V čas bylo to, když rek náš hrozným spleen-em
Byl soužen od večera do rána.
Tu maně šeltě starým Klementínem,
Kde Uměn výstava je držána;
A žeť on umění byl zdarným synem,
Tu rozvažoval... pak se rozhod’ čile,
A aby na čas věčné dlouhé chvíle
Své srdce zprostil velmi zarmoucené:
Šelť umdlen do výstavy otevřené,
A prošed obrazů všech dlouhé řady
Všad viděl chyby jen a hrubé vady.