Mé noci dlouhé jdou v samoty opuštěné,
váhavě kráčejí v zelené mlhy ranní,
s nejistým pohledem ke snům jdou nevysněným.
V oči mi padají ubledlé shaslé stíny,
vnikají v mé pusté komnaty nezazděné,
lhostejně samy jdou k svým smutkům bezejmenným.