Jakýsi nikdy necítěný klid,
Jakési ukojení, vane duší:
Jak blahý to, jak přesladký jest cit!
Ach ona také slasti bolně tuší,
Jež nelze pojmout – nelze vyslovit!
A jest to vskutku pouhý jenom sen?
Snad kráčí duše ve snu všehomírem
Od hvězdy k hvězdě v světě šírošírém
A zří, co neuvidí v žití den?