Ještě mžik jen dej mi zachytiti
své ohnivé světlo bílé,
jen záblesk ať ještě do očí svítí!
tak upřímné, tak roztomile,
jen jediný, poslední paprsek v žití!
Pak v komoru zavru se, na oči pásku dám
a těžce budu vzpomínat,
jak na kolena jsem tě klad’ –
a budu šťasten v temnotě, sám.
Bělmo mi potáhne zornici chorou,
paprsek poslední srdcem mi kmitat
hasnoucím sluncem nad modravou horou.
Jdu v komoru již, dívám se zpět,
jdu vyslance duševní temnoty vítat –
Jdu slepý lkát, dumavě si pět.