„Já u žen věru – jaký trud! –
jsem neměl štěstí doposud,
ač srdce touhou chřadne:
Kde o lásku jsem prosil tich,
vždy vposled utržil jsem smích –
já nelíbil se žádné!! –
Nuž chci zde čekat do šera:
Snad z lesních panen některá
sem přijde, než den zhasne –
Já v inspiraci šťastné
bych psal jí verše krásné,
náramně, ach, krásné...!“