Lesk sotva první vzdáleného dne
se oknem do komůrky Alše vloudil
a již byl vzhůru, mysli lahodné.
Hned z okna okem po okolí bloudil:
nebylo ráno právě pohodné;
však přece vstal. „V čas přijdu ještě!“ soudil.
A vyšel. Nevlídně jest; vítr fičí
a mlha za mlhou se ze tmy klíčí.