Neb ani lásky těcha v srdci mroucím 
Mír doufaný na dlouho nevyroní!
A hlubý smutek truchlou duši cloní,
Že darmo hyne žárem nehynoucím.
Ó odpusť, že s tím citův zbytkem žhoucím
Mé srdce k tobě v ochranu se kloní!
Neb nepojaté city vřelé sloní
Se k uhojení ve tvém srdci vroucím.
Co láska nevzdá, tím přátelství svaté
Mě hojně obdaří z své štědré ruky;
To bouře utiší jak slunce zlaté,
To v sladkou rozkoš změní trpké muky,
A v nový život city opět vzňaté
Rozproudí své to harmonije zvuky.