Tu v hlavě myšlénky se rodí steré
při vzpomínce na dávné zašlé doby,
že z časů slávy zbyly nám jen hroby –
a slza bolu z oka ven se dere...
Co tisíc spěchalo sem pro útěchu,
co tisíc nalezlo zde svatý mír;
jak mnohý unikl zde pomstě lechů. –
V tom nade mnou zavíří netopýr.