Diego Gonzales zbledl,
neměl péči, prchnout odtud,
pouze řval a děsně vzlýkal
nad tou ránou nehoráznou
a kůň svrhl svého jezdce,
jenž se vzpínal, za zábradlí.
Jako Fernand, jeho bratr,
musil přiznat: Poražen jsem!