Co div, oslíka se přehrozný smutek jal,
Zaryčel, zahýkal,
Bohům strannost tu vytýkaje,
Proč býkům rohy dali, laje,
Proč on bez nich zrozen a bez nich sjíti má?
K bláznovství ledacos pohnůtku dá:
On nejspíš viděl v lidském rodě
U velké rohy modě.
Což tuto opička se durdí, čelo svraští?
Jí srdce nemalé posedlo záští,
An jiní pyšní se oháňkami tvorové,
A ji podařili kratičkou osudové.
K nim krtek z krtiny: „Nevděční umlkněte,
A na mne slepce pohledněte.“