„Jak byl by krásný život,“ filosof si vzdech,
„kdyby tu v světě vše vlastnictvím bylo všech!“ –
V tom parku veřejném, kde kvetly růže,
roj dětí pištěl, ženy klevetily,
si povzdech: „Jak tu člověk dumat může?
Zde nemá klidu ani chvíli!“
A před trávníku plochou krok svůj zastavil,
o bílé ville luzně snil,
kde v spoustě knih by hledal Lidstvo, Boha –
však do parku by nesměla ni noha...