Podivín v tmách neštěstí se topě
Zapomínal na svět, jediné se
Václavem a Bohem zanášeje.
Kde jsy, muži Páně? Na nebili
Oplývaje blažeností věčnou
Přebýváš, proč okem milostivým
V oudolí se neohlídnuv na mne
Nehodami setřeného, smrti
Věrné přítelkyně nesesýláš?
Vyslyš slouhu svého, muži svatý!
Vyrvav z člověčenství pout ho znebes,
Tak své vyliv hoře srdce zmrtvil.