Ve prachu silnic vleče nohy své,
trup, spola obnažený, smýkaje
po zemi, letním žárem prohřáté.
A z očí resignace tesklivá
mu tupě zírá ve tvář kolemjdoucích,
mdlá resignace zvěře nemocné.
Chvílemi stane tupě, bez hnutí
v zem upíraje šedý, blbý zrak,
jak byl by smířen kalužinou chladnou,
v níž teď své obě ruce vnořil chtivě.