Co as je peklo, o tom mohl sobě
pan Karel jasný obraz utvořit.
Kdo paní tu, zřít bylo v krátké době,
kdy do základů změněn celý byt;
co na svém místě klidně stálo ráno,
je do večera stokrát přerovnáno,
ba knihovna, jež tu jen překážela,
pryč z pokojů je vyhoštěna zcela
a v předsíni svůj našla útulek.
Též na Lotynce znáti bylo záhy,
že v maminky se drahé dala vlek,
jejž překaziti marné, marné snahy;
hrách, nad nímž Karlu mrazem tuhla záda,
teď na stole má třikrát za týden,
to z převeliké dětské lásky jen,
že maminka jej „ach, tak tuze ráda“.