Bez dechu a ztrnulí
v kout se síně shrnuli
rytíři a krásné paní,
jen král zvykem sáhl k zbrani.
A tu zdola z roviny
ozvalo se zavolání;
zprvu výkřik jediný,
jako když dlaň ústům brání,
v zápětí však nový hlas
rozlehl se zas a zas,
rostl v síle, plný taje
kolemkol se rozléhaje.
Ten se utlumit již nedá
a zní: běda! běda! běda!