Egyszer, hogy ébredtem, reggel korán,
a szürkülő lépcsőn elémbotolt,
vígan söpört, súrolt, törölgetett,
s rikácsoló torkából dal szakadt ki,
csak így hajnalba jár a folyosón,
mert máskor ez a márványterület,
e szobros és színes üveg-fedett,
tükrös, virágos, szellős palota
szegénynek terra incognita volt.
De ilyenkor dalolt, mint árva pinty,
oly bánatosan, öntudatlanul,
hogy aki félfüllel hallotta és továbbment,
kertekre gondolt s messze utazásra,
és egy kicsit szomorúbb lett talán.