Hasne den a šero k zemi padá.
Vyšel měsíc. – Pojď, má ženo mladá,
na břehu se loďka houpe malá,
vstupme v ni! – Již vesla zašplouchala.
Nad hlavou nám jako strážci dobří
zdvihají svá čela skalní obři,
v omšených jim hlavách leží dumy,
ale málokdo jim porozumí.
Bezděky jsem z rukou pustil vesla
a má mysl v minulosť se nesla...