Láska nemilujíc podrobení
Ve vlídnosti hledá vyražení.
Jakby jedno srdce, vůle jedna
Jako vicher bouřícýho ledna
Dorážejíc vztěkem na milenku
Na smrt křižovala milostenku?
Manžel jako přítel nejvěrnější
Svého srdce nejmilejší
Náklonnosti šetří s potěšením;
Na kynutí hledě s oblíbením
Divy podniká, by páčil skály,
Přetrhl řece běh, a vštípil ráje,
By se v rozvinutí krásy smály
Rozkošnosti blažícýho máje.
Ať sy na poušti neb na zahradě
Přebývaje plésá v lůnu lásky,
Zápolí rek s nepřátely v hradě
Smrtě každé lahodnosti klásky,
Vítěz světům nepovolným káže,
Neb v řád neomylný hvězdy váže,
Zlomí všeho světa příkořenství;
Doma složiv hromy ukrutenství
Ani bleskem mocy rozdíravé,
Ani věncem slávy nehynoucý,
Ale usmíváním lásky pravé
Jeví tklivé duše cyty vroucý,
Kde jen kynutí, neb práce skrovná
Blaží srdce sobě ve všem rovná.
Byť muž myšlení své v srdce schránky
Před cyzými zaryl nejtajnější,
Byť y v štěstí dusyl radovánky,
Svíral sužování nejpernější,
Před milenkou věrnou rozkládaje
Pomyšlení, ba y nejjemnější
Hnutí, poví, jaký v mysli zraje
Plod, co duši nelítostně tepe,
Ctnostli vítězý, neb štěstí slepé.
Okoli se miláčkovi mračí,
V mžiknutí y milenku strach tlačí,
Hrdinali na obrovské prácy kuje,
V hrdinu se žena povyšuje,
Bleskli radosti mu v očích svítí,
Manželka se v nebi býti cýtí,
Mrakli černá se, neb štěstí bělí,
Jedna duše všecko spolu dělí.
Šťastní ve své lásce nehledají
Pracně radování po cyzyně,
Ve svém srdcy čistém zakládají
Jistou blaženost y na pustině,
Jasnou tváří divy podnikají
Derouce se trním po skalině,
By jen v nerozdílné společnosti
Došli zblažujícý spokojnosti.