Po časech stane se též vyprávěči,
čas že, neb děj, neb jméno přejinačí:
slyší to mudřec, krčí rameny,
a že věc nesouhlasí s knihou všude,
směje se z ticha, mysle zmámený,
báchorka že to, bájka jenom bude!
Ach není báchorka to přástevnice,
svědkemť kříž Páně, ten o pravdě svědčí!
Než, je děj vinen, že nezří teď více,
písmáři pravdu ve starcově řeči?