Odpomezí, kde vláhu jará nese Sáva do vlasti,
S Vesmírem Ratibor, květolící dvojčata táhly.
Jak na horách Skardských vedlé sebe sosny vyrostlé,
Pnou košaté vrcholy své, temné nad lesa větví:
Nad zástup ztepilost květolících tak čněla bratrů.
Z lípy hrdinstva jejich čela vínek ještě nekrášlil.
Než národ v nich Zbyslavovy ctil vděčně potomky,
Jenž milerád pro vlast svou v bitvě umíral.
Obstoupil lidu dav dvé, jilmou pod nebetýčnou.