Sesmutněl Hádes. V duchu litoval,
že nevěrnosti soudcem mají být,
jenž smrtelníků hříchy všeliké
trestati má, neznaje milosti,
sám svojí chotí bývá opouštěn...
oh, – opouštěn! A přec ji má tak rád –
Z žen bohyň, jež znal, byla nejsladší...
Čím její krása mu, čím kouzlo vnad,
když odpouštět jí musí, nevěrné?
Odpouštět, odpouštět, jak hrozno jen
je pomyslit na ironii tu!