Zács nádor, ebédnél, palotába ronta,
Amért a királyné, lányát, ifionta
Átaladá öccse buja szerelmének, -
Így tartja felőle a hegedős ének;
Kardrántva rohant a gyermekinek érte,
De csak a királyné jobb ujjait érte:
Zácsot ezért őrök ott helybe’ levágák -
Aztán negyedízig minden rokonságát.