Konečně jsem otevřela vrátka
v podvečerní sad. Ó, jaký okamžik:
našly jsme se zase. Kdo jsi? Dítě mé či matka?
A já, co jsem? Láska? Přešel krátký vzlyk
v dlouhém mlčelivém pohnutí.
Pak jsi promluvila jako chvěním perutí:
„Tys mne slyšela? Jak jsem tě volala?
Jak jsem volala tě vždycky v podvečer?
Tys mne slyšela a ke mně chvátala?“