V cizáctva poutech sténal český luh:
oblohy chmurné tíže olověná
hruď upomínala v porob těsný kruh
a z měst i hradů pod krov nuzných chatek
se utíkala mluva našich matek. –
Tam domov našla – bědná; zubožená,
jak ptáče v bouři v snět se choulíc kdes...
Jí v bible listech skrýval zbožně kmet,
jí k lidu v chrámě mluvil ještě kněz,
v ní děti učil modlit matčin ret,...
však těžký balvan, děsná tucha v hrudi,
že v hrob už klesla a se neprobudí.