Ty jesle, jak by starým kouzlem plály,
voněly, z mechu tyčily se v dáli,
ty pestré hračky, rudé, modré, žluté,
jich roucho válo jako větrem vzduté,
beránci bílí svoji dumu snili,
ze studny kravky strakaté tu pily.
Naivní dárci s košíky a holí
šli cestou, kde plá hvězda do údolí,
jež mžiká v lesku drahokamů hravém.
A pod ní anděl v rouchu průsvitavém
se na dřevěnou chatu díval s plesem,
jež z vlhkých dřev se zdála vonět lesem.
Drobnými okny, dveřmi zřel jsi v stíně
rodinu svatou, Ježíška, jak v klíně
Marie dřímá, sladké, svaté dítě.