Tu rázem zdaleka ký stín to padl tmavý
přes prvých ořů dvou se houpající hlavy?
Stín pěvce starého, jenž stanul přede branou.
Dva koně vzpjali se, dva jezdci slítli stranou,
a průvod přimrazen ty divy měří v žasu.
Něm stojí pěvec tu, zář tká mu kolem vlasu
svit slunce stříbrný. Jest veliký jak skála,
pět lýry strun jak mečů pět svým leskem sálá.
Stín pěvcův čarovný jak strašná propast leží
těm jezdcům před nohou... Jak letní jitro svěží