Má říci: „Tati, člověk jeden
chce nyní vše mi k nohoum snést,
by na zemi mi stvořil eden –“
(toť řádek z Jeho psaní jest)
ach, cítí, jak už tuto větu
by přerušil jí zřetelně:
„Co chceš? Nech floskulí a květů
a mluv jen krátce, reelně!“
Má říci: „Tati, tenkrát v bále,
kam’s dovolil mi s tetou jít
po mojí prosbě vytrvalé,
jsem začla nový život žít –“
ne, ne, i to je slovo křivé,
jež nepustil by k prsoum svým,
buď odsek’ by jí jako dříve,
neb řekl suše: „Vím už, vím,“
(čímž rozuměna pouze jedna
by ovšem byla okolnost:
to bylo dvacátého ledna
před dvěma roky – potom dost).