A vedli jej do domu z porfyru,
do síně zlatem rudě planoucí
a Renald plakal tiše, šeptaje:
„Ty odpuzuješ, Bože, od sebe
mě nešťastného! Proto poznati
mě lidem dal’s! Má sláva krvavá
jak fantóm pekel strmí překážkou
tak mezi mírem tvým a mezi mnou!“