A doma v světnice ticho i v zemdlené tělo i duši,
zároveň jed i balsám tisící, uspávající,
prolíná záludné šero teď stále více a více;
na věci stínem a smutkem, na gesta vadnutím padá,
stlumením na zvuk i hlas, myšlenky v širokých kruzích
opřádá obzíravým, mysticky hudebním snem...