A štěstí přešlo s letem; smutná zima
sníh snesla k zemi perutěma svýma.
Tma na horách, les příšerně mně kynul,
když na stuhlý rov věnec tmavé chvoje
jsem v slzách rukou třesoucí se vinul
na otcův rov – a v něm na štěstí svoje.