Národ vítěz přes příkoří valná
zase bude stát, jak druhdy stál,
jako obrovitá hradba skalná
křivdě řekne: Ani o krok dál!
Skloň svůj topor, odstup, brachu, v míru,
nechej růsti a se rozvít v květ
to, co nepozbylo v sebe víru
z rodu k rodu tři sta dlouhých let.
Ustup stranou, nejsi o nic větší,
konec boje, skloň svou zbraň a slyš:
Volnost Bůh náš, před ním národ klečí,
pro něho svůj zápas vyhrál již.
Skřivan nad ním v jarní vzduch, jenž voní,
trylkem jásavým jak zvonkem zvoní...