Slov tvojich plnou cítím útěchu
a s radostí zas hroužím zpitý zrak
v to hvězdné moře dál a dále, dál...
Jak vlní se ty světy nádherné!
Mně zdá se, že jest chvíle stvoření,
že hluchý prostor jimi naplněn
se stále šíří v sterých rozměrech,
že první světlo rozesýlá tmou
své životvorné, svaté paprsky,
tluk srdce světa že jde srdcem mým!
Ó rci mně, duchu, rci, nač v bezesných
jsem nocech bádal v slzách zoufalství,
zde zapřísahám tebe nebesy,
hvězd nádherou i země mlčením,
své duše mukami, Ó rci – jest Bůh?