Snad sobě vzpomněla té mnohé blaha chvíle,
že růžný proskočil jí nach na tváři bílé,
však mžikem opět zhas’.
Ó koutku milený, již „s Bohem“ naposledy!
Když zmizel, spatřil jsem, jak dere se jí v hledy
a stéká slza s řas.