Kél a dalnok, s a bércek orminál
Fellelkesülten, lantjával megáll,
Dall, s öndalától elragadtatik,
Mint árrohamtól a könnyű ladik,
Fején kizöldül újra a babér,
Nagynak, dicsőnek szűk e földi tér,
S im, felmagasztalt lelke, romjainál
Porbörtönének, mennybe visszaszáll!