teď křehká iluse a pokoj června poledního
s bílými oblaky tu tanou nad nevinnou zemí,
nic nepřipomíná, že svět je krvelačný bloud.
se srdce, s prsou spadlas náhle, neúnavná tího?
nikoli, silnější jen půda, zkvetlá nadějemi,
svou vůní nutí na vteřiny aspoň vydechnout.