„Poslyšte, dítky! nemohu víc zříti
ty krásy večera a naší vlasti lesy
a hory, řeky, na nich slunce mříti,
ty vísky, vypálené války běsy,
nemohu zrak svůj více ponořiti
ve vaše láskyplné mladé tváře,
a nevíte, jak bolno je mi nyní,
jak roztápí se kolem srdce jíní
a teplá proniká je slunce záře.“