Promluv, Kriste, úpím k Tobě vzhůru –
Sešli jeden spasný paprsek
v pochybností těchto dusnou chmůru,
v zatmělý mé duše okrsek!
Promluv! – Ticho. – Mlčí zem’ i nebe –
slyším jen to srdce v ňadru bít –
nuž, mé srdce, vůdcem volím tebe,
za tvým hlasem jediným chci jít.
Jestli do záhuby věčné spěli
otec můj a matka, národ celý,
nechť ten žár, jenž mukám jejich svítí,
i kol padlé duše mojí šlehne
a ty, v nitru lásky rajské kvítí,
tebe mně ni peklo nesežehne!“