Dávno rychlík přes železný most
s rachotem se přehnal, zmizel v dáli,
ale Křemen dosud tady stojí,
jako kdyby rozmýšlel se, má-li
ještě v chaloupku se vrátit svoji...
Rozhlédl se. Sladké kouzlo máje
na všem leží. Bílých květů tíž
visí se stromů, v sen brzo již
dovádivý větřík zkolébá je,
proto také ještě ze rtů všech
večerní jak modlitba se nese
něžných jara dítek vonný vzdech. – –