– Takž mezi lidstvem pozoruji
lid pochybené ctižádosti,
již jménem Slávy syny slují,
v tom jménu nemají však dosti.
V kraj nejkrásnější země celé
se vyškrábali na vršinu
a prohlédli si obezřele,
zda hodí se jim za otčinu.
To věřím rád, že zajásali,
když med a mléko teče tokem
a zemí tou se všechno valí,
co v jiných loudá se jen krokem.
Tam ke krbu si sednou hezky
s blbými skřítky, jejich čáry –
než satan žije, lide český,
jen zrno hodí, zrodí sváry,
než satan žije, starý šibal,
co větším národem juž hýbal! –