To se stalo v osudné té chvíli,
u němých kdy varhan kantor kles’,
zdrcen, zničen, bez rady a síly.
Mlynář zří to. Nadávkou on dnes, –
kterou slyše, starý kalkant šílí, –
zhoubu do řad vlastních druhů vnes’.
Ještě čas, čin spásu dá, ne vzdechy;
a pan otec jal se šlapat měchy.