Čím víc krajem množily se
mračen kapky spory,
tím víc Běle jasnily se
potažené zory,
a když ze chmur nedohledných
průtrží se lilo,
juž to její krásné oko
ranní hvězdou bylo.
Proč? Aj, Běla těšila se,
za takého deště
že zůstane panský kočár
v zámku přes noc ještě,
že užije Tomka svého
odpůldne i ráno –
a zas sedli, hovor vedli,
cesty málo dbáno!