Tma vládla nebem, bozi zoufali,
a matka země řvala v nebes tvář
o pomoc jako utýraná zvěř,
neb vlasy její, hvozdy zelené,
ty zahořely ihned plamenem,
a modré vody v dým se měnily,
a letěly, motýly obrovské,
ku tmavým, osiřelým nebesům,
a hory, skály roztály jak sníh,
a tekly jako slzy obrovské,
po žhavé její tváři zmučené...
Žal nesmírný se zmocnil bohů všech,
když trýzeň matky země viděli,
skok jediný, a všickni octli se
u kopí, na němž Slunce trčelo,
a rázem přelomili silnou žerď,
a k nebi vrátili se se Sluncem...