A tkal se dál a dál ten rubáš bílý – – –
Svit věčných lamp pad’ ve strhaný hled –.
Tuhnoucí ruce křížem přeložili,
a čekali, až vzúpí naposled
zem třikrát ubohá – – –
Snad dřív, než noc krvavá světla shasne,
pod bílým rubášem dotrpí tělo krásné – –