A tak havran nehnut sedí,
v drápech Čas má, na mne hledí
a Pallady sochy bílé
černým křídlem cloní líc,
občas pouze zakráká si,
až mi hrůzou vstanou vlasy.
„Nic, vše nic, já na pospasy
chytnu vše to vaše nic.
Realistický já havran,
já jsem všecko – vy jste nic!“