Až když mu spjali ruce řetízky,
z hluboka vzdychl, oči vytřeštil
a přišel k sobě. Hodil pohled na ni,
a ten ji roztřás jako osyku.
A trhal sebou, klel a zlořečil,
až hrůza bylo. Také nohy do pout
musili dát mu, než jak dřeva kus
jej mohli položiti do vozu.
Však šenkýřka se dlouho netěšila
z jidášské mzdy své. Vše se změnilo.
Do hospody jí noha nepáchla,
a na potkání kde kdo vyhnul se,
a zdravila-li, neděkoval jí.
A v posled jedné noci shořela
jí hospoda až do základu. Ze msty
prý jí to lidé tenkrát provedli.