„Na černém moři sto už let
převáží převozník tam kmet.
Kdy bude konec jeho běd?“
„Hloupé to matky syn. Veslo ať hodí
jinému, na břeh ať vyskočí z lodi,
a konec bude lopotám.
Však teď mě, matko, nech už spát,
vždyť musím časně ráno vstát
jít sušit slzy očičkám,
že krašších neznám sám.