Můj tribune, ty Evodus se zoveš –
mám v paměti ty sivé oči tvoje,
když k císaři jsi vstupoval vzít heslo
pro paláce stráž – nehleď na mě cize,
jsem Messalina, žena Claudiova,
Augusta římská – což mě nepoznáváš?
Vím příčinu. Pláč strhal oči moje,
hlad trýznil mě a bdění unavilo –
jsem Messalina. Augusta jsem přece.
Hleď, tribune, den celý a noc dlouhou
v té zahradě zde trávím v nejistotě
osudu svého – promluv, necitelný,
zda Claudius tě vyslal! Promluv slovo!
Jsem Messalina, dary zahrnu tě,
praetora hodnost dám ti zítra přiřknout,
v senatě budeš. Či chceš provincii?
Jsem matkou Britannica, Octavie,
a ty dvě děti žehnat budou tobě
za matku svoji po celý svůj život.