Hle návštěva! Já ustal ve práci.
Přiběhla ke mně drobotina malá,
s Miroušem Vláďa, dva ti čtveráci
i s Miluškou. Hle, ta mi vzpomínala,
že včera slíbil jsem jít s nimi dnes
do lesa na hříbky. Té drobné chase
je těžko odříci. Mne chytila se
a tedy jdeme, prohledáme les,
houštinu každou, každé místo známé
a, jaký jásot! hříbky nalézáme,
jež Miluška si béře do klína.
Sta otázek mi havěť drobná klade,
na tisíc věcí chvatem vzpomíná –
nestačíš odpovídat chase mladé.
Co divných záhad se jim v duši rojí!
„A strýčku, pověz, ty jsi pořád sám?
Když strýčkem jsi, kde tetičku máš svoji?“
Co, rcete, všetečce té říci mám?
Jen mlčky pohladím jí vlasy, líčka –
a netušily dobré, milé děti,
proč strýček náhle přestal dováděti,
co táhlo hlavou zamlklého strýčka...