Má ráno půvab svůj,
jak nedotknutá miska alabastru,
když stojí před tebou,
tak svěží, dýchá, voní,
že dvě jen holubice,
Ticho a Požehnání,
z ní pijí.
Jich neplaš, dál jdi, nejsi-li jich hoden;
jen čistá duše může oceniti
ten čistý, svěží, nedotknutý, svatý
půvab rána.