„Tys to,“ volá zeman udivený –
„ach, jak rád tě vidím, nuž, co mám,
co jen pro tebe má jaké ceny,
ba svůj všechen statek rád ti dám!
Nevím, čím ti splatit skutek tvůj,
vyber sobě – už to pojmenuj!“
„Nechci nic.“ – „Však musíš!“ „Inu, inu,
dej mi teda tuhle Kateřinu!“