A v náručí si padli jak dva svěží květy...
Slav neslyšel, jak nocí chvějí dumné věty
strun výstražných. Mu nová hudba v duši hrála,
však Hilda cizinka se tajně v duchu smála
a byla povolná a vlídná. – Nu, co škodí,
Řím duši pro účel z hrůz pekla vysvobodí...