«Örvendezzetek oh magyarok! végére van a harcz
A bús visszavonás, mely sújtó tengeri vészként
Csattogatá viharát a szép haza kétes egére!
S bajnokot és félénk hölgyet rettegni taníta
Egyformán, te pedig Kárpát szent bércze megingál,
És a dupla kereszt felhők-edzette tetődön.
De nyugalom van már; nem eszik le az asztalok étkét
Éhes, erős daliák; szemeinkrül az éjjeli álmot
Harcz zörgési le nem rázzák. Örvendjetek immár,
Örvendezzetek oh magyarok! hódolni az égnek
És fejedelmi Ulászlónak, mint honni királynak!»