Já však, opozdiv se v líté řeži,
rahno skřípavé jsem chytil stěží.
Odtud spatřil jsem, jak s šípem v boku
Pomořan, jenž prapor svatý nesl,
zbrocen krví na palubě klesl,
ztopené již do pěnivých toků;
kterak do korouhve řasnaté
jako v rubáš zahalil se celý
a zub kotvy, k stěžni připjaté,
zatkl sobě za pás stříbroskvělý.
Takto spoután s lodí klesající,
zapadal s ní v šumnou vodní sluj
unášeje drahý prapor svůj,
jenž mu obestíral mroucí líci;
v peřejích se ještě zavlnily
prapor, kadeř – na vždy pak se skryly.