Bdímť já jako ostražitý had
Skrytý u mezníku do metlice;
Bdímť já jako mírná holubice,
Matka nedospělých holoubat,
Kterou oukladnice jestřábice
Bystrým stíhá zrakem odevšad.
Jen vy na svém vlastním stanovišti
Pro vlasť napněte své síly všecky
Pečujíce o to nesoběcky,
Aby na tom českém zbořeništi
Travou nezarostla štíhlá stezka,
Kterou kráčeti smí Musa česká,
Ježto z chrámu slávy vyvržená,
Jako onen slavný velikán
V dálný zavezený oceán,
Od svých vlastních dítek opuštěná
Nešla ovšem po dědičném panství
Na Helenin ostrov do vyhnanství,
Ale probůh ve své staré vlasti
Stoulila se do přítulku strasti,
Jako houba, jako lanejž skrytý
Do prsti neb mechu přitulí se,
Tak že čuch jen chytrého psa hbitý
S pozorností u nich zastaví se.