Ó, chvíle lítosti a trpkých výčitek,
kdy druhá duše má, ta čistá, éterná,
se zraky, v nichž jak dutých zrcadlech
hoří ohnisko Světla věčného,
nad zemskou tíží mou svou ruku
sepíná, genij nad hrobem všech nadějí;
hle, jakou chví se modlitbou.