Druh milý druhu byl a upřímná
jich byla náklonnost a věděli,
že šťastni budou spolu, šťastni tak,
jak jiných lidí sta a tisíce,
když rádi mají se a není, co
by štěstí jejich mohlo překážet, –
a přec byla ta jejich náklonnost
tak nějak příliš klidna, bez vášně
a opojného žáru. Nebyla
takovou láskou silnou, horoucí,
jež celou hloubi srdce vyplní,
že v srdci tom víc místa nezbude
pro jinou myšlénku, – ne, nebyla
takovou láskou, která dovede
přenášet světy, láskou takovou,
jež silnější jest nad život a smrt,
kdy milující srdce podstoupí
pro srdce druhé rádo, s nadšením
i všecka muka, bolest nejtěžší,
nenávist lidí, pohrdání jich,
strádání, bídu, těžké příkoří,
vzdor smělý proti světu celému,
trud, ponížení, trýzeň mučivou
a vše, co duše podstoupí tak ráda,
když oběti té láska sobě žádá...