Zavřel jsem okno, však stále jsem slyšel,
moře jak pod okny mluví mi ze sna.
Dlouhými oddechy hruď se mu dmula,
tichounko běžely chychotné vlny
po jeho prsou, s tajeným smíchem,
tichounko běžely k bílému břehu,
až náhle zašplíchly, zatleskly hlasně.
Děti tak s otcem hrají si v loži,
skotačí, smějí se, válejí, škádlí.
Volným tak šplíchaly, tleskaly tempem –
cítil’s, jak zdravý, klidný to oddech,
jaké to nadlidské tělo tu dřímá.