Ve rdění růžném tvé jsem líce zříval,
Tvým dechem zdál se být večerní jih,
Ve zvuku harfy tvůj mi hlas zazníval,
A v žalostném slavíků klokotání,
V plynoucích zvonů dálných nápěvích
Mně obraz tvůj před duši se stavíval. –
Květ růžový se v jaru ještě rdí,
Jih večerní milostně jej chladí,
Etherské zvonů plyne horování,
Má harfa zní, a slavík ještě zpívá –
Tvůj obraz jen se v temnosti ukrývá!