Já neděsím se tváře tvojí šedé,
já neděsím se dolů, které hučí,
ni prostorů, kam smrť nás všechny svede,
z nichž k poutníkům ty písně smutné zvučí –
ty paprsky jen vidím, vonné květem,
co od tebe až v dáli spějí letem
a padají jak hvězdy do náručí!