To všecko, co jsem snil, je píseň dávno stará
a dávno vyzpíval ji každý, kdo zde žil,
kdo v těle srdce měl a trochu touhy jara,
kdo cítil v duši své ten svit, jímž slunce hárá,
a zíral k měsíci, jenž noc mu vyzlatil.
A tak jsem snil i já den každý v touze nové
a trpěl v zoufání a tonul v štěstí zas,
pro balsám, slunce, mír, pro bouři, jed i mráz
tvých očí, barvy olivové.