A föld alatt száz titkos ér
Furkálja a bérc keblit által;
Ásványok és ércek kinyalt
Savát, lelkét vivén magával.
Egymáshoz útat törve, aztán
Öblös medencékben jön össze;
És forrón felbuzogva habja,
Gyógy-nedvét az embernek adja,
Hogy benne kórtestét förössze!
Bajmócon is volt hajdanában,
- Amint az éltes nagyanyák,
Hosszú estéken rokka mellett
Mesélgetvén, reánk hagyák: -
Bajmócon is volt hajdanában
Ily gyógyforrás, melynek vizétűl
Egészséges lett a beteg,
Vidámabb, ifjabb az öreg
S a nyomorék szépen kiépűlt.
A nyílt, magas vidék,
A szurkos fenyvek illata,
A nyájas tiszta lég,
Lélekre, testre jól hata;
Úgy hogy az ember általa
Szintén megifjodék!