Podivení užasnutých srdcý
Zmocnilo se, s potěšením všickni
Pohlíželi na cyt, na smíření
Rodu zbouřeného, na zoufání
Divokého zprávce. Tenť co satan
Patřil na kořisti uchvácené,
Třásl se, když syn od živého otce
Odvrátiv se, zahlídl rozdvojníka.
Jako káně skočiv na lup, trhal
Trnoucýho, jak lev mroucý zařval.
Otec pohlídl k bitvě, uzřel syna
Zkvašeného, k němu kvapil, vytrhl
Zprávce. Synu, ó mé dítě! vykřikl,
Takli vinu vinou smazat míníš?
Vzhlédni k Bohu! jak Bůh odpouští nám,
Y ty odpusť. Zarazyl se syn, a
Vrhnuv otcy do náručí: Otče!
Milý otče! jaká láska! pravil,
Klekl, a za divocha sníženého
Modliti se začal. Podíváním
Ustrnuli všickni; soud se skončil.