Ubledlá a oddychujíc
těžce vstala nyní Lucy.
Celé věty draly se jí
na jazyk, však řekla jenom:
„Nejeďte vy, půjdu sama!“
A zas celou tíhou těla
klesla v židli. Neplakala,
neřekla víc, oči její
upřely se jen kams v prázdno,
jak by stihnout ještě chtěla
něco unikajícího.
Stará paní vrhla se k ní...
Jiří prohodil jen přísně:
„Dětinství. Nic. Pojedeme.“