Výhoň břitce čelí polovážné souseda výtce:
„A kdo mi přesně podá původní vzorce domácí?
Kdož mi ručí, že z půdy naší samostatně vyrostl
Podkrkonošska barák či jiná pod došky chaloupka,
jež českou, ryze národní jsme nazývat uvykli?
Možno, že jest nebo byl ten ze dřeva, hlíny baráček
v celku i drobnostech k nejmenší výzdobě trámu
kópie pouhá jen vesnické chatky cizinské,
snad leda pozměněná kdes k choutce a potřebě vlastní.
Národ náš netrčel nevnímavě v lůnu Evrópy,
dal ze svého cizím, sám od nich hojně přijímal,
byl věky účasten toho zápolu všesvětového,
jenž z kraje do krajiny své živné proudy přeléval.
Z končin rozmanitých k nám vlétalo sémě myšlének
od staletí dávných, vkus, názory, řády veřejné;
kroj se měnil po cizím, též jistě i způsob obydlí
a kde co vlastního přece zůstalo v úpravě této,
toť rozdíly malé, skromné jsou cetky zajisté.“