Vrátilo se jaro, vrátil se zas máj,
šveholení ptáků naplňuje háj,
vyloudilo slunce z chladné země kvítí,
jež pod jeho líbkou počalo se rdíti.
Lid se z toho těší, – neb prý jara čas
utiší ve prsou žalu trudný hlas.
Bohužel! mé srdce nezná utěšení,
a proto mu nikdy, nikdy jara není.