A náhle srdci očarovanému
z té hvězdy nebeské plá znamení;
jak pastýře kdys vedla ku Betlému,
kde narodil se dárce spasení,
tak z hloubi duše touha volá hlasná,
by v pouť se vydala ta hvězda jasná
a zjevila, kde v nejsvětější noci
syn zvěstovaný, pravý zrozen otci, –
a k otci, jak by v lokty jeho jata,
se tulí hruď a modlitba vlá svatá....
Můj otče, – otče náš! ó kdy se změní
i nám den zkoušení v den vykoupení?
kdy zrodí se tvůj tobě rovný syn,
nám zaslíbený proroků tvých rtoma?
Či dřímá andělům již pod křídloma
ten, jenžto sejme kletbu našich vin?
Či v Betlémě již českém střecha stinná
jej kryje v lesku noci hvězdnaté
i nesou lokty Matky přesvaté
ó Národe, již v oběť tvého syna,
by z lásky k lidu tvému za ní kráčel
a těžký kříž bral mužně na svá bedra,
jej potem, slzami, ba krví smáčel
a ruka jeho, k činům blahým štědra
i proklána již vražednými hřeby
mu žehnajíc se ještě pjala k nebi?
Kde jest? Ó hvězdo zářná! kéž tvůj kmit
nám zasvítí v ty tajné, temné stezky!
Zjev, kde se rodí vykupitel český!
O hvězdo vánoční! veď boží lid
a zvěstuj nám tu vyvolenou střechu,
kde – byť jen ve snu – dřímá Vlasti syn,
jenž, až sen dětský v mužný uzrá čin,
nám bude synem Ducha, spásou Čechů!
O hvězdo! k zázračné se pohni pouti
a zjev, že nečekáme marně Krista!
zjev, že nám není děsně zahynouti,
že v lásce synovské nám spása jista!
A jak se k výši toužné oko vzruší –
hvězd náhle zaplanulo na tisíce,
a každé slovo „Věř!” mi volá v duši,
a horká rosa kane na mé líce....
O věřím sladce, věřím tisíckráte
v tu věštbu božskou, jíž, vy hvězdy, pláte:
ne jeden syn, jenž národu se zrodí,
však stotisíce vyvolených synů
jej svatou láskou spasí, osvobodí,
stem obětí a požehnaných činů!
O vzniknou, vstanou, půjdou stotisíce –
ó radostně zaň půjdou ku Golgatě,
zaň v pláči, v potu, v krvi zápasíce
a hotovi zaň umírati svatě!
O věřím, že se nezaleknou tíže
ran svojích katanů ni svého kříže!
O věřím v nadšenosti sílu svatou,
jíž hrůza žádná přemocnou se nezdá!
Ó věřím, nad každou že českou chatou
a v každém srdci vánoční plá hvězda,
že pod každou je střechou Betlém český
a národa syn pravý zrozen v něm!
O sviťte, hvězdy, na všecky nám stezky
a dělte zář svou čistou chýškám všem,
a v každé vzbudiž světlo vaše skvělé
těm českým nivám Čecha – spasitele!