Juž starý Apulejus vyprávěl
a po něm dobrý La Fontaine a jiní,
jak těžce Amor snášel lásky žel,
jenž beznaděje křídlem hruď mu stíní,
jak v posled Zefyr (on ho v službách měl)
mu Psychu unes’, v mramorové síni
ji ukryl v mraku, v tísni pestrých květů
a chladných pršek šumných vodometů.