Jak na klavíru těch bouřných vírů
v sen libých zvuků v laškovném tluku
tvá umná ruka souladí:
tak vítr třese v klávesy v lese,
zní bouří hromu, vrcholy stromů
a doznívá až v kapradí – –
A hudba tato liboděsná
jest nad koncerty, divadla,
vždyť ve kraj náš ji mocná Vesna
svou rukou čarnou vekladla.
A v tóny tyto, v nichž vše je skryto,
nač v chvíli mnohé vzpomínám,
svou tajím prosbu (neodepři mi to):
Sestřičko drahá, vrať se k nám!