Za smutnými lány polí těch
malá víska dřímá na úpadu,
ze zahrad se noří došky střech
a dým bílý jako vísky dech
rozplývá se ve večerním chladu.
Jaksi ulekaně k sobě blíž
tulí se tam k chýži chudé chýž,
od panských se polí s bídou svojí
skromně dělí ve stín údolí,
posupně jen strmé topoly
jako stráže u nich němy stojí.