Jak socha seděl, oči ztrnulé,
jen na ni zíral. Na schodech byl hřmot
a dusot kroků – ještě nehnul se...
Vyběhla do tmy. V jizbu vrazili,
vojáci, nasazené bodáky,
a s lucernami. Hledal očima
jen ji, jen ji. A když ji zahlídl,
jak stojí za vojáky na prahu,
zas zadíval se na ni zrakem mdlým.