Tě zasnoubenou stínům proti vůli,
urvanou květům Vesny zářivé
zřím, držíš jabka granátného půli
a smutna stojíš v dumě tušivé,
neb stromů šum a melodie ptáka
tě k zemi, k báji žití nazpět láká,
ty chvíš se v myšlénce té blaživé.