Již se kmeta bledý chopí kat,
Aby konal, čehož kníže velí,
Již se na dvé četný zástup dělí; –
Aj, tu jinoch čilý jako laň
Davem divákův se pracně déře,
A vše vůkol s dlením hledí naň,
An se přímo až ku stolci béře,
Outlověký ještě mládenec;
Kadeř rusá smělé stíní čelo,
Co na horách jedle švihlé tělo,
V tváři jaré plane růměnec.