Ale se všech stran a ze všech koutů,
z oken všech, jež už se otvírají
jako ústa, lapající vzduch,
mluvíš ke mně, duše člověkova,
nesmrtelná!
Unaveno tělo jest i ruce, hruď i hlava,
jež mi včera děla, kterak vřava
města nesmírného opojná je, žhavá,
jediná, v níž věříš, člověče svých dní...
Ale tělo zemřelo, když toto dělo...
Hučí město, řeka, avenue i mosty,
jako satan železná se rozkročila věž,
vzpurně hledí k Bohu.
Ale jaká hrůza!
jaká hrůza, kdyby se všech stran a koutů
nepromluvila dnes duše člověkova,
nesmrtelná!