Takto mluvil Jirka uchvácený,
Sedl na to na stolici bílou,
Prosebně pohlížel k svému bratru,
Aby svolil ku žádosti jeho.
Ale dobrý Josa v zamýšlení
Tichý stál jak života by neměl,
Jenom oko smutně zasvitalo.
Pak ret bledý tato slova vydal:
„Nuže bratře, milovaný Jirko,
Slyš, jak moje usnesla se vůle:
Pojmi Fanu, děvu milovanou,
Za manželku pojmi k svému míru.
Zůstanu já s tebou v dvoře bílém,
By’s radostí manželství moh’ požíť.
Avšak poslyš, bratře milovaný,
Tatož druhá pevná vůle moje,
Již mi nářek, ani uprášení
Nezvrátí, byťs k tomu slzy ronil.
Nebudu já s váma přebývati
V jednom patře oteckého dvoru,
Ani přes síň ode vás oddělenou,
Přec odloučen dle poslední vůle,
Jakouž matka splniť přikázala,
Naše matka na smrtelném loži.
A přebývať v novém dvoře budu
Přistaveném podlé oteckého,
Bychom odloučeni blízko žili...“
Domluviltě dobrý mládec Josa,
Podal ruku pravou bratru svému,
Ten svou vložil pravici v ni vřele,
Tiskl k srdci, bratra ve tvář líbal.
„„Bůh ti žehnej, bratře, hojně za to,
Že’s tak prosbu vroucí rozmyslil si,
Rozmyslil k takému rozhodnutí,
A ku mému rozhod’ spokojení.
Hleď se též děvušky v rodné Haně
S černým okem a s obočím černým,
S bílou šíjí, perlovými zuby,
Růžnou tváří, malinovými rty.
Zasnub se jí rovně jak tvůj bratr,
Pojmi za choť a usaď se v dvoře
Podlé toho dvoru oteckého!
Naše stáda popasou se spolu,
Jedny chlévy budou naším bravům,
Zůstane vše, jako dříve bylo;
Budem’ bratři z jedné rodné matky,
Naše choti sestry budou náma....““
Objal Jirka bratra po srdecku,
Vyved’ z maštale vranníka koně,
Na vraníku jede ku své milé,
K Faně, na bílý dvůr za horami.
Což on zatím na námluvách trvá,
Kmenty vozí z dalekého města,
A nevěstu líbá ve rty růžné:
Dobrý bratr Josef staví dvorec,
Bílý dvůr hned podlé oteckého,
By odloučen moh’ býť ode bratra
A přec v blízku podlé přání jeho.
Jirka pak v otecký přived’ dvorec
Mladou ženu ve bohatém šatě,
Mladou choť a věrnou hospodyni,
Milou švegruši s mnohými hostmi.
Vzejde vstříc jí Josa přede vrata,
Přivítá ji svou švegruši milou,
Pomáhá jí s vozu sestoupiti,
Veda v dvůr ji bílý bratra svého,
Aby častovala všecky hosti
Ve světnici čisté, kvítím zdobné,
Kde od dneška bude hospodyní.
Celou noc se hosté radovali,
Staří o svatbách svých rozmlouvali,
Druzi neženatí s Josou pili,
S děvčaty se strašák zatančili,23)
Ana krásná Fana s mladým chotěm
Ponejprvé spala v jedné jistbě.