Chuda jsi, však mlada a máš oko jasné
a v Tvém srdci bují steré písně krásné –
nechceš s matky čela zahnat mračno tísní,
nechceš její staré srdce zahřát písní?
Či snad z chudoby Tvé, sestro naše tichá,
vzrostla Tvoje cizá a mrazivá pýcha?
Nejchudší jsi ovšem z chudinké rodiny,
ale sestrou naší slední do hodiny,
slední do hodiny, k vzdechu poslednímu
můžeš bratry vinout ku srdci svojímu –
či nemáme dosti ran po těle celém
z bojů, v nichž jsme Tebe chránili svým tělem?!