Ó pěj, ty vroucí lesa vzdechu
a hovorem mi duši těš,
v sen věčný uspi mě v tom mechu
kras perlami, jež notuješ;
pak k nebi duch se vznese výše,
a s nebe sletí na ústret
mně smavý anděl hvězdné říše –
ty, po níž touží duch i ret,
má Liduško,
má Liduško,
má drahá Liduško! –