Byla zima tuhá
A nehoda druhá,
Mnoho sněhu napadlo,
Smutné na jaře divadlo!
Na horách ledovitých
Sluncem a deštěm roztál sníh.
Potoky zrůstaly v široké řeky,
Kol sebe vydaly divoké jeky,
Doly a lučiny zatopily,
Roviny v jezera proměnily.
Proudem se valil Dunaj k městu;
Ledy se stavěly proudům v cestu.
Domy jak ostrovy z potopy strměly,
Ubozí lidé o pomoc upěli.
Těžké je se živlem potýkání!
Tu ledu vír, tam proudění vod;
Jinde byl mělký k plavbě brod. –
V nouzi této mimo nadání
Jasný pán se vyskytnul,
Jako hvězda zasvitnul.
Nedbaje na proud, na vodu,
Nedbaje na přívalné ledy
Pomoc rozesílal všady,
Těšil a poskytoval rady;
A lid strachem a bídou bledý
V pánu poznal arcivévodu
Ferdinanda dobrého,
Nyní krále našeho.