Ó, jaký přelud krátký... než jak přelud čarovný!
Jak sladce tehdy šuměly ty vlny,
jak tiše plynul měsíc, mraky,
jak srdce klidně bilo v nitru mém!
Leč ony dny – ty dávno zašly,
a zdá se mi, že vše, co po nich zbylo,
jsou zámky čarovné, o nichž se děcku snilo...“