Zároveň s chrty hlídali hocha,
tak jako chrtům kyjem a pěstí
vtloukána jemu vědění trocha
do mladé bujné, nesklonné hlavy.
Přítele neměl na světě šírém. –
Rozkoší bujných nesena vírem
hraběnka slíčná jinde se baví, –
snad dobré skutky jinde zas koná
a její ručka měkká i vonná
snad zase jinde chudáčka zvedá
ze stínu bídy, z rodného hnízda. –
Však čilý hošík pěje a hvízdá,
mladé mu srdce truchliti nedá.
Jen někdy večer, kdy hvězdy planou
a luka dýší opojnou vůní,
slzičky maně s oka mu kanou. –
V oblohu hledí, v tu modrou tůni,
podobnou hloubi vzdálených moří,
kde divné perly třpytí se u dna.
Myšlénka dětská, hrdlička bludná
bílým se křídlem v tůně ty noří, –
Cože tam hledá? Hvězdičku jednu?