Dal bez hněvu a bez lítosti
Jan s bohem svému domovu,
jak vězni bylo mu, jenž zhostí
se tížících svých okovů,
široce zraky otvíraje
všech zajímavých po zjevech,
tak prošel dálné světa kraje
po nových žízně objevech
a nikde neměl dlouho stání,
vždy dál ho hnalo touhy plání.
Šel za štěstím, jež divy lhalo,
však nikdy se naň neusmálo,
dědictví mařil po otcích,
za klamnými sny po nocích
se toulal, vyrážel klín klínem
a smutek zaháněl si vínem.