Tenkráte, když proroctví se báby
vyplnilo, země, velká matka,
stromky vyvedla jak pacholátka,
děti zelené, jim ku hře vábí
polétavé ptáčky, slůvka sladká.
Potahuje potom za větvičky:
Tu jsou ruce, říká při tom matka.
Ratolestky z nich pak na prstíčky.
Hraboší se v zelenavé kštici:
To jsou kudrnky! A prstem ťuká
sem i tam: To očička jsou v líci!
A již každé poupě ve květ puká.