Jen vítr venku mocně zaskučel
a hvízdal, ječel hlasem příšerným,
odporným jako je řev hyeny,
vyjící v noci v skalách na poušti,
a nebe vrstvou mraků zčernalo.
Sten větru téměř kostmi pronikal,
kvil jeho zahnal stáda pod střechy,
leč Lazar slyšel pouze matný zvuk,
jen šepot tichý z všeho lomozu.
Když vichr rozběsnil se ještě víc,
tu rudý blesk se kmitl oblohou,
jak plamenný meč rozťal mraků plášť,
a v zápětí se země zachvěla.
Hromový rachot zazněl krajinou.