„Aj, tu je párek!“ ihned vedle slovo hlučné;
„jaké to štěstí! Moje Lauro milá –
a já se bál, že jsi tu zabloudila!
Smím gratulovat? Je to jisté, nerozlučné?“ – –
„Dovol mi, Theodore! Či jsi se tu hlavou
přes míru nepřiblížil ohňostroji?“ –
„Rač mi, drahá, v průhlednějším kroji
podati otázku tu, jaksi štěbetavou.“
„Toť jasno přece, jakou o tě vedu péči,
bratránku, – hodnou, aby jsi ji chválil:
Já, soudíc jenom podle tvojí kvapné řeči,
se lekla, či jsi’s účes nepřipálil.“ –