A ulicí jdou chudí
dláždění vlhké zametat,
co piják zpozděný
se teprv domů vrací, klopýtaje
ulice středem v oba její kraje,
kde opírá se časem o stěny.
A ranní šeří
se zlehka mihne z otevřených dveří
stín ženštiny, jež v noci oné
svůj prodávala stud,
a oko její nyní v pláči tone,
neb pro život víc nežli studu třeba
jest chleba...