Pospíchá k domovu. U cesty teď
nizounká mihla se zeď.
V měsíčné záplavě kříže se černají řadou,
a černé stíny se u pat jim na rovy kladou.
Amálka proběhnout rychle jen chtěla,
ne, strachu neměla, mrtvých se nebojí,
ať spí tam pod drnem v pokoji!
Křížek jen nedbale dělá.