„V lože Záhořovo? v Záhořovo lože?“
volá v uděšení muž divý v lese,
hrozné tělo jeho osykou se třese
a pot vyráží z tuhé čela kože.
„Lože Záhořovo! – Záhoř je to jmeno,
od matky mé někdy často vysloveno,
když učívala mne plésti rohože,
když mi rohožemi na mechu stlávala
a vlčí kožinou mne přikrývala.
A nyní v pekle Záhořovo lože –?
Však pověz mi ty – ty sluho boží,
co čeká Záhoře na pekelném loži?“ –