Byl Hlavsa povolán, by Karla ved
po slibné cestě práv a státních věd,
by hrabě mladý, jak už chvalným zvykem,
ku blahu lidstva stal se politikem,
svobody bludičkou jenž lidstvo těší
a sociální problem vzletně řeší.
Leč mladý pán, pln rozmarův a svévole,
měl nechuť ke knihám... Rád vyjel do pole,
a víc než o ústavu, o zákony –
o hezké dívky staral se a hony,
nezvyklý kázni, divoch nezkrocený,
jenž miluje své psy a koně, ženy;
byl srdce dobrého, však příliš rozmazlen
svou matinkou a všemi učiteli,
již hýčkali se s ním a lichotili jen,
tož z radosti, že tučné místo měli.
Že činnosť Hlavsy nenašla prsť úrodnou
v Karlově duši, čtenářové uhodnou.