Je poklidno a svátečno v mé duši.
Jak každodeně, já se zpovídala
a nad to přijala dnes tělo Páně.
A vás tu držím, děti, děti moje,
mé hlavy drahé, nejvyší mé štěstí
pozemské pouti... Březnový den bývá
tak, jak můj život: chumelí se sněhy
a nebe zakalí se – hned zas šlehne
zář slunce z mraků – sněhy roztaví se
a zem se směje zlatým volným blahem –
a náhle liják šlehá – slunce mizí,
by za chvíli zas novou silou vzplálo –
a v posled den se vyjasní a večer
je teplý, mírný, plný hvězdné záře...
Vám povím o tom – líp, když uslyšíte
z úst matčiných, než zlobou cizích lidí
příběhy její divně znetvořené.