Krev valila se v proudech nesmírných,
hrom burácel svým hlasem kovovým,
až bohy ohlušil i běsů voj,
a celé nebe otvíralo se
a záplavy chrlilo ohnivé.
Dech nestačí, bych vše ti pověděl,
co bohové i běsi podnikli
v tom boji, který nemá rovného!
To jenom věz, že běsi podlehli,
že pršeli jak v létě hustý dešť
tři dlouhé dny, tři noci k tomu též,
na zem, jež bez ustání úpěla,
když přemoženi na ni padali,
a zoufale své spáry zaťali,
v tvář její trpělivou, posvátnou.
Dnes ještě chová stopy oněch dnů
na povrchu, vždyť každé dítě ví,
že všechny nenadále dolíky
na nivách, s nebe padající voj
zlých běsů matce zemi zaryl v tvář...