Svůj blankytový plášť ó nad vlast naši prostři,
neb pod ním roste mír a pod ním štěstí zraje,
a stejně taje mráz, jak nenávisti ostří,
a láska vesnou vlá jak tichý oddech ráje.
My jako děti Tvé se k Tobě úže vinem,
Své žezlo vztáhni už jak tyrsus z lilijí,
nech přejít, mezi nás co padlo těžkým stínem...
Svou zasvěcujem vlast jen sladké Marii!