Když na dně prsou bolí to a stená
a síla duše v mukách umdlívá – –
jen toulek vždycky uzdraví mne změna,
a lesů temných čeřící se stěna
zas nejvíc mírem hruď mi prochvívá!
Tu v ticho jich a svatou jejich šeř
já utíkám se s trpkou svojí bědou
jak v asyl houštin poraněná zvěř,
zkad vrazi víc ji vyštvat nedovedou...