Toť věru dobrá v nouzi rada,
a všechny smysly chválí ji,
leč v hloubku kámen padá, padá
a pořád provaz rozvíjí...
A nyní lano u konce je –
a nad mořem se někdo směje:
„Co umí, teď ať dokáže!
Kam teď svou loďku uváže?
Jsi nad bezednem, Tonko milý! –“
Hu, jaký vtip a jaký děs –!
Však proč by rybář myslí kles’?
– Jen počkej, chytrý ďase, chvíli!
Má bezdno též své okraje
a kámen můj už pozná je! –