V úžlabině,
jejíž stráně jsou tak hrozně neprůhledné,
že ti život bez obzorů uvadá a bledne,
mezi vrchy,
kde však ještě příroda má zdravý kořen,
bujnost, prudkost, plodnost, růst, jenž trvá nepokořen,
u potoka
tenké vody, která na srpnovém jasu
zvolna zarůstajíc mizí v balvanech a kamení,
denně téměř kradu lakomému času
jednu chvilku,
chvilku klidu, světla, vzduchu,
radosti a vzruchu,
chvilku smíření.