Kdys v smutku černým hvozdem jel,
tu mezi stromy světlo zřel
a v úžasu se nenadál,
že velký jelen před ním stál,
zřel skrze větví hustou mříž,
jak v parohách mu hoří kříž.
On zjevení se toho lek’,
a s koně do trávy se smek’,
a v zbožné úctě na zem klek’,
jak v oken záři setmělé
jej v nejednom znám kostele.