Svítila věčností, svítila mizícím bleskem,
spálila konce mých perutí bělostných,
srdce mi písní mou hořící vyvolala,
hrdlo mé vysechlo žárem a touhou;
jak jsem se do jejích panenských zadíval očí,
nejvyšším blahem mi nejlepší vytryskla píseň
a pak, ó člověče,
její se obraz v světelných kolách kalil,
v duhových postupně zanikal barvách,
až ve tmách posledním zahynul bodem.