Přes hory letí můj duch, 
u pat jich samé jsou hroby,
u výš jezera hluboká
a smutná údolí smrti;
nedbej jich, hleď mi do oka,
tam zříš jen výšiny mé lásky
a jezero mé zvlněné duše.
Hleď, jaká to krása!
Po vodách láska má s Tebou kluše,
jak Kristus, všeho Spása!