És most - ez új lét, új regg hajnalán
Indulsz-e újra veszni, én hazám?
Állásod, oh hon, aggalomra költ;
Ingóbb alattad, mint tán volt, a föld.
Ön táborodban a vész mételye,
A sűlyedésnek megkapott csele:
Félig kivívott szép babéridat
Még föl sem tűzted jól, saját fiad
Saját magadtól megirígyeli,
Egymás fejéről dühvel tépdeli.
S részeg tanyákon ittas kortesek
Közé hajítja. Őt más érdekek
Vonják, nagyobbak, mint a szent hazáé -
A hivatalkór, s kártya-asztaláé...
Isten! ne hadd, hogy kit oly sok vihar
Nem dönthetett meg eddig, a magyar,
Tanuljon végre hazaárulást,
S magának adja meg a végcsapást!