Zvuk náhle parní píšťaly
továrnou pronik’, oken řadou,
trojnásob jež se dívaly
nad sebou, a již v tmu se kladou, –
v ráz vyhrnou se postavy,
ku přívozu se jíti strojí,
jdou těsně, hlavu u hlavy,
to dělník za dělníkem stojí,
vyhublí, v sešlém, tristním kroji.