Od noci hlahol slavíka
zvoní až pozdě k ránu,
děvuškám k srdci proniká
v nejsladších tužeb schránu,
polibkem dýchá spícím v ret,
do snů jim sype růží květ,
rájů jim odmyká bránu...
Procitnou tak blaze,
okny patří ven –
bože, je to pravda,
nebo pouhý sen?
S fábory a chvojí „máje“ venku stojí –
každý hoch je vsadil darem
pro milenku svoji!