Még hajnalkor ki-sétálok
a’ zöldellő erdőkhöz
‘s nála nélkül estig sirok
ülvén régi vizünkhöz.
Nints, a’ ki a’ tölgyfa mellé
állyon, hogy fel-keressem,
nints, ki hársfánkra fel-metzné
nevemet; nints kedvesem!