Mezitím se správce kovkopů
Milence mé loudil na stopu;
Zdenka moje, dívka stálá,
Lichotníka odbývala;
Ač sliboval hory zlaté,
Světila své sliby svaté.
By vítanějším hostem byl,
Milence mojí namluvil,
Že buď sem v bitvě zabit byl,
Neb jinou sobě oblíbil,
Že proto jen nepíši nic –
Zkrátka, že nepřijdu víc. –
Dnem a nocí jedu z boje,
Bych neztratil blaho svoje,
Dnem a nocí sem se hnal.
Aj, již zírám kraj ten milý,
Již se blížím k svému cíli –
Osudný již den se chýlí.
Tu toky vidím zvodněné,
A můstky schválně ztržené,
Mé namáhání zmařené.