És most jön a java:
Ezekért élünk,
Ezekért a boldog cudarokért
Szakad a vérünk.
A bánatunk nem ér egy zsömlyét
S a kedvük ára
Egy garast
S mégis az ő kedvük maraszt
A hidegben, a hőben,
Az élet-vendéglőben.
És mégis értük ássuk
Vagy itt vagy másutt
Gödreit az emberi útnak
S nekik van igazuk,
Mert sem Pesten, sem Budán,
Mert ők
Sohase futnak.
Ők orrolnak s nevetnek
Kicsi bánattal, kedvvel,
Egy-két furcsa gyerekkel.
Furcsa gyerekek jöttén
Az ember tán elbámul
S mégis talán csak ezek
Jöttenek ki
Ama mélyebb világbul.