Do nebes modrých zamyšlen
za párem ostřížů se díval
a viděl: Oblak na oblak
se vyvaloval na západě,
a oblohou, kam stihl zrak,
šly v bílé, mlčelivé řadě,
jak borů světlé vrcholy
se kolébaly na blankytu,
ty lodi bílé šly a šly,
pluly a pluly v tichém svitu,
vnořeny v nebes hlubokost,
šly bílé, tiché, zamyšleny,
tam toužíce, tam unášeny,
kde v modrou dál se ztrácel hvozd.