A skutečně se zatočil teď břeh
kol sebe třikrát as, a plout se jal,
a sluncem ozářen, jak ze zlata
se třpytil na obzoru, zvedal teď
se částí k nebi, jak by zírat chtěl
na modrou báň, a pak se ponořil,
a prázdné byly vody kol a kol.
A mniši bez dechu se dívali,
však Brandan pozved’ zraky k nebesům
a pravil jim: „Ó bratři, jaký div!
To nebyl žádný břeh! My slavili
hod boží velkonoční na rybě!
Z ryb mořských ze všech onu ohromnou
Bůh nejdřív stvořil, leviathana.
Z vod propastí se k světlu vynesla,
by hřbetem svým nám posloužila dnes!“