Jako jarní vánek, zahrává-li 
pod večer si listím vonné lípy,
jejíž květy celuje a z dalných
krajin podivné jim šepce báje,
tak že umlknuvše naslouchají
švitořiví pěvci opeřenci,
hosté lípy staré, nocující
rádi pod ochrannou její střechou:
tak ať klidně Tobě plynou dnové
stáří Tvého, prosti chmurných bouří,
rovnajíce ladnému se jaru,
jehož květy – pamět dobrých činů,
jehož slunce – láska dobrých lidí,
jehož písně – naše Tobě přání,
bysi v zdraví květla, jak ta lípa,
v středu vnoučat – zpěvné družiny.