„A jak se voláš, ty malý?“
„Vratislav,“ děd si přichválí.
„Nu – jméno zvuk má troufalý.“
„Vratislav?“ Lutobor dí hledě vůkol,
„nu, to máš, junáče, veliký úkol!
Tož přisámbůh, mu věren buď!
Až nás už tady nebude,
ať silný kdos nás přebude!“
A dědova se pyšní hruď:
„Nu, jen se nekormuť!“