Aj moje drahá, mlč, – ty toho víš!
Já nikomu ni vlásku nezkřivím,
ať Čech, ať Němec. Sloužím obci české, –
s ní nehlasovať, – to by bylo hezké!
Jsem Čechem, pane rado, úředně,
jakž náleží to k mému postavení:
Tak povinnosti k vlasti činím zadost!
Však také by se zmýlil šeredně,
kdo myslel by, že mám z těch věcí radosť,
že domů vnáším podpal vlastenčení
a seji vítr v soukromé své žití,
bych sklízel bouři! Ne, to nesmí býti;
proč nedopřál bych lepšího svým dětem?
Vždyť s němčinou se dále dojde světem;
Čech, Němec, ať to dvé se hezky snáší, –
jen ať nám někdo třetí nevypráší!