Tak Tě vidím starati se v duchu,
ušlechtilý květe českých žen,
slyším hlas tvůj zaznívati v uchu,
v dálné chvíle snivě pohroužen,
a mé srdce v divném buší vzruchu,
proč zlá doba všecko vzala v plen,
a nám aspoň z hojného dřív věna
nezůstala taká „prostá žena“?