Že skřivánkové v srdci se mi budí,
že fialkami zarůstám až k hrudi,
že k hlavě se mi kloní lípy květ,
tak chorému se prostřed zimy zdálo;
a když jsem procitnul a hlavu zved’,
mém na čele tvá spočívala ruka,
a nad lůžkem tvé slunné oko plálo.