Ty starý Petříne, ty stará skálo
mohutných boků, tak bez tesů, hran,
od samé kolébky srdce tvé stálo
našemu rodišti u zdí a bran,
všecko jsi vídal a prožil tu s námi,
co nám kdy schystala osudu páž:
idylly dějin, pak epa a drámy,
teď naši přítomnost, Petříne náš!