A tělo, dlouhé nehybné,
bodavým třpytem s lože hnáno,
zří slávu zítřejšího dne,
zří branou noci mladé ráno,
jež ráně nabídnout smí lék,
až tma se ztratí v světla řeku.
A den je rok a rok je věk
a z ran jen přerod věky věků.