Než Renald domluvil, už třásl se
vzduch voláním a křikem nadšeným,
neb sláva jeho byla vnikla sem
do města svatého a vítal lid
jej s obdivem co bohatýra vzor;
od domu k domu letěla teď zvěsť,
že Renald v svatém městě poutníkem,
a ulice se davy plnily
a každý chtěl jej vidět, dotýkat
se jeho ruky, lemu roucha jen,
a patriarcha pravil: „Renalde,
ó pane můj, ó reku přeslavný,
v můj vejdi palác, hostem budeš mým,
za stůl můj zasedni a z purpuru
ti lože ustrojit dám s nebesy
jak padlý sníh z hedbávu z Egypta!
My všickni čela svoje kloníme
před tebou, reku, slavný nad všechny!“