Rytíř dere komoni
ostrohami boky:
duní půda, nezvoní,
kam on skok a skoky.
Sok své síly pokus!
Hlasným rohem ku zdravici
v ústrety mu hřímá,
lesklý pukléř na levici,
v pravé kopí třímá,
dolů, ku předu
v seči rytíř umný,
až se děsí pohledu
tichý měsíc dumný.