Jaký tu vnadný rej! – Tu podlaha jak z ledu, –
ze skla a zlata stěny kol se tvoří,
v odlesku živém světel tisíc hoří
až oči přecházejí skorem od pohledu. –
Tanečnic ladný proud jak věnec bílých růží
provitý tmavou stuhou tanečníků
v malebném, přesně upraveném šiku
houpá lehce vlnou – rozvijí se – úží, –
jak provádí je hudby sladce vábné tóny.
Někdy se tanečník má bujněj k skoku,
tam onen zase dvorně hledí na poklony, –
ten manévruje pyšně sklíčkem v oku.