Dnešek vždy na zítřek nám štěstí odkládá.
A v noci uvadne, co za dne zvolna vyrůstalo.
Toho, co krátký den nám dá,
je strašně málo.
Je málo světla, málo radosti,
Divno, že srdce ještě plane!
Myslím, jak nebývalou starostí:
zda vítr do jara i moji pýchu neodvane?