a slyšeli, jak zvony slavnostně
v chrám zvaly lid, a dívka věděla,
kde v tuto hodinu, v tu večerní
vždy Karel býval, jela přímo tam
v chrám Matky boží. Vešli pod klenbu,
kde světlé malby v záři zlatých lamp
a svíček voskových se pestřily,
tam seděl Karel s hlavou vztýčenou,
a se zrakem tak plným výsosti,
že nikdo patřit nemoh’ v jeho jas,
aniž by zraky před ním ponížil.
A kolem něho paladinové
jak strážní stáli nebes andělé,
meč každý v ruce měl a pochodeň,
a pacholata v rouchách stříbrných
lem jeho pláště nesla. Modrý dým
se z kaditelnic zlatých povznášel
a halil jako v oblak majestát
těch velkých zjevů. Bazin zašeptal:
„Toť Karel sám, toť císař západu!“