Im de vészen és viszályon
A hív asszonyt csillaga
Elhozá börtön faláig,
Mely megett nyög bajnoka;
S a helyett, hogy szép szemének
El-kisirná könyeit,
Vagy tenger mélyébe vetné
Tervét és reményeit,
Tettre szállott!... kérelemmel
Majd aranynyal, - hasztalan!
Szíve kő itt mindeniknek,
S mindenütt elég arany...
S Montebello, - oh borúlj be
Végreménynek szép ege! -
A fogolynak őre, ennek
Leghalálosb ellene!