„V moc tvou, cháne, kladem
kostely a domy,
vinice a stromy,
vše, co ještě ladem
jako pustka leží,
co se hýbe, běží,
leze, stojí, teče
a vše, co se toho týče.
Zde jsou naše meče,
zde jsou od bran našich klíče,
jenom jedno v moci
naší není: muži,
klatí nevěrníci,
zrádci, svatokrádci,
draci, vlkodlaci,
co vše, těžko říci.
Nechal každý druži,
s kterou živ byl posud,
ať s ní zahrá sobě
v nejkrutější době
jakýkoliv osud
a prch’ ze tvých léčí
tajně do bezpečí.“