Ach, hory, lesy, v zimě, v letní době,
mou duši celou táhnete mi k sobě!
Tam ve vás všechno roste, plno mízy:
strom z kořene, květ z cibulky a hlízy,
tam šumí hvozdy, vlny na potoku,
tam časem laň se mihne na poskoku,
tam ptactvo pěje na větvích a v letu,
tam pestrý motýl hostem bývá v květu,
tam člověk, vida samý les a nebe,
trud, tíseň duše pouští mimo sebe. –