Nachem zarděly se tváře mladé paní,
červánek jak zastře bledé nebe ranní
před východem slunce, časně za svitání.
Štěstí, že při záři ohně purpurové
nebylo zdát dobře zardění to nové,
které ze srdce šlo. Po chvíli se ptala:
„Roman umřel? Co se mu as přihodilo?“
Při tom pokojnou se zcela Lenka zdála.