Já tehdy vzpomněl v hlučnou návsi,
závojky družic oslněn,
zda mladý tvůj, tvůj štíhlý peň
to všechno ví – a zdali zdráv jsi,
můj strome nade všechno milý,
a běžel, tenoučkými hlasy
sledován dětské havětě,
a běžel, běžel prostovlasý
a z daleka již zdravě tě.