A z gardistů těch každý totéž vidí,
ač nejasně. Tu Aleš zticha pravil:
„Roháči! prapor, svobody znak zlatý,
ti odporoučím ostatek jak svatý.
Kéž s ním bys zemřel, vzkříšení své slavil!
Ty uschováš jej v tajném známém místě
pod dlažbou dutou ve zámecké kapli.
A kdyby tebe jednoho dne lapli:
jen nevynutí tobě hrozby, pikle,
stotisíc ďáblů – celé peklo spiklé,
by národ nalezl jej jednou jistě,
až ozáří se opět české hory
růžovým nachem naší trikolory.
To přísahej u duše svojí spásy!“