Nad dálnými lesy zbaven mraků
tajeplně měsíc vyšel siný;
z krásné noci tisícerých zraků
slze spadly v šeré doubraviny.
Z polospánku sever poletavý
do haluzí chladným dechem vál,
starým sosnám černé cuchal hlavy,
přidušeně spílal jim a lál,
že mu na poletu směle brání,
a že o jich peň a haluz sporou
ve svém drahně zvyklém zaletání
tříští křídla svá i hlavu chorou.