A kdy semknuti v řad chtí se hrnout k předu,
koňských dupotů tu slyšet mocný cval;
jízdná letí stráž a – hrozno ku pohledu –
na útěku kvapném za ní opodál
Neplach, Vlastibor i Klen a jemu v sledu
malý jezdců houf, jenž s nimi v běh se dal,
Radimových vojů hrstka poplašená
prchá úprkem a pod ranami stená.
Pádí mezi řady Neplach trudovitý,
jme se hlásiti, že Radim v bitvě pad’,
že voj poražený, hodiv braň i štíty,
rozutekl se jak hejno ptačích stád,
ku Tuhani v patách jim že Luděk hbitý
cválá na koních, a dřív než noci chlad
mlhy závoj tmavý rozestele kolem,
vrah že položí se proti nim tu polem.