A ráno stalo se, jak žádala,
byl Upagupta vyhnán za město,
o vše, co měl, jej pochop oloupil
a psy ho štvali v pustou samotu,
kde opuštěný hřbitov, zapadlý
pod skalou ležel, sluncem vyprahlý.
Na skále rostl chudý, planý fík,
a pod ním Upagupta bydlil teď,
tak klidný, jako v chatě bydlil dřív,
neb celé bohatství svých svatých snah
měl stále v duši – ty mu odejmout
ten pochop nemoh’, jenž jej oloupil.