Po snech márných básník se trmácí,
Od nichž mysl zdravá se odvrácí,
Upocený rozum povidá:
Proč básníček, an mu dušno tady,
S Laurou svou neletí na své hrady,
Smyšlené proč chleby nejídá?
Věř rozumku, mnohý věrný slouha
Chystá, chystá, pánova však touha
Cíl chystání toho nahlídá.
Též i ty k těm hradům cesty kuješ,
Pro budoucí svátky v stroje duješ,
V kterých též již básník stánek má.