Tak seděli zas jednou na večer
na mramorové lávce zvětralé
a dívali se v dálku, k obloze,
kde právě slunce v slávě zapadlo.
Z oblaků skupených, jež svítily
tu modrým zlatem, jinde ohnivým,
ze smaragdových lesů palmových
se vynořila hora safírná
a na té hoře skvělý zámek stál,
maurského slohu, celý ze stříbra.