A „Hanuši!“ pln oučastenství volá.
Ten také neví, co se to s ním děje, –
však srdečnosti jeho neodolá.
Přec, ač se na přítele vlídně směje,
jakýsi zármutek ukrývá z pola,
hlas jeho tichý podivně se chvěje;
a když se Aleš ptal: „Kde dámy máš?“
„Jen ztrpení,“ děl, „hned je uhlédáš!“
I společně šli do pokoje dolů.