Do strun juž pěvec sahá po desáté
a v krbu mohutný kmen dohořívá,
jak hvězdy po stolech žhnou číše zlaté,
od stropu dlouhý stín za stínem splývá;
v své řeči se juž Mordred divně mate
a měsíc v úplňku se v okna dívá
a stříbří římsy i chrliče hradu
i Merlinovu sněhobílou bradu.