Já práci svojí klidný našel asyl
– mých konec toulek – u hostinných mnichů.
Convento de Buena Vista tulí
se v citronů a ve cypřišů háje,
kde kolem nich se valí Guadalquivir
a šumí, šplouná do modliteb tichých
i jásajících antifon ctných mnichů,
jimž Jeroným je svatý v nebi otcem
a ochráncem zde útulků jich stinných.
On u Betléma jeskyni svou našel,
kde psal a dumal na překladu Písma.
Já také práce své měl Betlém tady.
K ní vede mne i mnichů vzor, den ze dne.
Jdou zlaté večery, kdy slunce žhoucí
se kloní k západu, noc hvězdy nítí
a chlady vanou od vody, dech vonný
háj ukolébá mluvou pomlk táhlých,
jak ozvěn tlumených těm vážným žalmům,
co od chrámu sem doznívají volně –
já sedám u řeky a odpočívám
od práce dne a vzpomínám a duchu
již na den nový kouzlím pokrok díla.
Pak hovor tichý v družné refektoři
a v celle sen, jak na matčině klíně.
Ten svatý klid vše dávné rány hojí
a zbožné ovzduší mně tvoří duši novou,
co vlas mi valem šediví. Kde mládí,
kvas rujný nespoutaných sil, chyb vášní?
Můj doma rod vždy obchodoval vínem;
jsem víno dozrálé, ač trpkých lahod,
kdež doma vidí ve mně šumný burčák.
Kde tehdy jsem se nadál, tady znova
že vzkypí zle i obruč pevnou shodí
a v temnu sklepa nehlídaně zbředne...