Do tahů vašich jistě bleskem vryly
se veliké sny velkých, dávných věků,
do tahů vašich nebes Musy skryly
své zářné tváře odlesk na útěku.
Kde Pygmalion, jenž by objal kámen,
svou duši vdech’ mu, roznítil v něm plamen?
Ó já se chvěju! svět víc takých nemá,
a vaše ústa na věky jsou němá!