„Durlidáj!... Durlidáj!...“ to vřele zní a vrčí,
„Durlidáj!... Durlidáj!...“ stráň naslouchá a mlčí –
pasák dudáček to zvolna s ovcemi
dolů strání jde a s melodiemi.
Neslyší však jezdci jeho dud,
vidí jen tu lež a jen ten blud,
který kalí zdroj a otravuje květ;
jedou potřít jej, byť proti nim stál svět.