„Ach, co mluvíte? Co já –“ ve zmatku zašeptala dívka,
se sklopeným pohledem svou v rozpaku týrala kytku,
až jí padla z rukou; oba rázem shýbli se rychle.
Václav, kytku lapiv, podržel ji, zatím co Lidunka
rovnala sobě klobouk, jenž sklouznul na stranu málo,
a vlas rovnala též nad tváří mocně planoucí.