Kdes blouznivče, jehož prsa žhoucí naděje ta sžírá?
Kdes, jehož hled roztoužený se do nedozírné dálky –
Přelétna potoky krve, hrůzozjevy kruté války,
Dědin plameny i moře slzí – nadějně upírá?
Těš se, těš se, orle myslí, nad budoucností nezoufej!
Vzejde slunce nad Sionem! – Jenom pro sebe nedoufej,
Že by, ústa tvá-li prahnou, bratr tobě vody podal,
Že by veliké tvé srdce nenávisti had neshlodal,
Že upír, jenž křídlem v spánek důvěřivý tě uvlaje,
Z obnažených prsou tobě života krev nevyssaje!
Jako veleprorok lásky neměl kam položit hlavu,
Takž i ty bez spočinutí, osamělý v lidstva davu,
Životem nes kříž, jejž doba tobě vloží na ramena,
By pod jeho tíží klesla duše štvána, utrápena.
Perutě ti vyrvou, jimiž duch se vznášel nad sprosťáky,
Lžemi uvraždí tvé jméno, tělo spíchají bodáky,
A školomet, jenž moudrostí patentem se ubezpečí,
Na krvavé účastní se, vraždné proti tobě seči.
Marné tvé bude volání, že svobodno myslit duchu,
S vlky vyj, neb aspoň šetřiž obecného blbův ruchu.
Mysli pro sebe a mlč, by se to panstvo nelekalo
Slov tvých, ježto slávou sebe, národ písmenou uspalo.
Což ti platno, že tvá mysl skvělou lásky perlou byla,
Když se před modlami hlupci zbožněnými neklonila?
Protivils se fariseům a nesbírals cestou zlato,
Chud jsi, v chudobě odvážliv; klatbu měj odpůrcův za to.
Kdybys bohat byl, tuť věru leskem bys oslepil soudce,
Divili by se a přáli podivínské tvé by choutce,
Štěstí by tě provázelo, s ním pak hejno apoštolů
Oslavu tvou hlásajících; s pány bys zasedal k stolu;
Mnozí hleděli by k tobě vzácnému co ku přízraku,
I ta závist by své blesky v dálném ukrývala mraku.
Ale chud jsi! tuť co helot terčem buď štěstěncům šípů,
Hloupých hany a padouchů uvražďujícího vtipu.
Snad až tvé uchladlé tělo hluboko dost pochovají,
Odváží se kterýs přítel, jenž svůj soucit v ňádrech tají,
By to jiní neuzřeli, v tiché tmavé noční době –
Oželit tvé marné snahy, – povzdechnouti na tvém hrobě!
Snad, kdo živého tě bodal, trním dráhu ti posázel,
Kamením i blátem hany po stěsněném chodci házel,
Ustrne se nad mrtvolou, hrob tvůj ozdobí pomníkem,
By objevil vřelý soucit s umořeným mučedníkem;
Na pomníku první chvalná o tobě se zmíní slova:
„Boží bojovník udatný pod kamenem tím se chová,
Duše v milost boží dána, tělo rozpadlo se v prášek,
Kdož se při něm pozastavíš, pomodli se otčenášek!“