Rád zřím z jara na větvici první lístek svěží, 
ještě raděj, tvůj když lístek přede mnou tu leží.
Z onoho čtu vesny příchod, konec dlouhé zimy,
co mi z tvého ranné květy lásky v duši sněží;
v onom vidím divy, které jarní slunce dělá,
z tvého vášeň tryská, bouří jak oř bez otěží;
chvím se jako dítě, nežli otevru jej, štěstím,
věř, než začnu číst, že tělem horký mráz mi běží.
Zlíbám jej a k srdci kladu, spím s ním a s ním žiji,
co v mém srdci alleluja! zvony zní s všech věží!