A co je s Kašparem, se ptáte?
Ach, ten je teprv na zemi.
To zcela určitě mohu vám říci.
Upláchl kdesi andělům.
Nač také andělská mu hudba?
Cítil ji jenom na zádech.
Proto, jak jenom mohl, uplách’.
Ostatně může každý z vás
lehko se o tom přesvědčiti,
čert že tu zůstal na zemi.
To přece nového nic není.
Tak jsme již čertu přivykli
v podobě lidské, maskované,
že ho již nemáme za čerta.
Neřekli byste, kde všude sedí.
Nevím, kde by ho nebylo.
A já vám řeknu: bez něho by
na světě bylo ještě hůř.
To bychom se tu unudili,
kdyby on neproháněl nás,
filuta nejrafinovanější,
nejčipernější besedník.
Kdejaký klep a pikantní klípek
ví on vám líp než konfident;
anekdot roztomile kluzkých
– dámy se mohou ukuckat –
vykládat umí neviňoučce
hladce jak francouzský abbé;
pošeptá, v které bance to praskne
nebo v tom onom manželství;
krise že hrozí v ministerstvu,
ministr X že poletí.
Proto on vítaným je hostem
ve všech těch kruzích vysokých.
Řekněte, co by si počali tam
s anděly? Chachacha, s anděly!
Co by si probůh počali tam
třeba jen s quasi anděly?
Tam jenom čert něco, čert něco spraví,
prohnaný jak on chytráček.
Basu jen nosit – nevoní mu.
Sám on chce světu dávat takt,
aby svět podle něho tančil,
aby svět podle něho pěl,
a poručí-li po hlavě chodit,
nuž, ať svět chodí po hlavě.
A prosím, rcete, nechodí-li?
Dobře jen oči protřete!
Budete ohýbat se smíchy,
dobře-li oči protřete,
jak on svět pěkně za nos vodí,
jak bosenského medvídka.
Záleží na tom: nedát se mu,
spády mu všecky prokouknout.
Potom jste svým i jeho pánem.
Nasmějete se, co se dá,
jako těm příběhům Kašparovým,
té historii veselé.