Když ale se nový život
Vůkol ve přírodě křísí –
Jímá mě nejmenná touha,
Neb ovanut jarním dechem,
Tuším vlastní své zkřísení,
A já cítím, ta že doba
Se hodí ke rozloučení
Mého ducha s družným tělem:
A já chtěl bych jíti!