Domluvil, an sklenář mlčel stále,
a v tom vešla žena nenadále
v modračce a rozedrané jupce.
Ponocný vzal čapku a šel s Bohem.
Ale žena takým počne slohem:
„O žních ke mně přišla Filomena
na nábytek hledala si kupce –
víte z Bukvice jsem její teta
stará po matce mou sestřenicí.
Přišla tedy na pouť ustrojena.“
Žena sedla při tom na lavici.
„A já řku jí: Zas do toho světa?
A což navždy odcházíte obě,
či už došlo u vás na nábytek?
Pobízela, ať to koupím sobě.
Pobízela, člověk z útrpnosti,
máme sami nouze doma dosti,
však to znáte, když je kolik dítek!
Táta tedy sehnal ňáký zlatý,
dlužni zůstali jsme polovici.
Ráda zřela jsem na její paty.
Po práci teď jdu vám za to říci.“