Noc byla plna hvězd a modrých stínů;
svět zdál se celý rovněž býti bájí
a ticho nad ním spícím pouze bdělo.
Čas plynul tiše modrou touto nocí,
jsa nerušen ni rachocením vozu,
ni zpozdilého chodce plachým krokem.
V tom tichu, které větší před svítáním
se rovná hloubkou svojí hloubce moře,
v ráz padl výstřel mezi stromy v sadech.
Pak ticho zas. Na chvíli jen se zdálo,
že polekán čas v své se pouti stavil
a hvězdy zachvěly se, modré stíny
že zčernaly a svět byl roven hrobu.