Tys bavila se se svou společností
a nemohla jsi jistě ani tušit,
že duše moje k poctě tvé a chvále
pro metafory běží do Hellady
a v časů tůň,
jež hluboká je tři tisíce roků.
A když jste odcházeli,
tys naklonila k stolu mému hlavu
jak hrdá císařovna,
když v plné milosti
děkuje za uctivý ranní pozdrav.
To bylo vše.
A za nějakou chvíli
vlak odvážel tě v dálku. –