Slunce usmálo se do červánků,
zveselené hledlo v smavé luhy,
jas mu planul na zarudlém líci.
Myslí, že ty vozy násep pouze,
že ti svalovití bojovníci
tamo, kde se hlava kloní k hlavě,
že to staré duby na doubravě,
které jaro ždají v teskné touze?
Že ty sudlice a dlouhé kopí
bezlisté jsou, rozsochaté sněti,
ze kterých si vítr posměch tropí?