Bouř minula však, klid se dostavil,
juž netrpěl, jen sláb až k smrti byl,
a byl si jist, že takto vysílen
v hrob brzy klesne. Úsměv přilétl
na bledou tvář, tak snivý, smutný byl,
neb znamenal: „Vždyť sir jsem, opuštěn,
ni jedna slza nepadne na rov
můj v cizí zemi. Není bytosti,
jež se mnou cítí.“ Hlavu sklonil pak