– Můj bože, tobě jen se kořím,
jenž nejsi jenom člověkem.
Pro tebe v hloub se moře nořím,
pro tebe v šeru dalekém
já jednou padnu ubit ledy –
však uvidím Tě naposledy!
Že uvidím Tě, pevně vím!
Jsem vojákem tvým poctivým.
Snad budeš září nebo zvukem,
snad stéblem slámy v dráze dnů,
já na srdce tě přitisknu
a ty v mé ruce budeš lukem,
a v hvězdách bude trčeti
můj šíp, jenž z něho vyletí! –