Sníme sny, jež jedenkrát byly až ke dnu již sněny.
Ach, jaké hloupé a voskové psali jsme kdys básně!
Ve vlasech veliké červené květy mají tu hnědé ženy.
Od žida kupujeme jim pozlacené cetky.
Denně si šeptáme, zapisujeme v mysl,
že zde jsme, skutečně zde, v těchto hedbávných tropech.
A zcela jsme venkovští, příroda, široké plíce,
a jako nikdy předtím nám hnusno i tropické město
a jeho důstojníci, prodejné tanečnice.