Já vejdu. Rozruch. Světci mračí se
a světice – ó ženské zvědavosti! –
nemohou na mě nadívat se dosti,
jak hejno slepic kol mě kupí se
a štěbetají – ješitou já být,
řek bych vám jakých poklon mi tam daly –
tu starý zhlíd mě, kázal zastavit
zpěv andělům a druhým zmizet v dáli,
šli světci zlostně, světice ne rády –
tak jsme tu zbyli v tichu, bez parády.