Do čela jednu, do srdce jednu –
proč se tak musí, musí stát?
Životem pravdy,
vášně a citu
nechtěli nechat duše plát!
Neshasí však již svatou tu vášeň,
vzplane, až budem
umírat! –
Až půjdem tiše z ráje do ráje,
budou nás proklínat!
Ale až láskou na místě mravů
dovedou světu štěstí dát,
přijdou nám na rov, blahým a čistým,
přijdou nám všichni, ba všichni
požehnat!