I naříká a pláče lid,
leč mnohá pěst se zvedá,
a z mnohých zraků srší blesk,
a tvář se pýří, bledá:
„Kde ty’s byl, pyšný Růže květ,
rci, strýče Dědického?
Je lítost tvoje upřímná?
jde z hloubi srdce tvého?
Vždyť jej i tebe dvojil svár,
vždyť mrtev Otakar!“