Z dob klasicismu hudba plná míru
jest známým hostem u mne na klavíru,
neb jakés tety kniha nad vše milá,
teď němý odkaz, ve skříni mi zbyla.
Co žalných tÓnů, dlouhých, s ligaturou,
jí dobré srdce zastíralo chmurou
v tmách večerů, jež samotna šla světem!
Ó já ji vidím: laskava vždy k dětem,
mou nad kolébkou obličej svůj svadlý
prý skláněla, a vždy jí brejle padly.