Noviny klesly z ruček slečny Emy
a modré oči hledí v neurčito:
Ta válka, válka!... Smutek teskný, němý
jí zastřel duši... hluboce jí líto
těch mužů, kteří zkoseni dnes v dáli
své neužité žití kladou v hlínu,
těch zdravých, silných, kteří by se stali
manželi, otci... Zatím zde, v tom stínu
tak vadne ona... V šedém osamění
jí dnové plynou... Jak by dle své hlavy
změnila ráda v jednom okamžení
běh věcí zemských bezohledný, dravý!