V síňce malé sbor dam zdál míti se velmi na pilno,
zvláště paní Suková tak v svou zabrána je práci,
tváře že jí něžné po samou až šíji bělostnou
nach zbarvil hluboký; po loket ruce obnažené až
horlivě rozkrajují studenou tu na řízky pečínku.
Žertem dcerky paní radové mne vyplísnily řádně,
proč tak dlouho se toulám prý, že mi jen zbyly kosti
z výborných kuřat usmažených i milých mně koroptví.
Krásná pouze paní Suková ani slůvka nehlesla,
své oko velké jen teď mlčky obrátila ke mně,
nad slova jež výmluvněj zdá se volat: Nevyzraď nás!
V světnici selské však mne pravá očekávala trýzeň:
všichni mi s úsměškem prohlíželi kapsu po kapse,
mám-li jaké v nich hříbky, a pak, když nic nenalezli,
než prašivek několik, v hlasitý smích všichni vypukli
vtip sobě teď brousíce na mých bohatých vědomostech
ze světa rostlinného; i Rozmara byl zase jednou
v dobré míře; a já s tak četných stran napaden jsa
bránil jsem se, také tu a tam rozdávaje rány.
Tak jsme se jak děti čas nějaký jen dráždili žerty,
až na jiné nás teď naše dámy uvedly myšlénky:
v krátké chvíli se pokryl stůl zákusky celičký,
tam studená telecí je pečínka, koroptve, kuřátka,
sýr a salám různý láká mlsný jazyk onde,
v nádobě pak velké z ledu tam se noří piva láhve,
ježto otec Mikuláš sem dal na vozíku dovézti.
Dlouhá chůze vytrávila nám, všem dobře že chutná,
dobrá pak že kuchyň dobré též mysli dodává.
zábava záhy živá rozpředla se zas mezi námi.
Každý září; jen ředitel Šesták kaboní se:
marně do poslední on chvíle čekal na faráře
s poštmistrem, vyplní-li dané slovo, jistě že přijdou
v lesní boudu na bulku – a marně zatím v jeho kapse
karty vězí teď zánovní, jež schválně si koupil
od Mikuláše, je těžce jen usmlouvav za desítník.
Však se těší, jak dnes je večer vyplatí za nevěrnost,
k bulce nijak pohnout se nedá – ó, pomsta je sladká!
„Však vy se obměkčíte a dáte si rád zase říci“ –
Suk ho nyní škádlí, jenž z nás všech nejveselejším.
V starcova líce rudá smíchem já jsem se zadíval,
v tom že okamžiku pak soucit v mém nitru se ozval.
Vetchý starče, tušíš li, že ten, jenž tak ti je blízko,
tvým je sokem hrozným? Chceš s ním v zápas ty se pustit.
s tímto mužem bujarým, jehož už pouhý hled okouzlí?
Ctnostnou snad ženu máš, – jen dosti-li též bude silna?
Zdaž kouzlům odolá? – Však nač tyto úvahy vážné,
když vůkol vše se usmívá?! Nuž, dosti morálky! –