Ercole princi, jak je možno rváti
za vlásky takto bratra Ippolita?
Sem ke mně, Ippolito, miláčku můj,
sem pojďte, matka ublížit vám nedá!
Vy našeho jste bratra obraz živý,
vévody Césara – Ercole princi,
vy nemračte se hned tak uraženě,
a pojďte k matce tuto s druhé strany,
vy za to obrazem jste svého otce,
Alfonce, vévody a pána mého,
a Cesaru se duchem podobáte
a silou paží jistě jako Cesar
vy jednou býka dovedete zabít –
ach, já vás tenkrát měla pod svým srdcem,
když jasný Cesar velkou duši svoji
odevzdal Bohu ve španělské zemi
při nezdařeném podniknutí v poli...
Já hořem pro něj živila vás tenkrát
a vzpomínkami na něj, které rovněž
slzami byly... tak... jen přitulte se.