Kain zabil bratra. První stříkla krev
a vášeň šlehla ve svět plamenem,
křik divoký a bojův děsný řev
zatřásl tvorem, květem, kamenem.
Po zemi bludné duše putovaly,
skal úbočím a širou plání lkaly
a umíráčkem lesy zaznívaly;
schnul každý keř a vadly ratolesti,
rodina ptačí spěla do hnízda
a darmo čekal bys, že svoje zvěsti
kos nebo skřivan ve kraj zahvízdá;
kde plálo slunce dřív, tam temná mraků noc
a nikdo nikde nešel na pomoc...
A nejen květ na uschlém hynul stvolu –
i z lidských srdcí prchal každý cit,
byl prázden člověk jásání i bolu
a obraz přírody té: hluchý, tupý
a slep a něm a jenom vášní spit –
ba, co kde lidé – byly jenom trupy.