V ústrety nám – zraky výše k nebi –
nahrbený k zemi tíží let,
s poletavým sněhem kolem lebi
vynořil se z chrámu suchý kmet.
Svátosti on kolísavý třpyt
nesl před sebou co jasný štít.
Rozmáchl se Samson kýjem svým,
zatřásl se rázem hromovým
šírý chrám. Kněz jako blesku ranou
na podlahu pestře vykládanou
poklesl; leb sněhem zdobená
zarděla se krví; roucho zlaté
s ramenou se svezlo rozepjaté;
svátosť roztříštěná, zdrobená,
v pádu třeskném na podlahu chrámu
zapršela deštěm drahokamů...