zpěv polohlasý zaměnila v řeč
a vyprávěla zvěsti podivné.
Je znali všickni. Sta a tisíckrát
je vyprávěla již, však bavily,
neb nového cos Jambé uměla
vplést do nich, netušeným obratem
je měnila, tu svit, stín kladouc tam,
je přetvářela stále. Hlíny kus
tak hněte umný sochař v prstech svých,
vždy nový jemu zapůjčuje tvar,
než utkví v pevné formě pro věčnost.