Věk dýchnul jarně přes mrazivá pole.
To víru v oku, sílu lásky v hrudi,
šli spícím krajem naši apoštolé,
tak nadšení, tak prostí a tak chudí,
zář plála svatá z duše jim i líce,
ti zvedli z lásky povržené dítě
na prahu chudých... Jasní se vždy více,
je den a není – jako na úsvitě.