Měsíce září a hvězd snivým třpytem,
v nichž zbožně jako ze sna šumí les,
k nám přišla aster plnokvětých kmitem,
než sníh obalil hory, pláň i ves,
jak paprsk, jenž se po lupenu svez,
jak vesny dech, když splývá do obilí,
a nevěděla, tím že k svému cíli
spěl život náš a duše v objetí,
že v ní jsme dřív juž byli, žili, snili –
balladu píšu svému dítěti.