Kdo může říci, kolikráte
zář slunce zřeli uhasínat
a nepočetné hvězdy zlaté
poušť démantovým věncem spínat?
Kdo říci můž’, co v zápětí
jim smrt urvala obětí?
Šli stále jako mezek v stoupě
a poznávali, kterak skoupě
poušť smělé svoje děti hostí;
šli, často v písku bílé kosti
se mihly jím a děcka hlasem
kdes lačný šakal skučel časem.