I Zevloun umřel. Také jeho den
udeřil jednou, nebyl ušetřen
té hrozné rány, která stíhá svět.
Smrt sice nechtěla pro něho jet,
neb jeho vtipů velmi moc se bála,
však rozkaz byl tu. Tož jej vyhledala
a vlekla prachem mlhovinných cest
do oné říše, kde vše kouzlem vzňato,
kde Zevlounům dar „vtipů“, bohudíky za to,
sebrán jest.