Takto mluví Anna vroucý.
Kněžnu se co hvězdu stkvoucý
K srdcy tiskne šťastné kníže.
„Národ miluje mne, praví,
A v svém srdcy chrám mi staví,
Ty však povinnosti tíže
Sladíš láskou lichotivou,
Představujíc tváří živou
V nejsvětlejší spanilosti
Obraz vnadné blaženosti.
Láska domácý mne blaží,
Zlatá naděje syn kyne,
Jako rosa outlý kvítek vlaží,
Jako růže z poupěte se vine,
Naděje mne občerstvuje,
Syn se v květu budoucnosti
V nejslavnější velebnosti
Bleskem štěstí ozdobuje.“