Po bitvě šli se modlit vladaři
za tisíce svých utracených duší...
Královny bledé smutek ve tváři
i dvořanům lesk smutných očí sluší...
Na prokletém tom sporném území
tisíce mrtvol padlo v okamžiku. –
Kdys při odvetě padne kulemi
tam ještě jednou tolik smrtelníků...
A co se vladaři tak modlili
a v poddaných co doutnal děs a vzdor,
co všude podkopy se rodily
z měst vyssátých ze smutků hor,
krvavý Přízrak vyschlou ruku vztáh’,
morovou, hroznou na vypráhlou zem
a dobíjel, co mřelo v mrákotách
o hladu vyprázdněným pod stolem...