Tu zas ve snu vidí otce svého
něžnou, smutnou, zarmoucenou tváři:
„Synu mnoho učinils mi zlého,
národ můj jsi zastřel rudou září,
zničils myšlenku mou velkolepou
vášnivou svou duší, nízkou, slepou!“
„Běda!“ sténá Zikmund ze sna, „běda!“