Ó ty světe dravý, litý, 
Všecko’s mi vzal na té zemi:
Lásku, víru, rozkoš, city,
S jejich ozdobami všemi!
A to nebe ideálův,
Božských slastí předtušených,
A tu záněť svatých palův
Dvakrát nikdy necítěných!
Za to’s mi dal zlatý kalich
Trpkosťmi až přeplněný,
Nadějí bych osiřalých
Vkřísil v žár květ utrávený.
A já vypil kalich žhoucí
Na dno krůpěj po krůpěji;
Mukou drhá srdce mroucí:
Cítím, že víc neokřeji.
Za ty trýzně požehnání
Na tebe bych volal s nebe,
A v převroucném objímání
Přec bych s tebou smířil sebe,
Kdyby’s zbytek srdce mého
Dosuď ještě pozůstalý
Sprostil všeho bolu zlého,
Až by rozpadl se v valy...