Úgy nyugodtál le fényesen, mint a Nap
s reád gondoltat minden holdvilág;
kialudnánk ha nem adnál sugarat
s ha eltűntél volna a hómezők alatt
s nem égnél titkon, mint éjjel a Nap
„ifjú szivekben, s mindig tovább”:
(Ó szavak lelke! adj nekem szavakat)
„még sírni sem tudnánk”, fakadni sem.