Dvůr pustý byl a nikde člověka.
Kde měla hledat jej? Jak bušilo
jí srdce při myšlénce, že snad tam,
v tom dlouhém sloupořadí, v arkýři,
neb na širokých schodech, vedoucích
ku portiku z černého mramoru
on v plném lesku krásy zjeví se!
Rty její chvěly se, a nesměle
teď zvolala: „Ó Hertvíku, kde jsi?“