Kozy, proletáři nestydatí,
se každým jarem rozsypou a kůzlata si hrají,
než odnese jich kůžky žid:
však vrchnost vždy svůj majestát si hájí,
den Boží celý do sebe jen souká,
jak svět by chtěla ve trus proměnit,
a žvýká jen a vyčítavě kouká,
kdy donesou jí náruč vonné trávy zase.