„Nejen dávné katy zřím, i katy příští,
stojí tam jak tady já na popravišti.
Nestačí tu kotel ani muky všecky,
jaké zasloužil by statkář Kostelecký.
Za nehty mu ďábli zarážejí v smíchu
žhavé tenké dráty, bratru jeho, mnichu,
druzí páří břicho a z Kalenic paní
žhavou týči v jícen vráží při snídaní,
žhavou týči druhou vráží ku obědu,
žhavou týči třetí Satan ku posledu.
Dál jdu – ďáblů spousta jakýs pytel válí
přes pařezy, strže, pahýly a skály,
z pytle nářky znějí, kletby, lání sterá.
Co to valchujete? – Pana Lamingera!