Tak zcela prostě. Malou parabolu
ti k tomu dám. Lev kdysi vyšel z hor,
za kořistí si vyšel, nádherný
a plný síly, skákal po horách,
po pláni běžel přímo ke brodu,
kde v záři luny pily ghazely.
Zpit silou svoji ani necítil,
že malý hnědý štír se zavěsil
mu v pracku kosmatou – a běžel dál
a cíle dostih, celou krásnou laň
na pospas nesl svojím mláďatům
a hrdý u brlohu v stínu skal
jim složil ji – však v tom pad vedle ní, –
štír neúhledný uštknul v pracku jej,
a co on těkal plání vítězný,
jed zuřil zatím v tlapách mohútných
a rozlíval se tělem dál a dal,
až schvátil jej, u vchodu brlohu,
pad mrtvý vedle svojí kořisti.