Jak šťastná tryzna má, že plachta dme se výš,
že skrze chladný tok při dechu strastných let
se béře duše má pod bílou ratolest
zrosenou hvězdami; k čemu se vzteká vír
na pevnou lodi plec, co úder na úder,
když rád mne nese dál, když se mnou žene v před
a když mne čeká břeh, jenž balzám je a mír,
ó budu v květech spát, jak, dne, se nachýlíš,
ó v květech májových a celá cesta jest,
že jdu jak v laguny růžový gondoler.