V tom již ranní znělo kuropění; –
Já pak z divného sna vytržen,
Pln útěchy, pln jsa uděšení
V zamlžený procitnul jsem den.
Leč mé srdce silně tlukoucí,
Leč po tváři slzy kanoucí,
I horkého studený pot čela, –
Všecko dávalo mi znamení,
Co má duše ve snách přetrpěla,
Co jsem zkusil ve svém vidění!