Vzkřik ujařmených letěl tichou nocí
a zůstal v duši Tvé.
Ten národ celý na Tebe hleděl jako k svému otci,
ti, kteří za vlast rodnou krváceli
a za ni v boj šli, ti, jimž dral se z úst
vzkřik zoufalý, když zřeli hanbu její
a viděli už stíny hrobů růst
nad zemí udupanou k beznaději,
ti všichni hleděli do tváří kmeta,
do tváří Tvých a ze Tvých očí četli,
zda věřit mohou, či zda po všem veta...