Ale starosta, jsa vážný v stáří,
v ruce vztyčiv právo všechněm známé,
rozkročiv se, takto provolával,
by ho slyšel Hlohováků nával:
„Mluvím k sousedům těch osad obou,
mluvím k sluchu všech, co jsou zde, lidí!
Tento sad je v půdě, z které klidí
jenom obec; a kdyby snad zlobou
někdo kazil to, co roste na ní,
voláme ho na zodpovídání!“
Přes rameno Antoš schýlil hlavu,
jak by k zemi hovořil, ne k davu:
„K zodpovídání? Nu, s otcem leda
nebožtíkem! Víc než dal, už nedá!“
Starosta hned tíhl mezi svoje
nechtě odpovědět, neb se boje,
co by opět řekli z druhé strany.