Náš mladý páter už je zas v Praze
a čítá zase zázraky a písma;
z nich učí se, co papežů je schisma,
a žije zas, jak pověděl jsem dříve.
Snad o to víc, že čítá spisy tklivé,
co Jeremiáš psal na město boží,
a divíte se, že se v ně zahloubil,
že vrásků řad se kolem čela vroubil
a že teď myšlenky se ve hlavě mu množí.
Teď přestal číst a jeho zbožné oko
se k nebi zahledělo převysoko
a na rty úsměv jako mžikem letí;
on vraští čelo blahém ve ponětí
a vraští čelo, úsměv trvá stále
a oko klopí k zemi nenadále
a jako pablesk zahoří to směle
ve hlavě jeho. A to žití celé,
na něž se poutal jako listí k stromu,
to před něj stoupá, on se směje tomu
a usmívá se jako počtář v chvíli,
kdy nové cifry mu se objevily,
a jako básník, kdy se brodiv v blátu
jedinou myšlenkou se vznáší k poematu,
a jako filolog, co kmeny odkryl nové: –
tak vítězně se pousmály rtové
a nach mu zbarvil jako mžikem líci
a doznal v duchu, že jsme služebníci,
a doznal v duchu, že byl ještě mladý,
kdy odřekl se každé světa vnady,
a doznal v duchu, velice že chybil,
kdy na věky se církvi byl zaslíbil,
a doznal, mladosti že nezná žádné
a že myšlenky byly v něm tak chladné,
než teď že bují, že se na svět derou –
a zaplakal nad upomínkou sterou.
Uzavřel knihu, vyšel na ulici,
setřel tu slzu, co mu stála v líci,
a utíká té myšlence a běží,
že dohonit bys mohl ho jen s těží,
a utíká kol kříže jako divý
a nesmeká, jak člověk pohoršlivý
i utíká, div dechu jímá v sebe.
V útěku tom jej obepíná nebe
a hudba andělská mu do srdce se vrývá,
že zmámený se kolem lidu dívá,
a dívá, dívá – – teď přišla ta chvíle,
kdy došel neznaného dosud cíle,
teď uzřel obraz, jenž se v prsou stápí
a pro nějž ve zátiší líce skrápí,
teď uzřel obraz, vidění to ze sna,
a ten teď celý do srdce se vtěsná
a není místa, kde by nebyl taky;
už nevěří víc v boha, na zázraky,
a jen ten obraz bohem je mu celý
a všickni svatí už proň odumřeli.
A byla krásná, krasší nežli svatá:
se hlavy vlaje vlasu hedbáv zlatá,
kol skrání věnec pne se v polokruhu
ze sedmi barev, jakby nosil duhu,
a v oku blaho, na rtech úsměv tichý;
jediný pohled odpustí ti hříchy
a jeden úsměv zbuduje ti éden
a spásu věčnou úsměv jeden, jeden!