„Toť Berta!“ vzkřikla Berta nepravá
a padla k nohám jí jak zničená,
a král svou pravou choť teď v náruč vzal
a pláčem oba mluvit nemohli,
a celý dvůr v hlubokém pohnutí
jak v katedrále trval v mlčení,
a mnohý plakal s mými rodiči.
Já nadšen matce roucho celoval
a ruce líbal otci v dojmutí.