Vstal. Stromů průlinou dne záře mdlá
jej vede zpět, jde za ním stádem brav –
a venku dále sálá vedro dne.
Kraj známý; na něm půvab nový však,
jak chorému, jenž usnul s poledne,
a nyní, co jde slunce k západu,
mu všecko plane jiným přísvitem,
kdy z nemoci jej budí k životu
dne spánek, známý skrásniv náhle svět.