Můj život byl jak polní cesta všední,
jež plání střízlivou se nudně vije;
zná jenom drsný skřípot kol; den ke dni
jen mělkou kolej znova do ní ryje;
zří pouze jednotvárné vlny klasů
a svlačec chudičkou má za okrasu.
Teď moje dráha pojednou se noří
v houšť zakletého lesa, každým krokem
div nový budím, vílu s hvězdným okem,
a každá větev zlatým květem hoří.
Mé lásky růže kouzelná tam zkvítá,
stín tajemství jen sladší pel jí skýtá,
tam prchám tajně skutečnosti chudé,
sním božský sen a neptám se, co bude.