A než zoře rozohnila v záři
Růženné vltavské pobřeží,
Stálť vládyka s uzardělou tváří
Přede králem s krásnou loupeží.
„Vezmiž choť svou, jižtos libozvuky
Sobě vydobyl a sprostil muky.“
Takto laskav král ku pěvci dí
A šťastného s dary propustí.