„A ten Jiřík, jak by vypad
strýci z oka: bručí, zlý je –
ale to je jenom slupka,
jádro v ní je zlato, zlato –“
stará paní pokračuje
tímto tonem dál a dále;
Jiřík spí prý jako vždycky;
jeho pokoj od nynějška
je prý v druhém konci chodby;
vzpomíná na jeho mládí,
jeho rodiče, na město,
kde má Jiří mlýn a statek –
vypravuje s potěšením
jako lidé, kterým dávno
nebylo už sudbou přáno
do syta se vypovídat...