Tys žil! Co obsahu je v tomto vědomí,
co zralé síly v něm a zralé krásy!“
Tak zem i blankyt v klidu svědomí
svou dumá dumu podzimní. Sad, pole, háj
tou dumou prochvívá. V ten druhý máj
šat samé zlato, purpur obléká si,
v tak heroickém sebezapírání
se chystajíc na slavné umírání.