Přistoup' k oknu svatý Prokop,
celý kraj stál v jednom ohni,
každý pahrb, každá skála
jako oltář v ohni stála,
ve lijavci jisker plála!
Do oblouků smělých vzhůru
obrovští se nesli ptáci
rukou – nikdo neviděl jí –
vymrštěny do blankytu
vonné, temné jarní noci.
Mezi ohni zářícími
míhaly se černé stíny;
rozeznával svatý opat
stíny ženských, stíny mužů,
slyšel z dálky checht a povyk
temně přitlumených hlasů,
hýkání pak z dálných slují
vyplašených nočních ptáků,
větví šelest, klestu praskot
pod nohami prchajících,
sykot padajících košťat,
hasnoucích kdes v třasaviskách,
hlahol kroků, cval a dusot.