K němu družina se sbíhá divým shonem.
Vábná síň se plní třeskem, rykem, stonem.
Mramoru sníh s mutným červánkem se druží,
koberců květ rudne nachem rosy děsné.
Mezi sloupy, kde as jindy ve hře plesné
škeřily se zoubků perly ústek růží,
vraha zběsilého tvář se jeví vrahu
s lítou krve žízní v temnu šklebných tahů.
Kde snad vábným tancem smavé krasavici
oko plálo, kotník zlatou zvonil zdobou,
vzduch se kmitá mečů strašnou blýskavicí,
bolestí ret ječí a zub skřípe zlobou.