Pak vzdálen tebe, k lejstrům hlavu kloně
já nenadále oči zdvihal z nich,
a fantasie osedlav si koně,
jak na měkkých jsem letěl perutích
tam do dálky, až k zahrádce tvé tiché,
kde šumí bez a střemcha zavání – –
tvé vlásky v duchu hladě po skráni
jsem zapomínal na moudrosti liché...
Čas prázdnin přišel – toužně vyvolaný –
mé prázdniny to byly poslední...