Sám a sám jsem kráčel před západem
cestou, jíž jsem ve věku šel mladém,
jako tenkrát jsem se rozhlédal
na ten souhrn vrchů, lesů, skal.
Na vše, po čem práhl jsem a toužil,
stín se klad’ a stín se za mnou dloužil.
Jako tenkrát hrbila se kleč.
Vázlo slovo, umlkala řeč.