Z rozmaru Saladýn strhl vítěze světa.
Saracéni lítí bleskové z pustin
Střelili k rozkoše bytům, vírem se sýly
Vlkové derouc bořili hráz, a y skály
Statečnosti co prášek v prudkosti třepíc
Ráželi k táboru cestu, a rozsyli zmatek.
Darmo y moudrosti ohlas se s hrdiny svými
Ladislav jim postavil v bok, a co hrom a
Morové střely y děsyvé zástupy klátil;
Sýla se rojila, proud zmohl, odpory zhltil.
Selim rozumu syn a mladosti krása
Stíraje statnosti květ své pravice tíží
Rozrazyl bok, a do pout Křesťany koval.
Spatřiv Vratislav s hor zemdlené bratří
V těsnu, a vida, že hrdinu Ladislava
Selim pne, lev neznaje odporu v bouři
Láskou vroucý mocného zvýšuje ducha,
Sýlí mužnosti shon, a zkřídluje rány,
Orel se vznáší, hřmí a spiatého otce
Sprostiv kruhů, světí Selima na smrt.
Smrti se zděsyv prosý o život Selim:
Křesťane! nebí, poklady za život přijmi!
Zbraní nevedu Turku! bych v svatyni Páně
Zlata co kupcy hledaje poškvrnil slávy.
Přátely mstě smrt za smrt mužovi splácým.
Zlatali Křesťane! blesk tvých nesvede smyslů,
Pomni, že ženě a dítkám ochranu zhubíš.
Životli miluješ, Turku! a s dítkami ženu,
Proč jsy, nedbaje milých do boje vletěv,
Křesťany žal, a slabým pokoje nepřál?
Pomsta mne slepá, Křesťane! do boje hnala;
Pálíc města a třepíc sousedy tiché
Matku a bratří zbili mi křižovnícy.
Zočiv vztek, mstou pro milé zahoře prudkou
Lítám v boj, a jen výším křivdami křivdy.
Hrdina popřáv života zkleslému muži,
Na Saracény co zvlněné moře se spustiv,
Roztrhl vítězy slávu, a zástupy zplašil.
Z nebezpečenství víru se k milému otcy
Prodrav, k svým se co k vděčnému příteli přítel
Vracuje odplaty dostíhl. Láska a vděčnost
Objaly korunu hrdin, a zrodily smělost.
Vlídnost jasná strojila nejmilostnější
Radosti mužům. Selima v svobodu pustiv
Vratislav y se s Křesťany oslavil všemi.
Tenť červ v prachu se koře jen do nebe rukou
Pozdvihl, slzami skropiv tváři se modlil,
Vstal, a co šipka vždy hrdinu žehnaje svého,
Lásky a neviny chrám již v soumraku spatřiv,
Přivinul rozmilé k srdcy, a Bohem se cýtil.