V tom farář vyšel udivený z vrat.
Tak uviděl je ustrnut a zmámen
před sebou v němém obejmutí stát
v té sladké tísni srdcí, hlav a ramen.
I přistoupil. Však sotva Šimon zhled’
tu drahou kamaráda líc a hlavu,
vzal synka v náruč, krok svůj k druhu zved’,
a v jediném teď věrném lásky davu
tu stáli, lkali v jásotu i pláči
a všecky tváře jedna slza smáčí...