Babička zas do pohádek
spředla mechy našich došků,
jak chodili diví muži
a jak skřítek v ten náš sádek
na prabábu, na nebožku,
přišel jednou z nenadání.
Ale tu jsme nějraději
slýchávali ze všech zvěstí,
když počala o tom reji,
který na široké pláni
kocour s Káčou prováděli:
jak jí hrozil krutou pěstí,
jak ji stále v kole honil,
jak jim ptáček v sníky zvonil
a na její nožce bosé
jako krev cos zardělo se.
Běhali tam rok již celý,
až tu rytíř na vraníku,
s hvězdou zlatou v čele bílém
prsa proklál závistníku,
zajásal pak nad svým dílem
a pak do bran hradu svého
za jásotu lidu všeho
uved’ Kačku – bosulenku!