Nespokojen zůstaň, když sebou vzníceni,
že v čem konce se domohli, řeknou učení,
neb jen o konci hovoří, jich kde vázne let.
S pískem na březích hrají si, z něhož pouze Maja
navršena, v podoby jiné, jež by smet
chodec nový, je dětinsky přehazují, své se
divíce moudrosti! Prohlédni v stínech stíny pouhé,
neb což naleznou jiného?
Viz: že jest moudrosti semenem tušit život hrobů,
květiny životu urvané v hroby házejí
křičíce: ejhle z hlubiny vstávat žití zdobu!
zatím to, co tam házeli, vadlo, majíc kořen
neplodný, jinam když vnořen.