Proud věků, jenž zde záští skřeky chytal,
je v sladké tóny hymnů zvolna ztiší,
ten posměch, který Lásky smrt zde vítal,
on sníží v touhy pláč, jež miluje;
ret rouhavý ty rány sceluje,
je přimkne žíznivě jak svatou číši,
by na věky jí více nezamítal.