Mne znavili již černí moji hosté,
jimž člověk časem i svou radost svěří.
Jich rada zní vždy Pros! a Prosme! Proste!
a potěšili věru málokteří.
Mám při nich myslet stále na příměří?
Já nevěřím dnes Hlavě Umučené.
Mé smysly zase jenom Tobě věří,
Venus Anadyomene!