Ty jsi, brachu, můj. Hle, pod tebou
Otvírá se propast, jejíž dna
Zrak se nedotýká. – V nesmírnou
Hloubi – slyš! jak skála metaná
Teď se dva – tři – čtyrykrát odráží
Od žulových stěn – a jeden tluk
Ještě – poslední teď temný zvuk –
Dopadl dna kámen! Nuže táži
Se tě, Jene, zdali tamto kosti
Rozdrobené složit chceš v té době,
Aneb žíti se mnou v rozkošnosti
Ještě osm let –