Až v jitra záři jednou za čas valný,
jak kdy se z mrákot budí člověk slepý
udiven hledí, cloní zrak si kalný –
aj před ním obraz krásný, velkolepý!
V mžik na kolena jako u oltáře
jej k zemi strhnul zjev ten mocný, živý...
a zvolal tiskna v ruce zrak i tváře:
„O milosrdný, svatý, spravedlivý! – –“