A nikde vidět není hvězdy spasné,
tma hluboká je kolem do kola.
Vzkřik zoufalý zní znovu, znovu hasne –
po smilováni kdos tak zavolá
v zoufalství nejvyšším – a z muky časné
jej muky věčně hrozbou udolá
hlas druhý, který odpouštěti moha,
jen proklíná a hrozí jménem boha.