A to bílé Irmy čelo
Jasno tak a přec tak tmělo,
Sobě tajem a hned určí,
Co se vplétá pod vlas tmavý. –
S Vítkem jde – to laňka přímá,
S Vítkem jde – dum mnoho třímá,
Na prsou skráň a krok staví
A krok nemá stopy v prsti,
Jež pod slunce žárem stvrdla,
Duše hledá slovo z hrdla,
Úsměv má a štěstí hrsti
Za odpověď na otázku,
Již tká sama v pohled němý;
Rosu květů stírá lemy
Šatů svých, ze suchých klásků
Trav si na dlaň drhne plevy,
A ty vítr k zemi snáší,
Z výslunných se květů plaší
Střeček bzučný, vlas-li děví
Přelétne mu křídlo stínem.