A úporná jen duše ta je,
co do lopoty klidně zří.
Ta ve skromnosti veliká je.
Jak pták se houpá v povětří,
tak ona stále v sudbě pluje,
leč sama let svůj diriguje,
až ovšem na ten případ jen,
kdy člověk tajně odsouzen
je snést, co nikdy nesnes dosud,
kdy shozen dolů v peklo je
a nemá, nemá pokoje,
až úplně ho zdeptá osud
a hodí lidské do vřavy
jak masný hadr krvavý –!