A šíp z oka skrze řasu
jiskrou plamennou jí kmit’,
cítil král hrot jeho v žasu
v hloubi svého srdce tkvít.
Náruč rozpřáh’ klekaje,
sladká jména volaje
prázdný vzduch jen lapal v touze.
Vidina záz uhnula,
ambrová se vůně pouze
jizbou sladčej linula.