Szörnyű szünet lőn, ősz Dezső felelt
Daccal: ,Király! rontsad szét e kebelt!
Ha vétkeztem, bűntess, itt állok im
Bakóid szedjék szét vén tagjaim,
De félni és könyörgni nem fogok.
Éltem kin úgyis, szivesen halok!
Csak egyet kérek: büntesd bár e főt:
Lánykám, szegény, ártatlan, szánjad őt!’