Az ész váltig értekezett,
Sorsomon mint forditson,
Halljuk! halljuk! mit végezett:
«Nincs, a ki meggyógyítson;
A szivében ily betegnek
Sehol sincs segedelem;
Ellenmérge ily méregnek
Csak a viszontszerelem.»
Átkozom a történetet,
Melyben vettem a kezdetet! -
Fonalamnak fogj ollót,
Óh Parca, s tégy velem jót.