Byly to dlouhé roráty, tesklivé věky touhy.
A leta jdou, jak chodci mhou, řad šedivý a dlouhý,
a leta jdou tak za sebou, jak údery, když zvoní,
a lípa roste oblohou, a k zemi chýš se kloní
u cesty, jež jde klikatá, a procesí jdou po ní. –