Listy tvoje, odkud jen se, pověz, temení? 
srdce tvé a duši tvoji zřím v jich prameni:
jásají v nich a se objímají,
plají v nich a jako jiskry hrají v plameni.
Vír to citů sladkých nekonečný,
jisker tancujících ryčná bouře v křemeni,
duh to oblouky jsou roztříštěných,
padajících v srdce moje v sladkém znavení;
čtu je zbožně, jak ty čítáš moje,
a v té chvíli vím to: my jsme oba blaženi!