A všickni, kterým tížila kdy skráně,
jimž byla cílem, povznešením, slávou,
ti stáli tu jak soudci naší doby.
A celý národ s nakloněnou hlavou
vpad’ v hlahol jich a v strmé chrámu báně
to šlehlo hymnou duchů v šeré koby,
až zachvěly se hroby:
Ó skvoste svatý, nesmrtelné ceny,
ó šperku vzácný přeumělé zdoby,
jak dlouho ještě budeš osiřelý?
Kde ruka jest, jež v lepší času změny
Tě vynese a v odznak síly boží
na hlavu krále vloží,
by zajásat moh’ v spáse národ celý?
Tvá sláva jak Tvá krása nezastárla,
Tvé drahokamy stejnou hrají září,
jak s pečlivou kdy tváří
je v diadém Tvůj pletla ruka Karla!