Před křížem svíjí kající se křesťan:
kdo tělem hřešil, na těle buď trestán.
Já zhřešil, pane, v pohanské své pýše
smrtelné zraky povznášel jsem výše,
než pomíjející smí vznésti tvor,
já zbožňoval jsem nečistý svůj zor
a velkým svědkům odvěkých tvých děl,
slunci a noci, já jsem poroučel
jak rabům svým, já nesmrtnosti duše,
tvým nejsvětějším darům, víře, tuše
i snům a spánku, modlitbám a taji
se rouhal drzeji než ďábel v ráji:
a nyní jako had jsem zdeptán v prach,
jak nízký plaz teď blahoslavím nach
tvé veleby a blesk, jímž svatý hněv
do bílé výhně bolu vlil mou krev.
Zas, hříšné barvy! Zlořečená v lebce
nač světla planou! Přijmeš, bože, slepce,
jenž z hlavy sám si hříchu vyrve plamen,
přec přijmeš na milost? Ó řekni amen!