V táboře českém bylo živo.
Zlaté číše vínem naplněné
Stolem kolovaly i řadami.
Na blaho se pilo vlasti, slávu rekův,
Na památku vděčnou padlých v boji.
Tu vystoupil vůdce Bojemil,
I zamlčel se vešken sbor.
„Páni moji i druhové milí!
Kde je ona ozdoba rytířstva,
Co nám v boji mečem svítila,
Rozplanuvši mužnost naši?
Čí je vítězství? –
On zde není a nebude více!
Tuto číši, páni, k jeho slávě,
K Vojínově slávě!“