Tu dotkla se ho náhle tajná ruka
a v úžasu když do prázdného vzduchu
zrak upjal ztrnulý, řeč tichozvuká
rtů neviditelných mu vála k uchu:
„Jsem Pravda. Bláhovci se těší darmo,
že lapili mne do bezpečné tvrze,
že s mojím jménem ztropí kejkle drzé,
jím lidu vyšperkují staré jarmo –
Lži drábové v mé barvy převlečení.
Ne, mezi těmi není mého dlení.
Však hodlám zemi tuto obhlédnouti,
zda přece kdes můj ryzí lesk se cení;
ty, duchu lepší, buď mi druhem pouti!“