Jdu k lůžku. Neslyšeně dýše –
zřím do nehybných zřítelnic
a mráz mnou prochví: Hrůzně tiše
z nich zeje kamsi v prázdno Nic.
Nic – akord žití dožitého,
nic – hody ducha hladového,
nic – přístav lodi umdlené,
myšlenka slední naší hlavy,
lék každé rány zjitřené
a obsah každé zemské slávy.