Leč může za to moře syn, že cítí,
jak srdce jemu divě v žebra buší,
když časně ráno nebo večer tuší,
že v přístav přijde Hana sousedova?
A láska jejich tiše, beze slova
se spřádala, až přece řekl o ni.
A staré zvony na Rujaně zvoní,
jak z Arkony by staré z moře zněly.
A byla svatba, věru po den celý
John plné ruce práce měl a shonu.
Ta cesta pro nevěstu, v zvuku zvonů
pouť do kostela a pak přátel trochu
se k jídlu sešlo, věřím, dobrý hochu,
že rád jsi byl, když poslední šel domů
a měsíc kmital šerem starých stromů.