Pokolení zvuků vymírá ševelem louten
zavěšených zázračně v prázdno
Útěšná ty hro! Tak jako by ony jediné
viděly za děsnou tu zeď
Co že tam je co tam vidí že posléze uchlácholí přece jen
náš stesk náš stesk jenž proto tak ohavně zlý
že neví proč?
Či snad je, sprostné, vybral vědoucí za tlampače?