A to srdce bujnému se rovná trní,
Dusícímu seté láskou mojí zrní,
Jež oseté pravdy zrnem, po mé řeči,
Nechce marných v světě odříci se péčí,
Ale hledá zboží, po rozkoších baží,
Víc se o svět, než o lásku Boží snaží.
Rozkoše ty, světská čest a zemské zboží
Ach, to rozsochaté trní, bujné hloží,
Které v srdci rostouc, nedá zniknout klasu,
Jenž měl z oseníčka dozrát po mém hlasu;
Přílišná pak o marné ty věci starost,
Dusí v duši blahou lásky k Bohu jarost,
A tak srdce také nevděčí se Bohu
Ctností ovocem za lásku jeho mnohú.