Se svíčkou v ruce šla až na práh se mnou,
vlas pocuchaný ještě od dítěte,
a „Dobrou noc!“ mi přála, ruku jemnou
mi podala a řekla: „Dobře spěte!“
„Co první noc se zdává, pravda bývá,“
dodala ještě s milým úsměvem,
a mně, jak bych byl znal ji odjakživa,
jak bych byl zřel ji kdysi v mládí svém.