Sestoupilas, duchu dívky,
noc celou ležet v jinochu.
Ve vysokém světě nechalas
své pravé tělo posmrtné
a z něho zatmělého všechny paprsky
svého bytí soustředilas na mne.
Ve mně trup tvůj temně zelený,
tvůj nosík egyptský i hlava tvoje
a jenom v úzké mezeře dvou těl,
pod svojí lebkou, myslí moje já.
Tak ležíš v těle mém, mork obnovujíc mu,
a já jsem hrubou rakví tvou.
I jasnozřím tvé hnusné trosky
a v temnu hrobu onen děsný nach;
leč vznešeně se jenom usměje
nejčistší koutek retů tvých.