Ulicí mléko vozí již...
Ve Vídni spí Jako sysli...
A já tu bloudím svítáním
s rozšťastněnými smysly!
Slova si říkám do vzduchu,
brouzdám se v měkkém sněhu,
duše se chvějíc dotýká
nekonečnosti břehů.
V rytmu jdu hudby kouzelné
mechanicky jak osud –
o hoši, básně krásnější
nikdy jsem neříkal dosud...
V rytmu jdu hudby kouzelné,
vzduchem cos ke mně se chvělo...
Oh, drazí, Musa, Musa to
mé líbá, mé líbá čelo...
A zrak můj touží vysoko,
výše, než může se donést,
a rozkoš duše výskajíc
drtí mou fysickou bolest!...