A jménu tvému zapřáhl jsem k vozu
své bujné verše, a ty jedeš Římem
jak triumfator za obdivu lidstva –
ba, triumfuješ, bezcitná ty ženo,
nad porobeným srdcem básníkovým!
Hle, divadlem-li stoupáš k svému místu,
tu verše mé všech zraky k tobě vedou
a jako polnice hlas oznamují:
Toť Lesbie, toť láska Catullova!
A v nosítkách když ulicí se bereš,
jak liktorové jdoucí před konsulem,
mé verše před tebou jdou, hlásajíce:
Toť Lesbie, již nad vše rád má Catull!