Drahomíra s rádcy vidouc, že se
Křesťané již zbrojí, uzavřela:
Zajmem děti, ploditele hrůzou
Uskalíme. Rozkaz vyšel; v jednu
Dobu vyrazyvše ukrutnícy
V domy, všecky děti pochytali.
Darmo otcové a matky dravcům
Příčili se; darmo s ručičkama
Sepiatýma: Smilování! dítky
Křiknouc do pláče se hlasytého
Daly, škubaly, a napínaly
K rodičům se; s posměchem a bitím
Trhajíce děti, uprchali
Ukrutnícy, vystavili kořist
Hojnou na obdivy. Mnislava tak
Bránícýho dětí probodavše,
Na vejstrahu vyhodili v cestu.
Křesťané ho zhlídli, na bolesti
Těla, na zoufání umrtvené
Duše patříc, nepohnuli na krok
Svých noh, jako skály pohlíželi
Na vzdychání, na kroucení, na smrt.
Rázem smrti, hrůzou ukrutenství
Obživnuvše trhli sebou, křikli,
Zplamenivše duše okřídlili
Nohy, s hlukotem co rozdráždění
Lvové na pohany k Praze hnali,
Vytasyvše meče bíti chtěli.
Nové ukrutenství otevřeli
Nepřátelé křesťanům, řad řady
Stíhal dítek, zdivočency s meči
U nich stáli míříc k prsům nahým.
Milosrdenství! ach! život dětem
Zachovejte! dítky volajíce
S pláčem k otcům, s strachy pohlížely
Na meč, třásly se, a hrůzou mřely.
Matky vidouc dítky, vidouc katy
S mířícými meči potratily
Rozum, jako divé zaletěly
K mužům, do náručí padly jim, zbraň
Vytrhnuvše z rukou donutily
K smilování otců. Slzy vřelé
Vylily se na tvář mužům skalným,
Srdce zocelená oblomivše
K ženám naklonili se, a vzdychli,
Na pohany vzhlédnouc poskočili,
Jakby vrahy roztrhati chtěli.
Msta, již k dětem láska zmocnila se
Hrdin, na rozpaku stáli, svýchli
Šetřit mají, čili kněžnu stříti?
V tom tu Drahomířin mluvil posel:
Proč své zbraně vydobyvše syny
Vlasti věrné vyhubiti mníte?
Duchli zpurný, krevli varná mužům
Zaháleti nedá, na cyzynce
Vytáhněte, čest a rozkoš vás tam
Čeká. Bouře nesmyslná kněžnu
Urazyla; životyli dětem
Zachovati chcete, složte zbraně,
Vylučte se z vlasti, do cyzyny
Odtáhněte; my své cýtíc sýly,
Věčným opřeme se protivníkům.