Slast nevýslovná by se v duši lila,
Ach při pohledu na krásu všech krás,
kde dokonale ona se vtělila!
Ach tam bych věčně zříti měl i vás,
Jichž duše pro pravdu smrt vyvolila!
Vás zřít a slyšet onen sladký hlas,
Co hudbu jemný, jemnější než pění –
A věčně v duše slastném rozechvění,
U zdroje krásy žít kdy zhyne čas: