Ran hnis by jitřil ti potupy jed,
i nad hlody plazů srdce tvé bodna,
věz, nežádám k snubu Aslögy,
neb ona mne není hodna,
jen spangherských roba vřesovišť jsouc;
hlas lichotný pro pleť Krakou ji tupil“ –
– „Ty hánce, sám horší nad plaza!
Kéž vlastní se žlučí upil,
co slintáš jí zlobou jako tvůj psář.
Měl Sigurd s Brynhildou dceru:
jest nad slunce jasna její tvář,
ni krásnější na severu.