Prsten zdvihaje, hled vyslal přeseň
k dívce umrlé – Však ta, ó divy!
zdvihá se, zrak pootvírá snivý,
hlavinku ve světel diadému
tyčí, ručku popodnáší k němu,
sedíc na stole – v dol nožka sklouzla –
a lká hlasem plným smutku kouzla: