Tam za pořízem, jenž v stmělý kout
je postaven, vždy místo její,
tam večer bývá tajemněji,
když stíny jabloně se stmějí,
jak by se křídla měla vzdout...
Snad někdy dočte do smrákání
pohádku. Dlouho ještě sní
o Zlatých zámcích, Vodní paní,
o Záři zlatých jabloní
a o Růžence v planých růžích,
o vodnících a pidimužích...