jak sysli dát se ucpat v doupěti?
Já celý Betar s valným okolím
i složení všech skal a vrstev znám,
jak nakreslené leží před zrakem
mé bdící duše! Tuším, k této skále
že připoutáni budem na dlouho
jak v středu odboje, výš nemůžem,
na křídlech ptačích – z nebe k zemi zrak
jsem upřel dávno, když ne drahou vzdušnou,
my podzemními žilami ku srdci,
jímž Betar jest, spojíme celou vlast.
To plán jest můj a věř, jej vykonám.
Kdes v poušti náhle mezi keři hlohu
a bodláčí ty stoky ústit budou,
jak otevřené oči Betaru,
však známé pouze nám a výhodné
že budou brzy, objeví ti čas.
My jimi dosáhneme spojení,
až ku moři a nazpět k Diopolis
i k Jabne ano k Jerusalému.
Jich útrobami budem všady hned,
nad vyzvědače ony lepší jsou;
v ráz keř se zachví, balvan povolí,
a možná dost, že v samém středu plném
římského vojska státi budeme,
jak sama by se otevřela země
a vychrlila bojovníků sta,
a jak se otevřela, zavře se,
a ticho zas a pouště mlčení
kol zavládne a v noci černém plášti
se otevrou zas, aby celé vozy
k nám zásob vpustily a skotů stáda
a sudů s vínem, zbraní nových stohy
a nových vojů vždycky vítaný,
jenž z kraje k nám se přidá, přírůstek.