Otci pýchou svítí tmavé zraky,
jí se studem, hněvem líce chvějí.
Dívka zvítězila nad rozpaky:
šotek milosti, jenž v důlku tváří
ukryt jako v růži uzardělé,
vehnal šibalství jí v očí záři,
tak že pravila mu vzdorně, směle:
„Beru za slovo tě, králi pane,
dnešní den se svátkem pro mne stane,
nekonečným blahem dme se hruď:
ještě dneska budu zasnoubena,
učiň, nech je ze mne šťastná žena,
svědkem královským mně při tom buď.“