty,
odmění nás hroznem, jablkem i slívou,
jenom lásky třeba, duši přičinlivou.
V strom se nerozvine v horách vrbí prosté! –