Slyším. Péro z ruky padá,
i já snil tak druhdy, jun,
teď zmij skepse však se vkrádá
v rozechvěný paian strun.
Svůdný hlas, z nějž vesna dýše,
v každém zazní století,
Keats, jenž pil jej z plné číše,
usmívá se přitom tiše
v podsvětí.