Sám naposledy kloním hlavu unaveně.
Jdu, kam jdu, bez cíle, co noha mine nohu,
tma oči lepí mi. Noc tajemnou má vlohu,
že klidně cítíme, co údivno by denně:
mně nyní lhostejno, dnes kdybych tady padnul,
zde na věky můj den v tmách noci mdlobně zvadnul
a za bludné mě kroky v tmách Bůh tady soudil...