I přiběhne tré synův jeho,
Ti nejstarší rychlonohými jeleny!
I přiběhne tré synův druhých,
Ti postarší zelenými sokoly!
I přižene se dvé synův jeho,
Ti mladší to šumavými větry!
Potom přijde – přiletí dobrá ceruška,
To tělo mladé, ta bílá holubička!
A po zadu, ten synek nejmladší,
K otci běží skotačivým kozlátkem!
Ten radostí nepláče, než usmívá se,
Po jedné noze sobě poskakuje,
A krkavčím on křídýlkem potřepuje!
A tu všickni otce, starečka obstupují,
A ne po řadě, ale jak jenom kdo může,
Starečka hladí, a starečka líbají,
A on, ten stareček omládnul,
A jeho šedivá hlava – ta zčernala!
I když se tak všickni tu radují,
Hubičkují, a němo se líbají,
I hle, i hle! – tři hadi, tři zelení hadi,
Tu jeden, tam druhý a třetí tady!
Po zemi se krouží, a na ocasy se staví,
Tu jeden, tam druhý a třetí tady!
A jeden z těch hadů, z těch zelených mluví
Polovic lidským, a polovic hadím hlasem:
„Bez viny člověk jenom blaženost pije,
Nesnází se nebojí, a vítězně žije!
Den je den, – a noc je noc,
Léta nejsou nic, a jeden bratr je moc!“
A hle! ti hadi, ti zelení to hadi,
Tu jeden, tam druhý a třetí tady!
Po zemi se krouží, a na ocasy se staví,
A z chyže se tratí, ve hadím sikotání,
Ten tudy, tam druhý a třetí tady.
A otec a děti, oni se radovali, a divili se,
A nebylo pro radost pomysliti na svět,
Než na Boha, a tomu bylo modleno. –