A’ gallyasba repűlvén,
‘s a’ halálra készűlvén,
a’ töltést kivájkáltam,
’s jól megvisgáltam.
Mákszem volt a’ puskapor,
a’ golyóbis kék czukor,
mellynek bóttyán nap derűlt,
’s két kéz eggyesűlt.
Hogy te véle frígyet vess,
‘s engem, mondám, megnevess,
arra én nem várkozok!
Még ma meghalok.