Květem plál sad farský. V sněžné běli
stály stromy, voněl ranní vzduch;
v korunách kdes bzučely si včely,
ve sny tiché kolébal jich ruch.
Časem zadul větřík, a tu s výše
bílé lístky snášely se tiše
jako motýli, a mnohý v letu pad
Bendlovi i ve vlas, jak tu seděl,
písni pěnkav naslouchal a hleděl
kamsi v dál... i za mez světa snad.