Tato sotva že se objevila,
Bratrsky mé čelo políbila,
A své řeči lahodností plynnou
„Kochajmy się!“5 vlídně promluvila.
Tedy také Magnuszewski6 tebe
Otčině tvé nedopřálo nebe?
Zkřiknul jsem, tím zjevem ustrašen. –
Já, syn země, kdyžto ve své strasti
Myslívám u věrné lásce k vlasti
Na vás, přátelé vy drahocenní,
I na vaše myslím utrpení,
I na ten dav krutých neřestí,
Jimiž stíhalo vás neštěstí!
Praslovanskou přijat hostinností
Požíval jsem chleba z vašich rolí,
Soleného vaší vlastní solí,
Chtěje býti svědkem velkých cností,
Které slávě Lechův stálou jsoucnost
Svatě zaručily na budoucnost. –