Než náves přešli jsme a k chrámu zpátky
se průvod stočil, v zástupu jsem zhlíd’
jeptišku mladou, tváře výraz sladký,
byl tichý úsměv, zladěn v mír a klid:
kryl štíhlé tělo hábit z černé látky,
zpod bílé plachetky zrak modrý kmit’,
hrst zrnka růžencová propouštěla,
„Vstal této chvíle!“ s ostatními pěla.