My spali věky za temna a noci,
jak smrtelné nás zavalily mdloby,
ni dechem se již ústa nezachvěla,
kol jak když jenom hroby;
leč ty jsi bděla,
tys zářila, až zbudili se Otci,
a tys je vedla kouzelnou svou mocí
z tmy v úsvit ranní,
tys zvedala a zlatila jim čela,
když za tebou šli pustou pouště plání.