Rybecál šel recensenty zlobit,
Chtěl tvrz jejich neomylu dobyt,
Ale pak u sebe takto prál:
Řekl bych jim tak, jinák, na darmo,
Každý nese z ních přetěžké jarmo,
Stojí jako sloup a nejde dál.
Tlachá, tlachá, o čem, to nepoví,
Místo kvití hmatá jen do křoví,
V hubě vítr slova mu zavál.