Ach, ty trní! – ty ostré a nemilostivé!
Ty ukrutné, a ty závistivé trní!
V čom ti, to mladé tělo, v čom ti ublížilo,
Že jsi ho, to libé tělo, žes ho poranilo?
Ach, slábne ono, slábne to tělo její,
A její ruce, ty bílé a mladé, ty krvácejí!
A které trní o její ruce zavadilo,
I hle! – na tom vykvětaly bílé růžičky;
A které trní ty mladé ruce poranilo,
I hle! – na tom vykvětaly červené růžičky;
A ta otrněná hora, ta zestrakatěla,
A mnoho růžiček na sobě měla!
Mnoho jich tam bylo, těch růžiček bílých,
Ale bez počtu bylo růžiček, těch červených.