Těžký a ponurý hněv,
nesmiřitelný,
zalehl v naše duše!
Hrozná a němá nenávist
utkvěla v našich očích!
Ti, kteří kdysi pokorně chodili
za pluhem otrockým na rodné Iíše,
vděčni za skřivánčí písně,
za talíř polévky i skývu chleba,
ti, kteří mlčky na dusných fabrikách
drsné a pusté dny žili,
kdys bledí studenti, básníci, pěvci,
umělci – veselá chasa,
i ti, jimž nikdy nic nebylo svato,
bouřlivé pražské děti,
moravští junáci, šohaji od Tater –
tři tisíce,
tři tisíce smělých, sokolích srdcí –
ti všichni cítili v tento den:
Smrt není strašna!
Krásný a svatý je boj!
Tiché kdys’ budou pláně u Zborova,
mír, pokoj a klid
nad námi bude vládnout!
Ale věčný život
dán bude národu pokořenému.