Po nedůvěřivé Kuně
a po Tigru hněvivém
ukázav se Jelen na tribuně,
promluvil ve smyslu smířlivém:
„Nemyslím, jak mocná opposice,
žeby Utanova proposice
byla zle obmyšlena,
na záhubu naší líčena.
Jiná bývajíť na zvířata
nastrojena tenata.
V novém snaženství
žádného já nevidím
nebezpečenství,
ale mnohou výhodu.
Nevím, co by bylo na škodu
spojiti se pospolu
k témuž úkolu.
Z české Prahy máme zprávy,
jaké dobíhá tam koňstvo slávy.
Kavalíří zlatem házejí,
zlato na česť koní sázejí.
Nám se dříve podaří,
stejných zápasů zavésti,
než divadlo své nové
budou míti Čechové.
Slavnější si dobudem pověsti.
Břemena ať nosí Soumaři;
my šlechetní jeleni
k honbám jsme jen stvořeni.
Přijímáme nový návod,
podnikneme závod.
Spolek náš posud nevídanou
světu poskytne podívanou.“