O Bože můj, jak nicotným přec vždycky bych byl sám sebou! Vždyť výsluní,
v němž duše štěstím oddychuje,
to výsluní Tvé také přestávky své mívá,
a pak mne jímá tma – neb nemám světla ze sebe!
Noc proviny! Jí nenech bez úsvitu svatých hvězd!
Ať aspoň Luna panenská Tvých světel odrazem
mi září v duše smutné smrákání!
Ó orloj nebes, jak on času hlásá chvat a blízký soud!
Ó kompas nebes, jak on bludným dává směr!
Ó odpusť vinu mou! Jeť spravedlnost Tvá
být slitovným, tak jako má se kát.
A po noci buď jitro – buď mi Sluncem zas!