Ám a vitézlő rend, aki kivált egyszer’
Nyelvét belemártá, nem érte meg ezzel:
Legelébb is jöttek a reggeli őrök,
Atyjafiát a bor kívánta belőlök.
Mint legyek az édest, virágot a lepkék,
Hessentve, riasztva, tömegesben lepték,
S pajtáskodva, ki, hogy’: kacsintva, jelekkel,
Tudtul adák nyilván, hogy már bizom’ e kell!