Tajemným šerem skrze stromů snětí
probíhá jarních vánků dech,
hřivňáci šedí v zápětí jim letí,
za nimi – ký to divný spěch –
v lese kdo nežil, nezřel jich a nezná, –
geniů jara četa přelíbezná,
na líčku úsměv, v oku žeh.