Jak, sotva noc svým křídlem k zemi klesla
a motýl padl v čilimník a hloh,
v mrak luna zářná zabořila vesla,
neb v nebe zlatý zavěsila roh
a Psyše znavená skráň v lenoch křesla
jak lilje květ se sklonila, v ráz hoch
k ní dostavil se v plášti černých stínů
na černou, sladkou lásky na hodinu.