– Bláznivé je lidské žití,
tělo prostředkem i cílem,
ovšem těžko žíti jinak,
těžko žíti, ale přece.
Hmotě nutno do úst dávat,
aby živa byla duše,
bůh tak určil od věčnosti.
Nejlépe by bylo státi
ve vzduchu, nic nevěděti;
ovšem nutno zapomínat,
ale ne tak všedně, nízce.
Nutno duší ocelovou
tvrdé nebe proraziti,
zvrátit bludné nazírání.
Nemá člověk chtíti klidně
v pokoře žít, spokojení,
už v tom chudoba je duše.
Za přírodou nešetřící
kdes bůh tajemný se skrývá,
přírodu je hubit nutno,
boha v sobě zabíjeti.
Marno-li vše, zničme sebe,
první prostředek to vzdoru,
negace, kult satana.
Satan ideálem lidstva,
spásou jeho, neboť káže
přírodě smrt, život duši.