Dosti těch davů, před nimiž nikdy není ani
možno bezpečně stoupati v paprsk, do svítání,
protože koho poznali, koho vyrůstati
viděly před svýma očima, ten jim všední stále
připadá, na toho útočí, kam až do závrati
v záští svém postačí, škaredým prismem temných srdcí
vzhlížejíce posupně, dávno hotovi
s nízkým úsudkem, zhrdáním.
Dosti těch davů, od kterých ani chvála s retů
blábolících nemůže pozvednouti k výši,
protože takto zas peruti nedospělé k letu
ješitností oslabí, prv než lživý dech
odváti dovedly v spěch.