Již hosté kolem na ně zraky obrátili.
Jan, ukloniv se, děl: „Můj syn!“ – A páni –
kdo z mladších – povstali mu k uvítání
a dvorně tiskli ruce. Trvalo to chvíli,
než opět moh’ pan Živný postoupiti volně
k té prázdné židli. Postavil se za ní,
a protějšku se klonil, kde pán s paní
opět se ukláněli jemu obapolně.
„Má paní vzácná a pan vrchní rada svolí,
by syn můj ujal místo vedle slečny!“ –
Též Hynek, ukloniv se, přijal tuto roli,
a zaujal svůj úkol nebezpečný. –