Teď sám a opuštěn... A přece: tichý hlas
mne rozvlňuje zas, mou krví vybledlou
zas proudí jeho žár. Ó Bože světa, Ty,
jenž’s květy rozhodil po širé zemi Své,
jenž’s chladné studánky v Svých lesích otevřel,
jenž’s nad tmy propastí Své hvězdy zavěsil,
mé smutné kroky veď! Jest úsměv příštích jar,
jest krása nových let, i sklizeň hroznů čeká!