Vyšel Adam. Z hloubi jeskyně
mladá kněžka vysílá své hledy
do háje, jenž smutně naposledy
v ozlacených větví pokyně
slunce pozdravuje mroucí.
Stínové se kmenů příšerní
stelou po mechu; již u blednoucí
zeleň klesá soumrak večerní.