„Ha, to líce!“ volá dobrodruh,
„ta lví hruď, to svalovité rámě
a to žhoucí oko! Při sám bůh,
to ten pes, jenž v Salvátorském chrámě
sličnou berušku mi vydral z pasti,
teď v ní sám, kol zatarasen trupy...
nuže, nechať duši svou dal vlasti,
srdcem jeho syti budou supi!“