Mýlíš se – to lásky plápol není!
Vrtoch to, jenž do rána se mění.
Však jej brzy obraz mužů jiných
ve vrtkavé duši zacloní,
vyplaší jej úsměv z víček stinných,
ze srdce jej cimbál vyzvoní.
Brzy jiní vylíbají rtové
s čela ti mých políbení sled –
brzy opojí tě kouzlo nové,
různých květů stejně sladký med!