Po chvilce hraběnka směr jiný řeči dala,
na ten a onen neduh zas si stěžovala
a povzdychla: „Já bych tu zašla v nudě, hoři,
tak žiju sama, zábavy tu není,
a mému tělu třeba osvěžení...
Ó, děti, nevíte, jak toužím k moři – k moři!“