Při slovech těch se zachvěl Lubor všechen,
a zimničně se chopiv ruky druhovy,
jal volat se: „I duše moje láskou vzplála
a cíl můj, pouť má k branám Uměn jest.
Nuž přítel’s můj, vem’ hrdě kříž svých bolů,
a dej mi ruku svou a půjdem k slávě spolu!...“