Ruina šedá... S věží, štíhlých zdobou
od času k času vítr ssutky smetá,
jež zapadají s echem temnou kobou,
v níž pavouk svoji šedou přízi splétá
kol obrazů, jež v truchlém zapomnění
tu spráchniví jak listí za jeseni.
A dechy ledné chodci v líce vanou,
jenž k tobě zírá v zadumání stana –
a přec ty zbytky větší slávou planou
než zlaté stěny v síních Tamerlana.