A na dnů dalších listy bílé
dál život svoje plány tkal –
a minul rok. Od oné chvíle
já nikdy s ní se nesetkal
a zapomněl jsem časem na vše,
i, rozchodu když přišla doba,
jak naposled si s Bohem davše
jsme zachvěli se náhle oba.
Tak dál a dál den mizel po dni –
až, ještě jednou tedy přec,
list z ciziny mne došel od ní,
jejž přikládám tu na konec: