Köröttem, mint a sárbogár ganajba’,
Csak nyüzsgött a tisztátalan tömeg.
Istent tagadtam kétkedém magamba’,
Megátkozám világra jöttömet.
Ez hát az élet! a dicső teremtés!
Óh, hát az érzők sorsa mind ilyen!
Ha csak ki rúg, rabol, mar a szerencsés,
Minek van akkor érzékeny szivem!...