Jinoch ozářený u nich stojí –
Rdí se tváře jeho růžnou zoří,
Jako blankyt nebes, oko svítí,
Na čele mu jasná hvězda hoří,
Kučer zlatý sterou vlnou pluje,
Roucho bílé, tkané z jasu nití,
Tajným dechem prováté, se duje,
S údů jako proudy světla plyne.
V ruce drží palmy ratolest;
Nad nima ji tiše vznesa kyne,
Jeho rtové jedno slovo řekli,
Ahasver a jezdec zbožně klekli,
Padnou v náruč si a – umírají.