,,A to již nikdy nevrátí se zpátky?“
ty tážeš se. O, vrátí, hochu sladký,
však ne již mně, to k tobě jen se vrátí.
Neb zase budou perly rosy pláti
na nových květech, stromy budou kvésti
a ptáci pět zas o lásce a štěstí,
když v nádheře své bude hořet západ.
Leč rozumět já nebudu ni chápat
to blaho jara, zázrak nad zázraky.
A za to budou hořet tvoje zraky,
až mladý muž, zjev bílý po svém boku,
pod květem půjdeš, tiché štěstí v oku,
ó, rozuměti budeš, co to pějí
ti ptáci zlatí sladké o naději,
a budeš spíjet se tou písní jejich
a budeš sníti, chodě po alejích,
a budeš věřit, ptáků těch že peří
tě zlaté povede, vždy blýsknouc v šeři,
v ráj života, v zem nikým neshledanou...