Příšerný to, mrazný výsměch,
jenž se v prsa ryl. –
Hrůzné ticho na mžik v chrámu –
pak však pláč a kvil,
celý zástup, jak by sražen
padl na kolena,
v pokoře své hlavy chýlí,
ret se modlí, sténá –
vzdech se táhlý chrámem řine:
„Odpustiž nám, Hospodine!“