Dvorský mrav tu není poutem hovornosti;
přitlumujeť pouze hlasy hodovníků
a jen král když mluví aneb někdo z hostí,
mlkne hovor na rtu pánů, paní rtíku
jako náhlým kouzlem až do konce stolu
a vše visí na rtech jeho bez hlaholu.
Takto stromy lesa, když jím vítr vane,
v lehký snoubí šum své hlasy pomíchané,
pojednou však šepot mlkne kolem všude
a jen mocný dub tu ve vichřice dmutí
korunou svou chvějnou šumný nápěv hude,
ostatní pak stojí tiše, bez pohnutí.