Václavským náměstím šel slepec. V čele chmuru
a úžas v očích vyhaslých, jež zdály
se v ustrnutí zírat někam v dáli
přes hlavy lidí, od Můstku šel vzhůru
vyprahlým dlážděním, v něž výhní žhavou
žár léta sálal. S nepokrytou hlavou
v srpnovém slunci kráčel mezi domy
a lidmi, kterých nezřel. Plno hrůzy
měl ve ztrnulých očích. Nevidomý
v proudícím davu kráčel těžkou chůzí.