Její jméno, její sláva,
její drahá památka,
lásky sladká pohádka,
celá před ním živa vstává.
Myšlénky se první vzdává.
„Zem jej více nemá krýt,
káže rozum, couvá cit,
její památku zde hlídám“ –
a tož klidně odpovídám:
Plakal lze – však dále žít!