A tak tu sedím ve svém bytě zas;
vztek se zoufalstvím v srdci se mi sváří.
Má lampa piští. Na mém kalamáři
se tence směje kovový ten ďas.
Jen směj se, směj! Jsi vítěz, lstivý soku!
Ty’s věděl vše již, hned jak zápas počal.
„Cha, cha, cha! Lítat chtěl bys, hnusný mloku,
étherem čistým? Honem zpátky v močál!“
A měl jsi pravdu – – – – – – – – – – – – – Horký den byl, žhavý,