I dáma Blanka s ní se loučila,
a Nicoletta vešla; zavřely
pak za ní dvéře. Zvolna stoupala
po schodech vzhůru, v temnou nyní síň,
již byli připravili mezi dnem
co příbytek jí rukou pečlivou.
Tam vrhla se na měkký koberec
a plakala, tak v žalu volajíc: