On hluboko do zemi
Kořenem sahal svým
I větve své rozkládal
Nad krajem umdleným;
On tiché luhy chránil
Před parnem škodlivým,
A sláva se rodila
V stínu jeho svěceným;
Sláva, jenž věčně čistá
V památce nám plyne,
Sláva, jenž žádným věkem
Budoucím nehyne! –