A v chýši ticho málo rušené,
Jen z venku bouří hromu strašný třesk,
A v šero po komůrce rozstřené
Jak zoufalství myšlénka šlehá blesk.
A na okenko bije dešťů proud,
Jak by to poutník o vpuštění žádal,
Ba je to poutník, já bych na smrt hádal –
Aj modli, modli se, nastává soud!
Matka i dítě ruce sepjaly,
A bouř burácí povždy strašněji,
Teď objaly se a teď zalkaly.
„Slyšíš nás, Bože?“ – aj a mocněji
Teď vítr na předsíni zahučel,
Již s dveřmi se vší silou se tam pere,
Vyvrátil je a za ním blesk se dere –
„Slyším,“ teď zavznělo – a vítr dohučel.