Ten večer naší touze krátký
v té kráse divné, neobsáhlé
a opojné tak do pohádky
nám začaroval duše náhle – –
To bylo tehdá na Valdštejně,
kde obraz Máchův viděl nás
a paprsk luny měkce, chvějně
se v slzách vašich očí třás’...
Nám svět byl tenkrát básní velkou,
již opilí jsme blahem četli.
A pak... nuž, potom před veselkou
vám do kadeří vínek vpletli...