Zatím plamen, dlouho ututlaný,
divostrašnou silou vyšlehl
a hlas lidu, dlouho přeslyšaný,
o svobodu svou se rozlehl.
Já stál v jeho řadách – barrikáda
nesla mne a mého kamaráda.
Až mnou vrahů koule zatřásla,
padl jsem a druhu skloněnému
šeptaje ulehčil srdci svému
a pak slunce zář přede mnou uhasla.
Ležel jsem tak v bezpamětí,
až mne jemný šepot probudil,
sličný zjev u lože mého
bolesti z mé rány vypudil.