Na strmé výši Araratu
ve skalné sluji dumá kmet,
kus kůže lví má místo šatu,
skráň bledá tají stopy let,
vous šedý splývá v proudy vlasů.
Tak od starých zde sedí časů,
na oblohy i země krásu
zří okem snivé lahody,
a dívá se, jak v různé strany
v dál pod ním spějí karavany,
jak táhnou mraky větrem hnány
a dějin duchem národy.