Vímť já, proč si vlasy krátíte!
Protože se bojíte,
Aby se vám do onoho tónu
Nevedlo jak Absolonu!
Aby nebylo jen pořád slyšet:
Ten a ten zas zůstal viset!
Ale krátké vlasy, páni,
Ty vás před visením neochrání!
Třebas neviseli za vlasy,
Visíte přece – a ne jen v půli,
Ale od paty až k hlavě
Jako na popravě – –
Křídou na tabuli!
Ovšem, láska dá moc běhání,
Tu je obuvů jen trhání,
Na to přijde žízeň,
V kapse není přízeň:
A tuť visíte – o trampoty!
Za pivečko, za boty!
Věšení – toť vám jde přirozeně!
Sotva hezkou dívku spatříte,
Již se na ni věsíte –
Vidíme to denně.