Když ondy mě srdce bolelo, 
Tu truchlit vyšel jsem v modrou noc.
Tu vyšla i Luna na obzor
A v srdce mi lila svou čarnou moc.
Tu stál jsem ach! dlouho zmoucený,
Div touhou že tehdy jsem neumřel;
A na lásky čas jsem vzpomínal,
A přece mi rozchvěl se v srdci žel!
Tu v paměti své až k mladosti
Svou myšlénkou truchlou jsem putoval;
A srdce se v nové zas žalosti
Mi zachvělo, až jsem zaplakal.
Ó života půvab: to jest bol,
A radosť: to truchlý jeho stín:
A když jsem plakal, v radosti
Bol srdce se linul ze hlubin...
Ty tichá noci s tou Lunou svou,
Proč tobě, jen tobě tvůj žal já lkám?
Ty sotva mi odpověď na to dáš,
Vždyť darmo se sebe samého ptám!...