Světlo přeskvělé ho oslnilo,
které po čalounu nádheře
zlatým paprskem se rozvlnilo
a též dole ve měňavé hře
nad řezbami ebenové skříně,
po kobercích pestrých dovádí...
A tam dále v baldachýnu stíně
vypíná se v šerém pozadí
paní vysoká; jí černý splývá
po kynoucích, bujných vnadách šat –
nad čelem se hustý vlas jí stmívá,
věncem perel blýskajících spjat.
Stojí tu jak v hlavách Holoferna
s obnaženým mečem Judita,
stojí u lože a kadeř černá
po šíji jí splývá rozvita.