To dráždit jdete Mecenáše. Hrdé
to čelo vaše, „Apoštolů nová píseň“
a „Kristův stesk po jiném království“,
to všecko k smíchu a vše k pláči je...
Dřív musíte být mistrům podobným
a fariseům, zákonníkům slavným,
bič nesmíte si splétat v těžkých dnech,
ni posmívat se luze, pochybnost
když těžká srdce vaše vyhlodá
a zříte hrozný všeho úpadek;
vy nesmíte to nahlas vykřiknout,
když vlastní naší vinou Bída jde
po vsích a městech, její vítězné
v rozkladném vzduchu zvučí fanfáry;
když všecko spí, vy jíti nesmíte
na jasné Hory mužně zaplakat,
že hučí kdesi v dálce potopa,
že blíží se a valí vlny své,
že roste, kypí, hory přerývá
zákeřně, tajně plní údolí...
Leč těm, kdož řídí všeho otěže,
kdož illusemi pouze živí národ
a jednotlivcům nepodají ruky
plníce kapsy své, se smějte přec:
že dost je světla všude, pevných slov
a mužné oddanosti, pravé lásky
i upřímnosti, že je mozků dost
ku řízení svých vlastních osudů,
že drobných národů cíl pochopen:
velkými slovy ubohost svou zakrýt,
o národu v modlitbách blouznit povšechných,
vztýčené hlavy ale při tom škrtit...