A Tonko cítí: Konec všemu!
Nevyjde slunce pro něho –
pohledí ve tvář ubitému,
však neprobudí mrtvého –!
Pomalu krev dál z nehtů prýští,
chlap stojí v slizském tratolišti...
Na tváři sedí prach i sníh,
jak narodil se v oblacích –!
Však – jaká je to nyní země,
kde vrchy k mračnům ženou se
a o kus mlhy perou se –?
Toť známé hory přece témě...!
Toť známých hor je přece kruh –!
Je Župa to a její vzduch?