Po těchto slovech šátek rozložil,
a Abgar, spatřiv snivou Krista líc,
kles’ na kolena. Radost nesmírná
jej schvátila a svaté nadšení,
a s jásotem a s pláčem horoval:
„Jest duše moje nyní zhojena!“
Pak líbal svaté čelo Kristovo
a sepjal ruce, prose malíře,
by o něm mluvil mu. Tu vyprávěl
mu onen vše, o velkém poslání,
o svatém životě, o zázracích,
o víc než lidské Krista dobrotě,
o božím království, o záhubě,
jež hrozí v Judsku synu člověka.
Noc uplynula tak, a unaven
král Abgar klesl v mdloby, ráno však
své matce pravil: „Vyprav posly hned
do země Kanaan, napíšu list,
ať Kristu doručí mé poslání!“