„Ty sličná!“ – zrcadlo jí zrádně povědělo;
a jeho lichotou se opájela,
že blouzníc, o tom sama nevěděla;
a pod řasou z těch očí cosi uletělo
jak ptáček z klícky, která byla otevřena.
Po tají ušel, nevrátí se více...
To nebyl pohled hrdé panovnice,
má dívko! – takto hledí milující žena.
Ty chtěla’s vládnouti a zlomit hrdost’ muže?
K tomu tvé srdce bylo příliš mladé.
Tak svými trny také vypíná se růže –
a v oběť přece květ i vůni klade. –