Na vozech ticho. Boží bojci spějí
snem spravedlivých. Vozkové též dřímou.
A moudří koně bez pobídek klušou
jak za formanských starodávných časů
tou známou cestou k Vídni. Bratří
stráž konající do plášťů se choulí
a dívají se ospalými zraky
k hasnoucím bílým chvějícím se hvězdám.
Na východě nad hlavou holé skály
se vyhoup sytě rudý proužek slunce
a sedí na balvanu jednom tmavém
jak kardinalská čepička. A stoupá