Hoj, směle, bratři, vzhůru čela:
Čech neumí se v boji třásť!
Ha, běda! v prsou tkví mi střela:
nuž, pozdravte mi drahou vlasť!
Ó zanechte mne – k čemu vzdechu?
Však vyřiďte, – juž ústa mrou –
že do posledního jsem dechu
ach, na světničku myslil svou!