Ó, jak mu blýsknuly zas oči, vším už tupé,
když luhy venkova ze svého zdravil kupé,
cest přímky sbíhavé a rolí černé hrudy,
zkad vrány vylétly, střech vesských chumáč rudý
a bílý kostelík, zahrádky s úly včel!
A pak, jak léta již by byl jej neviděl,
kraj vítal milený, svůj koutek jihočeský,
ty táhlé výšiny s rybníků, stružek blesky,
neb letos záhy tak se hnuly všude ledy,
a tak, ač dosavad je neviděly hledy,
přec, jaro že jde blíž, už cítil les i luh,
a jeho perutí jak chvěl by se již vzduch.