Šimon zkameněl. Jak duch v něm obživl,
Prohlídl, nespatřuje Důbravinky,
Viděl utrhačnou dívkou víru
Pevnou na rozkazy Boží jak sen
Vrtký podvrácenou. Zlý duch v kráse
Rajské kouzlil pomatence, zlý duch
Od pravého Boha odtrhl duši
Lehkou. Vinu hroznou trest y hrozný
Stihne. Ze světa pryč! nechce tváři
Lidské více spatřit, s přátely se
Potěšiti povrchními, vše sen,
Všecko marnost, do pustiny zajde,
Tam svůj pochová věk, tam své tělo
Bujné ztryzniv, zmrtví všetečného
Ducha. Darmo přátelé ho prosýc
Rozkládají poklady a krásu,
Čest a slávu rozkošného světa.
Darmo nutí, aby v milujícých
Lůnu pokání své vyvedl, Boha
Napraveným srdcem smířil; Šimon
Zpírá moudrosti se; neb, byť tělo
Bil, a hladem mořil, umořiti
Vřelý duch se nedá, vidí pannu
Milostnou y v snách, a viděním se
Děsý krásným; prchá z společnosti
Přátel starostlivých do pustiny
Strašné, a y stání nemaje zde
Větrem proskakuje ze snů, hrozným
Stínem pohání se k zoufalosti.
V pustině té bydlel Podivín ctný,
O němž roznášela pověst, že zvěř
Dravá roztrhala něšťastníka.
Otec oplakával rozmilého
Syna na oko, a Boleslav se
Přesvědčiv, že zbůjník bídně pošel,
Živil chatrného Pomnikvasa,
Zatím Podivín se mezy vrchy
Divokými ukryv, byt sy vzdělav,
Trávil v pokojnosti se svým rodem
Život. Žádný z lidí nedotřel se
K poušti lekajícý; Pomnikvas jen
Otec navštěvoval syna časem.
S milými se těšívaje na hlas
Sápavého zapomínal dravce,
S srdečností políboval děti
Krásné jako růže, dobré jako
Neviňátka v nebi. Právě přišel
K roztomilým srdcým, když se Šimon
V poušti plazyl. Blažena a dítky
Spatříc děda pospíchaly jako
Srnky k laskavému starcy, ruce,
Tváři líbaly mu, hladily jej,
Jako matka milujícý hladí
Synka, vypravovaly mu vše, co
Uviděly, čemu od otce se
Naučily, natrhaly květin,
Posázely květinami šat a
Hlavu, ve průvodu zpívajíce,
Vedly k otcy děda, radovánky
Obnovily, když děd dobrý vnuky,
Když děd nevěstu, a syna líbal,
Zalívaje slzami jim tváři,
Srdce věrná k srdcy přitiskuje
Věrnému. Z těch radovánek proudných
Vytrhli je vděční lidé. Otec
S matkou, syn s svou milou přicházeli
Poděkovat osvoboditeli.
Mladík vyšvihl na vysoký strom se,
Suk se zlomiv srazyl odvážlivce.
Ležel jako mrtvý, Podivín sem
Zašel, viděl, mládka na rameno
Vloživ do chaloupky vnesl, a se svou
Ženou jako o milého bratra
Péči veda, nešťastníka zhojil.
Nyní vděčný mládenec se vydal
Na pustinu s rodiči a s milou,
Dobří nemohouce vypraviti
Díků slovy, obraceli oči
K nebi, spiali ruce, modlíce se
K Bohu za milého dobrodince.
Nevěsta co růže klekla na zem,
K ní se vrhl jak k vyvolency Páně
Mládenec, a oba líbajíce
Nohy, líbajíce ruce slzy
Lili, vzdychajíce, až se srdce
Otřásala, až se zasvítily
Horlivostí oči jako hvězdy,
Hrnuli cyt zproudovaný láskou
Varnou. Otče! dobrodinče, mého
Štěstí duše! vyřkli. Bože dobrý!
Žehnej svého posvěcence! prosýc
S vzdycháním a pláčem odcházeli,
Pohlíželi na milého muže,
Požehnali osvoboditele
Svého, a se s hlukem do pustiny
Zabírali. Otec s usmíváním
Na milostné podívání hledě,
Cedil slzu, poděkoval Bohu
Za dobrého syna: Dítky k starcy
Sypaly se, probudily ze snů
K přítomnosti lahodivé děda,
Vyprávěly, čeho outlá srdce,
Čeho láska poskytovala, a
Jako ptácy švihajíce sebou,
Přinášely dárky, odkrývaly
Hračky, květinkami postelouce
Drnek, připravily vonný stánek
Pro milého děda. Dědoušku, rcy,
Zůstanešli s námi? Jáť tě budu
Milovali jako otce, jako
Matku, promluvila Bětolinka,
Při každičkém slově políbila
Rozmilého, pohladila tváři,
Vysypavši vůkol kvítky pěkné
Usmívala na starečka se co
Anděl s nebe, poskočila jako
Srnka, natrhavši nových květin
Vila věnec, posadila slušně
Na šedivou hlavu. Nynís krásný!
Řekla, zatleskala ručičkama,
A se o stařečka ovinula.
Pacholíček Václav podav dědu
Ptáčka pravil: Vezmi, dědoušku, ó
Vezmi ptáčka, ten tě vyrážeti,
Ten ti lahoditi bude vůkol
Lítaje, a prozpěvuje sladké
Písně. Když sy lehneš, pták y zdřímne,
Jak se slunce vzbudí, švihlý ptáček
Probudí se, zazpívá ti, ze sna
Strhne rozmilého k podivení.
Neboť na slunečko pohledneš, a
Vůni z květin dychajícých zdraví
Píti, poslouchati zpěv, a dítky
Milovati budeš, že ti zrána
Připravily radovánky. Proč se
Ptáčku durdíš, nechceš dědouškovi
Sloužit? Nermutiž se, na svobodu
Pustím tebe, abys po stromečku
Lítaje, a svolávaje ptáčky
Prozpěvoval Bohu díky, dědu
Zpěvem potěšoval dobré srdce.
Já mu na pahorku besýdečku
Vystavím, a kvítky rozestelu.
Můj děd zlatý do ni sedne, a vy
Pěkní zpěváčkové přiletíte,
U besýdky sednouce sy zpěvy
Rozmanité pronášeti, duši
Vyrážeti budete, by v světě
Nejkrásnějších použila hodin
Mezy námi. Vyleť, ptáčku, vyleť
K nebi, zavolej sem tovaryšky,
Kouzli v poušti ráj, a lidi oblaž!
Ptáček letí k nebi, děde milý!
Za něj přinesu ti jiný dárek.