Jitro, jitro! Z chaty vyšel starý pastýř, v ruce roh,
usmál se a oddychnul si a vzdul tváře, jen co moh’,
a vše vrata a vše dvéře u statků a chalup divem
jak na povel čaroděje rozlétly se v chvatu divém,
skot a brav se valil jimi, práskal bič a hrčel pluh,
juž i v pole osamělý zapad’ skřivan, dobrodruh,
náves brzy ztichla zase, jako jindy vše šlo dále...
beze smyslů, bez vědomí starý farář ležel stále
mezi vraty u stodoly. Na to začal hučet zvon,