A dítě mlčelo a zavřelo
své snivé oči, smutku temný mrak
jí přelít’ tvář, a stará Estera
se slzou v oku hlavou kývala.
Že nebyl to jen pouhý dívky sen,
to věděla, vždyť muži pravili,
že našli polomrtvou Griseldu
v čas slunce západu, že její tvář
jak krví, rudým světlem polita
se zdála, obrácena v stranu tu,
kde Dřínov hrad až zázračně prý plál,
v zář červánků jako by stopen byl.
Hrad Dřínov! Esteře se zableskla
při upomínce slza v očích zas!
„Ty dítě ubohé, ty netušíš,
jak mnoho pravdy jeví se v tvém snu!
Dům otcův viděla jsi před sebou,
po lesích bloudíc jako žebračka!“