Co zvadlých květů po stezičce leží!
Zda jejich krásu mrtvou uhlídáš?
Jak se stromů se nyní na tě sněží!
V tu nevinnost dnes věno chudé svaž!
Proč po prázdnu se pohledem však ptáš?
Což tak tě objal nedůvěry mrak,
že necítíš, jak hluše rozkvétáš?
Ne vítězně. Jen tak – a všelijak.