Klíče zachřestily, vrzly dvéře.
Na prahu se před jinochem černá
otce Sidecia postať směrná,
jak stín tmavší v chodby jemném šeře.
Vklouz’ a zavřel. Přízeň shovívavá
dýše z líce výrazné a hladké;
k Václavu, jenž od klekátka vstává,
hledí laskavě za řeči sladké: