O, věčná velebo, kdo krás tvých určí,
kdo sečte, myšlénky vás velké, tvůrčí?
Čí rozum pojme, kterak do oblohy
jste vyrostly a lidu vládly s bohy!
Před vámi, Tatry, chvějí se i hromy,
vy s plecí svojich srážíte je k patě,
a potápíce hlavy v slunném zlatě,
paprsky bystřin rozpouštíte v lomy! –