Raněný se zvedá s namáháním,
s čela strh ten šátek zkrvácený,
potácí se, chytaje se stěny
dovlékl se k oknu. – Vidí, vidí:
cestou v mlhách prchá smečka lidí.
Pára stoupá ze spocených koní,
podkovy v zem bijí, šavle zvoní,
řinčí těžké vozy. Jedou kolem,
v trysku dál se předhánějí polem.
Z mlhy jedou, do mlhy se řítí,
strach je žene, hrůzou oči svítí,
jako přízrak hrozný mizí v dáli, –
stínem jen se postavy jich zdály. –
Zapadli už v mlhách, jenom temně
ještě duní udupaná země.
Černý havran sedá krákoraje,
na rozrytou cestu do kolaje. –