Však přec jsem se nehnul. Já seděl a naslouchal moři hlasů
a nárazům suchých větrů a chřestění zčernalých klasů
a žízni země, jak praskala, hladu lidské touhy,
jež měřila velkost bohů. A na zápas lidský dlouhý
já díval se mlčky, kde na polích krvavá, zdupaná tráva,
a jedním jak pohasla dnem v ní silných národů sláva.