Pod paž sahám v hnízdo tejné –
to tam vejce čarodějné;
dlani vydal úkryt stinný
jenom střípky skořepiny.
Než, ó div!
každý střípek náhle živ
letí vzhůru,
změněn v bílou noční můru
a to hejno tichým ruchem
ševelí a křepčí vzduchem,
ochvívá mi obličej,
cítím kroužit kolem hlavy
mihotavý, třepetavý
tajemných těch bourců rej.