A já jsem naň se dlouho díval v děsu
a hrozná Maja, matka zjevů, žití,
v mé duši ožila, já v této síti
zřel celý kosmos, kterak z ní se souká,
jak tato vlákna z těla toho brouka
a pochopil jsem Indů starou báji
i symbol, jenž se v tomto hmyzu tají
všech přerodů, změn bytostí a tvarů,
jež lehky, hravy, napodobí páru,
kol chvíli tančí v slunce hravém třpytu
a mizí, hynou, sotva na pažitu
jak hlemýždě pouť slinu postříbřenou
v sled zůstaví, jsou dýmem a jsou pěnou,
hra, přelud, stín, a přece život celý.