Mózes, te jártál volt régen az Istennel,
Mért nem ismérkedtél hát meg minden néppel?
Honnan jött Mahomet elő egy világgal?
Ki harcra kiszállott a nagy igazsággal.
Rómára Kálvinus mi okbul támadott?
Mi az, amitül ő törvényeket adott?
Hol vagynak azok az híres pogány bölcsek,
Kik régen tartattak majd mint félistenek?
Az Istent nem tudták, hogy van világába,
Kit mindenkor osztunk egy valóságába.
Ez örök mindennek füst okoskodásunk,
Csendesen nézi, hogy különböz vallásunk.
Egy bölcs eszével csak csudálkozni tanul,
Mellyel a mélységbe még alább, alább hull.
Meg nem magyarázza, millyen nagy Istene,
Hogy széles világunk, mint ő, csak úgy hinne.
Az örök valóság ismérteti magát,
Ámbár elrejtette dicső valóságát.
Ennek akaratját, tudom, mondja ki-ki,
Noha kárhoztatja ezt amannak hiti.
Miként írja magát a világnak lelke,
Aztat tanulja meg egy gondoló elme.