Sklonil se k ní kantor hbitě,
zulíbal jí čelo snivé, –
v paruku mu smavé dítě
při tom ručky zaťalo. –
V jedné páži drahé děcko,
v druhé husle švítořivé,
lká a kvílí: „Všecko, všecko,
opustilo navždy nás!