Ne kalená střela přiletěla,
Mezi ruským vojskem proletující,
Do vojska tatarského doletující:
A přihnal se mládec Ilja Volžanín
V celé své síle, moci bohatýrské;
On skáče promezi ruskými – jedvaže vidu,
On doskočil Tatarův – a již sluchu.
Seče, bije, střely vypouští,
Travou přede vichrem Tataré k zemi,
Listím přede vichrem Tataré v outěk;
Pobil on mládec zlého Tatarstva
Ne více a ne méně do dvou tisíc.
I byl boj krutý v polovic boje,
A byla půtka v polovic půtky, –
Ne hromový mrak proti mraku,
A měří zeť chánův, vůdce Bajadur
Střelou, mečem proti Volžanínu;
Střela zasvistěla okolo ucha, –
Meč na meč – bohatýr tu na bohatýra.
Či od kovadlin skáčí jiskry
Ze žhoucího železa prýskajíce?
To jiskry srší z brnění, ze šišáků,
Ode ran lítých bor, doubrava šumí,
Pěna prýská z ust mládcům, bitcům,
Pěna prýská od dobrých koní.
I byl boj lítý přes poledne,
Bajadur –Tatařín rozjařil se,
On rozehnal koně proti koni,
Mečem hruď proklal koni hrušáku,
Sám ode rány meče Volžanínova,
Ode rány na šíji k zemi se valí,
K zemi se valí, zraky bujné se kalí.