Na drahé lůžko klesá žena
a v ret se hryže rozechvěna,
pot s bílých skrání utírá.
V ty hrozné tahy v nepokoji
se pohled její upírá.
Svých povzdechů se leká, bojí
a marně hledá sílu svou,
by myšlének roj utišila,
a marně oči v dlaně skryla, –
jen hlavu vidí krvavou.