A tasil meč, tak rytíř učinil
a skočil s koně: Rány duněly
teď tichým lesem, jiskry skákaly
jim z břitkých zbraní, ale Karlův meč
byl silnější a ve dvé roztříštil
jak třtinu čepel sokův, zároveň
po kluzkém mechu cizí rytíř sjel
a padl Karlu k nohám, bezbranný.
Klek’ na prsa mu císař volaje:
„V mé ruce dán jsi, žití tvé, tvá smrt
na vůli visí mé, na rozmaru!
Své jméno rci mi! Odkud pocházíš?“