Zda na tvém kříži hůř ti bylo, Pane?
tys visel tam jen hodin několik,
já budu spjat zde mnohem delší dobu,
tvá tekla krev a moje rovněž kane,
tys mlčel, nebe slyší však můj křik,
v němž jásot, ples a dík;
ó slyš, jsem ústa hrobu,
před tebou tvář svou slunce zahalilo,
však na mne tvoje svítí, svítí, svítí,
na kříži lotrů přátelství ti zbylo,
však já jsem sám,
vstříc patřím jasu dne i noci šerým tmám,
když hvězdy hasnou, když se východ nítí –
taks chtěl mne míti!