Anyjáról az maradt eszébe’,
Hogy sokat sírt és szenvedett.
De szőke, szép, szelid fejére
Oly örömest emlékezett.
Szelid nézése évrül évre
Mint hű talizmán, úgy kisérte,
S vád volt e szemben, néma vád:
Ő vitt a sírba, ő, apád!