I divadlo jsme hráli, bývaly
i koncerty zde časem, v jídelně
se postavila křesla do řady
a slečna Ada sedla k pianu
a hrála, Georges jí noty obracel
a staří páni, vážné matrony
se zalíbením vždy se dívaly
na oba mladé lidi. Tajemstvím
již dávno nebylo, že oni dva
za sebe půjdou. K sobě hodili
se postavou i rodem, oba se
od dětství znali, a když uváděl
ji k pianu a sedal vedle ní,
že čelem dotýkal se její skrání –
nu, hezké na ně bylo podívání!