Co celá století vší silou tvoří,
věk jiný opouští a rychle boří.
Hrad pevný druhdy týmě závratné
a nádherný stan řeholníkův neslo:
vrch skalný posud stojí nezvratně –
však v rumy dílo rukou lidských kleslo.
Jak v lese, který schvátí bouře proud,
jen někde starý kmen spjav rodnou hrudu,
kořeny železnými odolá:
věž uzříš vzhůru k nebesům se pnout
a větvoví gotické kryje půdu,
jež rozmetáno kolem dokola;
a času moc i dále v troskách zuří.