Však proč že panstvo s jídlem váhá?
Že i to je jim sprosté snad?
Přejedí se i jídla drahá,
když není dobrý kuchař – hlad!
A Konavljan – hle, Danka volá.
– Má ticho být kol mého stola?
Slyš tedy, jasně ti to dím:
nos jídla stejná ostatním!
– Nu, to je přece pravé slovo
a pravý povel k veselí –!
Či máme hloupí, nesmělí
zřít na bendění velmožovo?
– A tamhle chlap ven běží hned,
by honem zvrátil, dřív co jed’...!