Szirtes medrében habzik a Garam,
Futamva egyhangú zajával:
Tündéri szép völgy! melyet a fenyő,
- Mig jó illatot hoz dúsan elő, -
Örökzöld ernyővel beárnyal;
Ahol minden lépten, nyomon
Más, változó kép csábja von.
Itt, mint virágkert rád nevet,
Szemlélsz tovább vad bérceket
Egymás hátára ágaskodva...
- Alól barlang, a vén hegy odva.