Barátom! melyről sokszor álmodál:
A nagy világ előtted tárva áll!
Mely nyílt elédbe, szép a pályatér;
De szép napon gyakran borút cserél.
És miként »Provence« virányai,
Mosolygók az ifjúnak álmai,
Világba lép ártatlanúl vele,
Feltört levelként nyílva kebele;
Nem ismer még önzést és álkodást,
Mely embervérből ürít áldomást,
S melyet tisztelni szentűl kellene.
Árúba adva keble, Istene!