Tak vám jednou modrým mořem korábek se šplouná.
Jedou, jak by dobýt chtěli zlatého si rouna.
Od východu na západ určitý směr vzali.
Já – jak již to je náš zvyk – následoval z dáli.
Praporků jim ševelil houf na každém ráhnu,
větrem mírným. Myslím již, nadarmo že táhnu –
když tu hezká bouřička koráb rozhoupala.
Z toho může něco býti – běsům všem buď chvála!
Poslouchám a poslouchám – tu ti lidé milí
takový vám začnou spor, až bouř přehlušili.
To a to prý pomůže, to a to prý dělat,
Poseidonu herku dát, Venuši pár selat. –