A na kolena klekl v pokoře,
a chorály se nesly k Bohu zas,
ač mnohý hlas se třásl nejistě,
a biskup skončil svatý obřad mše.
Zvuk dozněl zpěvů, rozplynul se dým,
jenž z kaditelnic stoupal k obrazům,
a zasmušile bral se v hradu síň
teď císař s němým v dumě průvodem,
a na trůn stoupl v tichu hlubokém
a prostě jal se vypravovat vše,
jak Bůh mu kázal vyjít na loupež,
jak uposlech’ a co se dálo pak,
a udivený Bazin poznal teď,
s kým v noci mluvil v lese tenkráte
a s kým se sbratřil... Císař skončiv pak
se svého trůnu tiše sestoupil
a Bazinovi ruku podával
a objal jej a řekl: „Odpusť mi!“
A v náručí jej pojal bratrsky.