A tak loni před Vánoci,
když byl v nebi šum a ruch,
Nerudova ducha vybíd’
k procházce Havlíčkův duch.
Do Čech rovnou na zem slétli,
a že měli lidský šat,
nebylo lze ty dva duchy
od živoucích rozeznat.
Zašli spolu do kavárny,
pročítali žurnály. –
Dí Neruda k Havlíčkovi:
„Dokud budou annály
české vlasti trvat v světě,
bude jméno tvoje žít.
Teď i pomník budeš míti.
Karle, můžeš více chtít?“