Nám prostřed zimy krásné jaro kvetlo,
nám nesevšedněl sad, ni luh ni les,
vše obklopoval jas, co oko střetlo;
ach, věčný Bože, jak je jinak dnes:
zdroj všeho pryč, síň zaklopena mrakem
a z očí zrudlých do krve zří bol,
cit v ňadru těká poplašeným ptákem;
mé dítě, bez Tebe vše smutno kol!