Teď došlo na přísahy naše,
ne na slova, však na činy!
Dřív osud, zotročením straše,
bral na nás cizím drápem důtky,
štval černožluté harambaše
nám v před i v týlo, v dravčí půtky,
chtě přervat naše dějiny
svou hrubou sekerou
jak lano lodi, aby vzal ji proud;
když jsme se na krev dobývali z pout
svou silou veškerou:
ó, ctili jsme se jako hrdiny.