Teď pavouk hnědý sítě svoje přede,
kde s klenby splýval drahocenný nach,
a stěny zlaté kdys, teď holé, šedé,
hlavice sloupu povaleny v prach. –
Já rabů syn! Na panské sedám rumy,
duch stopen u věk muk a poroby,
mým srdcem vanou zvuky teskné dumy
a vzdechy slyším z hradu útroby.