Tak zněla jeho na to odpověď:
„Já z kraje přicházím, kde věčný den
a věčné jaro vládnou napořád;
kraj ten byl vlastí Nivy velebné,
a s jeho luhů bílé labutě
ji nesly sem v tu žirnou tvoji vlasť.
Já sluju všude Vítěz Zelený,
neb nepřemůže síla nižádná
tu ratolesť, jež za meč slouží mi,
dokud jí mávám rukou rekovnou,
a zima, tma a škodné vichřice
před tváří mojí mizí mžiknutím,
jak vločka sněhu v žáru slunečním,
a po stopě mé kráčí podletí,
a nese dary z ráje zlatého,
a rozdává je rukou přeštědrou.
Já chodím světem, a kam zavítám,
tam štěstí dlí a kvete blaženost...