Pěkně zpořízen jsi, strýčku Míťo!
Kožich rozedrán a plný krve,
zuby vylámány, tlapky matny,
a tak všelijak se divně motáš
a tvá očka podlita jsou krví
a tvá hlava – boule vedle boule,
pěkně zpořízen jsi, strýčku Míťo!
Z tepla bydliště jsi také vyštván,
v pelechu tvém nyní hospodaří
šeří vlci dva a šakal s liškou –
divné věci se tak dějí, strýčku.
Vzpomínáš si, chápeš tohle všecko?
Vzpomínáš – leč pochopiti nelze...
Šeří vlci... chránil jsi je kdysi...
mladí byli... jeden rost a dávil
kohouty a slípky po okolí,
cos ty na stráži stál, pozor dával...
druhé mládě vysvobodils tenkrát
z ostrých zubů mongolského rysa*...
divné věci, divné věci, strýčku!
I tu lišku, když ji rdousil šakal,**
vyrval jsi mu z drápů, olízals ji,
jakoby tvým medvídčetem byla,
pelech vyhrabals jí mocnou tlapou –
a teď liška se šakalem přišla
a dva šeří vlci tvoji s nimi!
Divné věci, divné, strýčku Míťo!