Tak jsem si zpíval cestou podle skal
a vedle mne se kdosi zachechtal
a vedle kdosi přitlumeně lkal:
Ó Duše! ó Lásko!! ó Mládí!!!
Že nelze nám čistý trojí ten květ
ve smrti hodině Tvůrci dát zpět,
jak druhdy kvet’,
že nejvíc v něm vichřice řádí!
Tak jsem se stokrát cestou svou ptal
u moře, v pralesích, ve stínu skal,
vždy kdosi se chechtal a kdosi se smál
a já jen lkal,
ten život dál ku hrobu pádí –
Ó Duše! ó Lásko!l ó Mládí!!!