Můj národ sám jak celé lidstvo nesl
zlých útrap dost, však to, co zde se děje,
mně dodává; víc nelze vidět ani
a já již viděl dosti poutí věků.
Ó jediné se rozpomínám chvíle,
zda vzpomínáš si? Přinutil’s mne, Pane,
na Jerusaléma zřít děsný ztroskot,
když Tita legie se rozvlnily
po ulicích, v den, kdy chrám Hospodinův
vzplál pochodní! Já tenkrát zchvácen klesl,
však anděl Tvůj mi tenkrát šeptnul v ucho:
„Již větší neuvidí hrůzy v světě
tvé duše zřítelnice.“ – Lhal Tvůj anděl,
teď zřel jsem víc, tož volám, již mne propusť,
má vina jest již víc než odpykána!“