Cit úzkosti, jejž každé prázdno rodí,
ten Starých horror vacui v ně kles’,
jen stopu žití spatřit kolem lodi,
však marno, v sobě zmíral každý hles,
jen vlny, vlny, vlny oko stíhá,
tak chladné, šedivé,
za obzorem se nový obzor zdvíhá,
v mlh změti, v proudu spleti vířivé.