V důvěře té šťastné dočekal se rána.
Však co vidí? V noci vyvrácena brána,
přepadeno město loupežnickou mocí,
meč a nůž v něm řádil v hrůzyplné noci;
a kdo nechán živý z mužů, žen a dětí,
s otrockými pouty vlečen do zajetí.
Zvolal mudřec, k nebi upíraje zraky:
„Velebím tě vděčně, Pane nad oblaky!
Co mně proti mysli odepřeno včera,
spasným se mi jeví za ranního šera!“