Já svědkem byla čarovnějších dnů,
a proto zář má plná je tak snů,
a proto nech mne pláti, vždyť tvá píseň
je zcela jak ten kouzelný můj svit,
jenž láme se tak tiše o štít domů...
Svět kolem tebe dál svou honí tíseň,
chce každý pouze užívat a žít,
a víš sám, v posled komu zpíváš, komu?
Jak luna z noci, z duše píseň skane
a neptá se, kdo v srdce zavře ji,
zda anděl míru nad hroby s ní stane,
či u života hlučných veřejí.
Jeť luna jako píseň v lidské žití,
ta musí plát a píseň musí zníti.