A Otec zapomenul. Viz to nebe,
kde mníval jsi, že sedí v plné slávě:
Bezmračné jasné usmívá se tiše
tím úsměvem svým modrým necitelným,
jak před Tebou, tak po Tobě. A ptactvo
letajíc vzduchem, všeliká zvěř kolem
po zemi pobíhajíc, po zákoně jednom
žila a žije: po zákoně mojím.
Kdo silnější, ten slabšího vždy pozře.
A tak i lidé. Celý svět ten širý
je mojí říší. Neboť já jsem Život.
Sám sebou vládnu. Sedím v srdcích, duších,
mě nikdo nevypudí, nezažene,
ni Ty, ni Otec. Království Tvé boží
je snem. A sen ten nechať lidé sní si.