Červnové noci se nehybným vzduchem
sténavě rozhoupal poplašný zvon.
Jaký to v městečku náhle je shon!
Ulice plní se nezvyklým ruchem,
se všech stran slyšeti zmatené hlasy,
zoufalé výkřiky žen a pláč dětí,
z prvního spánku jež procitly asi;
chvílemi městečkem úprkem letí
divoké spřežení zpocených koní,
o tvrdou dlažbu jich podkovy zvoní,
za nimi stříkačka dunící temně,
jako když hromem se otřásá země;
v rudou se záplavu obloha noří –
prádelna hoří!
Prádelna hoří... To krutá je zvěst,
při níž se do duše zachvěli mnozí;
co jich teď bez práce – bez chleba jest,
bída a zoufalství ubohým hrozí!