A schody pomalu se plní, –
však jaké divné postavy!
Tam tulení se stáda vlní
a vedle – želvy ohavy!
Jak čile krky natahují,
jak modrým živlem bystře plují!
Kde vzalo se jich tolik však?
Či je to dole v hloubce mrak?
Však tuleně lze jasně zříti,
ba dokonce i slyšeti –!
Bučením zvíře zvířeti
chce jakous hloupost vyložiti –
jak chechtají se, prskají
na sebe v schodů okraji!