Bláhový však lid, tak náhlý pád
města nádherného nechápaje,
u krbu si praskavého rád
o Vinetě šeptá divné báje:
Že prý líman strážný ve svůj klín
shrnul sám to město čarokrásné,
a kdo hledí bystře do hlubin,
že prý vídá, jsou-li vody jasné,
svatyně a věží rysy třasné,
potopených lesků hravý stín.“