Chvíli mlčí. Hledí v neurčito.
Znovu čte. Pak po třetí. Už nahlas.
Zase pausa. Vrací knížku v řadu.
„Šťastni byli naivní ti lidé –
napadlo mu. Co to bylo za svět!
Já rád vás měl tak upřímně, tak jemně,
jak, dej jen bůh, by jiný rád vás měl!“ –