To je paměť! U všech všudy!
teď jsem zabřed’ do ostudy.
Co si o mě posluchači
jenom pomysliti ráčí,
když tak jako pařez v kleči
stojím tu a váznu v řeči?!
Ale tak to často bývá,
že mne paměť opouštívá!
nejspíše však v onu dobu,
když chci nevoli a zlobu
nad tou lidskou křehkostí
světu uvést k známosti.
K dosvědčení toho
příkladů vím mnoho;
k lepšímu z nich vám
několik tu dám.