„Před nedávnem v blaženější chvíli,
Bylo poznati mně básníka,
Jenž hned na hrobech svých druhů kvílí,
Od hrobů hned k šprýmům utíká;
Nevím zdali tento pomatenec,
Rozptýlenost svojich různých sil
Svije v jeden neuvadlý věnec,
Kterým by své týmě ověnčil,
Vyšších Slávy věštců pobratřenec!“