a klesla zpět nakloníc hlavu v snění
na bílou ruku, šat jí spadl s ramen,
než dívce spíš se duchu podobala,
jenž spouští za sebou svůj hrobní kámen.
Ji dojalo též prasklé struny chvění
a mně tak bylo – ne jak struna pouhá,
leč jak by mukou puklo – srdce ženy.
A stará ve mně vzbudila se touha
a staré vzpomínky se nesly hlavou,
jak jedno srdce vášní spornou vřavou
se zachvělo a puklo v divé tísni,
jak tato struna pod mé lásky písní.