Dús tartományban a lantos megáll,
Holott dalára vágy az agg király;
Ő énekel, s szól rá a fejdelem:
,Ne hagyj o dalnok el, maradj velem!
Agg éltemnek már hosszú árnya van,
A csendes estét várom untalan;
Mely, érzem, hogy meg is jöend hamar,
Sárgult falombnak kell-e még vihar...?
Dalolj, mig élek, édes dalt nekem,
És oszd meg a királyi trónt velem!
Kincsem nagy, birtokom kiterjedett,
Uralkodván tíz nagy nemzet felett:
S majd, lantodon zengj lágy álmot reám,
S lesz éneked jutalma koronám...!