I zželelo se ubohého druha
faráři šlechetnému. Vyzval k sobě
i kamaráda i to drobné robě –
bylť pravý kněz a hodný Páně sluha,
měkkého srdce, mysli sličné, čisté;
i Šimon, kdyby na jeho byl místě,
nejinak jednal by, to ví, to cítí –
nuž, měj si na faře to živobytí...
Vykáže jizbičku mu u dolejších vrat,
opatří chudičkými potřebami,
jen aby netrpěli nouzi, hlad,
a několika k tomu knížečkami.