A popouzí mne do opravdy k hněvu,
když sousedé k nám přijdou na návštěvu.
A protivní mně všichni stejně jsou:
strýc Bartoš, který rád má politiku,
strýc Borovička, který podle zvyku
vždy přináší si hroznou dýmku svou,
strýc Petr, jenž by tvářema moh svítit,
strýc kovář, z něhož dým je stále cítit,
i učitel, jenž páchne stuchlinou.
A ženy, ženy! Přicházejí radit
a každá tvrdí, že mne vyléčí.
Ta káže teplo, ta zas prsa chladit,
ta pijavky chce do týla mi vsadit
a jiná nese zrovna bez řečí
řeřichu s medem, sádlo zaječí.
A tisíc léků ještě jiných znají, –
což divu pak, že zdrávo v našem kraji! –