Kiállni, mint szinész: “no jer, közönség,
Lásd hogy szomorkodom, nézd a pofám!”
Hogy érte tapssal vagy füttyel köszöntsék,
S röhögjenek mint kárvallott kofán;
Titkolt szerelmét, mely előtte szentség,
Bírálja, méregesse e profán,
Ez a közömbös nép, vásári had: -
Ah, ily szereptől lelke elriad.