Kyne velitelka rukou běloskvoucí
a na její povel ocelových pout
hbitě odnímají Vandě tíhu žhoucí,
pod níž bílých ramen tryská krve proud;
roh jí dávají, a její duše vroucí
Ludiši i sobě váží sudby soud.
Couvá četná stráž, a obě pevným krokem
na valy jdou hradní v smutku přehlubokém.