„Je to bída na tom světě,
kam se noha šine;
sotva přejdeš jedny hory,
již se najdou jiné.“
Na mou kuši, měl ten pravdu,
kdo tu notu zpíval;
jistě že ho bída hnětla,
třebas Boha vzýval.
Na tom světě panna Bída
ukrutně si řádí;
a však študent a ta panna
vždy jsou kamarádi.
On si hvízdá, ona zpívá,
kmotr, ten si výská;
rád bych věděl, kdo v té švandě
nejvíc si vyzíská.