Praví Faustus: „Totéž můj cvik svede:
Tamto zloděj na komoni jede
Ukradeném, jest teď v prostřed řeky.“
Kůň mu zmizel, na břehu již řehtá,
Krádce na došku tam sedí, tropí vzteky.
Slyšeti jest hlahol lidu, an se chechtá;
Krádce došek tříská, mní, že koně mele.
Obdivuje oba shromáždění celé.