V duté hrudi stařičkého dubu
útulný si vyvolivše byt
dítky dvě jak z bezpečného srubu
vyzírají v háje stín a svit.
V černé skouli hlavinky dvě něžné
k sobě kloní se jak zvonky sněžné.
Starý dub jim v tiché zálibě
v omšeném svých ňáder záhybě
jizbičku tu zdobí květů lemem
a hub štíhlých trpasličím sněmem,
k otvoru svou větev uklání
vnímaje jich dětské žvatlání.