Po tvé již pomocy vzdychá, hrdino! otec
S zástupem svým. Jak hromové střely se sypou
Na něho z oužlabin drsných loupežujícý
Zborové; zlata je lesk, med rozkoše vábí
K outoku v zátočin střed; však hrdina stařec
Outoky sráží v hlubině odvažujícých
Na smrt se mužů. Vítěze koruna slávy
Krásý, smělosti plamen a svobody sladkost
Zkřídluje k činům; k činům hlukové noví
Budí hrdiny ctné. Jak vosy se Křesťané zrádní
Řítí na křižovníky, a šeredu bouří
Skrývati, hlukotem zbrklým mámiti duchy
Statečné míní. Hrdina v čele co muž svým
Příkladem zobruje muže, a k prudkosti v bok mdlé
Zástupy tře; tma, bouře a křižové blesky,
Po nebi hřmot, strach na zemi zplozuje zmatek.
Bitva se mocní, ztrojuje s outokem vztek, hlad
Po zlatě zjeduje srdce, a v prchlosti proudy
Divochy vrhá; hlavu již skloňuje smělost,
Vítěz kmet vstupuje v před, šíp vévodu stíhá,
Mate se řád, kmet klesá, mužové slabnou:
Vratislav v tom otroky loupežujícý
Na cestě zdrtiv, zaskočiv v roklině dráče
Vydobyl otce, a zmužilé Křesťany spasyl.