Takto hořem tento panoš kles.
Nyní kněžna skormoucená bolem
Schne, a vadne u něj pod plápolem,
Zdá se, že dech. Srdce její jeví ples;
Ke rtům jeho propůjčuje ust a ucha.
Jaká radost! když v něm shledá ducha!
„Ží jen! pro tě tluče srdce věrné!“ volá,
„Sice zoufalosti neodolá!“