„„Já též nevidím žádného,
Nevím o žádném. Leč to
Týče se výkladu dogmat,
A s tím nechci míti nic.
Již mi hlava zpustla všemi
Těmi theologickými
Disputacemi, vším tím
Drobnůstkářským hádáním.
Pročež při tom zůstane,
Co jsem nařídil, i vzhledem
Ke kostelům, jak i vzhledem
K Mikuláši, purkrabímu
Prachatickému, a k mistru
Janu z Jesenic, jenž jistě
Poprosil Vás za přímluvu.
Kališníci, jak jsem doslech’,
Zmocnili se násilnou
Rukou chrámu u svatého
Mikuláše na Starém
Městě. Nutno je, by tam
Jiní v čele postaveni
Byli konšelé, kteřížby
Dovedli, pořádek blahý
Zachovat; na Novém městě
Již jsem postaral se o to.
Ostatně, než zajde slunce
Dne dnešního, musí všichni
Měšťané veškerou zbraň svou
Odvést na Vyšehrad sem.““
A jak voda, byvši svahem
Unešena, proudí, letí
S mocí nezadržitelnou,
Pokračuje Václav, ana
Krev mu ve tvář vstupuje,
Žily jeho nabíhají,
Oči se mu v hlavě točí:
„„Ha, mám-li se v nebezpečí
Vydat, aby proti mně
Kázalo se tažení
Křižácké a povstala
Proti mně Evropa celá:
By tisíce a tisíce
Ořů svými kopyty
Rozdupali tuto krásnou,
Požehnanou zemi: aby
Stotisíce bojovníků
Všechno kolem do kola
Vraždili a pálili,
Obrátili v niveč? Ne, ne,
Toť se nemá nikdy státi,
A jen v přísnosti je spása!
Hodlám tedy přísnost rukou
Provozovat železnou.““