Složili luk v středu síně. –
Aleš k předu skočil v ráz,
mocnou paží luk on zdvihl
a zas spustil na důkaz,
že jak Oleg silákem jest,
jakých málo spatřil svět.
Ocelový šíp též vložil,
aby do dálky jej vmet,
do doubce tam v šíré pláni
všemu světu k podivu...
Leč proč váhá? Co mu brání,
aby napjal tetivu?
Stříbrotkaná neprohne se?
Nezazvoní v smělý vrh?
Táhne, táhne – marné všecko!
Znaven luk již k zemi strh,
oči klopí, tvář se rdí mu,
hněv se dere do hlasu:
„Co muž dokáže, to zmoh jsem.
Kdo víc, měj se k zápasu!“