To všecko viděl, srovnal v duchu, vážil,
až zchvácen děsem na Karlově mostě,
když octnul se v té chvíli, sťaté hlavy
co do železných košů vbité stráže
na věže staroměstské vztyčovaly,
on, Ahasver, syn prokletí a děsu,
kles’ na dlažbu a ruce rozpjal k nebi
a k nebi zaštkal, po němž černá mračna
se obrovskými hnala perutěmi,
jak sháněla by krkavců a kání
mrak na legie mrtvol rozptýlené
od Bílé Hory dál po širé zemi
ku poslednímu hodokvasu Smrti.