Nad krajem českým chmura smutně vlála,
jíž nekmital ni paprsk v mrtvý luh,
a cizím nivám světla jeho plála –
hvězd těchto sluncem Amosův byl duch.
Kam bludnou nohou vkročil v cizí lada,
květ spanilý mu v každé stopě rost’
a s něžnou láskou sila v srdce mladá
dlaň jeho lepší lidstva budoucnost
a brzy obrem strměl v duchů říši
svět širý podmaniv své jasné výši.