Všecko pučí, zelená se kolem,
stromy po alejích, tráva polem,
bujné keře nivy na pokraji,
úhorem jež leží;
divno-li, že také duch se svěží
a sny zelenají?
zklamané že ňadro touhou zvučí,
z myšlenek že poupě písně pučí,
bledé líce ruměncem že kvete,
v ňadrech že si naděj’ hnízdo plete,
v němž si v sladkém chvění jarou silou
skryje štěstí perutí svou bílou?
A když ne, pak v blaženém tom reji
střelami své bídy nerušte jí!