Ta sama, do vozu než stoupala,
svou vlastní rukou mezi žebráky
teď rozdávala dary bohaté.
„Dík! Bůh vám žehnej!“ znělo ozvěnou
to kostelem, a paní Alena
zrak pozvedala zbožně ku klenbě,
a děkovala Bohu v pýše své
za vlastní dobrotu, a házela
své peníze bez podívání kam,
jak slunce paprsky své rozsévá.