Třicet labutí to bělostných jak zoře
neletělo z dálky od siného moře,
ale třicet 1odí, hbitých jako střela
před Kyjev se blíží, na Dněpru se bělá.
V předu koráb – sokol ze všech nejkrásnější
stříbrné své plachty nadýmá a vejší,
zlacený má stěžeň, s něho prapor vlaje;
po širokých bocích sněžné hranostaje,
liščiny též vzácné, sobol, medvědiny
s drahým kamením své rozkládají stíny.
Na palubě k výši zlatý trůn se zvedá.
Nad ním hlava tuří trčí rudohnědá
místo očí, hle, z ní rubíny dva planou,
jachontem a stříbrem hruď má protkávanou.
Na trůně sám Fedor z křišťálové číše
med a víno pije; k druhům dí pak tiše: