Viz čekanku modrookou krásku,
Jak tu nyje, trpí za svou lásku,
Co žebračka u cest prášivých.
Čeká, čeká, po milém svým touží,
Své srdečko ve dne v noci souží,
Seje mut po lících zkalených.
Hrdost koljdoucích ji hyzdí, tupí,
Ona však jen tajně bez msty úpí, –
Jako Slovan v ňadrách citlivých.