Na řece černých stavení
řad zrcadlí se v prvním šeru.
Hromady zdí a kamení
zří v kraj, jenž pust v svém poloměru.
Na loďce jedu. Večer pad’
sem v řeku jak pták poraněný,
zbarvená krví křídla klad’
v chladící vodu, v zšedlé pěny
a jak by mřel v nich utopený.