„Kolik slz a nocí bezsenných
stálo mě to tklivé utrpení!
Myšlenek svých, žalně zmámených,
ptala jsem se, možno-li, by kdos
viděti chtěl taký hrozný los
na divadle pro své potěšení.
Ptala jsem se, zdali v světě není
soucitu již pro zrazenou v pádu
ani hněvu za tak bídnou zradu?
Běda, běda, svět-li skutečný
tolik strastí, tolik hříchů chová
jak ten vymyšlený, báječný!