Ostré, chmurné jeho rysy
a tu záři v oku stmělém
dojista já vídal kdysi. –
Kdo to? marně vzpomínám. – –
„Ďáble, ďáble!“ z nenadání
rozbřesklo se pod mým čelem. –
Druh můj k zemi hlavu sklání,
„K službám!“ praví úsměšně.