plaz zatracený! Však už hlas ten jeho
mi divně zněl a proto jsem jej svěřil
zvlášť dozoru a očím Koudelovým.
Ah, Pražan! Praha! Však to jasně cítím,
že nikdy není pevné spolehnutí
na ně a na ni! Dojde ještě k účtům
a platiti se budou dluhy všecky,
ty zánovní i ony zastaralé! – –