Slunce nevyšlo a den byl šerý,
temné mraky honily se hbitě,
válely se na Lomnickém štítě;
veliké se podobaly můře,
ano, příšerným-li zdál se který,
druhý vedle kabonil se hůře –
a jak mračno za mračnem se plíží,
sem tam křivými se vinou běhy,
ostré tesy, lesknoucí se sněhy
pokrývají černou, hrubou mříží,
která sice dosti skulin skýtá,
jimiž tes a sníh se dolů dívá,
však čím dál, tím hustěji se splítá,
témě štítu víc a více skrývá.