„– Vy tiché doliny, vy pyšné hory,
Vy bystrých řek i tmavých lesů zbory,
Vy nivy skvostné, mlhou zakryté,
Vy pole jasné, sněhem poseté,
Vy, jež jsem všecky sluncem blažil svým
A květem obdaroval líbezným:
Již povolán od neznané mocnosti
Se s vámi žehnaje, klesám k věčnosti. –
Vy, srdce lidské, oplakejte mne!
Vám, blaho lásky, doly, vám radosti
Sem poskytoval nestrannou štědrostí.
Kýž den jen vešken se mnou nezhyne
A dlouho trvá po mně vám k blahosti!“