„Chodovská ty věži!“ junák volá,
„ke cti našich starých práv
krov tvůj nový budiž zdráv!
Zdráva budiž k vrcholi až zdola!
Pevna jako od počátku
stůj nám dlouho na památku,
jež nám vryta v srdcí desky,
jíž jsme věčně vědomi:
že měl celý národ český
vlastní právo jako my!
A tak dlouho jen-li vytrváš,
jako pro to právo zápal náš,
rozrazí se proti tvojí síle
tisíc věků jako jedna chvíle,
jak ta sklenka na tisíce smetí!“
A již sklenka s věže dolů letí.