Jej nízká zídka jen od dlouhých polí dělí,
jež tiše dumají, pod bílým pláštěm celý
den sníce o jara, i léta paprscích;
dál malá zahrádka, v ní bezlistých řad stromů
se hlavou shrbenou, jak postesknout si komu
by víc juž nemohl jich žal tak tklivě tich...