Jak zatoužil v ty lesy Hynek za pohledem! –
Už viděl se tam v jejich lůnu vlahém;
uletěl dále v zapomnění blahém
tam na mýtinu skrytou, kdy se v jitru šedém
z měkkého stínu tiše strom za stromem noří
a všechny ještě jako v polospánku
korunu v lehkém kolébají vánku;
nad nimi nebe výše bledne – rdí se – hoří,
tmavými vrcholemi zlaté šípy letí –
slunéčko vyšlo! – Život proudí lesem,
tu laň si vede kupu kropenatých dětí,
z vrcholu stromů zní to ptačím plesem