Ta Praha, jež Ti tenkrát věnce vila,
svým hrdě zovouc dílo vděků vzácných,
ta na úsvitě stála bojů pracných,
v kterých se nový národ k žití křísil.
V sen dítěte se hudby Tvé ples mísil
ve jitra předsvit, v kterém národ český
se chystal zažhnout svého ducha blesky,
a u kolébky nových cílů, vzmachů
Tvé dílo stálo jak archanděl v nachu!
Křtem vzácným národ honosit se může,
neb nejkrásnější ducha svého růže
Ty’s vetkal jemu v ňadra rozbodaná,
Tvůj zpěv byl skřivánčí mu písní rána
a triumf Tvůj, to vědomí nás blaží,
stál příští, nové doby na zápraží,
kde jako Popelka při tance ruchu
jen provázena písní strážných duchů
neznámá světu česká hudba snila.