Tmavé a hrdé, vážné ty květy
vonějí soucitem, moudrostí hořkou,
domlouvají mi modrýma očima,
abych vás nepustil ze smyček pěstí,
abych vás zabil a šel dál.
Kruťte se, svíjejte, supejte, řičte!
Chtěly jste se mnou, tož se mnou jste, hle!
Až tam k té hrázi vás dovleku k řece,
naposled stisknu, svrhnu vás dolů
napospas vlnám, jež jako kočky,
když se jim ukáže syrové maso,
předou a trou se o břeh a trávník.
Svoboden půjdu pak, uslyším ptáky,
kteří jsou se mnou zde jako ta šalvěj.