Potichu slezl jsem s postele,
do kapsy provaz jsem schoval,
a pak jsem vykročil do šera.
Chladný mne noční vzduch ovál.
Bylo znát, sychravý podzimek
odevšad že se již blíží.
Vítr si spadalým listím hrál...
Tam, kde dvě cesty se kříží,
stál starý sloup, věkem odřený,
lidem jenž značit měl cestu,
na něm dvě přibitá prkénka,
k vesnici aby i k městu
směr cizím dávala poutníkům.
Na sloup ten pohléd jsem tiše.
Však dlouho trvat už nebude,
kdy budu klátit se s výše,
mrtvola s vyplázlým jazykem,
pro černé havrany strava.
Zdali se aspoň pak zachvěje
Marta má nevěrná, hravá,
k ouškům až růžovým dojde jí,
že jsem se oběsil pro ni?
A v duchu černé už oči zřím,
jak hojné slzičky roní.