lékařská věda dožila se:
strom její rozložil své sněti
v šíř a dál téměř nekonečnou,
a na tisíce nových květů
vytrysklo na něm, a to byly
zánovní trýzně těl a duší,
nemoci nové, kterým dána
jsou hned latinsko-řecká jmena
a proti nimž se našly léky
v chemii, květech, elektřině,
sugesci, vodách, magnetismu.
I tady Amerika znala
zaplavit výkvěty své vědy
tu celou bědnou zeměkouli;
um chirurgů pak přispěl divy
a zázraky jež hravě tvořil,
bral údy, vnitřnosti, krev, srdce,
a dosazoval svěžími je,
i vetché stáří omlazoval,
zločiné žlázy v lidech ničil –
leč Příroda, jak by si hrála
na schovávanou, lapena zde,
tam vyskočila svěží silou,
a lidé vraždili se, kradli,
kreteni množili se, bláznů
i příčetných i nepříčetných
víc bylo, než kdy jindy před tím,
nemocí nových jak hub rostlo –
tak příroda si laškem hrála
s horečným lékařským tím stavem,
svým zodpovědným nepřítelem –
a při všem k tomu pravidelně
mřel pacient, a mřel i doktor,
jak v zaostalých dávných časech.