Opět šumí řeka tiše
jako časů věčný val,
který národy a říše
mocné ve hrob pochoval.
Vlna za vlnou se honí,
šumí, kypí, v důli vře,
zdá se, že to stříbrem zvoní
na dně jejím v svůdné hře.
Vlny laškovně se tísní
kolem boků lodí, stěn,
šumí jako bouře písní
národ kolem rozbouřen.