Žofie, jsouc sama, mluví
K sobě: „Obávám se tuze,
Že z hranice Husovy
Hrůzyplného se boje
Vzejme požár. Kdyby Hus
Nebýval tak příliš jemné
Mysli, měla bych opravdu
Za to, že teď světem kráčí
Co duch pomsty. Nedobrý byl
Počátek, a tak se pojí
S prvým zlem vždy a vždy nové.
Nechť se Zikmund zodpovídá
Z příštího, já toho na se
Nevezmu, a neoblomná
Budiž moje vůle: Složím
Vládu v ruce Zikmundovy.“