Buď požehnána na věčnost,
ty české síly svatá stráži;
ó kéž by syn tvůj rost’ a rost’
a páž měl za sta jiných paží
a srdce za sta jiných srdcí
a hlavu za sta jiných hlav,
by zpupnost do prachu moh’ vrci
a rozmést pluky lží jak brav;
v kruh národů by vešel chvatem
a zvolal odhazuje zbraň:
„Hle, lid můj chce vám býti bratrem,
kdo kámen chcete vrhnout naň?
kdo kálet jej, kdo znesvětiti?
Zrak náš i pod slzou se nítí
a jako nebes jarní blesk
je našich skrání svit a lesk!“