V samotě mdlé a provanutí plísní
voskovic plápol charý uháším,
zdi bořím, které ducha mého tísní,
a křídlem volným duši unáším.
Jsem všudypřítomný: jsem bleskem v mracích,
jsem v mlhovinách příštích věků, hvězd,
mám peklo minulosti ve svých zracích
a čekám na rozcestí dálných cest.