V mou postel položen pak bude jiný chorý,
jak já v ni přišel tenkráte,
a dále soumraky se budou sklánět v hory
a já – já, číslo deváté, –
spát budu nerušen, – lépe než v ní jsem spával,
ve hrobce naší kamenné – –
Jen sluha, kterému jsem doutníky vždy dával,
snad přece, přece vzpomene!...