A pak se zved’, zas na kůň sed’
a sotva k jelenu zrak vzhléd’,
sjel v propast hned svět jeho běd,
on cítil, že to velký trest
za jeho velkou vinu jest,
za nesmírný ten k honbě chtíč,
jímž zmítán byl jak dětmi míč,
že cítil v duši boží bič,
jenž stále hnal jej dál a pryč;
však zároveň to duši lík,
tak jet a nestát ani mžik.