Roztomile prospívala
kojenička něžná,
laskavější čím dál byli
komonstvo i kněžna;
láskou se k ní přiklonili,
mnoho vzala darem,
rádce měla, těšitele,
na doktoru starém;
vlídné bylo zacházení,
hojnosť všeho všudy,
no, a Tomek zrovna kynul,
k čemu tedy trudy?
Mimo dítě zřela Běla
ob čas muže taky,
vesel byl, že vyplnil se
doktorův slib všaký;
na vše, dál co ještě bude,
chystal se a strojil,
myšlének roj zlatokřídlý
v hlavě se mu rojil. –