Ztichl šum, všech zraky spočívají nyní
na stupni, kde dívčí zjev se chvěje čárný;
dlouhá poklona – plod dvořanky to zdárný –
a již proslov nese besední se síní.
Mladý provisor, jejž dobrý osud dařil
mluvou nesmrtelných a jenž v prázdném čase
rád se na Pegasu toulá po Parnasse,
podle osvědčených receptů jej svařil:
bělohorská bitva začátek je vhodný,
chvíli pouta chřestí ve sluch posluchači,
potom ponenáhlu poeta se stáčí
k době té, kdy z mrtvých vstal zas jazyk rodný,
až pak obratem se smělým nenadále
vrhne na muže, jenž právě se tu slaví;
potom netřeba již básníku se dále
starati – vše potlesk obecenstva spraví.