„– To podivné!“ dí Pípa Vlach – „to ďas –
snad ďábel sám v tom vězí pekelníku!“
Ten samý pohrdlivý úsměv zas
se zjevil kolem Grabowského rtíků,
kdy spatřil na tvářích kol sebe žas;
„– To jednoduše tak se stalo, páni:
Křížáci z rána útokem se hnali,
by rozdupali nohou hlouček malý;
blíží se na dostřel – však opatrně – k stráni“ –