Nad hořem siroty a bídy vráskou,
když pláče blížních srdce zraněné,
v nás vřele zaproudí to svatou láskou,
jak z jara když se v kmenu míza hne;
my slzy setříť již již spěcháváme,
tu stanem – přemýšlíme – počítáme –,
až zničí lásky čerstvý letorost –
váhavost.