Z pouhých slz však nestane se proud,
jenž by jako pohněvaná řeka
shluknuvší se hrozný držel soud.
Planou bouřkou vrah se nepoleká,
jako se jí země neosvěží;
co jest síla, je-li bez otěží?
co jest studna, pramenův-li nemá,
a co vůle bojácná a němá,
jež před prvním zablesknutím meče
místo k cíli, zpátky v úkryt teče?
Důvěřujme, bůh že zhojí líkem
jako dřív juž svatou naši zem,
vzkřísiv víru Janem mučenníkem,
volnosť, právo Janem vítězem.
Lidstva duch, jenž v moři věkův koupá
peruť svou a stále výše stoupá,
také nás má rosou na křídlech,
však ji zloba žádná nesetřese,
duchem také k zenithu se vznese
křivdou bědně utrýzněný Čech. –
Za ten cíl nám věčně bojovati:
za hvězdy, jež víc a víc se tratí:
volnosť ducha, božskou lidstva ctnosť,
pevnou víru v lepší budoucnosť! –