Ten život náš je velká komedie,
v níž člověk každý hraje roli svou
na prknech světa. – Krok za krokem jdou...
jak Osud určil, tak i každý žije. –
A jedenkaždý ze všech lidí v zemi
je hercem (dobrým buď... či špatným zas)
a přetvářka zde vládne tvory všemi,
měníc jich srdce, duši, ba i hlas.
Ten, který dobrým hercem slouti může,
ten musí na vše strany křivit hřbet:
tu poroučet... tu sladkým být jak med...
kde potřeba, do nové vlézti kůže. –
Dle písničky, již slyší, všude zpívat,
být s Němci Němcem, s Čechy Čechem zas,
a vždycky, je-li k tomu pravý čas,
tam odporovat... onde zase kývat.
Své přesvědčení, je-li toho třeba,
jak rukavici s ruky dolů dát –
své rodné řeči s jinými se smát...
národnost zašlápnout za skývu chleba. –
V čas potřeby si na tvář hodit masku
a s lící dobráka mít v srdci zášť! –
Přes bohatství si dát žebráka plášť...
neb s nenávisti maskou kázat lásku –
svou škodolibost ukrýt v litování
a radost v uplakanou masku zas...
ku bludům, žvástům propůjčit svůj hlas
a hlásat je... však sám nevěřit ani!! –
Pod štítem protekce se pyšnit vědou,
pod maskou chudoby okrádat lid –
na jedné hlavě deset masek mít,
a uznávat jen zisk svým napovědou.