„Vždyť vám zjevno, bohatýři,
Že jest k stolu blahých rekův
Jenom vítán, kdožto zbraní
Válečnou doražen skoná,
Že však vyloučen na věky,
Neúčasten božských hodův,
Kohož slabého zastihne
Stáří mdlé na líném lůžku.
Tohož pamětliv já dávno
V boji s křesťany sem hledal
Dožádanou smrtní ránu;
Strašnější se na to sice
Prchlým stalo nepřátelům
Jméno mé, však míjely mne
Vždy jich šípy a jich meče.
Protož nežli mne dostihne
Seslablého smrť hanebná
K želu věčnému – zde sem vás
Shromáždil dnes ku slavnosti,
Aby svědkami jste byli
Mého návratu dle našich
Otců obyčeje a dle
Jejich mravu, mnoho sice
Haněného v mhlavé době,
Kde se nový vtip zákonu
Rouhá starosvatému.“ –