To zdá se jen, že klesnem kdys
a budem pohrobeni,
že přijde někdy ruka čís
s rozmachem v zvyky denní,
že udolá nás, udolá,
tak zvolna, ale jistě, – –
ne, nepracujem do pola
na svatém našem místě,
my všickni stejně milujem,
kdo řekl by, že míň neb víc,
zde srdce je – i ruku sem,
vše ostatní buď nic!