Ale blížili se přísné soudy boží
K sydlu bezbožnosti krokem malým,
Jenž když bezpečně se nepravosti množí,
Na otroky hřícha časem nenadálým
Doléhají, jestli nebes shovívání
Drahý poklad zlostně potupují,
V propast bezbožnosti sebe pohřižují,
Zpečujíc se zlostně vydat na pokání.
Tak y na Žibřidov bez nadání,
Po zmrhaném drahém času v zlosti,
K nebi volajícý o mstu hanebnosti,
Po laskavém nebes s trestem prodlévání,
Naděje když všecka pominula kání,
Dolehl trest slušný, když ten, který třese
Nebem, na ramenou veškeren svět nese,
Ortel jemu vyřkl spravedlivý,
By se každý člověk, tvor y každý živý
Báti učil soudu jeho přísného,
Nekajícým strašného.