Vskutku les měl konce, řídnul, řídnul,
ustupoval pasece, jež zvolna
v šedou pláň se měnila, ta zryta
struhami, v nichž držela se voda,
která při červáncích z dálky byla
jako čerstvé krve kalužiny;
na pláni sem tam se zvedal balvan
šedý, někde řídkým krytý mechem
divných tvarů, pláň ta neobsáhlá
ku obzoru lnula, pustá, smutná.