V prsou byl mír, a v duši byl klid,
a já byl volný jak ptáci,
v nitro jsem chytil západu svit,
bylo v něm přítmí, rozlité přítmí,
jako bys v jizbu proud sluneční vpustil
zeleným sklem... to zvláštní byl cit...
někdy tak z duše mé hořkosť se ztrácí,
kdos v ní jde zticha, jak travou bys šustil...