Klerikální redigoval nejdřív list,
s nímž se sekal liberální ,Antikrist‘;
tu pan prelát, ,Římské hvězdy‘ majitel,
,Chci váš křestní list!‘ řek’, a pan špaček – šel.
Sotva stal se nemožný jak klerikál,
kdosi k nám ho liberálům přilákal;
sotva však jen ztloustl u nás, šel k těm – hm –
víte, já tím míním: k socialistům.
Když však jejich list jsem zničil – známá věc,
z pana špačka stal se konservativec.“ –
„Áh, toť chlapík!“ kancléř sokol prohodil.
„Ten se jistě v dobu lišek narodil!“
A již plán byl v jeho mysli hotov, čist:
„Tuto lišku získat musím pro svůj list.“
– „A teď ticho!“ přísně kynul baron výr. –
„Pryč od cesty!“ honil vrabce netopýr.
„No, zda hnete se přec, stará – slepice?“
Potichu však zabrumlal on: „Opice!“ –
„Vždyť jsem hlucha – snad to vidí jemnostpán“ –
a tam v zadu zahučel kdos: „Hrubián!“
„Ticho, pravím – ani slova! Už jsem řek’,
nechce-li kdo,“ volal baron, „pod zámek!“