Jdou s hlomozem, leč podivné to znění!
To skutečnosti hlahol, rachot není –
tak ohlas jenom z jiných světů znívá.
Ten branný ruch, hlas rohu rytířova,
a jeho, mládce ztepilého slova,
zpěv barda, jeho harfy hudba tklivá –
vše zvučelo a přece bylo němé
jak hluchý tón, jejž ve snu zaslechneme,
jak hlasu vzpomínka, když zazní v duchu,
a prázdný přelud šáleného sluchu.