A když jsme dlouho spali již v té zemi,
bez zpěvu ptáčat, rosy křišťálové,
blesk touhy projel hlavami nám všemi
a jarní vzpláli netušení snové.
Jak v poušti oas přeludem, hrou světla
s pramenem, stíny, s antilopou štíhlou,
před naším okem v nádheře zem květla,
zvouc nazpět nás v tu krásu nedostihlou.