Hle, Munin a Hugin v toulku stáčí
se blíž, v mez, výspu, obscurantismus maře;
však Zoila-Thersita krásy ve náhradu
k reliquiáři epoch pstrý stín kráčí
architectury naší, slávské umu
i mním na chapitr v resumé sumu,
ať pieça architektonickou též v spádu
ve antistróph sled, vděk proporce v ladu.
To stibodium tam? Posidonie,
Crotónu, Selinontu z harmonie,
Brucia, Terracinu reliquie?!
Faun Barberiniho jak písk’ by na mě,
leč v attitudu jednu v vásy tlamě
kýv bosquett blíž v čest výtvarné panorámě.