A chvíle míjely... On stále seděl tak,
tvář dlaní opřenu a roztržitý zrak
kams upřen ztrnule, do prázdna, v neurčito.
A bolesť, zemdlenosť a únava a hlad
a beznaděje stín, jenž v duši se mu klad’,
to všecko v jeho tvář tu chvíli bylo vryto.