Tak chalupy se rozpadávající
se zdály večer dívat ku měsíci,
jak pod centovým křížem bídy snížené.
A, malomocné podál rozpadávají se
vteřiny, dny a roky,
tak sedí skrčené
chalupy nad rybníkem, lebky lysé
a paty uhnívající, své údy, boky
v jich vlny modrozelené
si noří a je smývají.
Jak mizí a jak pustnou v stálém pokrčení,
ruch dne se vyhne povzdálí,
co deštěm zjizvené, za větrů zpívají,
jak žebráci by úpěnlivě volali,
příšernou malomocí poznačeni.