A hét fiú s anyjuk belépe
A kincset rejtő mély pincébe;
De nem boldogult az anya...
Mert a kád fényes aranya
Az elterített lepedőket
Rögtön megégeté,
Mihelyt kezével a gonosz nő
Rájok szórá, veté.
- Anyám! menjünk ki már...
Szedtünk mi eleget!
Anyám, anyám mi az...?
Ujjával integet...
S az asszony rögtön feltekinte,
De az árnyék volt csak szerinte.
- Anyám, anyám, ősz ember az...
Gyerünk az Istenér’...!
Nézd csak, parázs tüz a szeme...
Szakála földig ér!...