Pro Ježíše Krista, není na tom dosti,
že jsem ohněm musil vejít do věčnosti,
že to nemocné a vetché moje tělo
pro oslavu vaši tolik vytrpělo –
teď na podívanou za pár grošů s klidem
ukázat to chcete všelijakým lidem?
Lid ten je mi cizí a já cizí jemu,
vyzná-li mě ústy, tož že jmenu mému
pocta vzdávává se leckde za hranicí.
Cizí jsme si, cizí, vlastenci vy všici,
vašimi jsem kdysi kráčel dějinami,
dnes už nejste moji, a já nejsem s vámi!
K čemu tedy očím vašim pastva tato?
Já jsem trpěl za vše, co mi bylo svato,
svědomí hlas, vírá má a přesvědčení,
pravda, přímost – za vše, co už v Čechách není –
nemučte mě znova, nechte moje jmeno,
ať je jak to všecko, mrtvo, zapomněno!