Mne matka moje přivítala s láním:
„Kdy začnou stavět již chrám Hospodina?
Ty mlčíš? Styď se! Cos pořídil v davu?“
Já stojím před ní, mlčky hlavu skláním.
Co mohu já, když nechce, nechce lid?
Mne proklej, zatrať, poplivej mou hlavu,
mne zapři provždy, proklej svého syna,
však jedno prosím: Přej mi ticho, klid!
Já podleh’, darmo výčitkám se bráním.
Kde, Jahvé, paveza tvá, kde tvůj štít?
Proč loď svou svěřil jsi tak špatným dlaním?