Co něžných děv tu stojí jako rosné vláhy,
a vážných paniček zas sedí z rovnováhy!
Tu paní Rozkošná, choť z Chlumce statkáře,
a paní Formánková, choť zas notáře,
se baví s paní Vranou, chotí obchodníka,
a s paní Vondráčkovou, chotí továrníka.
Vše v toaletách těžkých, jak připouští věk,
tu sedí s grandezzou. Co chvíle mladý rek
se klaní, dává v řeč a šilhá k slečně dceři
a dle jich pohledů své řeči dojem měří.
Však korunou se skví a nad vším září dnes
tam z lóží bohatých kruh dam v ten pyšný ples,
toť ladies patronesses; tak tu září právě
jak velké drahokamy v krásné dívčí hlavě,
zvlášť paní Raddová, roz. Hořejší,
z rodiny patricijské dcera nejstarší,
máť krásných děvušek, kol nichž se všecko tlačí,
co z mladíků zač jest, i muži trochu mladší.
Vše vzhlíží k nim: pán, dáma – ale dámy zvlášť –
a vzhled ten plodí radost, ale také zášť.
Však záštím nechceme si náladu svou rušit;
radš poslouchejme dál tak divně srdce bušit.
Tu se svou rodinou pan Hájek, Studnička,
rod slavných uzenářů, jak pan Jedlička;
pak stará dynastie sládků, městských radů,
houf velkoobchodníků (nečti velko v zadu!);
šest radů císařských a dvorní jenom dva,
ni jeden tajný však – těch u nás nebývá;
pak tucet lékařů, půl kopy professorů,
zvlášť školy vysoké tu září v pyšném sboru;
sem tam též zemský soud i pár též fiškálů;
ředitel divadla, baletu, špitálu,
a množství občanů, jichž státem „Alma mater“,
a zlaté mládeže; jen nepřišel pan páter.
Z těch ženatých byl každý pátý – advokát,
z těch svobodných byl každý druhý – literát.