Jan Krejza zval se. Nebásnicky
zní tohle jmeno v písemnictví,
kde umní mistři překřtí sebe
na Vrchlického, Krásnohorskou,
na Březinu a na Mahena
a řad jmen jiných. Poesie
mu byla vírou, náboženstvím
v dnech svátečních; a ve dnech všedních
sklem čistým, jímž se díval na svět,
na lidi, duše jich i činy,
na věci minulé, i na běh
svých časů; duch a jazyk jeho
neznaly v ničem kompromisů,
i ten i onen nerozčísnut
šel všude za příkazem bible
o řeči naší – „zvláštní člověk“
a „original“, „hloubal“, „mudrc“.