Pán zas, který píše
Písničky a kalendáře,
Naleje si vody tiše
Do vyschlého kalamáře:
Pakby mnohý klel se na to,
Že je každá jeho strana
Ohněm psána,
Každý puntík že je zlato!
Jenom mlynářova mysl střízlivá
Jak se patří vody užívá;
Mlynář ví, co vodě chybí,
Zná však také její sílu,
On ji vodí, jak se mu jen líbí,
On ní žene stoupy, mlejn a pilu.
Mlynář, třebas nesedával v radě,
Má přec všech pět pohromadě;
O něm ale mlčí celý svět,
Jakby neznal, co jsou čtyry a co pět:
O botě a o kabátě,
O řepě a o salátě
Spisují teď knihy v Praze;
My pak potom jejich dišputací,
Jejich smích a lamentací
Kupovat si máme draze.
Ať si svatý pokoj dají!
Ať nám poví, co je mlejnek řádný,
Tím nám radost udělají;
Ale o tom ani zmínku žádný.
Mlynář kdyby se snad stavil na hlavu,
Ani nezavadí o slávu;
Umí-li kdo trochu vřískat,
Na jednu hrát strůnu, trochu pískat,
Hned by na rukou ho nosili –
Bodejž ste se zmámili!
Což pak byste dělali,
Kdybychme vám mouky nedali?
Jinou byste pískali! –
Mlynářovi prach nic nepřejete,
Také na něj hubujete,
Že mu lub
Chleba nese do třidceti hub,
A že prášek polovičku ukradne,
Než co v truhlu dopadne.
Moje stará hospodyně
Nedostává do kuchyně
Půlky telat, celé skopy,
Kuřátka a vajec kopy –
Nechť jen drží uštěpači huby!
My jim přejem jejich akcidence,
Jejich slávy, jejich věnce;
Jen ať oni nám též přejí naše luby.
Kdyby lubů nebylo,
Všem by se zle dařilo! –
Mlynář, ten jde na pořádek,
Jeho stárek, prášek, mládek,
Slovem každý na svém místě
Musí dělat věc svou čistě,
A takž musí v mlejně štěstí
Jako z vody růst a kvésti.
Ještě vám tu povím zkrátka,
Co má mlynář v mlejně míti,
Má-li mlejn mlynáře ctíti;
Předně ouhledného mládka,
Přece nějakého šviháka,
Kterýž lásce jako mlejnu rozumí;
Nemáli mlejn takového jonáka,
Hned tam hezké mlečky chodit neumí.
Je-li k tomu ještě švarný stárek,
Volavých tu párek.
Pak je v mlejně perle drahá
Prášek čilý,
Kterýž ostře z pytlů tahá
Rozumy – a v malé chvíli
Moc nadělá mlečům vrtochů;
Který po mlejně jen létá,
Pilně hledá, pilně smetá,
Tu trochu a tu trochu;
Trocha k trošce dohromady
Vyleze až na hromady,
A ty v Praze
Prodají se hezky draze.
Pak se ovšem, páni moji,
Mnohý člověk závistivý
Jako novým vratům diví
Mlynáři že dobře stojí;
Pořádek však nese dary,
Chytrost nejsou žádné čáry.