„Sestrou! – Jak milosrdná! – – Proto jsi si hrála
se mnou, co s otrokem svým panovnice, –
či jako s lístkem, jejžto od kytice
bálové slečna v dlouhé chvíli odervala, –
pak, tanečník-li přijde, jemu v ústret letí,
s ním kolem víří – sedá na kanapé,
a po lístečku upuštěném šlape,
až potom vymetou ho mezi bídné smetí...
Tvou hračkou nebudu – ty mojí musíš býti,
mé nároky jsou starší, právoplatné!“ – –
I vášní divou jemu oko v temnu svítí
jak vlku, spár kdy ve svou oběť zatne...