I zachvěla se paní zpanilá
a jako kouzlem jata,
od retův sklenku vzdálila
a poklekši, se modlila.
Líc polila jí záře svatá,
zrak obrátil se k nebesům,
a v zbožně sladkém zapomnění
bol její seřítil se v rum,
a z duše prchlo hříšné chtění,
a duch se vzpřímil v důvěře.
V tom zaklepáno na dvéře,
a nečekaje dovolení
a slastí jedva dýše,
do jizby vstoupil tiše
muž její věrný. Na modlení
když spatřil drahou ženu svou,
tu nedbav pláště pocestného
ji sevřel do náručí svého
a líbal v srdce překypění
tu hlavu bledou, zpanilou.