Už dávno, dávno tady mlčící šla půlnoc...
Zem celá skropena je těžkou rosou...
Kalichy květů zavřené na dlouhých stvolech
se chvějí očekáváním blízkého rána,
kdy rozloží své terče zlaté proti slunci
a vstříc mu vyšlou těžké svoje vůně.
Zem všecka kypí zrání útočnými silami
a touhou plodivou a tajným neklidem
v procitlém jitru jako zázrak rozpučet
a rozložit svůj požehnaný klín,
a k sladké mdlobě smrtelného vysílení
vyplýtvat všecko svoje velké nadšení
a všecku rozkoš zázračného mateřství.