Květy nesklonily vonné hlavy
vzdušné jeho nohy dotknutím,
klasy, role háv ten žlutě žhavý,
klesly ledva křídel vanutím.
Koně zapřažení v těžkém pluhu
nelekli se, kolem když se nes’
anděl spánku, žehnající luhu,
a na prahu starý, věrný pes
nezaštěkal, mátoha když k paní
vešla v síň co libý paprslek,
choré zraky když jí kryla dlaní,
z které blahý věčně line lék.