A když jsi mi v náruči ležela, 
Já nazíral v žáru v to oko tvé;
A když jsi se slastí pak zachvěla,
V té lásce své hynula ohnivé:
Tu sklonil jsem hlavu svou k ňadrám tvým
A líbal a líbal ten jejich sníh:
A s rtův slastný zmizel mi náhle smích,
Že zaplakal jem divě bolem svým.
Neb srdcem mi předtucha projela
Tu bolestně zachvěním mrazivým;
Mně zdálo se, jakoby’s nechtěla
Se vzdáti mým touhám tak ohnivým.
A sotva že krátký jen minul čas:
Ach! jiný juž líbal ten ňader sníh,
A na rtech též jemu hrál blahý smích;
Já plakal a nelíbal děvu zas...