Ó hudbo jeseně, ty sladkomřivá,
jak plně padáš v prázdnou duši mou!
Jdu tiše lesem, jenž se zvolna stmívá,
a listí divně slyším šustit tmou;
stín každým krokem přes cestu mi padá –
Tam končí les – dál tmí se prázdná lada.