Za ránou rána dopadala tehda
na šedou hlavu. Synek Valdemar,
ten rusý, něžný, skorem ženština,
se nachladil kdes, sklál jej zápal plic
a dcera Inge v mořské zátoce
se koupala a vlny shltily ji.
I Enu sklála smrť. Zda měl ji rád?
Už věru neví. Ale zvykli si,
zvyk železnou je – děl kdos – košilí.