Bohdan volá... Ona přes svou vůli
cítí srdce své, jím otrávené
jako ranou meče pukat v půli
bolem, že ji vina jeho žene
z jeho loktů, jež ji hříchem žhou
a předc nevýslovnou rozkoší
nyní, právě nyní luzně zvou
ve své objetí! Ó, každou chvílí
Jitka ubohá jest ubožší,
ana poznává, jak zrádce ten
nešťastných dvou, milujících žen,
jímžto pohrdá a před nímž pílí
s hrůzou prchnout ve svět daleký,
jest jí drahým, jak jej na věky
miluje a milovati bude,
a to žití bez něho – jak chudé!