Ó duše má, ty lodi hnaná
od břehu k břehu vichřicí,
jež trhá plachty tvé i lana
a štve tě v moře bouřící,
spusť naděje své kotvy směle
a vrz je ve vln pustý dav,
bys mohla stanout s leskem v čele,
až zaženou tě ve přístav.