V statečku, jenž stál slední v Bethaně,
se žilo zcela jiným životem.
Sen míval tam nad skutečností vrch.
Tři tiché bytosti jak andělé
žily tam v shodě, v míru, v samotě.
Domem vlád Lazar, Hebrej nemluvný.
Měl bílé čelo, černý vous i vlas
a oči modré, divně zasněné,
do dálavy se upírající
a toužící po čemsi neznámém.
Snad tížily mu hlavu přeludy
o ráji, kam Bůh lidi postavil;
snad o jich prvém hříchu přemýšlel
a želel losu bídných červů těch –
snad zcela jiné byly příčiny,
proč vezdy smutek z tváře zíral mu
a z očí divná touha bolestná.