Teď v jasnosti živé tato představa zářila myslí:
výjevy orby, setí, okotěšný žatvy obrázek,
pásmo poklidných dnů ve zdárné práci plynoucích,
návraty pod večerem za cvrčků hudby miloučké
ke krovu družnému, z něhož oblaky dýmu sivého
v záři večerních par krb vlastní vábně vysílá –
Snadno druhý též krb dům otcův může obejmout,
až by družku milou syn hodlal sobě přivésti,
jež by mu se skrání dum temných sháněla stíny...