Oba ve dne sní a dumají,
a když noc své rouško rozestře,
scházejí se v parku lesnatém,
v jehož středu tiché jezero,
hluboké v propasti skalnaté,
z uchycené v letu bystřice
zpoutaným jest nebi zrcadlem,
v němž se hvězdy, měsíc shlížejí. –
Bystřice jest hladká v okovech,
jako tichost vášní zpoutaných,
hluboká, jak síla bez zbroje,
dumavá, jak mysl zavřená.