Bylo po kázání; šer již venku vzrůstal,
rabbi Meïr sám s ženou v modlitebně zůstal,
zastavil ji náhle, pryč když jíti chtěla,
kterak byla bledá, jak se celá chvěla!
„Prosbu dnes mám k tobě, neduh zlý mne mučí,
prostředek znám jeden, kabbala jej učí,
kdybys chtěla třikrát naplíti mi v oči,
mine prudký zánět, jak je slina smočí,
mine prudký zánět, žířivý a velký,
musí však být slin z retů trpitelky.
A ty trpíš příliš a jsi dítě skromné,
učiň mi to k vůli, udělej to pro mne!“
Schýlil se k ní tiše, nastavil jí tváři,
z které odevzdanost i pokora září,
schýlil se k ní sladce, nastavil jí oči: