Tak stála’s věky. – Ale přijde den,
kdy houkne topor. – Znik’ tvých větví zpěv,
pták, duše, prch’. A tich tvůj leží kmen.
Pak, ať jsi žďár, či krov pro lidský byt,
či víko chuďasovu na rakev,
dej všem svou pevnost, sny, – a potom klid.