Po novém roce přišla na statek
do služby Lojzka, hezká, černovlasá
a mladičká, – však chytrá nad svůj věk.
A po ní všechna bláznila se chasa.
Na statku, tam kde bydlel smutek jen
a lakota vše dusí den co den,
ba v celé vsi, kde hádky, křik a spory
v chalupách vládly, zněly mezi dvory,
kde nezazvonil dovádivý zpěv,
to cizí byl a neobvyklý zjev.
Vždy veselá a hravá, rozpustilá,
jak polní ptáče bez starostí žila,
vždy smála se a vždycky švítořila,
jen dnešek znala, celý roční plat
za stužky dala, za šperky a šat. –
A hudbu slyšet – už se v kole točí! –
a hoši od ní neodvrátí oči. –