Již pochybnosti nebylo: náš panic
byl zamilován; četné hlouposti,
jež prováděl teď, byly beze hranic;
ať jiných pominu, – on k radosti
všech spoluhráčů často z nenadání
teď hlásil „pagát,“ neměl-li ho ani.
Ať bděl či snil, zřel stále před sebou
tvář, nebeskou jež září velebou,
a punčošky tvar vnadný v ručce bílé.
Ó, punčoška ta bledě růžová
v hrob přečasný ho ještě pochová!