Michna usmál se a hlavou kýv:
„Stále v práci, není také div,
radostí-li déle hleděl v džbán;
bylť vám štěstím celý překonán,
že jsme toho Říčanského jali,
snad že s druhy nad tím hodovali.
Nuž jestli ho víno posud trudí,
nechať přítel Jeníšek ho zbudí,
víte přec, že každé naše přání
vykonává Přibík bez meškání... “
A juž důvěrně dí k úlisníku:
„Pane podkomoří, soudu k díku
do Mihulky spěšte, kvapíť den,
hleďte juž, by přikovaný zrádce
bez odkladu ven byl vyveden
pod meč práva; druhé na oprátce
zvěšeť dáme německými katy,
již tak zručně, novém po spůsobu,
z živých mrtvé robí v kořisť hrobů.
Jenom rychle, čas je vrchovatý,
otec Kravařský rád půjde s vámi,
poslední by útěchy mu skyt –
ovšem že to vše jen pro ten lid –
a pak s těly do morové jámy,
v mrchoviště, tamo při oboře,
vojenské kde pohřbili jsme oře,
ač že mi to velmi srdce dusí,
s kacíři že koně ležeť musí,
kteří vojíny a jejich zbroj
za kříž spasitelův nesli v boj.
Spěšte, prosím, rotník věžné stráže
sprovodí vás; Blažej žalářník
za dohledu vás dvou nechť ho sváže
na ochranu netušených přík,
jestli však už Krepi při něm přec,
pak dojista spravena jest věc,
a my rázem vytrhneme všici
okázale dolů před radnici.“