Po vybělené žárem stezičce
se kdosi se stráně bral v údolí.
Mistr to v učeníků průvodu
se blížil k studni. Pestrý jejich šat
záhy vzbudil pozornost dívčinu.
Vytáhla proto okov ze studně
a rychle na zem postavivši jej,
vyhoupla se na zděnou ohradu,
jež studni vroubila, by neušlo
jí nic z hloučku znavených cizinců.
I uzřela, že zastavili se
pod starých fíků stinnou skupinou –
a natrhavše plodů, ulehli
do vlnící se trávy chladivé...
Jen jeden, k ostatním cos promluviv,
pokročil blíže k děvě zvědavé –