Děs krále jal: zmlk, chvěl se ve zlé tuše,
když vzpomněl si, čím Jáhve hrozil lidu,
a nemoh' zkonejšiti svojí duše
a nikde, kudy kráčel, neměl klidu;
ni květu ženy nedbal dnes ni číše,
ač obé jemu u nohou se hostí,
či bál se snad, že pozbude své říše?
a vzdech se vznášel z ňader hlubokosti. –