Pohnut jsem v duši; citů směs
v srdci mi tajemně roste,
ach, co jsem snil a myslil dnes
při ptáků rozmluvě prosté!
Lítal jsem s nimi mimoděk,
prožil jsem s nimi mládí věk,
písně své, blaho i žaly,
na dně jež duše již spaly:
pohádky zaniklé říše...
Tiše, mé srdce, buď tiše!