Ach, žena! Já už zvykl, milostivá,
své všechny soudy jedním zakončit,
kde pro důvod už sotva místa zbývá,
kde rozum začne zbytečným už být,
kde srdce lží neb bláznovstvím jen bývá,
kde harlekynem zdá se býti cit,
kde každá ústa mlčí ohromena,
já pouze řeknu: „Žena jest to... žena...“