Ty opouštíš mne, dítě,
jak zlata muška rákosové sítě,
jež spjalo jíní; –
když pestré sny mé jako zmrzlé květy
v modravém stuhly ledu,
když pochoval jsem luzné rajské světy,
ty nemáš pro mne hledu!
když mraky šedé myšlénky mé stíní –
ty prcháš nyní!