O mne blouda nepovážlivého!
Že sem prohlíd, jak je lstivé štěstí,
Vznesši je až k nebi, náhlou pěstí
S vrchu slávy svrhlo v propast zas!
Jakž v zlém darů Boha milostného
Požívání došli konce zlého! –
Já šel, kam mne rozumu ved hlas.
Ale rozum můj byl červa hnutí,
Jejž jen slepé smysly k soudu nutí.