Váhavě šero mlčenlivé do kraje vyšlo... a za ním bledé třesení mlh.
...A zvolna... až ke mně...
Objalo vlhkou a jemnou svou rukou mé spánky
a zadívalo se lichotivě do mých očí,
zadívalo se mlčky popelem svého zraku.
(Tak vrátila se mi v mysl vzpomínka dětství a první mé Lásky,
a opět slyšel jsem šedou melodii bílých modliteb a sladkých rozechvění.)