O té němé řeči neví
oko její sklopené,
jen co jeho rety jeví,
ucho vnímá růžené:
„Kam’s tak časně, dívko milá?
Podívat se na větvice,
zda je bouře nezlomila?
Či zda růži, krásence,
vítr prudký, dotiravý
neodnesl ruměnce?‘‘