Básník chce být také živ;
Hrdě jako vladař sedě
Na svém papírovém trůnu,
A třebas i byl v tom bledě,
Jen když vidí jasnou lunu,
Rozvětří se a zas žasne,
Rozplápolá a zas hasne,
Hledá rýmy, volá bohy,
Žvejká péra, čítá nohy,
Pěje ale bez hlasu,
A necítě světa tíseň
Milostnou utvoří píseň
Kolikrát i na basu;
Chce být jenom spanilým,
A je blažen v díře sislí,
Jen když to má, co si myslí,
Aspoň černé nad bílým;
Na svět, toť se ví, to brouká,
A je při tom blahovým,
Neb přec s toužebností kouká
Po věnečku bobkovým.
Líčí žití čarné vnady,
Snáší kvítí s rajských niv,
A umírá při tom hlady;
Inu, chce být také živ!