S vojskem Kambysovým já jsem tudy táh’,
an tu náhle divý Samum v struny sáh’,
zasypal vše, vozy, oře, mužstva šiky železné,
zavýskal nad velkým hrobem v svojí písni vítězné.
Nech mne být,
přej mi klid,
jsem juž prach;
staletí jsem dlouho dřímal v země hlubinách.
Nech mne v hrobě,
stav svou zlost,
nebo nikdo nedal právo tobě
bíti Minulost!