Není můj žel jen pouhou mou slzou,
jež se mně leskne ve zraku,
pravím vám, jestiť řeřavým uhlem,
jejž na vás vmetám se mraků;
sprovázeť jako svědomí zlého
výčitka krutá bude vždy vás,
a vaše oko, kamkoli hledne,
uzří mne, an můj rachotí hlas;
v zajetí lid, vrah šlape mu v šíji,
v okovech národ v prachu se svijí,
rozkotán Sion, boží hrad.