„Co hvězdou jeví Bůh nám viditelně?
Viz, bratři moje, svět nás ve tmách čeká.
Nuž, lásky zážehy my do daleka
jak hvězda házejme, v tmy padající!
Kde ona světla svět, my buďme aspoň svící!
Hle, buďme tmám byť loučí nepatrnou,
kde nohy chodců nejistotou trnou!
Svěť hvězda těchy – bídy nad údolem!
A nám-li srdce lká i sténá bolem,
že nejdou za námi, nás nevděk stíhá –
tím větší zář ať soucit pozažíhá!
Ne sobě žij! Dli v ústraní jen duchem,
ač nohou krok tě vodí světa ruchem:
v tmy plamen lásky vrhej do daleka.
Kde tvrdá bída lká, buď dlaň tvá měkká!“