Ta marná touha po tom, čeho sladkost
jsem nepoznala a jen tušila ji,
ta šla mou duší kdys jak vánek teplý
a napojený vůní thymianu;
já nevěděla, po čem tolik toužím.
Však touha, která teď mne schvátí doma
po blahu, jež je mimo smrt a život,
po mocně poznaném a okuseném
– oh, já to vím, a není spásy pro mne –
ta poletí jak orkán pouští nitra
a zasype vše horoucím svým pískem.
Já zemru spráhnutím... Oh, proč mne raděj
dnes nerozsápal tygr supající?...