Do tmavé noci jsem se dívala,
do tůní nocí všech: a na dně kdes
neb stropů výsosti – ach dnes, ach dnes
(jak duše v svaté chvíli zbohatne)
mi tvář se zjevila, snad boží tvář
neb lidská tvář? Ó, čelo posvátné,
já na ně kladu jako na oltář
své myšlenky, sny, nechť se promění
v slova a písně, v oblaky a v květ,
v tělo a krev... Jdou tiše vznešení
duchové životem, jak mimo svět
půlnoční hvězdy září v tajemství.