Slyše vnadidel těch líček
malý v koutku pantoflíček
slabým hláskem ozývá se:
„Pastorče jsem mezi vámi,
nedařil mne mistr ničím,
ani leskem, podkovami,
ni zlatými ostruhami –
a přec nade slávu vaši,
výš se moje vláda vznáší
mocným žezlem panovničím.
Splete ovšem mužům kroky
střevíc někdy útloboký –
však nedlouho sláva květe:
manželské ji pouto shněte.
Pevnější mé vladaření,
když se pod mou ženskou tíží
umořené v prachu plíží
celé mužské pokolení.“