Kdykoli domů jsem vracel se z dáli,
vždycky mně tatíček spěchával vstříc,
ach, – a teď tatíčka z domu nám vzali,
hlas jeho milý mne nevítá víc;
v maličké zahrádce – můj milý Bože! –
hlavě té předrahé ustlali lože.