„Již s Bohem! člun můj, bouří rozstřepený
v zápasu s živly – letí do věčnosti;
již pukají žaláře úzké stěny –
však vydržel ten krunýř dlouho dosti!
Jak hučí rozbouřené kolem pěny!
Však tiší se a v klid se skládá voda.
Ten anjel s kalichem mi rosí ústa
a kolem pláň, je nepřehledná, pustá –
Já žízním! kéž mi někdo kalich podá – –“