ó zvěsti jara v srdce strádající!
Zem občerstvíš zas, jak to úděl věků;
kdy však se nadšená a vítězící
s triumfem svým též skloníš ke člověku?
Kdy z ňader praskne led, který je hněte?
Kdy řekne člověk: Moje duše květe
svým leskem božských, nesmrtelných vděků?