„Nech mne – vše marno – bez bytu a klidu,
ah! pod nohama širý byt má kmet!
Bez bytu, klidu, s sebou vzlyk a bídu,
bez bytu, třeba bytem celý svět!
Nech mne! Tím klidem, rozděleným špatně,
jdi přes chaty si lidem, přes domy –
mne nech, já letím dál jak vždycky chvatně,
ty dobře víš, že jsem zlé svědomí!“