Teď ovšem sestaral. Ač nevěst kolem
bohatých, sličných bylo na vybranou,
on raděj lesem, pahorem i dolem
procházkou toulával se milovanou,
háj potěchou byl, jezer šumné lemy
a malý svět ten jako sám on němý.
Co jemu děvče? Obraz od minula,
tak truchlivý a plný dum a stesku,
ve vlnách času dívka utonulá,
jen chabý odstín bývalého lesku –
a tyto mladé? Pro něho jen děti,
tak pro hračku, a k hračkám už je stár,
mohly by o mládí mu vyprávěti,
jak zapomněl kdys šalbou na kolár!