Však co, hle! pod námi se s jedlí děje?
Ta spousta větví, noci potemnělá
jak chumle mračen, tajemně se chvěje;
leč nad jednou teď kmitla záře skvělá
i nade druhou, třetí... dál a blíže
ve mračnech jehličnatých, níž a níže,
až posléz nesčíslná siná světla
a zarudlá na bájné jedli zkvetla,
v tom moři bezpočetných chvojných věnců,
jak bludičky, jak plápolavá smola,
jak sírou vzňaté slzy zatracenců,
že zaplanul kruh nebes koldokola...