Snad právě v chvíli této zhoubný šípu jed
nejvíce zuřil v žilách ctného kentaura,
že z prachu zvedl hlavu, obě ruce vztáh’
a nohy Hermesovy objal zimničně,
že v zraku místo slzí starý oheň vřel
tož odvahy a síly, těchy, naděje
a odhodlání, bradou, v které slzí třpyt
se třás’ jak v hustém mechu rosa bohatá,
se dotknul díků holdem Hermesových noh
a zaštkal vítězící: „Ano, já to chci!“