A opět za vlasy jej hrubě jal
a pozved’ zbraň svou. Roland vyskočil
však náhle silen, ranou nesmírnou
na lebku jeho rohem udeřil,
až olifant se téměř rozpůlil,
a drahokamy s něho padaly
a zlaté zdoby, krev však zároveň
se černochovi z hlavy valila
a mozek s ní; pad’ mrtev do trávy
jak poražený strom. Též Roland kles’,
to rána jeho byla poslední.
„Ty sketo,“ pravil, „zneuctit mě chtěl’s,
však s ďáblem špatně jsi se poradil.“