I přihnal se kůň často před rokem
Do bývalého, dvorce známého;
Veselým koník hlasem zařechtal,
Bujarým hlasem houknul mládenec.
A ve světnici mladá děvčina
U oken stojí u zkvětovaných;
I nepoznala koně bujného,
Ani mládence na něm dobrého;
Děvčím smyslila sprostým rozumem
A sama k sobě takto mluvila:
Jakýž-to starec, jaký dědúšek
Ajhle do dvoru přijel našeho:
Jak jsou kadeře jeho zbělely,
Jeho vousíska,*) jeho obočí
Jak od starosti pošedivěly.