Což myslils, bloude, když jsi přišel sem,
že vnutíš svoji vůli koncilu,
své přesvědčení, malou pravdu svou?
Ty, prostý snílek z české vesničky,
zapadlé v blatech, v lesích divokých,
chceš čelit sněmu slavných doktorů,
učenců velkých, kteří život svůj
v klášteřích zasvětili badání?
Či domníváš se ve své prostotě,
že to, co myslils, dávno před tebou
i jiní nemyslili, hlouběji?
Mlč, nemluv, dobře vím, co říci chceš,
neb všechno znám, co mohl bys mi říci.
Já pročetl tvé knihy, díla tvá,
tvé traktáty a tvoje obrany.
Ač mnohé není v nich, co tobě teď
za vinu kladou, přec je dosti v nich,
zač můžeš být co kacíř upálen.
Vím, že jsi ochoten i život svůj
za pravdu položit, neb, možná, tušíš,
že zakolísala by pravda tvá
tam ve tvé vlasti, kdybys smrtí svou
jí nestvrdil. Jsi tedy hrdinou
jen jaksi z nutnosti... Či v duši tvé