Jak mám tě zvát, ty kněžno svatých kouzel,
když v srdce lidská slavíš svoje vjezdy!
Ty v mračné nebe sypeš zlaté hvězdy,
i člověku, kdo kráse tvé se zpouzel.
A v starci budíš chvíle květinové,
v nichž celý život tobě k nohoum složil –
co trpkých chvil v tvém obejmutí prožil,
než ovládli jej mocné tvoji snové!