A nikdo neřek’ by, že smrti rukou
byl dotknut spící ten obličej lidský,
kde rysy dlátem bolu psány, mukou
jak brázdy tměly se. Snil jako vždycky.
V tom křídla dračí o tvář jemu tlukou,
u noh mu vztyčil se stín gigantický,
tvář hrdá blesku stopou znamenána
a čelo v krvi – otevřená rána.