Vřískají
hlásky dětí a koketních slečinek,
volají
basy, tenory mužů, alty, soprány žen,
zvoní, piští, klokotají dívčí smíchy,
jako lesní potoky zurčí hovor a štěbot.
Všecky schopnosti sterých hrdel, co dovedou, ukazují,
ale – prožíhanou výkřiky, které ulétají,
na protější stráni usedajíce v hnízdech –
ryčnou symfonii jako řeku snují
se skleněným doprovodem naspodu,
s porculánovými hlasy talířů,
s kovovými cinkoty nožů a vidliček,
se šustotem podšvů, jež, docela dole, trou se o písek.