Ten mandát pro mne výhody má značné,
na jistých místech rod se zaleskne
a srdce, nu, je přece panovačné,
leckterá touha hlavou probleskne –
což nemohl by člověk někdy býti
ministrem říše? Plebejský snad troup
vliv předků mojich měl by poděditi?
Být ministrem! Nu, to by člověk stoup!
A moje Erna, však už čas má věru
ženicha najít, už jí vadne líc.
Ba, člověk moh’ by získat v mnohém směru,
pro sebe něco, pro rod ještě víc.
Je doba taková, že baron pouhý,
co kdysi platil, více neplatí.
Však politik? Hned předmětem jsi touhy,
erb vlivy rozličné zas ozlatí.
Na stupeň první třeba stoup jsi, brachu,
líc mnohý pohled toužný probodá –
jsi přece něco, neztratíš se v prachu,
neb poslancem jsi z vůle národa!