Aj Pustevně! vy stavby přespanilé,
jak srdci blízké, jak jste oku milé
svou Šumnou, Maměnkou a Libušínem!
Vy v rámu lesním, otočeny stínem,
jste sjednotily v harmonii hezkou
lesk, nádheru i jednoduchost veskou:
vně, uvnitř ve vás tolik vnad se jeví,
že oko ani, kam dřív hleděť, neví,
že duše žasne, noříc se vždy v novou
a v pravdě živou krásu pohádkovou.