Septimius drží v klíně Akmé zmámenou,
cítí, jak jí ňadra dýší vlnou plamennou;
poledne a ticho v domě,
v sadě cikada jen zpívá na vyprahlém stromě.
Akme v rozpacích se táže, co je láska?
Nikdo tu – jen ve staré zdi maska
fauna bdí nad nimi s tváří kamennou.