Na mýti sedím... Ve větru tiše se kolébá lonská tráva,
vysoká a suchá ohýbá se a kloní ku probuzené zemi,
na níž jak poprašek zelený se prostřela tráva nová, hebká a smavá.
Naslouchám písni, jež z hlubin lesních náhle zvedá se a vstává,
sedím zde sám, větrem jakoby oplétán a laskán nadějemi všemi.