Let dvanáct Andělce v podzimi bylo
a otec vždy říkával: Potěcha má...
To dítě se moudré již narodilo,
v něm žiji, jak Bůh je nad náma...
S ní princezna vešla do chalupy
hloupého chlapa, jenž neví, jak
si na poli spočíst sena kupy,
den ode dne žije všelijak...
Tak říkával vdovec... Však v poslední čas
kams za hory srdce jej lákalo zas,
on Andělku políbil, sehnul se k skráni,
děl: Dárek ti přinesu od hodné paní...