Tak obejmout svět, celý nosit v duši
a v kolossy jej vtělit, každou řečí
jenž hovoří a dí, čím srdce buší,
čím jásá a se chví v poslední křeči,
je úděl velký! Nechťsi pak čas ruší
tvůj v středu toho chrámu spánek svatý:
Ty jistě vítáš každý paprsk zlatý,