Ó noci, ty mne ukrýváš v svém hávu,
tvé křídlo z moře dna a z roklí vzchází
svět objímajíc, velká, beze hrází
máš v klínu hvězdy i Helia oře.
Já v sluncí, vlasatic se míchám moře,
v jich dráhy bludné. Honím mlhoviny,
v nichž nových světů rodí se tlum jiný,
já slavím pasy nebe, v zvířetníku
tlum bajných zjevů, směs, jež v každém mžiku
se mění, louku nebes věčně zkvětlou.
Miluju měsíc, bílou růži světlou,
jenž chví se mezi nimi plný touhy.
Já cítím s tmou, v níž velký čas a dlouhý
vše spalo jako děcko v klínu matky;
já cítím odpočinek, mír, klid sladký,
skráň v světle mám, mé po růžích jdou nohy.