A nic se nehne... Nebe zkrvavělé
nad širá pole potichu se chýlí,
modravé stíny šerý les tam stele
na posněžený lán... Sníh, sníh jen bílý,
kam hlédne oko... Mlha stoupá výše
a kalně s nebem splývá na západě,
kde koule slunce k zemi klesá tiše
za staré lípy, jež tam stojí v řadě.
A ticho, ticho velké pláň tu střeží
a ani stopy života tu po ní –
jen tamo kdesi Káča někam běží
a kocour divoký ji darmo honí.