Náhlý bleskot a třesk jak z mrtvého spaní
Zulimu k hrozným probudil skutečnostem.
Jakby se svírala zem, a zlítilo moře,
Obloha střílela blesk, den blížil se soudný;
Tak hluk vyděsyl zeď, až řinkaly mříže.
Jekot a vztek hřměl z dutého lidu, že hrůzou
Zpitoměl muž, a knížata strnuli strachem.
Zulima bouří zklesla, a držela syna,
Čekajícý, brzyli litec je ztrolí.
Vratislav v tom vstupoval do žaláře.
Anděla spatříc skočila k němu a zkřikla:
Nás jsy ty štít! a tu pro radost umrtvěla.