Kdo vzpomene jich, kdo vzpomene doby,
kdy věřící je ruka z ňader lesů
ven vyrvala v mistrovy dílny koby,
pryč z šumných ech a z kvetoucího vřesu,
je přitesala, spjala v pevné skoby
a v základ chrámu v duše zbožném plesu
je ponořila ke dnu do základů,
do tmy a stínu, do vlhka a chladu?