Ty kasty a kastičky
od šlechty k měšťákům
jen smály se tomu bratrství
pod výsadami nakupenými,
pod právy historickými,
pod hromadami nahrabaného zlata,
pod záštitou shnilé a zbloudilé kultury!
A všechny ty kasty
jen vzpurně reptaly! co my, my, my,
my vladaři, my knížata, my baroni,
my měšťáci, my osvícenci věku,
my máme s luzou, které u strojů
a v tkalcovnách jsme opatřili chléb,
jež v našich dvorech u dobytka spí,
a naše drvo poráží
a naše okopává pole
a naše lány osívá,
s tou luzou, která v sklepních bytech
se peleší
a neduživé potomky
ku zlodějstvím a revolucím dochovává:
s tou máme v rovné řadě stát? –
A stále říkaly: My, my, my...