Bdí svrchovaně nepřítomen
na prahu vlajícího ticha
nade snem který je snem o něm
bdí osmnáctiletá pýcha
a v bohorovné bdění vlíná
pokušitelská laskomina:
– – Vloupat se ve skrýš Bděla slova
Být bohorovným strážcem boha – –
Veliké mlčení se slov tkáno
z nich jedinému nakázáno
střící nachystané ráno
A ono slovo takto nazváno:
„Nad davem Nikoliv Bdí Ano.“
Kde však to slovo uschováno?
A poznal lež která mu hovoří:
– – Bdělé slovo hřmí a hoří. – –
Do druhých jakby v stádo ohaři
hned rouhání hned hrozba vráží
dva rozdurděné zraky sjely
v boku ticha ránu otevřely
která se nikdy nezacelí
a z česna slova vyrážejí
roj rozhučelý rozepělý
(zlodějské ruce se jim smějí)
řekl bys včely řek’ bys včely
Ruce laskáním zraňující
sáhly po harfě té co by létavici
(sesmekla se po vlající kštici
co ptačí tah když letí jásající
do nebes aby zased’ po pravici)
dosáhnout však netroufají si
kdoví kam by se poděly
jeť harfa nástrojem andělím
a stoupá lačnou serpentýnou
zní po stezkách které se vinou
po panenském úbočí
kudy bdělé ano hřmí
Ó oči oči jež jste prozřely
vy které vidouce jste uslyšely
uslyšely rozepělý
sloupek dýmu zkadeřelý
řekl bys včely řek’ bys včely
a řekl: – Včely –