Három napot töltött imában,
És három napra, éjszakára,
Bőjtöt szabott volt Frangepánné
Magára és egész házára.
És mint ki a halálra készül
Az édes élet vég révében,
Magához vette áhitattal
Isten malasztját bor s kenyérben,
Majd fordul a két hű cselédhez:
«Ma - szól s szemében köny rezeg -
Ma esdjetek érettem éghez,
Ha valahán esdettetek.
S ha még ma épen visszatérek:
Urunk jövend velem;
Ha nem jövök, kettőnk lelkéért
Tartassék requi em.»
S ment s nem követte senki léptét,
Mint a cselédek sóhaja;
A lánynak is (kivül szokáson)
Otthon kellett maradnia.
«Ma csak ruhád kell, jó leányzó,
Itthon maradj testleg magad.
Ma ez, ha hű szolgálatot tesz,
Egy üdvösségnél többet ad.
Balázs az utra készen álljon -
Hajón van mindenünk;
Ha isten karja ótalmunkra,
Ki állhat ellenünk?»
S a gondolyás kis csolnakával
Vizét ketté szelé,
S mint nyíl repűl el asszonyával
Az óntetők felé....