Slyš! Zmaten dokořen je cele,
a ďáblu duši svoji dal,
zapomněl na vlast, na přátele,
kdo tomu zpěvu naslouchal!
Jak ocel když se živly kalí –
jak hrdličky by cukrovaly –
jak po moři by někdo šel
a zlatou trepkou zablyštěl –
tón sirén zpěv teď nocí vane
a do těch hloubek noří tě,
kde padneš jejich do sítě
a kde tvé smysly udýchané,
průvodci těla nejistí,
se stanou jejich kořistí!