K vám, kdož jste prošli tmavou hrobu branou
v neznámé světy, drazí srdci mému,
a nad lidskou tam chválou jako hanou
se v duší volných vznášíte už sněmu,
chci blížit se tou vzpomínkou, až stanou
mi vaše stíny zde u lůžka lemu,
až nevýslovně sladký sen mě zmámí,
že, drahé duše, ještě mluvím s vámi!