Chlad nevšímavý padne v květy vzplálé,
– však platil vždycky za výborný lék –
a květy sotva snesou jej, pták ale
si v keři vlastním najde útulek,
kde vzdorně čelí zimě nenadálé,
a byť i zpíval málo komu vděk,
snad sobě jen, svou píseň přece pěje,
chlad klidně strpí, dešti se jen směje.