Z odvěkých a temných zřídel,
za pomocí nohou, křídel
život spící náhle hne se,
je to jako ve pralese,
ukrytých kde sil sta klíčí
v mechu říši trpasličí.
Ne v té třtině jedině,
v její úzké dutině,
ale v každé hlubině
život jest a proudí vším
stejně, dobrým jako zlým.
Ale sáhnout k jeho jádru
cítíš sílu titána?
Loutko bídná, z cucků, hadrů
náhodou jen slátaná?
V žití spěch
vteřin dech
na jiném se světle hřej.
Marné práce této nech,
balvanem tím nehýbej!