Nám stačil ruky stisk,
i slůvko něžné, milé...
i beze slova byli jsme
tak sami dlouhé chvíle. –
Pak nadešly nám rozloučení časy:
Já přišel k ní, ji těšil, hladil vlasy,
ji konejšil, jak matka choré děcko,
a cítil jsem, že byla moje všecko.