Dni dubna rozkošné sluncem a přeprškami,
kdy stromy raší zas a nevědí ni samy,
kdy puknou poupata, zda Máj snět zbudí suchou,
a všecko blahem jen se chví a krásy tuchou.
Ó, sladký půvabe blouznivých polosnění
a prvních psaníček a plachých políbení
a prvních písní, jež, složenu peruť svoji,
již z duše chtějí ven, a přece se zas bojí!
Vše, co jen slibuje, co chystá se a vlní,
oč kouzelnější je než vše, co se pak splní!
A nechť kol jeden květ a slunce plně svítí,
rci, zda bys nechtěla zpět, duše, v duben žití?