Stichl rej a každý zvědav zří,
s kým že Jeník v kole zavíří.
– Růženka! Ah – vizte, košem nedá
Jeníkovi k ňádru klopíc tváři,
když svým retem úško její hledá,
vítězivě mrsknuv po pilaři.
Mžiku třeba, aby ručky stisk
v žíly nadějí, svým kouzlem, trysk',
aby srdce rozrušené bití
dopřálo sen sladký dále sníti,
aby krátký pošept: mám tě rád,
který s chvěním odpovědi žádá,
nazpět hudbou sladkou v ucho pad'
Růženčina rtíku: mám tě ráda!