Jsme na cestě, jíž neztratíte,
vždyť nedělí se; já jdu k svým,
a v lesa pěkném ránu, víte,
je ze dvou jeden zbytečným;
tu člověk přemýšlí a bádá,
a jak už proudí jeho krev,
buď že si zkázku žití skládá
anebo pohřební svůj zpěv!“ –