Okamžik na sebe se dívaly
jak lvice před bojem, pak měnily
se bledé líce jejich pomalu,
jak královna se zdála Griselda,
jež v ruce padla spurných otroků,
tak hrda byla v němém bolu svém,
o temný mramor krypty opřená;
klid pojal ji tak velký, vznešený,
jak posilu by brala z popele,
jenž spočíval pod deskou náhrobní.