Za smutnými kopci v přesmutné zemi
žil kdysi, kdysi zasmušilý rod,
ctil krotké bohy, ale zlých se děsil,
ostříhal oheň, děti své i ovce.
Svit nočních bažin nedával mu spát a lačné vytí:
vlk mohl odnést jehně nebo dítě,
vlkodlak mohl jeho pak pít krev,
z močálů povstat bludní duchové,
rozmetat chaty, ženy znásilnit, pastviny pošlapati.
A když se z jara slunce probralo
a osvítilo zas jen bažiny a pusté pláně,
po staletí rod zkazky vymýšlel
o zemi, která štědřejší je k lidem a neděsí.