Vlak jako housenka mně zdál se gigantická,
jež v útrobách svých svírá sterý ples a smích,
jež, těžce supějíc, dál nese srdce lidská,
chtíč, závist, opilství, zlo, dobro, v okamih
jak duši zachvátí a vášeň násilnická
jak, důtky v rukou, štve ji středem žhoucích lích.
A chaos ten, ta Kermess, vilnou jiskru v oku,
mne jal jak napilého žena kyprých boků.