A minul rok a minul den,
zas Noe v práci pohřížen
stál a své tvrdé vinici,
pot na čele a na líci.
A stín zas vedle něho stál
a totéž se jak loni ptal,
a zmizel zas a přišel v ráz,
kde nad prací se Noe třás’,
číms rudým polil kořen rév
a toto rudé byla krev,
krev lva, jejž v blízké poušti chyt’,
a s níž se vrátil, blesku kmit.
Hoj! toho roku slávy ryk
od stanů až v poušť spící vnik’,
bylť zahnán drzý nepřítel,
a každý pohár v ruce měl,
neb velká byla úroda,
a z vína tryskla svoboda,
měl každý sílu jako lev
a tuto sílu čerpal z rév.