Krásné je modlení, kdy vzpomíná si
na svou budoucnost kdo a na sebe;
rajské však nabývá modlení krásy,
když modlí se kdo, jda již do nebe, –
když modlí otec se za dítky svoje
zapoměv sebe, ač jde na věčnost,
modlí se za své, jimž nastanou znoje
a svůdná, osudná snad budoucnosť.
K takové modlitbě se nebe sklání
a s hůry anděl níž se ubírá,
by dones’ Bohu v křišťálové báni
modlitbu otce, který umírá;
donesl ji už, zpět se vrací letem,
sirotky vodit tímto svůdným světem.