Toužil po tobě jsem, družko čilá,
úzkostně jsem tvého hnízda dbal,
jež jsi čile nad mým oknem vila,
když květ žití náhle opadal,
an mi klenot dětí křídlem bílým
anděl smrti odnes’ na věčnost,
kam již také přímou cestou pílím,
jako v domov ty, náš jarní host.