V soumraku letním těžká vůně luk
přivívala z dálky venkova
a zrychlovala srdce neklidná.
Tu v šeru vlahém, toužebném,
jak mírná míjela jsi mne,
mou duši zaplavila zraků zář,
zelenavý zavlál šat.
A v nevystihlé krátkosti té chvíle
celé mládí mé se provždy zhustilo
v to zelenavé zavlání.