Krok svižný má náš Stašek, mladík slavný
a šohaj Herben tančící svůj chod,
hle, z Thomayera je zas Jamot dávný
a Jirásek – vždy pevný, horský rod.
Jak vína jsou nám každým rokem dražší,
počkali – my jich došli, jsou teď naši,
Dyk, Bezruč, Kvapil – hoši, takto mladí
jsme nebývali ani v dobách mládí
– já po třicítce vzpomínky už psal –
i život mrzíval nás – teď jsme rádi,
že žíti mužem: v dějinách to raší,
a přijde jarní ráno – bratří, dál!