Kdys u kolébky zřela moje matka,
sen blaživý jak v líci mé se zračí, –
leč chvíle blaha byla pouze krátká, – –
já ze snů svých se probudila v pláči.
Dnes na vždy usne duše nemluvňátka, –
však ze sna pravdu zříti bude sladší: