A znova přilít’ samum s hrůzy dechem
a vše, co v staletích mu člověk vzal,
zas přes noc s vášně neukrotným spěchem
na plece mé i témě nasypal;
a znova přes hlavu mi létly věky
a z rukou bouří nové písku řeky,
bych nezřela, jak závistivá doba
kol kolem řádila i lidská zloba.