Nikdy před tím na světě
Nedošla té vznešenosti
Láska, nikdy blaženosti
Její nevznikly tak jaře.
Básníkové k oslavě jí pěli,
Harfy ku probouzení jí zněly.
Jeden světem bloudil, proslul udatností,
Druhý láskou trýzněn v lesní samotnosti
Smutně dny své trávil,
Přírodou se bavil,
V skalném žije lomu
Šumění naslouchal stromů,
Potokův bublání,
Lístků šepotání. –
Aneb přede poustevnou
V stínu lesním ukrytou
Jako štít na tajnou skrýš
Postavil si kříž,
A tam trval v modlení,
U bolestném zpomnění
Na životné marné snahy,
Ba jej snad překvapil sen,
Jenž mu dávno zašlý den
Připomenul, šťastný – blahý! –