Muž z paláce kol chodců tajných kráčí.
On, měšťan vážený, na křesle drahém
před chvilkou zmíral pokorou a blahem,
že panstvo vznešené s ním kvasit ráčí,
že kněžen oči milý vzhled mu přály,
a s pýchou tajnou v tom se slonil třpytě,
co zatím hrdí urozenci skrytě
nad hostem z lidu nejapným se smáli.