„Tak dí arci rozum“ – na to Václav – „střízlivě moudrý;
avšak čin veliký neklíčí z rozvahy chladné,
velkost, krása pravá jen v zápalu roste mladistvém,
jenžto život vidinám jasným rád v žertvu podává.
Krev, jež tak se roní, neprýští nikdy nadarmo,
dříve či později zdar z ní národu, lidstvu vyrůstá.
Zdaž vnuku po staletích smrt předka za pravdu a právo
hruď plamenem božským k boji posvátnému nenítí?
Národ stál by jinak, kdyby mládců Hynkovi rovných
víc byl tehdy choval; však mládeži arci nynější
špatně ta výtka sluší, dokavad též skutky jarými
místo řečí sebe krásnějších pochlubit se nemůže.“