Hle, od západu černý mrak se plíží, –
nad pole zprahlá těžkou peruť níží
a v dusném parnu nepohne se klas.
Pot žencům s čela padá krůpějemi,
jen kosa zvoní, dívčí ret je němý,
pod mezí utich křepeličky hlas. –
Jak starostlivě k nebi rolník zírá! –
Nám k smíchu je ten lopotivý spěch!
Ať svoje hromy šedý Perun sbírá,
my ukryti jsme dobře ve květech.
Nad námi šumí lípa velkolistá,
jí nedotkne se větru divý vztek,
pro naše blaho dost je pod ní místa
i pro útulné hnízdo sýkorek. –