Červená lampa monotonně hrála
mým pohádkám smuteční pochody,
jichž v šeru kolébka a hrob byl v bílém ránu...
Na malém dvorku uplakaným jitrům
opelichaný kohout kokrhal...
Však směšně selhaly nám písně v hrdlech!
Pět táhlo jar přes město zlatých věží
pod těžkou mlhou, jako v prokletí.
Pět jenom jar. Či sto? Či víc jich bylo?
Rci, moje hlavo mladá, zda to víš?