Občane, bratře,
naslouchej v hukot a vřavu,
naslouchej pod lomoz událostí a hrozeb!
Nechť řinčí přípitky králů a vojevůdců,
nechť praskají řídké kosti mezi tesáky dravců,
nechť nesčetných, protivných zájmů zbraně se kříží
a burzy, sněmovny, ulice v horečce stálé
se potácejí a řičí –
pode vším uslyšíš podstaty tlumené hlasy,
dvé hlasů lidských a země hlas,
a tma se ti promění v jas.
Jak pila se vžírající hluboko v dubové dřevo
zde tento chraplavý hlas náleží pánovi dneška
a cinkot zlata jej provází,
v němž hrabou se lačné prsty,
a skřípot zběsilých per jej provází,
jež kalkuly zanášejí:
jediná je to slabika, opakovaná stále,
jediné čtvero liter, stále týž chameleÓn,
modlitba, sten a hrdla stisk,
jediné slovo: zisk.