Osmahlé, tvrdé se jí ruce chvěly,
kdy pletly z bejlí věnec neumělý;
a dovinutý rvala opět v kusy;
a zelení kdy smutné z něho kane,
tak smála se, jak ten, kdo v ňadru dusí
přetěžké boly, toužné – rozplakané.