Václav uchýlil se v sadu kout
nejzazší, kde houští zdivočilé
z větví směsi, břečťanových pout
v úkrytu mu splétá loubí milé.
Balvan, pláštěm postlán mechovým,
s kapradiny jemným krajkovím
sedadlo mu v šeru stinném skýtá;
před ním za zbortěnou sadu zdí,
na níž růžemi se šípek rdí,
svatovítská věž tam v dáli svítá.
Zde klid vábný. Kdys jen z medných zřídel
včelka bzučíc v oul se navrací
a jen motýl z rozestřených křídel
oko pestré k němu obrací.