Háj celý zdříml nad rozkvetlým svahem,
jen slavík ještě zpívá na keři,
a ve večerním vzduchu svěže vlahém
tak sdílně voní douška mateří.
Ty, po dni horkém tiché příměří,
kdy vroucí sloka zpověď začíná –
ne, srdce mé ni písni nesvěří
jak tragická je někdy nevina!