Když se kněžna pozdravila,
chystalo se k hodu,
všecko panstvo sezváno je
dálném po obvodu;
co tu hostí přicházelo
přes knížecí prahy,
dcerušku sám arcibiskup
pokřtiti měl z Prahy.
Z chvoje brány stavěly se,
namazaly zvony,
a když přijel, rozléhal se
hlahol na dva hony.
Školní mládež s učitelem
a všech jiných mnoho
šlo mu v ústret; sličné děvče
řečí vítalo ho...
zkrátka: řídká slavnosť byla,
a den celý Běle
tak se zdál, jak v svatodušních
svátcích za neděle;
myslila si: jinak věru
děti sobě chová
pyšný zámek nežli prostá
chata šindelová;
jaký rozdíl ve všem všudy
u pánů a robů,
od prvního na svět kroku
až na pokraj hrobu;
co tu čeká na boháče,
žebráka co čeká –
mysl Běly semo tamo
ručím křídlem těká. –