A z nenadání vedle mne
se objevila vážná, tmavá
postava Noci tajemné.
Níž sklonila se její hlava,
nad kterou v diademu ze skla
i pozlátka se mihotavá
a fantastická hvězda leskla.
I celou látku svého roucha
posetou měla září hvězd.
„Mně rozum děl, co pravda jest,
však srdce přece neposlouchá,“
mi pravila a tichým hlasem
pak dodala: „Já Taťána jsem.“