Ó jak se to vlní, jak obzor plní
to báječné mořské zrcadlo!
Jak ženy prsy, tak pne se, plá, slní,
zří s žasem v to děsné divadlo,
a cítí, co bylo v něm trudů a bludů,
co tkalo v duši rmut, hořkost a nudu,
jak s hlavy mu dýmem a šupinou s údů
v tu orgii světla zapadlo!