I slova slyším tichounkého hlasu –
toť hlasu mého vlastního je zvuk,
však tišší nežli v poli šepot klasů,
než píseň muší ze vzdálených luk,
ba spíše mluva zřetelná jen duchu,
jíž bájné zjevy snu k nám hovoří,
jež tajně zvoní v básníkově sluchu,
když v tůně vidin svých se ponoří.