Tu nevinně zlou, jež podává osudnou kopretinu sápavým prstům příští,
mrak pohrom ji miluje, jeho vyznáním blesk, kterým zryt,
a v chroptících temnech těch, kde se světlé turnaje o rudé smršti tříští,
jsou němoty díkůvzdáním, zpěvem pláč a jsoucnem být.