A se stěny, jež v rozletu mi brání,
kříž dřevěný tak přísně na mne hledí,
jej matka zavěsila k rozjímání,
že smír jí vdechnou rtové jeho bledí,
a jeho bol jí bude odpovědí.
Na stole lampa žlutým světlem míhá,
žár vrhá na kříž bíle olíčený,
a zděšen zřím, jak strop se nad mnou zdvíhá,
jak vzdalují se pusté, holé stěny,
jak zmráčen klesám mrazné na kameny.