Hle, vraždí Tábor, vraždí Řím i Praha.
Žil Kristus? Vykoupil nás? Kněží jeho
i zde i tam svátosti rozdávají
a tělo páně kladou do úst hříšných,
a přečasto svou znesvěcenou rukou...
Vás, kněze táborské já rád měl více,
než kněze jiné, protož žel mi také
vás víc, než jiných. Dvakrát žel mi nad to
těch lidí pošetilých, kdož jdou s vámi,
neb oni drží jinak, vy též jinak –
a všichni křivě. Z daleka a temně
a v podobenstvích promlouváte k lidu,
lid život svůj pak upravuje maně
po rozumu svém. Neboť lid ten vidí,
že kněží též své žití upravují
po chuti svojí, cechujíce v noci
při pivě, víně, vrhcábech a tanci,
a v smilnění a freji. Shovívání
má lid ten k hříchům svým i hříchům kněžským.
A dí-li kněz mu někdy při kázání:
Hleď k tomu, co my velíme, a nehleď,
co činíme (blud činí pak i učí),
tu lid si myslí: Slyším, co mi pravíš,
a dle své chuti, jak ty, žíti budu –