Mne neleká k sídlu Odina vchod,
ni valkyry, co mi v ústrety letí,
děs není mi zmijí dvojklanný hrot.
Když ustanu potom pěti,
ať nejtmavší zmije vystřebe krev,
co v srdci mi pomstu na vraha volá.
Můj Sigurd má pěst jak Mjölnir – blesk,
dav nepřátel za mne zdolá.
Sem valkyr již let, mě neste, kde jas!
Hruď hadům teď volně skýtám,
strun harfy samochtě trhám svaz,
skon pohrdou němou vítám.“