Toť obraz doby – doby bodákův a burných děl!
Jak zmatená a bezhlavá to doba!
Však ztiš se, mysli, ztiš se, srdce,
ty srdce mé, ach, srdce, neklidné,
a poslyš, jak to vzduchem mrazí,
a patř, jak vichr mračna po obloze žene,
a vrať se k drahé Asře – k Asře opuštěné!