Alkonyodik: juhaim fáradtan akolba sietnek:
Pásztora nyájamnak magam is haza térek azonnal.
Otthon vár az Atyám, várnak fiatalka Öcséim,
S kisded markokkal, gyengén mosolyogva, rakottan
Hozzák el nem zárt kertünkből a piros almát,
Szép mogyorót s e kis nyáj adta turókat előmbe.
Mért kísérsz jövevény? mi javadra lehetne segédem?
Kell-e? talán szállást keresel nyugodalmat ohajtván?
Béfogad édes Atyám, (sőt itt kiki béfogad) osztán
Szolgálnak kedvedre, ha kell, fiatalka öcséim,
Kedves izű eledelt rakok én is örömmel elődbe.
Vagy tán tévelyedél, mikor e tájakra vetődél,
S útba kivánsz igazodni tovább földekre menendő?