Ty nebes chvíle s vonným dechem růží,
se světlem, s přítmím, vždycky čarovným,
se slzou, v níž se vidmo štěstí duží,
s tlukotem srdcí, s velkým blahem svým,
s jásáním, jež se v klidný měnilo
tok dnův a neděl, sféro blankytná,
ty touho věčná, čistá, průsvitná,
ó, vrať se, idyllo!