U každého žezlem kýváš roku,
a tvůj prestol nekloní se pádem!
Svět i lidstvo svorně jdou v tvém kroku,
smrť a život značí se tvým řádem,
věky, léta, měsíce a dnové,
pohřeby i chvíle narození,
země běh i její osudové,
západ, noc i jasné světlo denní!
Králi králů, na jehožto tváři
času vryl se prostor nekonečný,
synu nebes, děde kalendáři,
jedin, jenž jsi beze změn a věčný:
proč, když tolik veleby a svitu
plá již hvězdou na tvé bílé hlavě –
já tu ještě nadšen bouří citu,
hold ti skládám větší ku oslavě?...