On vzdychal, vzdychal tak, až dech mu vyšel;
bylť příliš nenadálý jeho žal!
Tu namanul se člověk, vzdechy slyšel
a licoměrně velblouda se ptal:
„Co jest ti? Nářek tvůj mi k srdci sáhá;
hleď, pláči s tebou! tak mě soucit zmáhá.“