K Bohu volal, hledě s lože v nebe,
k soudci svému, jemuž oddal sebe.
Srdce vzpínalo se hořem vzedmuté.
Viděl měsíc, viděl jeho boje,
jak se utkaly s ním mračné voje,
že hned v temnu mizel s báně klenuté
a zas vzplál a vzeplul, zlatějším se zdál,
až se bílý mráček vůkol zardíval.