S hrůzou slyší řeč, a y plameny v očích
Vidí, jakoby svět chtěl spáliti šírý.
Lekáním se co bez sebe orodovnice
Krásná ku zemi níží, o pomoc z srdce
Plného volá v děsyvém nebezpečenství
K Bohu, a rekyně ctná své zmužuje smysly
Pravíc: Hospodin tvář svou bázlivé ženě
Odkryv jeví šeredu mstivého pekla.
Ďábel to v oděvu lidském, ó člověče! mámí
Smysly, a duší tvou v touň neřesti chtěje
Mrštiti skládá ouklady nevinnosti.
Rozplaš podvodu dým, hleď k živému Bohu,
Mraku se zhrozyv zamiluj jasného Pána.
Řekla, a studem co blesk mu zmizela s očí.