Dým! Dým! Ten trošek lásky v světě
jak hořký pelyněk nám lidem kvete,
a zapálíš-li srdce nadšením,
v bezbarvý promění se náhle dým.
Ba dým a kouř, v něm sem tam tváře známé,
jimž slzou v oku pozdravení dáme,
pak všecko k dýmu se zas přivtělí –
kotoučku můj, ty temný příteli!
Kotoučku můj, ó ještě vykouzli mi
z té chladné světa neúprosné zimy
jen z těchto tváří aspoň některu
v života mého blízkém večeru.