jako by v nich byla sídlem paní Nouze;
nikde obrázku, jen holé všude stěny,
nikde, co by tvoje upoutalo oči,
bez ladu tu všecko, bez barvy a vkusu,
úzká postel, židle, stoly bez ubrusu –
všecko provrtáno starou červotočí;
vedle chudoby, jež do čela je vryta
každému tu kousku usedlosti zdejší,
divně tebe dojme nad vše výmluvnější
těžká wertheimka, jež v temném koutě skryta.