Já věřím, mořské vlny, o skaliska bijící,
že rozvrátí je posléz, hvozdy šeré vichřicí
že lehnou časem, osení pod kosou sekáče,
že vichor darmo neúpí a darmo nepláče,
jist vítězstvím nad výspou, příboj nežaluje
na tvrdá skaliska, jež vstříc mu hledí ponuře,
však odražen, zas bezuzdný a hrdý vstříc jim duje
pln síly zběsilé, strašného hněvu ve chmuře,
až zdrtí je a shltne, věčně nenasycený
by letěl dál,
hřbet rozrytý, ret znojem, slinou zpěněný
se k novým vítězstvím zas hnal!