V života moři, v hloubi, nad hladinou
pokolení jak vlny jdou a hynou,
přes jedno druhé vznoří se a dýchá,
to v bouři, jiné za rájského ticha,
a nechť se plavec pevným směrem chlubí,
přec to jen zná, co vidí od paluby.
Teď právě my jsme na palubě v pouti,
a proti nám se vlny v cestu hroutí;
nuž ke kormidlu, v zápas s jejich hněvem:
kdo mistr lyry, nechť je krotí zpěvem.