Oddechnul si sklenář, loktem stírá
s čela pot, a zas, kde jaká díra,
spravuje a rovná, dvorek smejčí.
V tom hle malou brankou vběhl krejčí,
po záhrobni plíží se a šepce,
tabatěrku že si v okně nechal.
Vzal a otřel rukávem ji hebce,
třikrát klepl, podal sklenářovi:
„Pantatínku, ještě naposledy
v dobrou vůli!“ Ale sklenář spěchal
za svou prací mlčky. Krejčí tedy
rámě skrčiv venku zmizel v křoví.