Uznala to moudrá skála,
přemítala, potom praví:
„Otevru ti tedy, matko,
podzemní svůj úkrov tmavý;
nejdražší ti vydám poklad,
tajemství to svoje tklivé,
sladké dítko srdce svého,
čerstvý pramen vody živé!
Rozvlním jej, rozkolébám,
vlož mu robě do objetí,
ať si hrají, neviňátka,
ty dvě naše sladké děti!“