Děls netvor, pane, to mi dostačí.
Svět bude soudit, až my oba, prach,
tlít budem zapomnění. Odpusť mi,
že na chvíli jsem porušil tvůj klid.
Nás chcete zničit dnes. Nu zničte nás!
Však jedno zbude, ne vám zrovna k chvále,
že světlo nesli jsme do světa stran,
kde násilím jste vládnout chtěli vy!
To světlo dál v nás hoří napořád,
to z Mojžíšova, pane, trysklo keře
a věčné jest! Víc říci nelze mi;
vy zoráte snad Sion posvátný,
vy zbudujete nové město tam,
kde archa vládnula kdys úmluvy,
snad římské, řecké město, ví to Bůh,
snad nový Babel zločinů a vin,
to vše jest možné. – Vy nás vyplejete,
jak bejlí z kořene na místě tom,
kde druhdy rozkvítal prut Aaronův,
leč Žida nezničíte, ten jest věčný,
jak věčné lidstvo... Odstup, blouznivče,