Tak sníval jsem... To bylo v onen čas,
kdy prvních písní nesmělý dech třás
se na rtech mých. Leč když jsem, leže v mechu,
do korun díval se a v dumách zřel,
jak vítr nejdřív jednu rozechvěl,
pak druhou, třetí v horoucím svém dechu,
až celý les se v změti rozkolíbal
a rozezvučel jako slap a hýbal:
tu zchvátila mne touha strhnout dav
a na křídlech vznést písní čaru plnou,
sta duší rozchvít vzletu širou vlnou
a kouzlem ovát na tisíce hlav.
Mé čelo žhnulo, srdce plálo horce,
a mnohou píseň radosti i hoře
jsem vyvážil z dna šumícího moře
vašeho, lesy, s tichým plesem norce.