Když dovolená již se chýlila
ke konci, tu se dívka rozmilá
don Juanovi často svěřovala
s tím totiž, že by se moc ráda vdala.
„Hleď,“ pravila, „sic nejsem vychována,
bych sedala den celý u piana,
klobouky dělám pro svou výživu,
což zasluhuje jistě obdivu,
z rodiny měšťanské jsem, mám též věno,
jež rodiči mi bylo zašetřeno,
i byla by to hanba nemalá,
kdybych snad starou pannou zůstala“.