Viď, nezlobíš se, upřímně tě zvu-li,
bys přišel k nám až pozděj’... Řeknu ti,
má drahá žena teď se ke mně tulí,
já její čelo líbám v pohnutí,
v svých rukou hladím její ručky bílé
a oba těšíme se, za krátko
že přinese nám dávno ždaná chvíle
maličké, drahé naše robátko...