A bárka jako šipka frčí,
ji bílý nese vody pruh –
na levo samý přízrak trčí,
leč bárka lapá prostor, vzduch –
na pravo zahne, v důl se snese,
do dálky rychle rozběhne se –
pak kruhem bradla oběhne,
na vrchol spousty ulehne,
a zmužile se do tmy řítí...
Tam venku prázdné moře je –
a nad ním už kus naděje,
v níž jindy těžko uvěřiti –
leč dneska tam je záchrana
a s ní... i sázka vyhrána!