Kdo kolem jdou, hned stiší se; jak silhouetty
jdou po špičkách a sevřou v úsměvu své rety:
„jí nebuďte!“ všem přísně kyne jejich prst,
kdo v ruce květy má, jí k nohoum hodí hrst
a patří v duchu, jak se ze sna zleká,
až náhle vzbudí se, ó jaký žas!
až oko pozvedne se, z trávy řas
jak motýl, který po jeteli těká,