Děva u kolébky sprosté stála,
Nejkrásnější písně zazpívala;
Pěla o bozích i o bohyních,
Dvoru nebeského hospodyních,
V jaké době, jaké oběti
Jim se mají v chrámě snášeti,
I jak prostá srdečnost a přímá
Nejmocněji bohů milost jímá.
I jak Radhoštova7 laskavost
Vlídnou libuje si hostinnost,
Která hostě ve svém vítá stánku,
V jedné ruce chléb a v druhé slánku.
Pěla jak se země budí ze sna,
I jak květoplodným krokem Vesna
Po všech kráčí lukách, po štěpnicích
Do Zelených Svátků o Letnicích,
I jak umělý rod pilných včelek
Vysílá své roje na výdělek,
Hledat slasti v ňádrech květů skryté
Pro obživu obce pospolité,
Která v nezachvělé důvěře
Rozkazu své hledí mateře,
Aby prospěšným vlast květla řádem,
Zima aby nehrozila hladem!
Zpívala, jak včely u svém vtipu
Nejvíc květnou libují si lípu,
Posvátný strom holubího lidu,
Jenžto na roli své žive v klidu,
Dokud vraží syn ve zlobě své
Syna Slávy k válce nevyzve,
Aby na jestřáby, na luňáky,
Jarým orlem vrazil na ryzáky
Rozdrážděný křivdy dravé mstitel,
Vítězný své vlasti vyprostitel!