Jde chvíle snů. Proud zlata naposled
v kraj padá širý, ztichlý, zadumaný...
Mdle v okna červánků se dívá hled,
a věže planou nachem obetkány,
kdy rozžhaveno v ryzí, čistý kov
to velké slunce klesá tiše v rov.
Je nejkrasším v té umírání chvíli,
kdy v noci náruč zlatou hlavu chýlí.