Jak mladý bůh on před ní klidně stál,
svým zrakem jeho paže hltala
athletické svaly, hlavou jí
se mihla bleskem slova manžela:
„Já člověka ti pošlu ob čas vždy,
jenž stáda přižene a pozdravy
a vzkazy moje vše ti vyřídí.
Buď vlídná k němu a jej pohosti,
než pro druhé zas stádo opustí
náš dům...“ To všecko hlavou létlo jí,
i kynula mu vážně na souhlas,
a spočítala stádo, k večeři
pak pozvala jej v tamarisků stín.