Jeli cestou k Ribe. Podkovy jich koní
brodily se v růžích, rozmetaných po ní
rukou dívek sličných; v drahocennou látku,
která dráhu celou nachem postírala,
ořů kopyta se zvolna zabírala.
Uvítáni deštěm květů, sterých šátků
povíváním plesným, za hlaholu zvonů,
za jásotu lidu v pyšné město vjeli,
v každičkém kde okně, každém na balkonu
jako mračna tlupy diváků se tměly,
kde i na střechách, jak vytesané stvůry
chrličů, se tváře ukláněly shůry. – –