Konec hostiny, dne konec. Ale
v noci cesta myšlenek se dlouží,
jasní se, jak mléčná svítí dráha...
Královna jak stane zamyšlena
o samotě s manželem, tak praví,
takto praví hlasem dětsky znícím
a přec krutým výčitkou, co kámen:
Králi můj! Nuž mládce popraviti
dal jste. Ale přece srdce vaše
ode mne se navždy odvrátilo.
Odvrátilo se, neb k jiným ženám
zahořelo láskou...