Vrátil se otec, vrátil z cesty dálné –
„Tatíčku dobrý, slyš mé hoře žalné!“
S podivem slyší, co se v domě dálo,
oj, což mu oko bolem, hněvem plálo!
Ze srdce pak dík hojný se mu proudil:
„Netřeba žalu, mocný Bůh kde soudil;
tebe-li mám jen, Vasilisko drahá,
nebudu hledať jiného již blaha!“