A v svém prvním v ráji spánku
na mechovém vonném lůži,
v stínu lílijí a růži
dlela jako zora za červánků
první žena;
hříchem posud nestížena,
v vnadách, v půvabu i lásce velká,
blaha, slastí, rozkoší všech roditelka.
Nad ní strom své větve milé sklání,
šelestící květ jí sny své šepotá,
a tak příroda si ženu chrání
co svou pomněnku z lepšího života.