Tak pěkně měl jsem všecko pod pokličkou
a hrnec bác a už je na kusy –
po ministerském křesle hodím kličkou
(když člověk něco chce, co zakusí,
ba, mnohý jemu ani nevěří,
s jakými balvany se leckdy zpeří,
když naději jsi měl už velikou,
to ono maří chytrou intrikou,
líp bylo předkům v turnajích se utkat,
než tady k milým hovorům se nutkat
se závistivci, lidmi špatnými,
co mnohou bočnou ránu dali mi).
Já chodil, běhal, nabízel se také,
a s diplomaty vtipně hovořil
a diagnosy stavěl bystrozraké:
to schází vládě, taký nechť má cíl.
Je krise, pravda, chytře rozřeší ji,
kdo chytré lidi k veslu povolá,
vždyť tací lidé mezi námi žijí –
loď nová mnohým bouřím odolá
a noví lidé mohou slibovati
zas věci nové; mnoho slibů dáti
je umění, kdo s vládou nešli by,
si nohy uběhají za sliby.
A když už všecko bylo na provázku,
do lázní jel jsem s Mizzi mrzutou
a čert vem všecko. Za tu pozdní lásku
snů mojich oddálení pokutou!
Parlament rozbit. Nové volby jsou tu,
zas vyčastovat musím pár těch žroutů
a tisknout ruce vůdců jejich čet
a vlastenecké řeči pronášet.