Ó, hittem én is csába dalnak,
Mitől a szív örvénybe lejt!
Írt nem csöpögtet hő sebekre,
Igazi bánat nem felejt;
És amit istenült agyában
A bús, fakó poéta lát,
Ha égbe ront is gondolatja,
Szivét csak tőre járja át!
Gyanútlan, ámde kárhozatba lök...
El a zenével!... én megőrülök!