Ta slova nesla v nápěvu se snivém
při stříbrozvuku harfy prostorem
a píseň, hudba, sladký hlasu čar
div způsobily v prsou císaři,
jak vlahý vesny van, jímž omládne
les dumavý a plný zimních chmur.
Krok mimoděk blíž k dívce učinil,
a ona, slyšíc teď, se ohledla
a zjevila se takto tváří v tvář
v své cudné kráse náhle Karlovi,
zrak blankytný svůj upírala naň,
sic překvapena, ale bez bázně,
a úsměv její vlídný zdravil jej
a pravila mu prostě: „Vítán buď!“