V lesku jezer divá krása hor
červánkovým rysem obražena;
večer duje v temný stromů sbor,
s větrem šumí vodopádů pěna;
tisíc ozvěn bouří lahodně
po Plitvických stráních vlahou nocí,
v nižto hroty skal co pochodně
v zlatodechém dýmu oblaků
z modrých lesa stínů planou chodci.
V hlubokých pak záhybech jich řízy
temno mží se, plné přízraků;
vůně sálá z pryskyřic a mízy,
v unylé již meduňce a doušce
křísí rosy démantový pyl.
Šídla hravá modré blesky předou,
onde mizí v houšť, jak rukou šedou
kdyby noční duch je polapil,
neb jak skvostné jehly tkví v tmy roušce.