Voják se rozloučil a již se neohlédl.
Vlak ostře hvizd.
Nad mlhou chundelatých, krotkých Alp,
nad vyšplhlými jejich dědinami,
nad zahrádkami, v nichž se nehnul list,
vycházel měsíc, stoupal, zčervenal
jak živé hlavy skalp.