Kdy sedla’s k pianu, že po klávesů sněhu
tvá ruka chvěla se, na vlnách luny plání?
A pěla’s život můj, večerů mrtvých něhu,
romanci snův a odříkání?
Mých hodin spící sbor v tvé hudby náraz ožil,
jak zvonů stříbrných angelus roztál tichem
i píseň krve mé, již žhavým rytmem do žil
mi mládí vlévalo a skandovalo smíchem.