Jsem osvobozen... Vrácen je ti, lide,
tvůj přítel Marat... Ráčili mi přiznat,
že patriotem jsem – oh, blahosklonost!
Ti advokáti, kteří skroutí pravdu,
že přímka křivkou je – a pak ji zovou
svým paragrafem – viděli, že nemám
sous jediného, nahledli, že nechci
být diktatorem ani presidentem
a poznali, že stál jsem vlastně vždycky
na všech těch místech, kde se Revoluce
musila ohlížeti po svých dětech –
a uváživše vše to dohromady
nenašli na mně v posled viny žádné.
Za deset minut, tys to viděl, lide,
byl soud ten hotov. Zdvihli oblak prachu
a sypat chtěli písek Pravdě v oči –
za deset minut bylo náhle po všem.
Já vybízel prý k prolévání krve,
já Konvent pohaněl a chtěl jej zničit,
já Svobodě prý úklady jsem strojil!
Za deset minut hotovi jsme byli.
Soud našel, že je nutno překaziti
řemeslo zrádců, čas mé cti že nastal,
pak ty, můj lide, dubový dals vínek
pro čelo moje! Vracím ti jej nyní,
dost času bude, až to čelo schladne,
až ty se k soudu sejdeš nad mým žitím,
mou prací, láskou, strádáním a bojem –
pak polož jej tam! Při té Revoluci
ti přisahám, že nebudeš mít příčin
mně odepřít ho. Schovej jej k té chvíli!