Im mostan is, míg törzsöd pusztítója,
A zord halál kegyetlen angyala,
Házad köré cyprusberket kerít:
Te a hazának sivatagjain
Egy nagy oasist ültetsz, mely utóbb
(Az isten adja, hogy megérd) virágzó
Kertté bűvölje Brassóig Posonytól
És Kárpátoktól Ádriáig e hont!
És míg az ó év fájdalmas sebet hagy
Házad- s szivedben: Te az újat azzal
Kezded, hogy a honnak egy ó sebére
Erőd szerint első rakj gyógytapaszt,
Midőn nemes lelkednek ösztönéből
Első sietsz, nem szóval és csak elvben,
De tettel a közterhben részesülni.
Légy üdvözölve, Tolna büszkesége!
S engedd, hogy én is, Tolna hű fia,
Hazánk első adózó nemesének
Egy tölgygalyat kötözzek homlokára,
S kevély örömmel hirdessem hazámnak,
Hogy ennyi milliók között ez évet,
Kik azt megüdvözölték e hazában,
Bezerédi üdvözlé meg legdicsőbben,
Midőn kezedben, mintegy istenülve
Ez oklevéllel léptél, tapsaink közt
Az ujdon évbe, vajha mint te be,
Mások belőle akként lépjenek ki!
S ne légyen egy magyar nemes hazánkban,
A ki magasztos példád ne kövesse!
Azok pedig, kik táborunknak eddig
Elméletet hánytak föl félszegen,
És puszta szép szót, elnémuljanak!
A vád ezentúl megczáfolva áll,
S barát és ellenoldal egyaránt