Prchla léta. – Bral se zpátky
městem věčným unaven –
Vojtěch svatý a krok vrátký
u každičké stavil chatky
mírně bědy, hoře sten; –
třeba víc však skládal blaho –
pusté bídy do klína,
nade vše přec tížila ho
alpského sna vidina.