Tak pohříženy v dálkách naší touhy slzící,
a v tajemných modlitbách strachu a úzkosti
nás zastihlo to očekávané a velké ráno.
Jak blesk očišťující zažehlo to v temnotách,
a v plamenech naší vítězné radosti a nadšení
stoupalo ohromné, jásavě planoucí slunce.
Zástupy bílých ptáků je roznesly na křídlech,
ty plamenné požáry naší vítězné radosti,
a naše náruče rozpjaté,
(tak nábožný brahmán svou náruč rozpínal,
když k slunci modlil se na horách)
rozpjaté naše náruče se potkaly
v hlubokém mlčení naší uzrálé touhy.