být v Palestině trocha takového,
už pohani by – eh, co zase pletu –
o svaté zemi rád vám pověděl bych,
co viděl jsem a zažil předivného,
vždyť křesťanovi ona jistě alfou
i omegou je. Cesta daleká tam,
přes hory, doly, řeky všelijaké,
přes mnohé země, nespočetná moře,
hluboká velmi, široká a bouřná.
Je daleko tam, kolik let jdeš, nevíš,
a čím dál kráčíš, tím víc slunce pálí –
a písek pálí, kámen ohněm žahne
do tvojí paty. Lidé ryby pekou
a maso všelijaké v horkém písku,
neb dříví není, slunce jejich krb je
a dobře peče.“ „Hejá, těžko věřit –