S modravým dýmem cigar o závod
sny poletají nenapsatelné,
ty nechytitelné sny nejkrasší,
jak tanečnice v síni sultana,
jichž jiný smrtelný zrak nesmí zřít.
Z kněh – tu jen stránka, tu zas řádka jen,
tu sloka jedna – vlídně hovoří
tím nejlepším, čím lidé nejlepší
kdys žili v světě; jejich portrety
se dívají tak jaksi přátelsky
a hovoří: My žili, trpěli,
a život celý – klamná minuta,
a Věčnost pouze pravdou zůstává. –
Sny tančí dál, a Moudrost úsměvná
se shovívavě dívá v jejich rej
tím zorným úhlem velké Věčnosti.
Vše zladěno je, harmonií je
zlo, dobro – nutno vše jak den a noc.
Zde rány se jen lékem stávají,
zde zloba prostodušnou hloupostí,
zde podlost nemocí, a prázdnou slinou
je pomluva; sny zemské o slávě
tu nejsou víc, než cigar modrý dým,
k uznání dneška uši hluchy jsou,
neb zrak se dívá jen v soud Věčnosti. –