Prázdná byla komnata, posud vše na hradě spalo,
v krbu jen tavil se žárem obrovských polen stoh valný,
dýchaje v útulnou komnatu příjemné, sálavé teplo.
Dotěrný paprsk se pozvolna jizby stěnami táhnul,
ozářil přeletem příhrady plničké přerůzných svazků,
knížek a svitků pergamenových v podivných vazbách,
foliantů tlustých ve oslí bělounké kůži,
podivných dotknul se přístrojů stojících na malém stolku
blíže okna, hvězdářských tub a kvadrantů různých,
asterolabií velikých v mosazné vetknutých pásy,
vycpaných ptáků i koster holých na skříních čnících,
až pak utkvěl konečně těkavým, třpytným svým šípem
na zdobně řezaném pulpitu, na kterém celičké kupy
popsaných listů se vršily v malebné směsici pestré.
Psací stůl to Bohuslava, hradního pána.
Do noci pracoval dlouho, chřestící dubnová prška
v okna bila mu, při lampy tichém pracoval světle
na lehkých řetízkách, které se komnaty od stropu třásly.
Stará lampa, kterou pán z asijských přivezl končin,
lehce ji upravit dal ku potřebám novější doby.
Starý s patinou bronz to lehounkých měděných kroužků,
končících v amforu měkkých linií, helénských tvarů,
sfingami ozdobenou po stranách kolem a kolem.