V div divů plnost lahod netušená
zjev Její nad ponětí zkrásila;
co lepého kdy skýtá věku měna,
vším září bytost Její ztepilá.
Třpyt nevinného dětství libě smavý,
děv stoudných liliová svatozář
i moudrost vážná stříbrošedé hlavy
krás harmonii kouzlí v Její tvář;
leč nade všecek půvab rajsky milý
vděk mateřství Ji šlechtí přespanilý.
Tu anděl vznešený, jenž v nebes kraji
stál u prazřídla nehynoucích vděků,
jen s úsilím svůj úžas velký tají,
když tolik veleby zří na člověku,
a tichounce jak světla zákmit bílý
z míst posvěcených odechvět se pílí.
A Matka Panna překonaná citem
div nerozplyne rajskou líbezností,
co duší svou se kochá v Bohu skrytém,
jejž v něžném lůně láskyplně hostí.