Tři myslivci kdys v tuhém byli sporu,
čí pes byl lepší. „Můj pes bez odporu!“ –
tak zvolal první –: „Nade všechny ctnosti
v něm vrcholil se pocit povinnosti.
Tu vlastnost vzácnou životem svým splatil!
V čas honu na sluky pes můj se ztratil.
Kdo mohl tušiti, co s ním se stalo? – –
Té doby mnoho sněhu napadalo
a marno bylo pátrať po okolí. –
Ta ztráta podnes u srdce mne bolí! –
To zvíře víc než zvěří smysl mělo,
mým pomyšlením ihned rozumělo. –
Když potom z jara do lesů jsem zašel,
tam udivený kostru psí jsem našel
a před ní kostru sluky. Číhal na ni
a nepohnul se od ní o krok ani,
až ze sluky i z něho zbyly kosti. –
Tak skonal pes můj, héros povinnosti!“