Co mohlo člověka v tom rvát,
svět neví, to jen člověk cítí,
ne, neumí se každý smát,
když hořkostí vře pohár žití!
Z Tvé kouzelnické lucerny
dav pitvorných se stínů snuje,
a přec jich průvod titěrný
tak plně život illustruje!
U krčmy stanul a chtěl k chrámu
ten rozvášněný mládí vzlet,
u „Snědeného“ stojí „krámu“
vše illuse ty naposled.
Můž’ za to básník v záři hvězd,
že pravda žití hořká jest?