Jak by tušila svůj osud
jarobujná tuří chasa,
nikde po ní ani stopy. –
Blankytné svoje stropy
hvězdami již krášlí nebe.
Ilja marně čeká dosud.
V zmozolenou ruku kopí
třísáhové rázem chopí,
buzdoganem mávne kolem,
a hlas jeho letí polem:
„Tedy najít musím tebe!“ –