„Ó bláhový! Zda neznáš mojí blány,
kde dědů tvých se rděla kdysi krev,
kde zejí dosavad ožehlé rány,
a v kletby zvučí svatých žalmů zpěv!
Já psána byla v mečů, přílbic blesku,
v požárech, v dýmu, v sudlic divém třesku,
krev nejsvětější ta mým byla křtem.
A proto děd tvůj z plamenův a ssuti
jen mne vynášel žhavým tiskna rtem,
když ctí i statkem propad’ zahynutí
a za hranice prchal v cizí zem.