Bych zbudila jej, pán mi rozkázal,
že záhy musí k dílu zasednout,
leč jak jej mohu drsně vyrušiť?
On po zápasech denních kolébán
snů zlatokřídlých hebkou náručí
si hoví v klidu a sní o slávě – –
Mám mocí zpět ho v zápas uvrci?
O ne, to nemohu! A přec – on děl:
„Mám starosť velkou, práce tolikéž,
a chceš-li zítra čím mne potěšit,
tož sama přijď a v skráň mi zatepej!“
Nuž – a přec nemohu! On sladce spí.
(K Senimu.) O pověz, pane, vetché stařeně,
oč žádá tebe s touhou v pokoře;
můj odchovanec sní sen o slávě,
rci, moudrý Seni, co čteš ve hvězdách,
ký osud věstí hvězda jeho tam?