S reptáním mnohým dali konečně
si říci zvědavci a rozešli
se do svých domovů. To večer již
nad Bethanou se snesl. V domě svém
teď ležel Lazar, zmítán horečkou,
však nemluvil ani na sestry své
ni na Mistra, jenž s nimi u lůžka
bděl jeho, slouže mu. Když utichl
zpěv ptactva v zahradě a roje hvězd
pronikly stříbrnými tečkami
nebeskou klenbou, vzala Marie
do ruky starobylou nádobu,
v níž byla drahocenná chována
mast vonná, načež klekla před Mistrem
a mast tu na hlavu mu vylila – –
A bylo ticho, měsíc hleděl jen
v síň na pobledlé líce Mistrovy
a na zář jeho očí vznícených...