„Moje drahé milované děti,“
matka dí, a úsměv hladí vrásky,
„chtěla bych vám v oči pohleděti,
v dobré oči plné slz a lásky.
Bože milý, jak jsem po vás práhla,
když tou síní smrt’ již ke mně táhla,
pohladiti vaši drahou skráň,
ale chorá sotva mohu víc
nežli vložiti vám ruku v dlaň.“