Tak vy, milostivý pane!
V vlasti zanedbané
Pracujete bez ohledu,
Co se v budoucnosti stane.
Smrt vám nalila syc jedu
Do růžové naděje,
Že se zamyšlený ptáte:
Jak se s vlastí poděje?
Však sy proto nezoufáte;
Neb vám rozum čistý káže,
Byste ztišil truchlivosti.
Povinnost vás k prácy váže,
Podněcuje k srdnatosti;
Věčnost vám své lůno rozvinuje,
Moudrost rostoucý tam cýlí;
Přítomnost vás k sobě přitahuje,
Srdce k pracým těžkým sýlí.
Jakobyste nebyl pro věčnosti,
Pracujete v přítomnosti,
Když bloud na budoucnost vzření maje
Místo pravdy lapá lest,
Nadějí se těší, zanedbaje,
K čemu na svět stvořen jest.
Nyní z truchlení se vytrhněte,
Z mořícý vás samotnosti,
Jako jindy pro nás svatě bděte
Přídržíc se společnosti.
Tak vám trpká žalost zhasne,
Vyjde slunce pravdy jasné.