A laskavě políbil Olgerda
po otcovsku, a do Čech vítal jej,
a do domu, co syna milého,
a přesvědčiv se, že má schopnosti,
co soukromého tajemníka hned
jej stanovil, a vida, jak je chud,
byt vykázal mu v jednom z domů svých
na Novém městě, v pusté zahradě,
kde staré lindy snivě šuměly,
své žluté listy na zem roníce,
a plané růže vůni na jaro
svých květů slibovaly budoucích.
Tam Olgerd šťastně žil, a zdálo se,
že život raní zorou spanilou
se usmívá. A Bohu děkoval.
Neb myslil, nový Jiří z Poděbrad
že v Čechách zjeví se, že sám pan Lev
jím bude snad, že doba nastane,
o které vždy byl s horoucností snil;
pak proslaví své jméno, nasadí
svůj život rád pro velkou myšlénku!