„Ach! kdož někdy na tvém zprahlém hrobě
Svlažující slzu vyroní?
Kdo, ach kdo tam v osamělé době
S modlitbou se Soudci pokloní?“
Takto vzdychna, oči své jsem sklopil,
Bolný cit proniknul duši mou;
Nemaje, kdo by mne slzou skropil,
Zaslzel jsem, ach! sám nad sebou. –