Však čerstvě to voní zemí
tak neurvale rozrytou,
tak bezbožně, trofejemi
všech přežilých střepů pokrytou,
až mrazivě provětranou,
když drsné a mladé a rušné průvany vanou,
a něco se rodí jak dech
omládlých hájů, černých kořenů stromů,
fialek vůně a k tomu
ty cítíš, jak puzen jsi ku předu, čerstvý van na zádech,
nesmírnou silou hnán jsi, vírem
tvůj polétá šat, ty v světě širém
tím dechem mladým jsi ku předu hnán,
bouříš a víříš, jsi unášen, přes dálky, výše,
a šťasten, že proletíš takto zas neznámé říše
vždy podnášen a uchycován
hučivou vlnou svěží,
dál, přes vše, co skrčeně skrývá se, v mrtvém co klidu leží.