V tom cosi lehtá ji na hebkém líčku.
Paprslek sluneční pad’ ve světničku –
Amálka protírá oči.
Ach, Bože, Božíčku, vždyť už je den!
Zlekána s postýlky skočí.
Jaký to hrozný byl sen!
Divokým tancem se doposud hlava jí točí,
krev proudí bouřlivě, a nožky její
klesají mdlobou a pod ní se chvějí.
Dosud však v paměti hudba jí hrá,
taková sladká a vášnivá,
tichounko, tichounko doznívá...