Cigán a pusta – oba stejně němi,
jak zkamenělý král ve živé zemi
a v bujném kraji dva by strmé ledy!
Cigán a pusta, oba pohozeni,
i jejich radost – květ jen smutný, hnědý,
a v těžké bolesti přec narozený!
Co jediná jen známka života
divoký oheň okem šlehotá,
a jak se jiskry v oku kmitají,
cigánův ohně pustou lítají.