Hody se držely hlučné, a radovánky
Spíjely sladkostmi lid. Jak na nebi hvězda
Nejjasnější stkvěla se krásami těla,
Perlami ducha co Bohyně rozkoše rajské
Fatyma sličná. Všecko se klanělo vábné
Kráse, a cýtilo moc střel očarujícých
V zbouřeném srdcy; jen bratří pohledem vlažným
Patřili na zlata blesk, vtip minuli perný,
Slyšeli medný zpěv, jak k hrobuby slávu
Doprovázeje smrt jim před oči stavěl.
Do sebe zavřeli duchy, a zhlíželi mrtví
Po plaché radosti hostí prozpěvujícých.
Děsná tížila noc již zemdlené tvory,
Končil se ples, a k oddechu chvátali hosté.
Svodný přivinul sen k svým dívčice prsům,
Ukoval sněžný věk, a pěstoval láskou
Srdnaté muže; jen bratří v bouřivé nocy
Nezamhouřili oka, a k boji se zvali.