Jak žertem z vody města rostou,
jak doopravdy hoří v tmách,
teď kvetou tklivou něhou prostou,
teď zbohatlá je loupí vrah –
ó skutečnosti, tvá kde brána
je vztyčena a dochována?
Což jenom živly zůstaly
a v nás jen zkázy signály?
Hle – Župa vstala, Župa slavná,
jak žila přec všem v paměti –
vyvstala z věků zajetí,
tam jako báj se zvedá z dávna –
tam vstala jako velký chrám –
a tam jak div – ční Cavtat sám!