„Ó nech mne, nech mne spočnouť, dokavád
ortel svůj neuslyším ze tvých retů,
neboť v tvých myšlénkách sní dřímajíc
černá má smrt i život tkaný z květů.
Probuď své city slovem osudným,
zahřmi mně „zhyň“, neb dej mně nebe jasné,
blankyty vykleň nad životem mým,
anebo pekla svod, kde naděj hasne.“