„To vezmi nejdřív!“ Šárka zvolala,
a po obruči připevnila mu
na každé rameno. Ty obruče
tvar hadů měly třikrát točených,
a črty divné pokrývaly je.
A Ctirad objal ji, a na srdce,
na srdce mocně bušící ji tisk’.
„Tvé zlato nechci,“ zvolal, „tebe chci,
ty luzná, lepá, velká rekyně!“
A hlava její krásou zářící
mu padla na hruď jako zlatý květ,
a z očí jejích temnoblankytných
se sladká touha lásky linula,
jak s nebe něha dýše v podletí.
„Kéž s tebou zemru!“ Šárka zašeptá.
Tu jeho rty jak pečeť vloží se
na její rty, by nemluvila víc...