Žár zlata roztaveného
juž mizí v truchlém šeru východu,
a na západě obzor krví vzplál
a prostor prázdný, němý,
bez zvuku hluch se jiskrami chví rudými,
vod nesmírnost svým barvě purpurem:
A zážeh krve kouřící
pad’ na palubu pustou
té lodi šílené,
jež velká pluje v kraje neznámé.