To viděl jsem ji poprve:
kdy stála jako socha průzračná
tak tichá, nadzemská, tak oblačná,
rty poupě zkvětlé, líce do krve,
a byla jako poesie
a dívala se do červánků,
a harfy jemná fantasie
kol ní se vlnila na tichém vánku,
a ona sama mlčela,
a já jsem viděl anděla
a viděl jsem ji poprve.