Pojezdný kadeř v purpurové skráni
si zlatou, podezřelou opravil
a nad mohutnou břicha svého bání
k tichému mlýnku palce sestavil,
mžouraje smavým okem v řase bílé,
rty potom otevřel – Leč této chvíle
ctihodná krčmy paní s lepou dceří
od stolu prchla za ochranu dveří
a pojezdný, tam vztáhnuv ruce obě,
v žertovné káral uprchlice zlobě: