Byl krásný den a plachým slunka smíchem
již hlásilo se jaro ostychavě,
a pod oblohou v teplém vzduchu tichém
havrani zvolna táhli k severu. – –
Do pusté rokle šla jsem k večeru
vyhledat otce. – V příkré stráni holé
tam černou hlínu dával kopati
a rozvážeti pilně na svá pole
a počítal už, jak se vyplatí
as na nich řepa. – Ale u dělníků
můj otec nebyl. – V prvém okamžiku
mně zdálo se, že opřen o topol
opodál stojí. – Kráčím blíže, – běda!
to doktorova tvář je k smrti bledá. –
A v srdci mém se ozval starý bol.
Tak mimovolně jsme se setkali tu. –
K západu slunko chýlilo se níž
a vzduch byl plný růžového třpytu. –
V něm první muška kmitala se již
a na dně rokle skokem přes kameny
se řinul šumně potok zapěněný. – –