Za kraj až do nedohledna a šírá jenž přeorán
a za pluhem, za vonící hned prstí
se rackové derou o kořist.
Jich lkavý smích spíš dohovor je veselý,
všech kopců, otevřených stran
s tou hloubkou, ves kde svítí oslnivou srstí,
jak živý tvor, když oči se mu přivřely
a on se chystá klidně ležet na slunci a příst.