„Nelkej, vlasti, slzy usuš sobě –“
znova počal bědný poeta,
nepřipsal však nic již o porobě,
jinam mladá mysl zalétá.
V očích blýsklo, zasnila se tvář,
jak by ve snách dívčí spatřil vnady,
za Marií květné do zahrady
zlákala ho zimní slunná zář.