Pod rozervanou zátočinou
propastné stíny se houpají, vinou,
v tůni si lenivě hraje vír,
nad ní na ploském úlomku skály,
lávové věky na ni se smály,
sedí Žír,
na tvrdém balvanu žernov hrubý,
přírodou oživlý, urputný hněv,
chtivě se svítí žlutavé zuby,
na prsa chlupatá skapává krev,
ztlučenou zvěřinu žvýkaje líně
železné svaly protahuje,
žíněné vlasy zmrzele ruje,
neznaný pud spí mu v nahém klíně,
po řece, úbočích mihá se v let
pichlavý, nejistý, těkavý hled.