Též pánbůh milovník je „památníků“.
Každému člověku dá čistou blánu
a člověk na ni píše, dokud dýše.
To jedno písmo mračné je a smutné,
to druhé rdí se studem do krvava,
to třetí je zas samá růže smavá,
a čtvrté je tak jasné, tiché, svaté,
a psáno nejčistším jak bílým mlékem!
Ty bílé blány pánbůh klade zvláště,
sám sešívá je sluneční pak nití
a andělům je dává do knihovny.