Zažloutlé slunce na západu spřádá
tesklivou zář na šedá nebesa
a smutný přísvit haluzemi padá
na svadlou trávu do lesa;
prochladlým vzduchem listí zkrvavěné
se snětí na zem zvolna třepetá,
nad vršky stromů houf se ptáků žene
a v teplo jihu odletá –
a ze všeho, kam jen tvůj pohled padne,
a ze všeho, co v ucho šelestí,
teď jímáš tony, barvy, zvuky chladné,
nicoty, zmaru, bolesti.
Vše prchá, pomíjí, vše hasne, schází,
květ, síla, žár i zeleň, zpěv a čas,
na trosky všeho jen se mlha sází
a rubášem je kryje mráz.