Křesťané v bitvách pouštěli smělosti uzdu,
Tepali Turky co zvěř, a myslili bludně,
Svými že vraždami pomstí vlídného Krysta.
Divné to podívání strojili světu,
Když jak satané střelili v boj, a se s chutí
Na ouzkostech zbitého národu pasouc
Trýznili starce, a lekavé mučili dítky;
Pak se co červové plazýc na horu svatou
Spínali ruce, a k dobrému volali Krystu;
Hříchyby smazav milosti udělil dráčům.
Sotva že prosbami tíž mdlým odjali srdcým,
Znovu se chopili zbraně a hubili kraje;
Dravost zhltila stud a y vlídnosti jiskru!
U hrdin muž sy y lásky y vážnosti dobyl,
Jestliže kráčeje řekou nevinné krve
Rodiny ctné zbiv hrady a vesnice spálil.
Ladislav Čech člověk y hrdina láskou
U prostřed vzteku se stkvěl, jak v šedivé nocy
Hvězda se stkví, a Křesťany miluje správné
Turkům povzdychujícým utěchy přával.
V rozbroji štít jsa y naděje plachému lidu
S národem svým jak hromové roztřepujícý
Zástupy bojovníků hrdina srážel,
Zůřivé žal jak srpové v ourodném létě
Bohaté žíto, a rodiny v nebezpečenství
Utonujícý vydobyl z ouzkosti víru.
Křesťané hrdinu ctili a vlídného Turcy.