Ti csillagok, ti fényes égi lángok,
Kik bánatomnak éjjelébe láttok:
Feleljetek nekem, ki itt szomorgok,
Leszek-e én még életembe’ boldog?
Hát az van-é megirva végzetemben,
Hogy egyre sírjak, sóhajtsak szünetlen’,
S örömmel bé ne teljek sohasem...
Feleljetek, ti lángok odafenn!