„Kedves anyám (ah, anyám!) sem volt méltatlan urára.
Egyike volt - dicsekedhettem ezzel - az angyali nőknek,
Kik, Katalin cárné módjára, magasra jutának
(Millyen nem sok akad) szüle nélküli szolga leányból.
Hogy hűsége szilárd vala, megmutatá: tizenegy év
Forgott el, mielőtt oltárnál egybekelének,
S addig is oly hű volt, mint hitfölvétel után lőn.
Lángelmű vala. Két nagy zongora nyűtt el a fínom
Újjak alatt; folyvást pörögé a francia nyelvet,
Mellyet a fürdőkön nyolc hónap alatt betanúlt volt
(Míg én dajkatejet szoptam) s széltére beszéle
Főleg az ollyan előtt, ki e nyelvben nem vala jártas.
Gazdasszonyságát nincs emberi nyelv kibeszélni.
Válogatott külföldi szakácsok „nóbelesíték”
Konyháját, de hibát lelt bennök, jóllehet ők sem
Tudták a magyaros töltött-káposzta-csinálást.
Tarta divatlapot a Spi-egelt (mint mondani szokta),
S még Pesten csak alig ment egy viselet ki divatból,
Már őnála bejött: ő volt falun a prima donna;
Tiszta meg ollyan volt, oly változatos kicserélést
Kedvele mind a fehérnemüekben, mind a - cselédben,
Hogy majd példabeszéd lőn a közelebbi megyéken.