Lesem a studánkou hovořit živě,
ve stružce u cesty sednout si sám –
ah! a zas na ni vzpomínám,
do dna jí duše hledím tklivě,
slzu bolu za ní posílám,
když ptáčetem v mlhách se ztrácí –
bortí se krásných vzpomínek chrám,
na oltář lásky těžký padá trám,
jej zvrací.