Paže klesají, zrak obou v dálku těká,
v ležení jak hemží nepřátel se dav.
Ale Isanricha vid ten nepoleká,
i dí velitelce zpupným čelem vstav:
„Hlad je pánem mým, ne ty, jež marně čeká
spásy od těch, co se na tvůj věsí háv.
Pohan teď se najed’ tučné skopoviny,
a my proti němu jsme jak matné stíny!“