Se stolu co Vojtěch zatím
zápisky své loví,
zástěrou máť židli čistí
panu doktorovi;
nutí, prosí, aby sednul,
on pak jako maní:
„Ovšem, abych hošíkovi
neodnesl spaní;
vy však také přisedněte,
jsemť vám pravý mořil,
nejdu s krku, pokavad bych
s každým nehovořil;
dříve mi však dovolíte
k opláknutí prachu,
jenž mi cestou v hrdlo skočil,