V řeč však ni ve skutek nevtěliž, co mu v dojmech pílí,
nebezpečnou uložil jemu život chvíli,
s ostřím záhubným pohrává, neb to los je světa,
že se k ničemu svatému nelze odvážiti,
leda s bázní o život, a že každá meta
zář svou obráží v propastech, v tmách a v stuhlém děse.
Jako zvíře zuřivé špatnost ve svou mysl
přivlec násilně, dovedně,
avšak ani jí jazyk svůj, ani svolnou ruku
neobětuj, by neuštkla jich, jen okem pevným
zkoumej zvíře ohavné, nebo v hrozném shluku
nad ním se Spásou Záhuba utkaly se s hněvy,
nezná žádná z nich slevy!