Nehledím oknem. Nehledím na střechy jednotvárné,
pod nimiž všechno v hádkách a ve špíně stárne,
na komíny jako k nebi zdvižené pěsti černé,
na okna smutná, rozbité zdi, na vrabce uboze věrné
těm začazeným okapům a stromům asi pěti,
jež sešedlé ční ze dvorů, kde popelí se děti,
ach, ty děti špinavých předměstí...