Do knihy veršů nahled’ otevřené
a dlouho, dlouho upíral v ni hled –
Tam kvítko bledé, časem vysušené –
s ním krátký blaha čas mu navždy zbled’.
Když červenal se kvítek, líbal líce
a pro ně stavěl hradů na tisíce.
Však chleba neměl – Jiní měli zlata –
Tak ssula se mu štěstí tichá chata –
Odvedli růži bílou k oltáři.