A znovu mdloba uchvátila jej
a byla těžká, dlouhá, mrákotná,
však s koně nespad’, kam byl vsedl zas.
Když k životu se vrátil, s úžasem
teď viděl, sám že zbyl jen z reků všech
a arcibiskup Turpin. Cítil též,
že krev se lila z ran mu hlubokých.
Na druha svého ještě pohled vrh’,
pak koně bodl, letěl k Turpinu,
jenž na něj volal, rva se jako lev:
„Pojď, Rolande! Přispěj mi k pomoci!“
A oba v seč se vrhli zuřivou.