Jak tobě záviděno, z Dědic pane!
Kdož také ví, co v ňadrech tobě plane,
kdož také ví, že vše, co’s vykonal,
má skrýti pouze duše rudý kal,
v němž pyšná mysl tvá se druhdy koupá;
kdož ví, že po tajemných stupních stoupá
na prázdný český stolec pyšný sen,
kdož ví, že škraboškou to všecko jen?...