Mám-li přijít k tobě po poledni,
buď hezky doma
sama, zavři jizbu, ke mně sedni
a nespoř rtoma!
Nediv se, když tak mne dojme prudce
tvé lásky vesna,
že tvá ňadra zlíbám i tvé ruce,
že příliš těsná
bude toga mně – ach, léto s láskou tvojí,
již kyne štěstí!
Ten žár sálající velký, dvojí!
To nelze snésti!