Naděje unášejí mne daleko před časy.
Pěšiny všecky jdou k spáse a k Bohu.
S lidmi jdu a bloudím a nechci být pokořen,
jenom svých věcí pánem chci být pokorným.
Chci být na výších, viděn chci být a slyšen,
bránit se chci a vzdorovat, třeba jsem týž, jak dítě.
Dítě a člověk jest jedním kruhem
z téhož kovu, týmž zůstává, třebas jiný,
ale jak jej člověk učí se denně žíti,
ušlechtilejší, dražší stále, čím otřelejší.