A jak tu stála pod jabloní,
květ růžový k ní jabloň roní,
květ ku květu – on k ňadru padal,
jak příbuznost svou byl by hádal.
Pak přilít větřík do korun
a vystavěl jí zlatý trůn:
na hlavě vínek, v prsou kytku,
jak cudně rdí se ke přípitku,
jejž na zdar jí pan farář pil,
co hudba hrála ze všech sil;
dům celý od hostí se hýbal,
a šelma strýc se přikolíbal,
by na zdraví jí připil sám
a do ucha šept: „Ke křtinám!“