Sivý Žal se jemu v cestu náhle staví –
Šumařovi na rtech zvučná píseň zmírá,
v jeho zraky stařec hled potápí žhavý,
jenž se mu až na dno mladé duše vtírá.
„Zapěj, milý druhu!“ úlisně dí k němu,
„chci naslouchat chvíli zpěvu veselému.“