Stanuly teď vozy. Jezdci oře
k pastvě vyhnali ve květů moře.
Ženy ňader osmahlých a lýtek
sestoupily s vozů. S nimi pak
po obrovských kolech chomáč dítek
sesypal se jako šotků mrak.
Nejeden tu hošík pružný, smědý,
pod přílbičkou na bělavé hlavě
stepí rozesílá bystré hledy
jako sokol honce na rukávě.
Ba i nahé robátko tam stranou
na pavézu snesli oprýskanou.
Děvče k němu kleklo miloněžné,
kalich majíc na košili režné
v ňadrech vetkaný jak rudý květ,
usmívá se na ně, k němu kloní
bílé čelo s řadou lesklých tret,
při tom v přilbě kostkami mu zvoní.