Co na tom, máš-li již plnou dlaň jich?
Snad mnohý cestou ti svadne!
Vždy půjdeš na sever – daleko jih –
na štěrku květy pak žádné!
A přijdeš v oblasti, věčný kde sníh,
čím potom duše tvá zmládne?
Nuž utrhni, jak se před tebou zved’,
ten písně tvé edenský, blankytný květ,
ó poutníku, nehleď více zpět
ni v před –
jen utrhni květ!