„Hluboká noc! ty rouškou svou
Teď přikrýváš dědinu mou,
A ona truchlí pro mě! –
Že truchlí? – pro mě? – pouhý sen!
Ta dávno neví o mně.
Sotva že zítra jasný den
Nad její lesy vstane,
Já hanebně jsem odpraven,
A ona – jak v můj první den –
Vesele, jasně vzplane.“