Zda šťastná byla krev, co řinul její proud,
co chvátal ku nebi paprskem jitřních vnad,
zda byla volena, jak marno teď se ptát
a pouze, srdce mé, bys mohlo rozplanout
v květ vděků milostných, v planoucí vůní květ,
že bych tě vyrýval ze ňader slzný hled
a bujně hořící na ňadro šachty vmet’.