Ten výsměch osudu – znáš ty ho, znáš?
A ty tři venku do mračen vstaly,
na čelo dlaně k očím si daly,
žhavý smích z očí těch do nitra padá –
ale jak ve spáncích pálí to, studí!
Tragická vzpomínka letěla hrudí
na léta včerejší, na léta mladá!