Láttam én sok ízben a’ kutyák’ törvénnyét,
mellyek éhen őrzik a’ Paraszt’ sövénnyét:
hogyha két komondort hartzra kelni láttak,
a’ levertt nyakára eggyaránt rohantak;
‘s a’ helyett, hogy gyengébb társokat segítssék,
a’ hatalmasabbal újjolag megtépték.
Így az emberek köztt, hogyha egy gaz pára
eggy erőtlen jámbort felvesz a’ fogára;
egybe gyűl a’ tsürhe, ‘s eggyaránt kontzollya,
szemtelen nyelvével jó nevét motskollya;
‘s míglen a’ Lehellet el nem száll agyából,
fel nem haggya kelni méltatlan porából.
Sokkal jobb erköltsöt lelsz az én kutyámban,
mint a’ vad falunn nőtt bojtos ebtsatákban.
Szánni tud! ‘s ha nyögve ágyamon nyavalygok,
vagy ha tettetésből jajszavakkal sírok:
felsiet keblembe, képemet megnyallya,
‘s búmat ammint tudgya, nyögve vígasztallya.