Mondd meg nékem: volt-é egy megkülönbözött
Szükséges portéka annyi áruk között,
Mely nélkűl az ember boldog nem lehetne,
Ha amennyi szükség, csak annyit szeretne?
Volt-é száz közűl egy?...Vállat vonítsz, látom:
Egyenességed becsűlöm, barátom!
Ah! megérdemli ez, hogy barátod legyek,
S elődbe egy szíves tanácsot is tegyek. -
A haboktól maradt még annyi jószágod,
Hogy abból boldogúl élheted világod:
Élj magadnak már most s tulajdon házadnak,
Hazádnak munkálkodj és embertársadnak.
Ha én e csekélyből vígan elélhetek,
S még a gazdaggal is, látod, jól tehetek:
Mért nem élhetnél te a többől, mint egy bőlcs?
Csak haszontalanra s rosszra sohase kőlts.
Sohasem jóltévőbb a dús, mint a szegény;
Csakhogy többet adhat, mint a szegény legény.
Néha még többet tesz a nyomorúlt körűl,
Ha rajta egy másik nyomorúlt könyörűl.
Többet egy kis kenyér s egy vígasztaló szó,
Mint a gazdag kézből nyújtott panaszos jó.
Boldog lehetsz tehát; csak jó ember legyél,
Vígan s mértékkel élj, szeress és jól tegyél. -