S már látta azt, az égi koronát,
Már bomladoztak földi köteléki,
Midőn egy éles hang: „kovát! kovát!”
Majd csakhogy a kezéből nem üté ki
Az égi kincset. Fölriada hát:
Füle zúg...? nem tudá, higyen-e néki:
Várt egy kicsinyég, majd irtóztató
Hangon üvölte: „Gyermekem! Kató!”