Stůl to lásky, vidíme, v dálku prostřen se táhne,
k němu Anděl s manny se denně vědrem vždy nahne.
Kdo tu chudý? Ubohý? Jen sem sedněte úže,
kvetou tady čistoty lilije, bratrství růže,
od té chvíle v středu co bídných, šlapaných, malých
zvedl k výši s hostií svorně Jakoubek kalich.
Pojďte, pijte, žízniví kdo jste, jezte a žijte,
podle chóru našeho vrahů neživte, bijte,
láskou pouze nemožno v světě vydržet ani,
vedle retů k líbání třeba otrlých dlaní!“