Kdo ale ví, jak dlouho bohové
ti ponechají věrnou radu mou?
Kdo ale ví, jak dlouho bohové
tu sílu ponechají páži mé,
jež bojovat chce vezdy pro tebe?
Kdo uhodne, kdy mračná Morana
mne schvátí v navy bezeslunný klín?
Ó Libušo, kdo pak tě chránit má,
až bohatýrů, kteří strážci ti
jsou u bran Vyšehradu, nebude
juž víc? Mou radou proto, kněžno, slyš!
Jdi, usedni na zlatý stolec svůj,
buď dále paní naší vznešenou,
však po tvém boku ať zasedne choť!
Buď dále láskou lidu vládnoucí,
však muže síla buď ti podporou!
Ne darmo mluvil k tobě Domoslav
o sňatku! Bozi sami vnukli mu
to slovo, které k tobě promluvil!“