„Dobře činí,“ kněz pochvaloval. „Jest potřeba jistě
oddechnout si za čas bez péčí na vzduchu čistém
po trudech úmorných v tom dusnu a zápachu města,
zrak znavený, zprahlý spoustou liter, akt suchopárných,
občerstvit květným zelené nivy, doubravy písmem,
občerstvit ducha též na svížím přírody klíně –
A v době nejlepší pan doktor prázdniny dal si:
Vesny čarovný dech, v jarním luhu, háji potulky
ňádra mu rozšíří, růměnce mu rychle vykouzlí
na tvář, již poněkud svým město zatemnilo stínem;
s myslí osvěženou, pln síly nové se navrátí
do chrámů ponurých, kde Themis má prestoly vážná.“