Jde tichá, zářná, vábně vpřed nám kyne,
my za ní v dál přes trní, hloží jdem’,
přes propast, úskalí náš krok se šine,
vpřed, třeba peklem, za tím ráje snem!
Tluk srdce každý zbouřeného nitra
jí patří jen... Však teprv zítra, zítra!