Z končiny, již proudů dvou k východu vláha zavírá,
Pět Svatoslav zmužilých vychovanců k louce uváděl.
Druhdy mečem máchal roditel jich v bitvě hrdinsky,
Vyklouzlá prstům lukomrštným v zbor střela hustý
Tamť v prostřed věrných jeho prohnala srdce udatné.
Usmrcený klesnul k zemi Horboj, vojska miláček.
Vyhledaný, toporem vládnoucí, kmen ruka kácí,
Záhubný s vysokého dolů mraku blesk se vypukne
Nad lesem, a tříští jeho okrasu nejspanilejší. –
Outličké vychoval Svatoslav v své chýši sirotky,
Teď v zmužilém i jejich těle otcova krev vře udatná.
Pod javorem rod vlasti milý lidu zavřelo hejno.