Víš, z „Hubičky“ tu kolébavku pěla,
již zpívá Vendulka... Ve chvíli té
má žena stranou na mne pohleděla:
i ona měla oči zalité.
To byly slzy štěstí, že je matkou,
že popřáno jí bude za krátko
tou Vendulčinou kolébavkou sladkou
hýčkati vlastní svoje děťátko...