A když vysílen a chabý
padám, dát se zachytiti
velkým křídlem Beethovena,
když svou hřímá devátou,
a v tmu vidět nekonečné
sály plné gobelinů,
fresk a soch allejí valnou
až v dny naše mistrů všech.
Parsifal co bohatýrský
snímá lidstva velké hříchy,
splynout v hudbu, ztuhnout v mramor,
zpít se krásy orgií.
Číši sem a růže do ní!
Před obrazem drahé tváře
tryskni, stance, jásej, noto,
celou dlouhou mám tu noc!
A když překvapí mne jitro
s číší v ruce, na rtech úsměv,
zadívá se přes mé rámě
do sonetů Shakespeara.