„Chachachachá! Vida, vida!
Joel tedy dodělává?
Který hloupý lotřík vedl
nůž svůj právě k jeho hrudi?
Ó, musil to býti věru
hlupák notný, nemyslivý,
pouhý břidil v loupežnictví,
jemuž démon zloby do žil
ani trochu svého vtipu
neukápl! Takto v duchu
jistě mysl Joelova
zalétá teď k jeho choti.
Myslí na ni asi s láskou,
doufaje, že bude lkáti
pro něho, až donese jí
někdo zvěst o jeho smrti...
Neví bloud, že ženy klamou,
láska jich že pouhou plevou,
kterou vítr náhod zmítá...
A choť jeho není z lepších!
Ovšem, když se za obchodem
po celý rok člověk toulá
světem, nelze diviti se,
že mnohdy i nejctnostnější
žena náhradu si najde.
Vždyť hřešiti je tak sladké!“