Zpěv dozněl na rtu v poslech sladký
A v temno obraz vzešlý spěl,
Mně písně zvuk se v prsou chvěl
A duch si volal obraz zpátky,
Jenž sotva vzešel, mizel vidu
Tak sláb zbyv duši v odlesku
Jak hříchu půvab v poklesku,
Jak dobrý čin, kdy paměť lidu
Si každý úkor v kámen ryje
A v písek sypký dobrý čin,
Tak chud jak pohled do krajin,
Kdy ranní mha je v závoj kryje –
Tak zašel – a tak duši milý!