Ach, jedno živobytí truchlivé
a samé šedé hloží jen,
a druhé zase v samých růžích kráčí,
to: Štěstěna že kolo své
tak lenivě otáčí.
A nebýt půl již utlučen
a pověrčivý napolo,
již vzkřik bych na tu můru:
„Chyť kliku, stará parolo,
chci také jednou vzhůru!“