Tak končíc třikrát dýchla oknem ven,
a třikrát zdvíh’ se vítr ohromný,
a ve třech řadách hory vyrostly
kol hradu, každá řada předešlé
vždy příkřejší a vyšší o mnoho.
Tu pozvedl jsem větev květoucí
a zamávnul jí třikrát nad hlavou,
a třikrát zarachotil dutě hrom
hor ssujících se do svých základů.
Pak vyšed z hradu podstoupil jsem boj.
jejž proti mně ved’ všechen kraje lid,
však přemohl jsem všechny překážky,
jež zuřivě mi kladli do cesty;
boj dlouhý byl, však pro mne vítězný,
a panna s rudou hvězdou na čele
šíp poslední svůj za mnou sýlajíc
tak zvolala s cimbuří věže své: