Mert a holt tárgyak is táncra kelnek szerte,
mint riadt szellemek egy halottaskertbe’,
ha dudál a csontdudás.
S ki söpri szórt porként a vak gondolatot?
Ki keveri gonosz fürdőként a napot?
milyen égi uszodás?
Már kiáltó torkunk zihál és elakad,
és csupa görcs uszó karunk, az akarat -
ólomhullám, fulladás...