A v mžiku plný vzduch je hukotu a jeku
a šumu, sykotu a vzlykotu a skřeku,
a z kouře krůpějí, jenž stále výš jak rost by,
to zní jak bolný kvil, jak zoufání, jak hrozby
a kletby k nebesům, jež nad tou věčnou hrou
se němá, necitná ve výši chladně pnou...