V to slovo věřit Karel zdráhal se –
však po třikráte když ten samý zjev,
ten samý vzkaz mu přinášela noc,
a archanděl když hleděl přísněj’ vždy
a určitěj’ když znělo poslání:
tu pokořil se Karel Veliký,
vzal vetchý plášť a přilbu rezavou
a vyšel z hradu tajně sám a sám
bez přítele, jen s věrným mečem svým.
Les nad hlavou mu šuměl, u nohou
se Rýn mu valil, stříbrolesklý drak,
pod hvězdokrytým nebem nesmírným.
Tam pozved Karel zraky v modlitbě
a pravil Bohu: „Který trestáš hřích
můj nevědomý tímto úkolem?
Jen velká pýcha může zasloužit
tak velké pokoření. Na paměť
mi přiveď den, kdy jsem tak pyšným byl!“