„Odkud jsi pak, děvče?“ – „Z dáli;
ach, jak u nás krásně je!
Vše tam svítí nad křišťály,
vše jak květ když oděje,
bílý květ, tak sněžně bílý,
v údolí i na návrší,
u nás stále, víš, můj milý,
krásné hvězdy s nebe prší.
Vše se třpytí, září, leskne,
ach, tam není noci teskné,
sladčej zní tam zvonků spěž,
viď, ó, viď, že nyní se mnou,
milý můj, tou nocí temnou
rád k nám domů pojedeš?“