Tu stichnul náhle šumný hovor v sálu.
Pán vytrhl se z horečného snění,
když uzřel Evu, lepou milostenku,
mistryni švarnou panských bacchanálů... –
Na povel její dívky čárovnadné –
se vyhrnuly za ní ze přístěnku
a řadily se ve skupiny ladné.
Rej bujný síní zaburácel jasnou – –
jak rusalky za šera na pažitě
dívčiny v tanci hopkovaly hbitě; –
nožky se chvěly pod sukénkou řasnou
v rolniček chřestu, jimiž tanečnice
si ověsily kotník růžovatý.
Do tmava nachem líce jejich vzplála
palčivým dechem vášně rozehřaty; –
pohledem snivým žhavě laškujíce,
na prsa ruce kladly v roztoužení,
kde pod živůtkem, v čarovábném chvění
se bílá, burná ňádra ukrývala;
odtud se k ústům ručky nesly v mihu
polibek sterý hostům vzkazujíce.