Všecky je car vítá, všem tiskne pravici,
se všemi se líbá, všecky objímá,
pak do jídelny bělodubové je uvádí.
Dle rodu zaujali hosté místa v síni hodovní,
už zasedli si družně k štědré hostině.
Důvtipni tu byli carští kuchaři,
hojná jídla nosí, chutná, cukrová;
horlivě se k dílu mají však i číšníci,
pilně plní číše vínem zeleným.
Proudem teče krymské, kachetinské ohnivé,
z konvic do pohárů, z číší do hrdel. –
A tu rozveselil se car moře siného,
jak jarní slunečko se teple usmívá,
modrozelenýma září očima,
kučerkami stříbrnými jen jen potřásá,
s každým z hostů vlídné slůvko promlouvá,
aby jedli, pili, ponouká je, pobízí. –