Věkové přes pláň černou snují se,
na temných perutích se klenbou plíží;
z černého hávu jejich chmurný hled
v zkácené zástupy se němě shlíží.
Za starci ale myslí shrbených
ve vzduchu mladý titán orlem pluje;
kamkoli šlehne pronikavý zrak,
ohnivých žárů plamen v proudech duje.
Ze zraku jeho jedna jiskerka
upadla v ztraceného lidu nitro,
jako by símě nových myšlenek,
jako by bouřných vášní rudé jitro. –