To slyšíc paní milostná, zbledne,
Zachvěje se hrůzou, ouzkostí,
Zraky tiché k manželi pozvedne
A prosí s dojemnou snažností:
„Nechtějž, pane, nad lidem se mstíti,
Jenž své právo hájí domnělé;
Lépeť outrpnost nad vinou míti,
Než ji trestat v zlosti zkypělé!“