Pak opět žití běh v šírý mě vedl svět,
Mnohý mě bouřný vír v hluboký smutek zchvátil;
Leč smutná zpráva ta vzdy vábila mě zpět,
Až s mladým jarem jsem ku pahorku se vrátil.
S západem slunce jsem tam na pahorku seděl,
Nade mnou kolo – kůl – kostlivec – lebka bledá;
Smutným jsem okem v dál krajiny jarní hleděl,
Až tam kde po horách mlha plynula šedá.