Nesmím dlíti, ač mi srdce buší,
zřím-li kolem na těch hájů skvost,
v jejichž stínu sdílně slzy suší
jižních vánků vábná přítulnost;
u večer, kde besedují spolu,
ti, s nimiž jsem doma kolem stolu
blažen sedal, klamů žití prost!...