„Mámli osudu svou šij naklonit,
Nebo trpě tiché slze ronit,
Nebo vzdorně mám se obořit?“
Nohy, ruce tvé se ptej o radu,
Uhnout-li či švihnout máš po hadu,
Však hanebné, hned se pokořit.
Víšli pak, že nebe ti to soudí,
Viz, že to jen na tvé vůli loudí,
Máš svobodně v něm se ponořit.