Bez hlesu odevzdaně umírali v boji!
Na smrt šli s úsměvem!
Oddaná pokora – ta byla jejich zbrojí!
A krví sytili nenasycenou zem’
pro velkou lásku svoji!
Daleko široko jich těla pokosená
na pláních žitných kvetla.
A zříce nebesa nad sebou otevřená
šli do věčného světla
druh v druha zavěšen jak průvod svatební!
Viděli nesmírnou poušt lidskou v soumraku,
v němž zetlí nenávist dřív’, než se rozední,
věřili zázraku!