Ó, slepý hrdino, tvé činy
jak rozněcovaly tak žhavě
nadšení v každé české hlavě!
Jak do té naší otročiny,
v níž jenom chabý stesk nám zůstal,
tvůj obří stín se tyčil, vzrůstal!
A věřili jsme, rabi chudí,
že přijde, přijde velký den,
kdy z mrákot nás tvé slovo vzbudí,
kdy rob zas bude svoboden!
A věřili jsme: přijdeš, mstící,
svůj meč i palcát po boku –
zas „Kdož jste boží bojovníci“
se ozve vlastí otroků...