Když na ohništi prvním požár splane,
co jiskra zmůž’, jež v popeli se tají?
Ach! Vznítit plamen velký, vítězící,
to sen a přání! Proč to nelze, Pane?
Zde vůle pevná, jazyk schopný slov,
zde ruka v posun, hlas, jenž roven lvici,
zde všecko, před čímž davy poklekají,
zde andělský hlas: „Vstaň, jdi na můj lov!
ať věštba tvá jak Sinaiský hrom vane!“ –
I poslech’ jsem a rodný nechal krov:
Dnes dílo své zřím – marné, ztroskotané!