Za dvorem sad je. Přes plot roste bez
a velké štěpy plné květů dnes
i přes něj větve k zemi uklánějí.
Za nimi v dálce slunko vycházelo
a plamenem se celé nebe rdělo.
Krvavá záře korunami stromů
proudila přes dvůr až do oken domu, –
má jizba celá zlatem zaplála.
V tom ze zahrady do zátopy světla
vyběhlo děvče, růže nerozkvětlá, –
však poupátko, jež puká bezmála.