Po něm povstal z kruhů hluku,
aby pálil obět znova
jménem lidu Tetva Popel.
Bohyním, jež na nebesích,
bohyním, jež v tmavých lesích,
bohyním, jež v hloubi vod
sídlí, i těm, které štěpí,
i těm, které ničí plod,
pálil oheň velkolepý.
Kolem něho vnadné děvy,
jasnooké, černobrvé
prozpěvují dlouhé zpěvy
bohyni a panně prvé,
zlatovlasé, cudné Ladě.
Zpívají o její vnadě
tklivou píseň, cituplnou.
Opěvují hedbáv řas,
sladký ret a hebký vlas,
bílou šíji, oko snivé,
běloskvoucí oval ramen
s křišťálovou ňader vlnou,
ztepilé a outlé boky.
Opěvují čistý pramen,
v němž se v svitu luny koupá,
holubice dovádivé,
se kterými k nebi vstoupá
nad skaliny, nad potoky
v dovádivém, lehkém kmitu
do červánků na blankytu.
Kolem ohně vnadné děvy
leporostlé, lepošaté
prozpěvují dlouhé zpěvy
bohyni své Vesně svaté.