Kde vítr času záhadné má zřídlo?
Kol věčnosti se motá jeho křídlo,
jak pozemská zde plachta třesavá,
s níž rejdí okruh víru nebezpečný;
však nikdy křídlo času nezavá
v tu prohlubeň, v taj onen nekonečný;
čas míjí, hyne, – chvilka prchavá;
nic nemře rychleji, – a přec je věčný.