Však snílkům jako já, básníkům, samotáři,
již tebe milují a tobě dražší všech,
již nechtí od tebe než zřít smět do tvých tváří
a sladkým s dechem tvým svůj dětský pojit dech,
co těm dáš, přírodo? Co po klasů jim ceně,
co jim je stromů plod, tvých proudů bohatství,
tvých skalin poklady, jež v prsou se jim stkví,
vše, čím se kramářský zrak lačný spíjí denně ?