Z moci tvé, ty černý netvore,
tedy ještě žiji!
Tajfun minuli jsme, z japonských těch vod,
úskočných a žravých, vypluli jsme dobře,
nesmírná však pláň jest ještě před námi.
Z včerejšku třesk zbraní ještě zaznívá
v rozjitřený sluch,
krve zápach ještě chřípí dusí,
dýmu čpavý jed se v oči vžírá...
Nesmírná však pláň jest ještě před námi!
A již zemi zase větřím v daleku,
stinné ostrovy, pak slunce kalifornské,
břehy Ameriky hlučící,
přeplněné lidmi, domy, stroji.
Nová bojiště zas’ čiji, zápas odvěký.
Hmoty vzdor a prudký útok Ducha,
davy slepé, vůdce zlé i dobré,
tanec vířivý, v němž Zmar i Početí
v bizarrním se drží objetí! – – –