Rajmund do srdce vryv tvůj, Lucyo! obraz
Zpoutal se očarováním kvetavé krásy.
Kamkoli Lucya krásná pohnula sebou,
Jak stín kráčeje s ní, a y vnadami srdce
Zohňuje mladnoucými se v hlubinu necti
Házel, a pro ženu sličnou Boha y slávy
Zvětřenec spouštěl. Y nemoha rozpalováním
Žádosti snášeti víc svou vyjevil lásku
S očima horoucýma a pronikajícý
Vnitřnosti řečí. Lucya nevinné dítě,
Milenka Boží neví, můželi Křesťan
Hněvati Boha, a ctnost jak nebesa čistou
Zkáleti vášní? Na muže s obdivováním
Hledíc krásami výší zarděné tváři,
Bodá do srdce meč, a v plameny budí
Neukrocené čest y náruživosti
Syrného srdce, a ztřeštěnec neustoupí,
Byťby y milosti hráz svět širokomocný
Vystavěl příkrou, byťby se ďábel mu opřev
Zatratil muže, a v hlubiny pekla ho srážel.
Lucyi svou k svým na věky přivinuv prsům
Skryje se v rozkoše ráj, a milenku zblaží.