„Vzpomeňte si, otče! Láska
déle než strom nese plody.
Vidím, jak zlý vítr smetá
rudé listy, žluté květy
a jak slaví divé hody,
kde naň snět se mračí holá;
ale láska nedokvétá
a přec nese stále plody,
které sytí celé světy:
jménem této živé lásky
syn váš z klenby tmavé volá:
Vyplaťte mne; jenom dvě stě
rublů stačí, abych zase
uzřel slunko boží plně,
vymyl rány v říční vlně,
poznal blízké jara zvěstě
v šveholivém ptáků hlase.
Vraťte život svému synu!
Jinak hořem tady zhynu.“