Tu pomyslil jsem na práci své duše:
já sebe viděl v chudé jizbě svojí,
kdy báseň rostouc v nitru odhaluje
své půvaby a v přeletu jen plachém
a couvá stydlivě zpět a se tají,
jak cizí u dveří zní kroků hlahol.
Jak dveře když se potom neotevrou,
se radostně zas plachá Psyche zhlíží
v tom chudém zrcátku těch slok a rýmů.