Pahorek nízký za vískou strmí,
na něm se statný vznáší dub; –
ač vydán bouři, vichřici kruté,
ač na něm hlodá času zub,
pyšně přec čelo vypíná stále,
větve rozkládá vždy dál a dále.
Na dubě obraz prostičký
Krista a Boží Rodičky:
na srdce tulí rozmilé kvítko
božská ta Máti, své drahé dítko.
Či se oň bojí, strachuje, leká? –
Či snad předvídá, co vše naň čeká?