Nech si tyran v bubny svoje buší, –
poslední mi slovo nepřehluší!
Přemohl’s mne! Však mi vůle dosud
hýbá rtoma, bych ti díky své
ve tvář vmetal za truchlivý osud,
k němuž stvořily mne ruce tvé.
Což ta říše tvoje nesmírná
nežli velká duchů mučírna,
v níž je trýzníš tisícerou mukou,
rojem záhad trapných, úporných,
v níž si křídla do krvava tlukou
o pruty svých klecí nezborných,
až pak náhle nicu do padrti
nelítostná tvoje pěsť je drtí.