Napila jsem se tvého ticha půlnočního,
jak polibků za odbíjení hodin nečekajících,
tvých bludných plachet, stožárův a korouhví jak vlasy vlajících,
tvých přístavův i břehů, míru z hájů, zahrad kynoucího,
tvých závratí a bouří, potácení, hudby příbojů,
tušení zemí neznámých a tvého blednoucího
splýváni s oblohou a klidu jako příkrovu
skleněné rakve, vln tvých usnutí
v nachovém slunce zrození a jeho zhasnutí
v modrosti luny, – lásky k domovu
velikých sil a pravd a neodvratných zákonů,
tvých, moře, hlubin, výšek, blízkosti tvých hvězd,
tajemných lodí nezvěstných a nenávratných cest,
kde spouští kdosi neznámý snů věčnou oponu.