Meluzína postrkuje
korouhvičkou vrzavou,
medovinu nasrkuje
strážný s lebkou zrzavou.
„Milosrdenství-li trochu
v tobě probouzí náš stesk,
vrať mně, vrať ach, mému hochu
svobody mé dávný lesk!
Nehýbá-li tebou máti,
vyslyš prosbu králové,
mnoho, mnoho můžem dáti,
máme doly kovové.“
„„Máte? Vy? Vždyť my je máme
jak tvé s tebou holátko;
dokud z vás nesesoukáme
všechno zlato, pozlátko,
ví ta ruka, koho vězí
bohatá ta česká říš!““
Rudý rytíř na Bezdězi
na dno vysrknul svou číš.
Na syna tu pomrkuje
kněžka s lící slzavou –
Meluzína postrkuje
korouhvičkou vrzavou.