Drahý koutku země, zlatý rodný kraji,
jaké se to mocné kouzlo v tobě tají!
V celém božím světě není tolik krásy:
nejvřelej se slunko na tvé směje nivy,
nejluznější zkazky šeptá bor tvůj snivý,
ptáčata v něm pějí nejsladčími hlasy,
nejlaškovněj bublá potok, v jehož březích
nezabudky cudně hlavinky své kloní,
ba i mateří ta douška na tvých mezích
lahodněji nežli v cizině kdes voní.