A když jsme hynuli, ty bouři našich skrání
a naší bolesti jen tiše jsi se smál,
a když jsme vzkřikli pak v tom těžkém odříkání,
ty’s hlas ten neslyšel a dítě od matky
a matku od dětí, od muže ženu rval jsi
a bratra od bratří – tvůj slepý hněv a vztek
ni mezí neznal už, ty’s neměl pro své děti
ni jedno usmání, ni jeden paprslek.