Ba skoro nelze ani věřit květu,
jenž na jaře se v sadě rozesmál;
toť jara vigneta jen, myslíš, je tu,
však zatím u kamen bys dále stál,
zřel v plískanici, v sněhu i krup val.
A úsměv na tváři? Ó chyba prokletá!
Na udici tě dobrý přítel bral:
Dnes pravé umění je pravá vigneta.