Však již do síně se nenavrátím,
ni víc její ruky neuchvátím
v rozhárané touhy spilosti
a slast sobě dnešní noci zkrátím.
Avšak brzy v pounylosti
přijdu žádat její milosti! – “
I šli stezkou spiatou levkojemi
kolem kopců růží, lilijí;
tu se stezka bezem provijí
a tam míjí šumné vodojemy,
nad jedním jsou všechněch bohů sněmy,
nad druhým saň Jiří zabijí.
Před nimi již jezero se míhá,
u něhož stráň nad stráni se zdvíhá.