Když s vrcholů těch strmých, mlčících
jsem zíral dolů v lidské hemžení,
v ten marný zápas s vlastní hříšností,
tu soucit jal mne s jejich zoufalstvím
a sňal jsem břímě s jejich svědomí.
Jak divem zazářil jim celý svět,
úzkosti prchly, byli šťastni zas.
Tak bez Boha jsem stavěl boží chrám,
to velké dílo svého soucitu,
jež stojí nyní téměř skončeno.