Lid tento velkou duši má.
Před tebou nahá, průhledná.
Z života zná jen smutku chvíle,
jak chladný rubáš tělo bílé.
Vítr, jenž fičí, zaplaš zase,
žel, marně srdce otvírá se
nepomohouc těm nešťastným.
Já pouze plakat pro ně smím!