Ó věčná osudnosti svojí krásou, ženo!
Ó věčná bolesti svou povrchností, ženo!
Ó živle, zplodivší a plodící vždy zlo!
Ó Evo, Pandoro, ó Kundry, Dalilo!
Živle, jenž strhuje vždy, nebo rozvrací!
Proč srdce mé v tvé kličce zapleteno
na údech svých, jak zvíře, ochromeno
se vinou tvou jen sem tam potácí!