CO slunce vyšlo nad hory,
co slunce za hory padá,
v stínu své tmavé komory
tu divnou družinu skládá;
ze střídy chleba je hněte a žmolí,
sám tvrdou si kůrku máčí a solí –
nechci se přít,
však myslím, ten brach má prasmutný byt.