Igaz, hogy Anikó első örömében
Feledé, sok szó közt, amit akart épen:
De másnap-olyankor csakugyan megmondta;
Mire Toldi vállát keserűen vonta:
„Jól tudom, ő király, én pedig egy féreg:
De kérni kegyelmet tőle sosem kérek.”
Beszélhet Anikó! nincs több szava rája,
Csak az álla duzzad, s alul a tokája.