Dále do hor smutný průvod kráčí,
drsná líce časem slza smáčí.
Muži mlčí. Jenom Ljubosava
znovu takto tiše k hochu mluví:
„Petko milý, jablko ty zlaté!
Proč tvé bílé nekynou nám ruce?
Ústa tvá proč slova neříkají?
Oči tvé proč cize na nás hledí?
Zmrzelo se jim snad zlaté slunce?
Černá země se jim zalíbila?“ –
Marně ptá se dilber Ljubosava.
Odpovědi nedá mrtvá hlava. –