A zatím Terinka, co ve vsi ruch a váda,
již snáší věci své, je svazuje a skládá,
ač stále bohatší se slzy v zrak jí hrnou,
když nyní pomýšlí na budoucnost svou trnnou.
Kam kroky obrátí? Nu, nejdřív do Prahy
k své sestře zanese svůj osud neblahý,
leč pak, jak bude dál? Kde novou najde službu?
„Ach, panno Terinko!“ svou vřelou jevíc tužbu,
jí služka domlouvá, „jen proste jemnostpána,
vždyť on je dobráček a byla by to rána,
ó, Bože, co si tu jen počnem – zrovna k pouti!“
Však panna Terinka jen vážně hlavou kroutí,
ač sama posavad, že vše se zvrátí, čeká,
že farář řekne jí. Ten, duše dobrá, měkká,