Egy anglus hajóskapitány, aki sok szép útazásairól már igen
nevezetessé tette magát, kiindúlván a Coock kapitánytól feltalált
Terra Concordiaeból, egynehány napi útazás után vígan szállott
ki a Caput bonae Speinél, s ott megtévén a szükséges készűleteket,
mindeneit reparáltatta; s a Terra del Fuegóban várván az időre
körűljárta az Amazonum Régiot, mely az ártatlan gyönyörűségnek
hazája, s kellemetes szelídség lakja örökös tavasszát. Itt talált
egy olyan kincsre, mely hosszas hajókázásival járó únalmait bőv
örömmel és méltó jutalommal bíztatta. Feltette ezt hajójába,
megindúlt, s boldog megelégedés mozgatta fáradt kórmányját. Három
állapodása volt, mindenikben új-új nemét érzette szerencséjének: első
volt Porto Santo, második Porto Bello, harmadik Porto Ricco,
kedves három kikötőhelyek Amerika napkeleti oldalain. Innen ment
ama nevezetes Promontoriumhoz, melynek neve is szent borzadással
hatotta meg lelkét: neve Capo Gratias a Dios. Feljebb hajózván
északra, eljutott Virginiába, hol sok kincsekkel rakodva, hazafelé
megindúlt örömkiáltások között, nyájas szellők lengedeztették feszűlt
vitorláit, s a lesimúlt habok tér útat engedtek szeretett hajójának.
A Vénus fia volt rámetszve, hatalmát esmerte Oceán. Így elére a
Fortunata Insulák közűl egybe, ott múlat most ez a nagy hajós,
várják 26d Januar, akkor köti ki hajóját az úgy nevezett the Paplan
szélére.