Rudě žhavý kotouč slunce po obzoru tiše táh',
prosáklý prach rudým světlem hebký lehal na cestách...
Pod křížem se kostra krčí, chřestí hnátem, a se šklebí
na člověka, jemuž pavouk dlouhé sítě táhne lebí,
na tisíc jich v chvíli trhá – zase tisíc nových přede,
že ten člověk umučený zapomenout nedovede.