– Ne, mistře, tak – děl mnich – ne jeden muž,
jich dvacet sedm bylo, jeden kmet
byl stříbrovlasý, všichni stateční
a vzácní páni, proti císaři
že zvedli odboj, svaté církve řád
že rušili, jsou katu vydáni.
Je pravda, hřích jich velký byl, leč trest
byl viny těžší, celá naše zem
v nich umírala. Jazyk z úst jim rván,
jim osekány ruce, sťata leb.
Ó, divadlo to hrůzné bylo as,
můj vyprávěl děd – – – Astorga se třás