Naplnivši vodou džbánek,
babičce ji domů nese,
po cestě si něco šeptá.
Znovu počínají hovor:
„Mně se ani spát dnes nechce.“
„Proč pak, poupátko mé drahé?“
„Zejtra Václav bratr přijde,
vždyť jste mně to sama řekla;
kdyby již to ráno bylo!
A kde byl tak dlouho Václav,
o němž často povídáte?
nikdy jsem jej neviděla.“
„Jak pak znáti bys jej mohla,
an’s dvě léta stará byla,
když se od nás pryč odebral.“
„A proč byl tak dlouho vzdálen?“
„Tomu, dítě, nerozumíš.“
„Povídejte, babičko, jen;
já si pěkně u vás sednu;
hleďte, venku ještě světlo,
spát by ještě bylo brzy.“ –