Já stanul udivený, slzu stíral...
Tam na hřbitově divně hlaholí
hlas dětský, tklivě, jak by odumíral. –
Či vítr to jen zavál v okolí?
A zase ticho ničím nerušené...
jen časem v kříže obemšené
tklivě, až srdce rozbolí,
zní lkání smutné, přidušené.