„Herme! suchou nalité okořeň nám víno nepenthou,1)
Ať tady neslušná mezi božstvem přestane váda!“
Zevsova tak poručí manželka, a od něho vůle
Hned vyplní se její. Každý svou číši vyprázdní:
Přestane hluk, víc sváru není, všady klid se navrátí,
Všecko se usmívá jako nemluvňátko na matku,
Když sladkou nakrmí je kaší a s ním si zahrává.
Lépe nyní hostům veselým než dříve pečeňka
Chutná, z koflíků do krků teče rychleji nektar.
V rozmaru aj tu chopí Evterpa1) se píšťaly tenké,
Z ní zvuky kouzedlné se vinou jí líbě tekoucím
Proudem. Strun hebkých se i Paion počne dotýkat:
Déle sedět již možno není ani u stolu hostům,
Srdce se rozveselí každého Olympšťana hudbou Plutonova;
Tuť pokyne Kronion prstem: z prostředka se vezme
Stůl dlouhý, a s číšemi na stranu dá se do kouta.
Poskakujíc hned Terpsichora1) v kolo hosty uvádí:
S Zevsem Héra točí se lepá, a Hefästovi ženku
Dá spanilou Musa. S Amfitritou2) zas skáče Poseidon,
Hádes s Persefonou3); Ares však přijme Athénu.
Vína milovný též Bakchos1) svou číši opustí
Na stole ozdobeném, k plesu jest jemu dána Deméter:
Lovkyni božskou pak ze rukou Musy dostane Hermes.
Podlahy Hor se a Nymf vnadných noha sotva dotýká,
Státi nezůstane též mezi božstvem Grácie žádná.