Áll a magános rozmarin
A sirnak csendes hantjain!
Sohajtástól magasra nőtt,
Könyhullatástól sarja zőld;
De egy holdatlan éjszakán
Véletlen összerendül...
Megfutván fájó zsibbadás
A sir földén keresztül.
És elveszítve ágát:
Lesz hirtelen halálfa;
Világos-sárga rózsák
Rakodván oldalára.