Šedivé mlhy podzimku se valí
po žlutých luzích; obzor zasmušilý
k obrubě lesů níž a níž se chýlí,
a slunce tvář si odvrácenou halí;
hladiny vodní mrtvé vlny, valné
nehybně z rudé rákosiny vzhlíží,
jak ze sna oko nemocného kalné,
ruch žití zmlká, šedý den se krátí,
chocholouš jenom bludný na souvrati
hopkuje bílou babíleta mříží
a ve posledním purpurovém jasu
si zobe zrnko ušlapaných klasů.