„V dvojnásobných“ kopinníků mnoze
Hanuš jde, páž upoutánu k noze,
obvaz potřísněný hlavy kolem,
mrtev zpoly víc však duše bolem,
než-li sekem v hlavě, bodem v hrudi.
Na sta zpomínek v něm Praha budí,
ohledá se, bledé líce vraště...
i skryl hlavu do řásnosti pláště,
jejž naň vojín hodil, jda mu blíž,
ne snad, že by cit veň soustrasť vložil,
leč, že šatem nepohodlí množil,
který v parnu byl mu za obtíž.