Prvý skřivan hlaholivě
ohlásil se jásaje,
zazvonily stružky živě
v teplé páře do kraje,
a van jarní na záměty
v přeletu své přižeh’ rety, –
a hle, z louček v jeden ráz
tisíc trysklo sedmikrás,
v úvoz, v šipčí, pod kaliny,
k plotům, k humnům u dědiny
fialek je rozmodráno,
sesím bílým postříkáno,
které jako hvězdy svítí
v nejprvnějším jarním kvítí.
Na trávnících podél vod
žloutvíček se vyhupuje,
a s ním žarouch o závod
zlatotkané porty snuje.
Jemnou krajkou v hafolech
ovroubily každý břeh
vrby žluté probuzené
jako nově narozené,
palmy kraje, s mlázím u pně
ztuha živé, neústupně.
A v jich prutech lesknavých
mízou novou na pni ztvrdlém
strnadů se houfec mih’,
topasovým svitnuv hrdlem.