Však nikdy den ten, věř mi, nevzejde;
já nevěděl, co láska, vášeň jest,
až tebe když jsem spatřil... Vděčnost jen
mi slib můj vedla na rty v Toledě,
však Toledo i král i Galéna
jsou stejně k díkům zavázáni mně!
Co pravím, stejně? Věru mnohem víc!
A nikdy neřekl jsem Galéně,
že miluju ji... Dluh svůj zaplatím.
Tří dobudu jí třeba království
na slunných nivách ještě hispanských –
své srdce však, to sobě ponechám,
bych tobě moh’ je volně darem dát!“