Koleje jdou z prázdna do prázdna.
Sám u staničky, domku. Jedna svítilna
kraj šerý obzírá. Jak je jí tu,
když v zimní noci starostlivě bdí?
Dešť známě šustí mi, jak jednou večer v září,
vůně zahrádky se tmí, jak v jiný, dusný večer,
kdy po dni horkém dlouhým, zadušeným výstřelem
tu zahučala boru mrákota a mládí mé
s tou chvílí chtělo věčně ztrnout ve věčnu.