Na to sáhnul pěvec k ňadrům svým hasnoucím,
vyňal růži zvadlou, pod srdcem tlukoucím:
pohroužil se tíše v její mrtvou krásu –
darmo byl chudinku v oběť dal pro spásu
bratrů svých – růžinka v smrti ještě vnadná,
stkví se slzou pěvce, jenž na ní pozírá
s okem zoufanlivým, – cítě že – umírá!
bratrům však – ach, bratrům, není pomoc žádná! –