Z koule velmi starý poutník přivanul,
větrný stane proti stromu svatému,
huhlá mi slova dutá jako vzduch.
Jak raduji se, můj Buddho,
že jsi dosud osobně živoucí,
tentýž, který leže jinoch u říčky,
útlý tigr s tenkým lukem obočí,
v čiré vodě vídal stíny věcí budoucích.
Tys ten, jenž čtyři bídy člověka
zmohl nicotou; a přece sám
stal se aionem a s celým světem svým,
svým duchům raze cestu v neznámu,
postupuješ k božským propastem.
Kdybych patřil k řádům tvým,
ne k chudinské pyramidě západu,
ty, třeba mnich a žebrák knížecí,
nestrpěl bys potup mých. Byl bych jiný:
mladý, krásný kníže Indie,
jemuž sílu hor dal Gaurisankar,
v nachovém rouchu, podle svatých vod,
pevně pádila by moje kolesa
bojovného vozu, letem nehybná.