Mám sladkou milenku. Zrak její vášní hoří,
ret její nezná slov, jen v polibky vše vkládá,
a v jejím objetí jak ve plamenů moři
vše shoří ve mžiku, čím duše v smutku strádá.
Ta ke mně přichází, když srdce umdleno je
a resignací vše či pohrdáním soudí –
a pak mi vlichotí, že pošetilí bloudi
jsou marní snové mí a všecky žití boje
a v zapomnění říš mne žárem svojím vloudí.