Na poli sdupaném po bitvě tuhé, běsné
na meč svůj zlomený rek mladý těžce klesne,
a prapor krvavý svou ještě třímá pěstí.
Zrak jeho naposled jak poraněné ptáče
kol krouží níž a níž... zas rána krví pláče,
a vojín zašeptá: „Ó vlasti, jaké štěstí!“