Zýskati chtěje mé dítě jsem vypravil slovy
Všecko, co smysliti láska, co sevřené srdce
Zbouřiti může. Co milenec lahodě vroucý
Dceru jsem líbal, a s rukama sepiatýma
Prosyl co mocného Boha, by vyhubujícý
Svornosti květ a štěstí potřela lásku,
Živila rodinu svou jak světice vlídná
Plamenem víry a zvýšené šlechetnosti.
Však cyt zmocniv se srdce, a usta mi sevřev
Smyslu y rozumu zkleslou zbavoval hlavu.
Peklo mi hořelo v srdcy; ach! zradiloť dítě
Víru y čest; krev vycedil otec, a na smrt
Pro svého Krysta se světil, by založil trůn jak
Nebesa pevný. Svatyně skvěla se v slávě,
Jednoty zdvihal se chrám, lid množil se Boží,
S jasnosti blesku se vyrojil mrak, a y sláva
Se všemi lahodnostmi se na věky skryla.
Obrazem strašným zbiv se y věčnosti hrozým,
Utěchy hledaje bloudím, pokoje doma,
U lidu stání žádného nenacházým.