I káže on Maksim zeliny snášeti,
I všeliké byliny velí přinášeti,
Jaké kdy od rodu slyšel jmenovati,
Jaké kdy na zemi viděl vyrostati.
On byliny vaří, proměšuje, cedí;
Z jedněch carovi nápoj připravuje,
Jiné mu na choré oudy přikládá,
Hojí, léčí ho den první, léčí druhý,
A dne třetího – divu velikého!
Car bolesti pozbyl – Car s lože vstává,
Vyzdravěl, pozbuda vší nemoci tíže.
I promluví Car Boris k lékaři svému,
Půl po hněvu mluví, půl po milosti:
Hoj lékaři můj, Maksim-bojaříne!
Chci za tvé léky tebe darovati,
Chci za tvou zpouru tebe pokárati:
Knutem pokárati, dvory darovati,
Ty kolik ran přijmeš na tělo svoje,
Dle počtu přijmeš i dvorů v dvoje.
Maksim rány přijímá, Car dvory počítá;
Padlo na Maksima všeho devět ran,
Nelíbo desáté již se podvoliti
Ani za carstva půl Moskevského.
I vyplatil car dvorů osmnácte,
Podařil jej Maksima též mnohým stříbrem,
A snad uléčil Boris i svými léky
Maksimovo lakomství ženiny krásy,
Jako on z náhody Hosudara svého.