Umlkl, sem a tam hybného skloňuje ducha.
Milenku srdečně líbal, již k otcy se tiskl, a
Vyvolil smrt; zas v oumyslu vyklaje stál, a
Důvody rozbíraje co mudřec se snažil
Pěnami moudrosti svou při líčiti bludnou.
Těžko se přívalu zmocy, a třepiti pout jak
Nebesa věčných sýlu. Kdo lásce se opře?
Jediné Bůh. Zde vrhl se před Bohem mladík
Žádaje pomocy s nebe; co s nebe mu hlas zněl:
Cyzý letěli v smrt, tybys důvody váže
V oumyslu váhal? Byť křehké pukalo srdce,
Zdrtiv okovy lásky se za otce světím.
Praviv bojuje muž hned učinil slib, že
Milenky neuhlídá, srdceby mdlého
Nerozvyklala krása. Jak slunce se ze sna
Vzbudilo, přiběhl k otcy, a oumysl zjevil.
Mudrán vzdychl, vstal, k pokladu mládence uvedl.
Poklady viz, a co král ctné rodiny spravuj.
Mudrán řekl. Čech promluvil na to: Mne volá
Do boje čest a y vděčnost. Zlata a stříbra
Hlavy mi nemate lesk, mne jen neviny krása,
Koruna vznešené ctnosti a přátelé věrní
U sebe skalní. Potřeba rozhodla tvrdá.
Mějte se, přátelé dobře, ach! na věky dobře!
Mudrán vycediv slzy, a do nebe hledě
Pověděl: Hrdino! strň, než se v záhubu svrhneš.
Strachu tě mámí stín; tvůj nezhyne otec.
Sultán hrdiny ctí ctnost nad život slavě.
Byť se y zdivočil lid, byť záhuby žádal
Slavného muže, co Bůh vztek národu skrotiv
Svobody popřeje otcy, a vlasti ho vrátí.
Otec se přivine k tvým, můj hrdino, prsům,
Otec y požehná tvé šlechetné lásky.
Uží rozkoše sladké, a zblažuje ženu
Oblažujícý těš své přátely věrné.
Láska to milency radí, rozum to káže
Moudrému muži, a přívaly divoké vášně
Poutaje změřuje cestu, bys bezpečně kráčel.
Vůkol a vůkol jen poušť jak hubivé peklo
Usmrcujícým pískem a zloději hrozý,
Vůkol a vůkol jen hlad a žížeň a parno
Střelami pocestné mrtví. Y ty jsy děsné
Zakusyl pouště, a s přátely do hrobu zklesl; v smrt
Znovuli chvátati chceš, zbít rozmilé duše?
V přístavu stůj, sám k Saladýnovi muže
S poklady vyšli, by uvodil v svobodu otce.
Mudrán srdečně řekl, a doufaje, že y
K žádosti skloní hrdinu svého, se zhlížel
S důvěřujícý tváří na milém muži.