A nežli zvolna s fialovou kápí
se ztratil s úsměvem svým mezi keři,
on v její oko vroucí pohled ztápí,
že milován jest, v skutku nyní věří,
a štěstí, blaha nekonečné slapy
mu brillianty sypou v ducha šeři...
Co dál se dělo – vy, andělé, víte,
již lásce v cestu sypat pospíšíte
i z vlastních křídel sněhobílé peří!