Jsme národ ubohý, uprostřed zápasu,
jejž jako Sisyfos vedeme bez konce,
nám řady klesají největších hrdinů,
a vlasť jak Niobé lká stále nad hroby,
vždyť rána za ranou ji stíhá zoufale,
a syna za synem jí chvátí krutý los. –
Své vlasti daleko, však v zemi bratrské
dotrpěl jeden z těch, co myslí nadšenou
a vůlí nezlomnou vzkřísili národ svůj,
že světem zaznělo zas hrdé jméno Čech!
Dotrpěl jeden z nich, jenž jako apoštol
boj dobrý bojoval a slovem plamenným
sil lásku k národu a k vlasti zhaněné,
dotrpěl jeden z nich, jenž činem posvětil,
čím srdce šlechetné cítilo, toužilo,
dotrpěl jeden z nich, jenž jako Lumír kdys
svou písní ohnivou zachvíval národem,
jenž jako Záboj kdys pěl k srdci ze srdce,
až národ jeho zpěv vssál v hloubí duše své,
a zpívá nyní sám jak vlastní píseň svou,
dotrpěl Jablonský, náš pěvec Moudrosti. –