A vskutku je teď žebrákem...
Tam za horami posli mizí...
Jak statek pust je, němá zem,
jak lesy, stráně jsou mu cizí...
To vše za jeden okamžik,
v němž radosti se bujné vzpjaly,
zrál, uzrál hrozné zhouby vznik,
(snad zrádné oči čarovaly?)
ten okamžik teď proklínal,
v němž srdce šašku zaprodal...