Szív s ész! külön két kalaúz
Az embernek éltében;
Boldog! a kit egyfelé húz
Mind a kettő mentében.
De többnyire nem egygyeznek, -
Ez jobbra, s az balra megy;
S mikor már nem ellenkeznek -
Az embernek már mind egy.
Gyakran, a mit az ész javall,
A szív kínnak, átoknak vall;
A mit pedig ez szível,
Az azt másként veszi fel.