Ó bardi pradob, vždy jen pravdu jasnou
jste v krásy tróp věštili v roli žasnou.
Jak Mois hůl jen Ataie v bok spasnou
jste v pouť svých kroků v výspu v dlaň svírali,
v hruď těchu. Hlas váš jak tón neskonalý
v vzdech aether, pýr též žítí znikne v žaly
jak koukol chudý a květ zvonku malý.