Za nimi hranice, jsou doma již.
Šli spolu lesem, náhle mýtina
jim kynula, na jedle pahýlu
byl přibit kříž se svatým obrázkem
a kolem plno prken hnijících,
na kterých druhdy mrtví leželi;
teď nápis jména jich smyl dávno déšť,
jen na některých hlava umrlčí
též spola smyta divně šklebila
se z dálky na chodce. Kol vládl klid,
nad západem se chvělo slunce již
a velké, dlouhé svity házelo
do mechu, jahůdí a kapradin,
svět byl tak sličný jako v chvílích těch,
kdy s žalem v duši jdem tou nádherou,
v svém srdci bysme dvakrát bolněji
tu chladnou jeho krásu cítili.