Bílého bezu kytku
mi drahá poslala ruka,
zřím dojat každou snítku,
sen máje na spánky ťuká.
Tak stříbrně jest bílý,
však škoda, nevoní,
květ sklenníku to pouhý.
Čas prchne ještě dlouhý,
než v přírodě se schýlí
a k tváři nakloní.