„Lechické mé choti neplodnost
Podrývala moji blaženost.
Když jsem láskou lidu oplýval,
Tím jsem více na to myslíval,
Jaký osud, až ulehnu v hrobě,
Ve příští můj národ potká době.
Víš to králi, že se klid a štěstí
Na trůně jen velmi zřídka městí;
Často neznámá i chudá víska,
Často střecha slaměná a nízká
Více blaha skrývá domácího,
Nežli síně dvoru knížecího,
V kterémž bohatství i s nádherou
Často bývají jen přístěrou
Nedostatku, co se v srdci hostí,
Jsa nazýván nespokojeností.“