„Přec se vyznám, Duchamor teď praví,
Že mě jakés’ blahé tušení
V krajích těchto znamenitě baví.
Ha ha! totě právě pohled slavný;
Lid tak bohabojný, statný, švarný;
Šlechetné však jeho snažení
Nepřekazí blesk jen půlměsíce,
Nýbrž zář i toho znamení,
Měsíci jenž příčí se nejvíce.
Tenkrát ve mně peklo slavně plesá,
Nepřítel když v srdce vlastní tesá!“