A na to starý cep se ujal řeči:
„Já bojoval zas ve vítkovské seči
a také znal jsem české nadšení
a také žasnu dnes, jak velké nebezpečí
vlasť svírá, pokud lid se nezmění.
Muž za mých časů chopil palcát tuhý,
dnes konev piva s veselými druhy;
žen českých hrdosť, národní cit, pýcha
v německé frási zuboženě vzdychá –
a mládež, která chloubou naší byla
a o spáse své vlasti věčně snila,
dnes, potomstvem jsouc českých mučeníků,
juž slovo „vlasť“ svých škrtla ze slovníků!“