A balon letí výš! Nesměrný prostor dálný
plá, září dokola ve myriadách hvězd,
čím dále spějí výš, tím dál se šine valný,
v něm vidíš oblohu jak louku nebes kvést.
Tu velké světy žhnou, tam drobných pršky bílé,
zde kolem vlasatic, tam v stříbrný pás mlh,
v nichž klíčí prasvětů zárodky – nikde cíle,
až srdce staví tluk a pohled oka zvlh’...
Ó, duchu člověka, zda poznáváš se sám?
Co tvoje odkud jest, co kde a kdy a kam?