Tu v mlází slyšet divný šum
a básník procit’ ze svých dum –
udiven zírá v křoví:
Tam víla stojí z pohádky,
zjev vábivý a přesladký
– co krásy, kdož to poví! –
Své paže rozpíná mu vstříc:
„Pojď, hochu, čeho žádáš víc?!“
Však básník sedí, váhá,
v rozpacích k srdci sahá:
„Ach, vždyť je celá nahá,
náramně je nahá!“