Stával se Jiřím. Vyrůstal
na muže, sám už řídil statek.
Slast zcela zvláštní pocítil,
že už jím vládl sám, sám jej řídil,
pomáhal růst mu, kvést a zrát,
množit se klidně, sytit a živit
sebe i jiné, hladovost měst.
Čas však i jemu k odvodu přišel.
Na první ráz ho odvedli.
K vojsku již našemu. Rád byl tomu.
Rád cítil toto uznání:
K obraně schopnost svou a statnost.
Hned ho však domů pustili –
bylo tam třeba hospodáře.
Tentokrát radš by se nevracel.
Cosi v něm prahlo po družnosti,
po družném žití prah’ samotář.