Jdi tedy již, Ty duše mojí duše,
nech stínům hrob můj a sobě svoje štěstí –
a půjdeš-li kdys kolem rovu zapadlého,
jdi tiše jen, jak motýl za paprskem letí.
Já prosím jen, o to jen Tě prosím,
jdi tiše, tiše, Tvůj nechť krok ni nešelestí,
vždyť – slyšet jej – to srdce práchnivící,
to srdce, jež nad spásu svou Tě rádo mělo,
to srdce divé zas by krvácelo – –