Však Aleš zpět mu váček opět vrací
a pomoha z pod koně, k němu praví:
„Již vězte, pane, my že nejsme tací!
Jste svoboden! Vám přeju hodně zdraví,
a chcete-li mi vděk dát za mou práci,
tož podruhé si lépe važte slávy
a nebojujte proti svobodě,
jež posvátna je v každém národě;
dřív nezvítězí, až se lidstvo sbratří.
Již s bohem!“ Řka to k svému koni spěchá,
an Maďar s úžasem na vše to patří,
jak volným klusem odtud dále jechá.
Pak ohledav se sebral, kde co měl,
ba úžasem na čáku zapomněl.