Na nízkém keři mladistvého snění
ó, kvítku prvý, pozdraven mnou buď!
Po dlouhé době zřím tě, v rozechvění
co srdce tlukot mocně buší v hruď:
papíru proužek, jenž juž sežlout celý,
a z něho, v rythmus složen neumělý,
čím mladé duše prvně zaplál vznět,
mé prvé „básně“ ke mně mluví vzlet.