Muž Klíma chví se jako třtina.
Zas myšlénka jej svádí jiná:
Snad přec už není dálna chvíle,
kdy vzejde láska, slunce bílé,
kdy rozdělí se chléb i práce.
Ne jeden týt, sto jiných drát se!
I dělník, bez pout maje nohu,
se vznese ku kráse a Bohu
a zdvihne děti k volným skráním – – –
Pak stroj všem bude požehnáním.
Snad přec už není dálna chvíle,
kdy vzplane láska, slunce bílé!