Také já se z duše za tebe styděl
a někdy tvou duši jsem nenáviděl,
ale nyní stojím, kde ty jsi stál,
vítr do mne pere, jenž přes tebe vál,
házím, jak hrotité oblázky,
sebemučivé otázky,
záhadu tvou i trápení své,
v příboj, který mi písek pod nohama rve.
Odkud a proč a kam,
vlny a větru se ptám –
Fičí vítr a vlna štěká
v můj sluch, jenž dětinsky odpověď čeká:
Bloude! Ty bláhový blázne!