Imígyen jár a vőlegény,
Ki éjszakának idején,
A villik bűkörébe téved;
Vőlegényének tartja mindenki,
S a villitáncban addig ölelik,
Míg kéjbe hal szivén az élet.
És rögtön mindent elfeledvén:
A hő vágy újra nő...
Hivó dal közt várják az órát,
Midőn a mátka jő.