Jsme větší, cizí noc když naším světlem zkvetla,
když v hloží druhého květ ruka naše vpletla.
A menší, jiní zas když za nás lkali, bledli,
a my přec bolest svou skrýt v sobě nedovedli.
Ať jiní, větší nás, v svém nitru všecko nosí,
chci vždycky raději tím menším být, jenž prosí.