Tak ji spatřil Roderigo,
když šel ráno po náměstí;
viděl vše a jeho bytost
ztratila se v srdci celá,
celým dnem mu v uších znělo:
Satanela! Satanela!
Večer seděl v zamyšlení,
dlouhou chvílí číše prázdnil
proklínaje plášť svůj tmavý.