Pad’ soumrak v kraje, v červánky se ztápí,
v nich poslední juž paprsk slunce zmírá.
Stín pokojem se chvěje měkce, tiše.
Jsme spolu samy, jak dva v hnízdě ptáci...
Mně v nitro napadla zas v štěstí víra –
to z jasné duše Tvé, jež květem dýše.