Brzo, příliš brzo též je opustila!
Na rtíku se jejím úsměv neukázal,
uhas' oheň v oku, ústa něma byla. –
Staroušek se stokrát každodenně tázal:
„Co ti schází, děcko?“ – Nepohlédla k němu.
Ale ponenáhlu porozuměl všemu. –
Obecní kdys posel dones' lístek bílý
z města mladé slečně. Nechtěla ho vzíti,
v třesoucích se rukou držela jej chvíli –
pak jej upustila. – Slzu chtěla skrýti –
prchla do komůrky, na klíč zavřela se. –