Beseda skončena. A dámy povstávají –
Lucie zardí se a plna ostychu
své oči blouznivé, v nichž světlé hvězdy plají,
na hosta upírá a mluví potichu;
„Můj pane, neumím to všechno vykládati
a řečí nicotnou vás nudit nebudu –
zde mluvilo se cos – a já se chci vás ptáti –
a vlastně chci se ptát – – jen lidských osudů –“