Když s hvězdami se sklání 
Noc tichá na údolí:
Tu v truchlém vzpomínání
Mé srdce mi zabolí.
Já zírám v roztoužení
K těm hvězdám stříbrostkvělým,
A v divém rozechvění
Ach! štěstí, lásky želím.
A ona prý též v bolu
V noc tichou často zírá,
A pohlíží tam k dolu,
Nad nímž se mlha stírá;
Tam k dolu rozkvětlému,
Kde květlo naše štěstí,
Kde více srdci mdlému,
Ba víc nebude kvěsti.
Tak kde jsme spolu dříve
Se v lásce celovali:
V žalosti neskrotlivé
Oba jsme zaplakali.
Ach! zaplakali oba
A pláčem’ ještě dosuď,
Ač mnohá přešla doba,
Že nesmíří se osud!...