Jednou v letě časně ráno
vyšel Jiří, jako zvykle,
pod jabloň si sednul s knihou,
avšak víc se nenavrátil,
více Václava nezhlédnul,
aniž Václav více jeho.
Tamo leží na hřbitově
vedle matky v jednom hrobě:
bůh mu dej tam věčnou slávu!“