A kdyby ta skála
mně na prsou stála –
sotva že tak by mi to srdce tížilo,
jak touha je tíží,
když oko pohlíží
k horám, kdy se šero ve kraj vplížilo;
a na západu
na mraků hradu
ta večernice tichá v obzor vstoupila,
jako by světlo
z komůrky slétlo,
kde k spánku ukládá se hlava rozmilá.