Žižka stojí, rozvažuje.
„Rvačky, která snad se strhne,
Nekladu na těžkou váhu,“
Mluví k sobě. „Přec však nechám
Ženských raděj doma. Až vše
Pořídím na Starém městě,
Co jsem chtěl hned z rána, kdyby
Právě Mikulášovo
Nebylo mne došlo psaní,
Dostavím se sám.“ I chopí
Zbraň a volá na Evu.