Na lodi pusto. U děla jen strážná
obchází postava, kdes v koutku jen
vojínů, plavců ruka nerozvážná
křepčící kostky vrhá na buben.
Večerní růže v plachtoví již zvadly.
V šepotu dívky stojí u zábradlí,
jež od psance je dělí. V oblacích
zrak jeho bloudí. Obrátil se maně
a pohlíží k nim truchle, zadumaně.
Umlkly dívky, stojí v rozpacích.
Gonzaga vzhledla tmavou pod kadeří;
rtem pohnula. Smí mluvit s ním?
Aj, nikdo na blízku; již vzduch se šeří
a plachty v něm se vlní jako dým.