Nuž, vstaň ty, starče! Jestli tobě zbyla
dnův oněch památka, kdy pospolu
pod nebem, přepásaným dráhou mléčnou,
neb ve studovně tiché, u stolu,
kde na knih spoustu lampy zář se lila,
co zatím venku noční bouře vyla,
jsme létli šíří světů nekonečnou
na křídle smělých, pronikavých dum
neb úsilovně u záhadu věčnou
jsme nořili svůj hloubající um;