Mně nedalo to. K tobě zase zpět
se nesl krok na tvoji svatou půdu;
já hledal všady otce Čecha sled,
já cítil živou každou černou hrudu.
Ó tato druhů moje návštěva
ta velké přísahy již svědkem byla;
já cítil vše, co pěvec opěvá,
byť devíti Mus dřímala v tom síla,
jak maličké jest, mdlé a bez života,
když jeden akkord chybí tomu: Vlast!
Ta pouze duch jest, jímž vzplá v žití hmota
a já se začal o svou matku třást,
já z písní – dětství! – chtěl jí sklenout štít –
Ach, to jen vyslovit!