Dnes mi nebude zde spočinouti,
cesta dalná, hlava moje plna,
od Třeboňských lesů slyším kouti
selskou zbraň, tou zježí času vlna,
aby potopila slotu slepou,
jíž nás vrazi v hruď a čelo tepou.
Na samotách stranou od Sounova
odhodlaných valná čeká řada,
půl je v zbrani, půle zbraně žádá,
dej, co máš, nechť v bodáky se ková.
Seber v náruč všecko, co jsi skryl,
ze železa k samodílné zbrani,
hněv, jenž v Dubinách se uhostil,
dále musí po lesnaté stráni;
na Morany strašný hodokvas
půjdem s ním, než rozlícený čas
na zem celou černé křídlo složí.
Také já dnes bojovník jsem boží;
chci vás věrně síliť v boji smělém,
s vámi vítěziť neb zhynouť s vámi,
pojď a vyjasni se chmurným čelem.
Rychle na klobouk dej víšek slámy,
znak ten každého, kdo s námi kráčí,
aby vrahům čelil do výděsu;
vztek jich našich šiků nevypáčí,
s pánem bohem, do Kouřimských lesů!“