Leč jsi můj otec jen, jen otec můj?
Tak štědře sice jsi mě vypravil,
Že pobloudit bych mohl
V domnění,
Mě přede všemi že’s,
Jakožto zemský tvor vzácnější,
Vyššího druhu,
Nežli jsou ostatní,
Osypal dary milostivosti své;
Avšak daleko budiž ode mne,
Domýšleti se něčeho,
Co by jen lichotilo
Pýše mé,
A mě zloupilo
Z millionů
A z millionů
A zase z millionů bratří,
Ach bratří, bratří,
Jimž člověctví znak na čele stkví se,
Znak to velejasný tvůj,
Jako mně,
Na něž ve stech zemí a říší,
V počtu větším, než proudící dešť
Kapek má,
Hojnosť vylil’s
Nadělení svých,
Jako na mne,
O něž se postaráš na věky věkův,
Jako o mne,
A jichž vděčné děkování
V nejrůznějších řečí sboru
S nadšením se k tobě vznáší
Spolu s voláním mým!