Hle, okno, u něhožto ráda četla,
hle, klavír, na němž tehdy zahrála, –
já posud vidím, hlava její světlá
jak sklání se tam, šílím bezmála
a zdá se mi, že slyším píseň její,
již zpívala tu, kolik tomu dní? –
Nad klavírem se bílé ruce chvějí,
tu píseň slyším zas, tu poslední...