Sedni si ke mně blíž, podej mi ruku,
jak jsem ji klidný kdys ve svojí míval,
když našich prsou květ sotva byl v puku
a ze rtů nevytrysk’ polibků příval –
jak tehdá, víš,
sedni si blíž,
kdy sotva snili jsme, co vše stkáno
tím drahým „ano“!