Ďábel na zemi má mnoho bratří,
k nimž i mnoho velkých pánů patří.
Vyšel tedy z pekel čmoudu
na širokou země hroudu,
aby zvěděl od nich, kde co dýše,
a jak šíří se ta jeho říše.
Po čichu ho vedla cesta
do jednoho sídelního města. –
Černá noc svět obaluje stínem;
město však je osvětleno plynem.
Ďábel, uviděv to, zbledne:
„I toť je tu jako ve dne!
Což invence lidí vzteklá
napodobiť chce i plamen pekla?!
Ďábel sám je mistrem vynálezů!
Však já pomstu na hlavy vám svezu!“
To řka ďábel, ve padoušství zdárný,
ubíral se přímo do plynárny,
kdežto – šatu jeho díka –
považovali ho za dělníka.
Neslýchanou obmýšleje vzpouru,
vyhledal si ďábel hlavní rouru,
s kterou byly všecky jiné v styku.
V okamžiku
pohnul ventilem. Ó, jaká moc!
Celé město kleslo v čirou noc.