Chladný sever k zvonům chrámu běže
rozechvěl jim z kovu sdílnou hruď:
„Nač se trudíš, chodče, tiše buď!“
tajemně to zazpívalo s věže:
„Snad pro to hrob, by žaly
a bolesti v něm spaly,
snad pro to též tvé zdoby
ty obejmuly hroby,
a mnohá bolest divá
zde mile odpočívá.“
I poslouchal jsem – stál a stál
a zhejčkán v ňadrech usnul žal.