Mé stanze láska kliž v svor, plam 
oběti Gygu v altár zažíhám
a rhetoriky bojujte mé blesky,
trópy a střely z toulu himerského.
Však Ares-Pothos z muže dýchá kého,
též hrot skloň před ním v uklidnění.
Pomněme, nepřemožným tři sta v vření
byl milujících chór kdys Théb, v tub vřesky
cohorta od Leuctry, sváteční háv
již orodovali blíž stupně v mrav
prv stupně Cypru děcka. Dáno z všeho
zda všem, ať dómy klenou, staví,
leč světy budují ať, kému slávy
héru výtvarnosti přáno, byť sbled’ v sled z navy.
Duch hloubá víc, budovy té zdravý
zda projectantem, inveniorem jak
kdys, architektem, mechanikem bude však.
Čím Jakoba schod, Babel žehravosti
kdys, touhy zvůle, snahy ve rozpak
liché v obdobu uranské kdys v zlosti
praéry revalage Haemu. Ssytí
leč milující duch se v snaze v zbytí,
čím Potha vznět a ples. V tom rovnováha
v aeolské břímě, po páce že sahá,
dlátě či hrotu, kde úvaha zdráhá
se v posud, střízlivost měří a – váhá.