Když západ chvěl se v růžové své zoře
a mdloba jala bujné kroky koní,
i Petr sklonil hlavu do prsou;
snad v nich je s blahem také kousek hoře,
když citův roztrhanou směsí pro ni
pod novou kazajkou se mocně dmou.
Než večernice vzplane růžný svit,
svou Martu bude v náruči své mít.