Stojí v poli mohyla,
Ta k měsíci mluvila:
„Hej! –
Bledý, tichý měsíci,
Plovej k smutné dívčici,
Jenž touží po vzdáleném
Kozákovi zabitém,
Kdyžto v noční samotě
Oddává se tesknotě,
Útěchu jí v srdce lej!“ –