A víko přibit už se strojili...
aj holubice vznesla naposledy
se unavena pracně nad oblohu
a za lid český takto lkala k Bohu:
„Ó Hospodine, čas již nejvyšší!
již na vymření je ta krásná řeč,
v níž dal jsi Husem světu vyjevit
svou milost k němu – račiž slitovat
se nad ubohým... ať s tou útěchou jdu
zpět v náruč tvou... ó dej se obměkčit
v přísnosti svého soudu!“