„Křišťálnou duši máte, pravda, drahá,
však z mrazivého ledu. Dejte vzplanout
jiskřičce jedné aspoň v hloubi její,
a byť to byl jen odlesk očí mojích:
chci pro dnes slíbit.“ „Pro vždy!“ „Ale někdy –“
„Ne, nikdy, nikdy, nikdy! Přisahejte!“
Oh, jak jsi dovedla být jen tak krutá,
jeptiško moje, klášternice tichá!
Můj žhoucí ohni, slunce rovníkové,
což – pamatuješ? Viď, že hodně pestré
jsou dnes už vzpomínky té lásky naší.