Příroda se k dnešní neděli
vyšňořila svými šperky všemi:
pěvců pernatých sbor veselý
dávno ze snů sladkých vzbudil zemi,
jež si ve své bujné, vonné vlasy
drahocenných perel šňůry vplítá
a když v slunci vidí svoje krásy,
usmívá se mocnou slastí zpita,
a jak dychne, všecko vůkol voní;
starý dub, jenž probudil se právě,
po očku jen toužně šilhá po ní;
větříček, jenž dosud ležel v trávě,
vida jeho roztoužený hled
křídly zatřepal a dal se v let
na kraj lesa, kde se k bříze bílé
přitočil a cos jí pošeptal,
sousedka to zvěděla též chvíle –
a již v brzku celý les se dal
do smíchu, že dub se láskou trápí;
stráň i skála, háj i širá niva,
přísný bor i říčka skotačivá –
vše se směje, vše se v slunci stápí.