K tobě se modlím, stíne blahých časů,
jež ňader v kolébce hrot sudby zahubil,
jež zhynou bez nářku a bez ohlasu,
jimž pouze útěchou, že čas ten krásný byl:
tak příliš krásný – tak jsme šťastni byli –
ač duše jedna, přec nás rozloučili!