Ó, zraky zářivé, v něž často tak se dívám,
jak hrdě zdobíte mou krásku nevinnou:
vám pouze k oslavě dnes ještě verše zpívám,
vy pro mne zůstaly jste básní jedinou!
Co v lesních studánek jsem dřímat vídal šeru,
co kouzlem z dalekých mně jiskřívalo hvězd –
to všecko nyní z vás já do svých písní beru,
kdy juž kol v životě tu pro mne podzim jest,
kdy v jasný ideál mi utuchla juž víra
a smutně ohlédám se po snech mladosti:
teď z vás, jen ještě z vás můj dobrý anděl zírá
a v ret mi navrací zas úsměv radosti!