Však žel, že často i jen jeden
vždy okamžik pak dostačí –
v nic rozvrátit ves prsou éden
a jaro zmrazit nejsladší!...
To chvíle přijdou odříkání,
ti dnové trpcí chmur a zlob,
kdy před osudem šíj se sklání,
a s kletbou člověk drtit musí
svých vidin zlaté báně v kusy –
a sám si stavět štěstí hrob!