Snad šero nás tak okouzlilo,
tím, že jsme sami, blízko stáli,
až jsme se promluviti báli.
Já hleděl z okna, jak se šeří,
jak padá mlha v les i louku,
kde bylo všechno sněhem bílo.
A když už ticho trapným bylo,
jsem začal chválit zlaté peří,
jež zářilo vám na klobouku,
bych nemusil snad chválit zrak,
jejž pod ním vždy jsem cítil plát.