Byl hloupý Honza – vidíte ho tady – (ukáže na sebe)
a ten měl vadu nade všecky vady,
že každý mohl štípat na něm dříví;
byl dobrák od kosti a maso všecko,
ba, věřte, bylo veliké to děcko.
Měl síly, že jí konat mohl divy,
než dlouho nebyl sobě vědom toho
a proto hospodář – to cizák byl
a Honzův statek sobě přivlastnil –
naň práce nakládal víc nežli mnoho.
Tak trvalo to stejně léta hezká
a Honza táhl. (Bylo to kus mezka!) –
Až jednou náhodou svou poznal sílu.
Kdys na vůz těžké naložit měl klády –
i pro něj těžké, hospodář pak k dílu
jej bičem nutil a jen k němu zády
se obrátil, když Honza poprosil
jej o pomoc. To Honzu dopálilo:
kmen velký popadl a ze všech sil
jím mrštil na vůz, z něhož rázem zbylo
jen trochu třísek. Honza v úžase
zřel, kde ta síla velká vzala se,
a hospodář když jal se láteřiti,
že vůz mu rozbil, lehce docela
se ohnal jen – a duše zbabělá
se dala v útěk, slepě vpřed se řítí.
A zmizel – bůh ví, kam – svůj statek opustiv
i to, co bylo přímo světa div:
sklep velký, plný sudů s drahým vínem – –