Ó, ty nepojímáš ctnosti krásu,
v andělskou jí zasazenou hruď, –
onen půvab vítězící času –
neznáš ji – již navždy s bohem buď! –
Odkvapil. A zoufanlivě zírá
za ním hraběnka. A z očí stírá
slze kanoucí. Však teď se zdvihla
a msty zář se pod brvou jí mihla.