Lombardia már nem zsarnokát uralja,
És nem tiporják idegen hadak;
Verő napfényben úsz az Alpok alja.
Kígyózva fut lejtőin a patak,
S nem ront alá - miként költője dallja -
Völgy-útain fegyverzett zuhatag,
Mint annyiszor, midőn kincs- s kéjsováron
Ömölt be gót, sváb, osztrák e határon.