„„Óooh, oh, – ó šašku, šašku ty!
Stůj, šašku!““ – s hrůzou vykřik’ prudce
přes dubový stůl nahnutý,
své marně po něm tyčil ruce,
leč nezadržel v letu stín,
jenž zjevil se mu tady znova,
tíž nevyzvěděl svojich vin,
jen cítil, jeho těžká slova
jak s dravou chutí šakala
se na srdce mu sápala...