Potřeba svatá vládaře do boje volá,
Vojny se blíží vztek, střel neděs se dravé
Bitvy, ó dušinko milá! Pro tebe, pro vlast
Hrdina tvůj s svým národem do boje kvapí,
V němž sám bojuje Bůh, by rozdrtil vrahy.
Čili zde čekati mám, až Křesťané mstiví
Zplazý ourody kraj, až národu květy,
Ozdobu světa co divoké netvory potrou?
Vzteklosti vstříc! Bůh zastane neviny práv, a
Divochy zhubiv rozseje radování.
Mluvil, a se srdce strhl vší ouzkosti tíži
Milence své. Jak dennice obživujícý
Zulima povstala v kráse se rozvinujícý
Radosti cytem; co v rozkvětu ouplném růže,
Hvězda se na nebi stkvoucý rozvila vnadné
Ozdoby těla y duše, a k podivu muže
Nutila svého, že plamenem blažené lásky,
Rozkoše tokem y zvýšila vábivé krásy,
Zmocnila cyt, a ctnost svou šlechtila ladnou.
Krásou rozmilé ženy, a odvažujícý
Láskou pohnul se král, boj s hrůzami všemi
S paměti složiv vnadami sladícými
Života běh spil žížnivé srdce, a radost
Očima jiskře a sladivé slívaje řeči
Zulimu zkouzlil, že sladčeji ptáčkové pěli,
Líběji voněly kvítky, a míleji vody
Hrčely s stráně, že země y nebesa, lid y
Tvorové všickni krásami mladnoucými
Jímali srdce, a obrazy lichotivými
Živili duši. Co anděl se Zulima krásná
Usmívajíc na svého milého chotě:
Vidím, mluvila, tvář, můj hrdino vlídný!
Růžové budoucnosti, a národu slyším
Vděčného díky. Tys Bůh všem po zemi rodům,
Zahubiv boj jsy svobodu upevňujícý
Moudrost, lásku a řád v kraj uvodil pustý,
Zákony oblažil lid, a ozdobil mravy
Rodiny divé, y ourodu v dědině s štěstím
Ukoval stálým. Vůkol a vůkol jen ráje
Spatřuji v světě a národy prozpěvujícý,
Všudy se prejští z pramene přirozenosti
Rozkoše med, a ovoce moudrosti zraje,
Všudy se lid jak včeliček roje, ó skálo
Křehkosti! koruno hrdin! jen sype, by spatřiv
Původa sladkého štěstí vzdělal ti chrámy.