Im fenn vagyok...! beh gonosz meredek! -
De futok én, ha neki eredek
Nem tartózhat sem tűz, sem víz, sem árok,
Kivált ha ily szent küldetésbe’ járok!
Im lehem szorul, az orcám hevűl...
Hogy nézzem ezt? költői ihletűl!
Hah! hogy pirúl az égen a korány!
Mint a paprika egy tál kocsonyán!
Mi szép a költő élte, ah mi szép!
Az ő másnak, mi madárnak a lép:
Ha hozzá ér, rögtön oda ragad...
Ki egyszer hallja a büv-hangokat:
Az rabja lész a költőnek örökre...
Sógorságot, komaságot
Akasztva szögre.
Ha nő: fülig szerelmes lesz belénk,
Ha férfi: benne csudálót nyerénk.