Vstal náhle jsem a v poušt jsem zavolal
‘kés jmeno sladké; upomínku jen
z dob dávných, mrtvé jmeno, ohlas dob –
a z pouště přišla bílá postava,
my za ruce se brali dětinně,
šli cestou květnou snivě k andělu,
jenž meč svůj sklonil, šli jsme v oasu
a zanikli. –