Skříply dvéře, v sad to vstoupil mladý novic chvatem.
„Stále, otče Bruno, dlíte v zadumání svatém?“
Nevidíte, kterak světla hoří v refektáři,
opata přec pozdraviti pojďte s vlídnou tváří!“ –
,Stalo se to ráno v chrámu, ‘ děl mnich na to zkrátka.
„Čas je k hodům.“ – ,Nepůjdu tam!‘ – Skřípla opět vrátka,
a mnich sám zas kráčel sadem tísněn myšlenkami,
a jen stromů těžký povzdeh zmíral arkádami.