A při tom všem já největší mám štěstí:
já plachý lovec lapil tebe v sítě,
teď líčko tvoje vidím temně kvésti,
i v oko zřím, jež na mne zírá skrytě,
jak na zem spící hvězda na úsvitě;
je-li ti zima, přitul blíž se ke mně,
v plášť zavinu tě jako spící dítě,
v sen nejdříve tě ukolíbám jemně,
pak tryskem poletím, že nestačí nám země!