Když láskou boží věrou opásán
se svatý Pavel na pouť světem dal,
by ohněm řeči své a zázraků
rozžehl světlo mezi pohany,
po mnohých cestách, mnohém vítězství
všel do Athen, kde posud uměn zář
živená minulostí blýskala,
kde zpěvy zněly slavných básníků
a školy kvetly starých mudrců,
jichž žáci břitkost svého důmyslu
na Kristu dávno v smíchu zkoušeli.
A proto Pavel oheň nadšení
ve výheň sopky v prsou rozdmýchal
a struny napjal svého rozumu
a obraznosti vzdušné peruti,
by šípy slov tím žárem zkalené
a silou ducha hnané do letu
spíš srdcí ledných krunýř shroutily,
zahnaly bludů ptáky černavé.