Volně tu žije a sám, volně loví,
obydlím hnízdo si splétá z křoví,
ze stáda lidského prchl sem hoch,
by nebyl sněden. Tak milo se žilo,
drsno jej zcelilo, utužilo,
s jeskynním medvědem měřit se moh‘,
jistě cíl stihá šíp kalený, malý,
sebevědomý duch zpupně se týčí,
krutý a sobecký, neurvalý
pro své jen blaho bije a ničí,
sebe jen zná a nepřítel každý
odvěčným, jediným, zákonem života,
buď moje záchova, buď moje nicota,
v nezvratný zánik kácí se navždy.