A jednou v květnu drahou na Sychrov
přijela dáma černě oděná
a řeknuvši cos hostinskému, v pláč
a usedavý nářek vypukla,
když ukázal jí malé střevíčky,
jež zůstaly tu ještě po Martě...
Tu malé trety z nožek dceřiných
líbala v pláči jako šílená
a vyprávěla, že on měl ji rád,
leč otec bránil jim – a v novinách
když dočetli se oné zprávy, tu
mrtvice hořem otce ranila,
že z chvíle té na loži nemůže
se obrátit a nemůž’ vstáti sám...