Mladý manžel po sňatku
seděl s žínkou ve statku
a že právě zhasla svíčka,
koukali se do nebíčka.
Aby milou družku slavil,
mužíček k ní takto pravil:
„Ty jsi jako hvězda zlatá,
sterou krásou přebohatá,
ana v tajuplné moci
světlo dává tmavé noci.
Dokud budu dechu míti,
vždy mi musíš hvězdou býti!“
Na to žínka prohodila:
„Nerada bych hvězdou byla,
neboť ona, muži zlatý,
nosí pořád jedny šaty.“