Jak by obludná saň před ní rozvíjela
jedovatých příšer tvary, barvy všecky
v děsném souboru, tak vládkyně se chvěla,
an řeč tuto syčel zloduch pokrytecký;
stála s duší hnusem, děsem rozrušenou
před tou propastí zla nikdy netušenou.
Než pak na biskupa tiše upjalo se
čisté v slzách oko, blankytný květ v rose.
Divnou mocí jímal tento pohled němý
odpůrce, že zmaten oči sklopil k zemi.
Chvíli dlel tak před ní v pochodňovém svitě
zraky mžouraje, s ohyzdným retů škubem,
a pak odvrátiv líc zrudlou rozpačitě
odtud plížil se jak démon před cherubem.