Že chtěl pošlapati práva lidu,
prchnouť musil za nočního klidu,
Koriolán před hrozící smrtí.
Vzbouřil Volsky. Mocí jejích zdrtí
rodný Řím svůj, pod nímž s vojskem stojí.
Prosby Římanův ho neodzbrojí,
zatvrdloť mu srdce jako skála.
Matka s ním si promluviti přála.
Neprosila řečí úpěnlivou,
ale oka velkou slzou tklivou,
slovem, které vyznívalo sladce:
Koriolán odpověděl matce:
„Ustoupím a umru! Řím ať žije
za tvou slzu, matko Veturie!“