Jak lítice by městem běhaly
s pochodní v ruce, požár šíříce,
plameny zhoubné nocí šlehaly,
v něž vítr dul, že jisker vánice
vířila vzduchem. Jako slámy stoh,
tři versty dlouhý, Moskva hořela,
hořely domy, chrámy, paláce,
ze dveří, oken výhně sálaly,
padaly střechy, tašky lítaly
jak rudé listí, teklo z okapů
olovo rozžhavené do ulic,
kde pobíhaly zdivočelých tváří
měděné masky. V křik a zděšení
zahřměly časem temné výbuchy
ukrytých třaskavin; tu celý krov
se zhroutil hořící, tam zvonice,
z níž roztavených zvonů žhavý kov
se valil jako bystřeň svítící,
se naklonila a pak s rachotem
zřítila na zem. Noční obloha
zářila celá v lesku nachovém,
a Kreml zdál se černým ostrovem
v příboji šlehajících plamenů.