Po šlépějích jeho jdeme,
po bojišti jdeme drsném.
Po sobě on zanechává,
jako po žních úrodných
vichrem snopy rozházené,
rozmetané mandele,
nebo jako v hoře strmé
po divoké vichřici
vykácené, přelomené
jedle, smrky vyšvihlé,
tak po sobě zanechává
mrtvá těla znetvořená,
živá těla zmrzačená,
těžké zrno do země.
Jako v lese, zaryješ-li
do velkého mraveniště,
odhalíš v něm bílé larvy,
že hned plaše vyřítí se
strážné hlídky mravenců,
za nimi pak v malé chvíli
spousta jiných chvátá sbírat,
odvlékat a odnášeti
jemné larvy běloučké –
tak tu po té drsné stráni
po šlépějích démonových
sbírají a odnášejí
živá těla zmrzačená,
mrtvá těla znetvořená,
těžké zrno do země.