A konečně – probudiv se – dešť crčet jsem slyšel zas,
cink dukátů za uzavírkou kdes o mramor komptoáru.
Tam, zdálo se mi, zlato niv žírných se vylilo,
pot ženců že vypilo,
krev radostné práce v únavném, horkém žáru
a moudře se o mramor smálo: proč, komu ten uzrál klas?