Nesou se jakby do včelína
k báni Svatého Augustina
kde ve zklenutém pohřebišti
vyčkává minulost a příští
švihlého rozkazu by vyšly
kohortám oněm vstříc jež sviští
jak strunné harfy pod bičišti
(žoldnéřský peán v tábořišti)
či hřeben drsně česající
hustou elektrickou kštici
oběžnic a létavicí
(zpod hřebene ty jiskry dštící)
A je to harfa somnambulní
nesčíslné jsou její struny
která Bdělým slovem duní?
A zas tu lež a takto hovoří:
– Je to ta od které hoří. –
Na to on: – Svět jedna pochodeň
ale kde ale kde pramení oheň?
Jestli i lež mně selhala
kdo na světě mně radu dá?
Které slovo uloupiti?
V kterou strunu udeřiti?
Proč v tisíci a proč ne v třetí?
Která je Bytem? Jak ji rozliším?
Jak loupit jestli neznám skrýši?
Jak volit je-li pravá skrýše
tam kam jsme vpadli nevolivše?