És a szegény mond a fukarnak,
- Harmadnap is hozzája térvén,
Mivel szükség, éhség erőt vett
Pirúlásán, szégyenkezésén: -
‘Ki megtartá az elvetett magot,
S reá nevelő időket adott;
Ki a kalászt megáldá, - nem tevé
Aszály, jég, sáska által semmivé;
A takarónak ki adott erőt
S ki által javad ily tengerre nőtt:
Gazdag! az Ur nevében kérlek,
Nehány kévét adj a szegénynek!’
»Mi gondod rá, felelt az mérgesen,
Mi adott, mit nem a jó sors nekem?
Nem ácsinkózom a tiedre én, -
Jó volna hízni a más kenyerén!
Ki táplálja az égnek madarát:
Ha megteremtett, legyen gondja rád!«