Tak Lumír děl a do pradávných skrytů
v hloub Vyšehradu zmizel tajemnou.
Kol sochy zřel jsem jasno bílých svitů,
však mračna těžká plula nade mnou,
a v perspektivě temné slyše praskot krovů
jsem dusným vzduchem s hory kráčel ku domovu.