Za měsíčních jarních nocí mrtví vstávají z hrobů
na malých hřbitovech snících v šumění vrb,
ze snů vstávají probuzeni, jež začali snít,
když klekání zvonili v setmělé vsi.
Jdou probuzeni dotekem velkého ticha,
ve stínu křížů a smutečních vrb –
přes nízké se dívají hřbitovní zdi,
omámeni příliš silným dechem rozkvetlých zahrad...
A sny tiše přicházejí k spícím za neosvětlenými okny
po cestě, kde za každé noci do trávy klade
se rosa slz těch, kdož tady jednou již šli.
A spící teskně vzdychají ze sna...
Jdou černé stíny kolem bílých křížů
a v otevřené lehají si hroby,
jež měkce vystlaly jim živých vzpomínky...