Dnes ulicemi Remeše
oř vítěznou ji nese,
ač den, div jiskry nekřeše – –
Však vlajky po závěse,
proč náhle ona vzhůru hledí?
Což opět své tu vnímá hlasy,
jež dál jí velí na zápasy
s dní radostných zas přípovědí?
Či slyší hrozbu han,
jí do vzpomínek znící,
jak zlobou soptil Angličan,
že dá ji na hranici?
Leč korouhve své nesvine,
kdo vždy ji nese čistou!
Jde, kam hlas nitra pokyne,
svou dráhou, cíle nemine,
a výše vede klidnou ruku jistou!