Znám jejich radosti i jejich žaly,
jsem mlčelivý však, tajemství mnohá
zdi moje šeré na vždy pochovaly.
Když odvrátila s hněvem tvář se Boha,
a výkřik děsu ticho moje zrýval,
já v náruč přijal zkrvácené tělo,
a před zvědavým zrakem jsem je skrýval,
a slzy vpíjel, horké chladil čelo –
Zdí hradbou obehnán, položen v stínu,
já bídy mnoho chovám ve svém klínu!