Zrádkyně mrzká! svéholi prodati Boha,
Otceli železy spnouti, a zbodati matku,
Sestry y s Křesťany bratří zhubiti míníš?
Toli ta odplata jest, že se rozumu spustiv
Párami spíjel, a nad život miloval otec
Bohyni svou? Můj Bože! ó mstiteli strašný
Marného rouhání! tys, nemoha snesti
Oslepujícý lásky, své pravice hromem
Štěstí sladké mé potřev Bohyni snížil.
V slávě světa se spínal, a v rozkoši sedě,
Věčnosti spustiv se král, chrám zmilené modle
Vystavěl hrdě, y mroucý oslavil krásu
Nad Boha tvůrce a radosti neuvadnoucý;
Za to mne Bůh v touň mořivé neřesti srazyv
Osypal hrůzami bíd, brouk v kalině necti
Plaze se vzdychám, nesmím v ouzkosti k Bohu
Zoufalec zříti, a hledati naděje hvězdy.
Kdo se mne zastane v bouřích, dcerali otce
Vydala v smrt, a z Krystova lůna se vyrvouc
Hodila v nevěry stan, a zhyzdila slávu?
Nastojte! víra a čest mře, bludové živnou.
Spadněte nebesa na mne, a skály se zbořte!
V hlubině bolesti král k vám o pomoc volá,
Vámiby čest a y rodinu pochoval čistou.
Chudina král krev s Křesťany vycedil svatou,
Snášel y hlad a y morové střely, by dceru
Krystovi odjav, a šediny znectiv y trůn y
Boží poškvrnil hrob. Smrt jediné zbaví
Potupy krále, a víru y čistotu zvěční.
Nevěro zemři! Co zřím? O mé rozmilé dítě!
Srdcemli žalosti pohnuly tvým? Ty jsy perla
Krystovy víry, tys koruna otcovy slávy!
Vyběhni z poroby pout, vkroč v moudrosti chrám, ta
Zjasní ženicha Krysta, an k zblouzené mluví:
Pospěš sem, milenko má! tvůj přítel tě sprostí
Žádosti muk, a s Bohem y s lidmi tě smíří.