Tys byla nebem mým a vlahou mojí,
když práhla duše jarmem stížená,
a stichlo vše, když v takém nepokoji
k tvým ňádrům hlava moje snížena.
Bůh tebe žehnej, dobrá, drahá ženo,
ty zpěvné ptáče, světem letící,
co v ráji zrušeno, to tebou nahraženo,
tys anděl můj, tys mojí světicí.