Přišel ke mně člověk, pravil teskně:
Ó jak závidím ti, mrtvá Sfingo!
Dračí křídla v srdci mém pne pýcha,
ctižádostí strašnou hruď má dýchá.
Nechci sloužit, nesnesu já pout,
nad svět, nad Boha se vyšvihnout,
prvním býti toužím v palném hladě –
a ty klidně ležíš ve své řadě.
Kdo ten strašný osten vetk’ mi do čela? – –
Já jsem mlčela.