Každých sto roků přilétá z dálky 
ohyzdný příšerný dikobraz,
tělo jeho jest poseto bodáky,
nohy jeho jsou ocelové,
oči jeho hoří a metají plameny,
řev jeho jest hluk děl;
netvorným ohonem smýká na vše strany,
kácí jím města i dědiny,
zabírá kraje,
hubí sady i pole,
požírá lidi i zvířata,
zhlíží se v potocích krve.
Vrážím mu do prsou péro;
vzteká se,
řve,
svíjí se;
zmítá sebou –
hyne,
a vrací se zas –
kdy zcepení?