Pak černý proud se útrobami lil,
ta myrrha hořká těžkých dnů a chvil:
kéž Styx to byl, by paměti mě zbavil,
však cítil dál jsem – on se nezastavil,
přes sny mé řítil se tam v divém kvapu,
jen bláto zved’ a trpkosť nes v svém slapu
nic víc!