Já vzpomínám... Písně jsem čárnému věřil proutku,
s ním bloudek (ó, mládí!) chtěl stanout kdys mezi obry;
teď zmaten, poplašen trochu, se krčím v svém koutku,
a říkám si: Musíš být dobrý – tak dobrý – tak dobrý!