Slečno, proč je vám tak ouzko
V naší krásné, staré Praze?
Tretka věru nepatrná
Odstranila by nesnáze.
Na sta módních mladých pánů
O vaši se lásku snaží,
Tisíce obstárlých srdcí
Po úsměvu vašem baží;
Jen nebuďte tak ukrutná
A dejte si přece říci,
Odložte aspoň před lidmi
Tu nemódní karkulici!
Jeden z pánů těch má panství,
Druhý peněz v přehojnosti,
Jiný tanečník výborný –
Tam – muž slavné výmluvnosti,
Nadějným je praktikantem
Ten – onen vysoko slouží,
Ten zas bude jenerálem,
Pro vás-li se neusouží.
Tamhle ten zas verše píše
Velmi draze oceněné,
Onen druhý zas do novin
Články slavně odměněné; –
Studenti a kavalíři,
Umělci a oficíři,
Všickni tajně po vás míří,
Každý žádá vás pro sebe,
Tuší, že jen s vámi nebe!
Než poslechněte jen rady,
Odložte jediné vady –
A nenoste na ulici
Tu šerednou karkulici!
Ani jeden z těch všech pánů,
Již před lidmi na vás lají
Milujíce vás potají,
Odložíte-li tu skvrnu,
Nedopustí na vás hanu!
Jenom pomněte, že módy
Panují teď zcela jiné,
A kdo se jich v davu mine,
Dojde na světě jen škody.
Co pařížští velkokrejčí
V módním světě ustanoví,
To malým krejčíkům světa
Módní monitér hned poví;
A jak ti tam přistřihují,
Podle toho po Evropě
Krejčův cechy se spravují.
Jsou to krásné, vkusné módy,
Odtamtud co přicházejí,
Škoda, že po krátkém žití
Brzo zase zacházejí!
Hleďte na sličné kloboučky
Bibi, Paré, Li, Pamela,
Na ty rozmilé obloučky
Fébus, Barcelon, Adéla,
Na vlásenky à la Bourbon,
Na vrkoče orleánské,
Na kadeře á la Sand,
Na turbany l’orientské!
Jedna nosí to, ta ono,
A každá se v jiném líbí,
Leč té vaší karkulice
Žádnému se nechce více!