když to s dostatek po tichu promyslili sobě
v nadějích, že jak na zemi zplodil každý robě,
tak jej odplatou podobnou ve vyšší zas žití
rodiče čactější pozvednou, osvobozujíce
u nich schopnosti neznámé, neznámý střed bytí
rozvíjejíce hlouběji, když to promyslili,
Susílasarmam optal se živým slovem otce:
Jelikož starost mne víže,
z děcka co život můž' učinit, nejkrasší-Ii léta
pod jeho kročeje rozestře, a jak mám je vésti,
abych přived je k nejlepším blaženostem světa,
poraď mi, starče, který se nevychloubáš marně,
život žes' pochopil zdárně.