Puruše, všeho negace! Na tvém drahém čele,
mystickém, není napsáno: Zápor! slovo smělé!
Ne, ty Klad jsi nejhlubší, my co zatím vírem
v odporech mučivých těkáme, jakož musíme,
protože třeba i onen, kdo ví, kde v nebi širém
slunce hledati, podobu jeho pravou nikdy
nespatří, ohrožen tisícem ostrých paprsků
ležících hluboko pod sluncem.
A již na krajní hrázi jsem, kterou slova stihnou,
více zjevit ti bojím se: dál co vidět v nitru,
to jsou ptáci čataky, jež se v dáli vyhnou
šípu slov každému, darmo jenž do vysoka hříží
příliš hrubou svou tíži.