To vidina je moře skvělá,
jíž století jen porodí,
tu smí být jenom duše bdělá –
vše jiné špatně pochodí.
To na smysly jak balvan padne...
Toť jakás půlnoc duchů za dne
a k strašnému jde osudí,
kdo za ní snad se probudí.
Spí proto Tonko jako kámen
a v pěst má ruce zaťaty –
je osudem svým zajatý
a celým životem svým zmámen...
On žil a byl – kde jeho cíl?
A proč se vlastně narodil?