V těch dobách, kdy se dobrým tonem zdálo
havěti naši provázet mé lety
a dráždit mě a napadat a křičet,
– ostatně vzpomínám si bez trpkosti,
vždyť čas to byl mých slavných ranních lovů,
mé spáry byly stále zkrvaveny
a ne mou krví – připletl se jednou
do hlučícího sboru plachý zpěvák,
drozd našich lesů. Dostal spárem. Zmizel.