Dobrá kněžna ze slavného domu,
Nedlouho tu v svém pobyvši rodu,
Nedlouho – neminul ani týden,
Jižtě požádána za manželku
Od mocného Imoského Kády.
S pláčem ale kněžna k bratru vece:
„Pro všecko tě milý bratře prosím,
Provdati mne nechtěj za nikoho;
Neb mé zchvátilaby srdce žalost,
Kdybych svých kdy uviděla dítek.“
Beže ale nedbav na prošení,
Přislíbil ji Kády Imoskému.