Věku půl skoro již letělo nad mojí hlavou,
letělo vichřicí soptící, bouřící, dravou,
Hugo pad’, stoletý strom,
Hamerling s zářící hvězdou na skráni kles’,
Banvillův utichl rolniček stříbrných ples,
paladin Tennyson ve Gralův ztratil se les,
Leconte, lev znuděný, k otcům šel mythův svých spat,
zmizel též Wagner, kterého hudby mystický hrom
zněl v prostory, duchů zněl ve sabat,
zhas’ Nietzsche vichřicí šílenství svát,
a já se musím ptát:
Věku co zbude, který se v arenu světovou hlásí?
Jen otázky, problémy, záhady, pouhá „snad, možná i asi“!
A ti, již zbyli tu, v dogmatech vězí,
zbraň jejich pokryta předsudků zžíravou rezí,
topí se v močálu bludů a skeptických thesí.