Tys nebyl u mne však, a já si řekla: dost,
píď země taky na mne někde čeká,
též přejdu pomalu ten tichých vzdechů most.
A z gondol táhla ke mně píseň měkká,
a z chrámů zlacených se oblak vůně nes’,
a z moře, moře dálky lazurové
se probouzeli znovu šťastní snové –
myrt, oranžových květů rozdýchaný les.