Cid, statečný Campeador,
opustil již Saragosu,
veškerý lid svůj vzal s sebou,
rozvinuv své prápory.
Přepadnouti on chtěl Monzon,
do Huesek dále hřímal,
Almenar i Ondu potom,
oba hrady rozbořil.
Pedro na to Arragonský
velice se proto zlobil,
uslyšev, že ten Cid dobrý
tak mu přišel do cesty.
Vojska svoje všecka svolal,
kterých měl tu víc než třeba,
před Piedrou, zvanou Alta,
stany svoje rozbil hned.
Před oči se stavil Cida,
blíže však se váhal dáti,
s dvanácti jen ve průvodu
s Monzonu jel dobrý Cid;
chtěli občerstvit se v polích,
všichni dobře vyzbrojeni,
Arragonského však lidé
za špehíře měli jej.
Stopadesát reků jejich
přepadlo jej z nenadání,
proti všem Cid válčil statný
a jsa statný, všecky zmoh.
Sedm zajal maurských králů,
zajal rytíře i koně,
ostatní již prchli z boje,
nikdo naň víc nečekal.
Zajatci o milost prosí,
by jim volnost zaručil,
a Cid čacký, co si přáli,
milerád jim přisvědčil.