Dne jednoho ven z okna mladá paní
melancholicky zřela na stromy
v zahradě tiché. Don Juan stál za ní.
Měl tenkrát ještě klidné svědomí.
S toužícím srdcem v marném zápasu
se na ni díval, a pak znenadání
a ke vlastnímu svému úžasu
jí políbení vtiskl do vlasů.