Hle! víska sní tu v horských lučin klidu –
a náhle velikán vstal přede mnou,
syn vísky té, jenž s dějů svého lidu
strh’ minulosti clonu tajemnou;
syn chudého zde valašského kraje
šel nivou českou, světlo rozsévaje,
a národ poznal, že je národ vskutku,
svou sílu poznal bývalou i pád
a nad zhynulé slávy rum a ssutku
vstal znovu probuzen a znovu mlád.