Mládenec Celestýnus Lucyi krásnou
S hranice strhl a milenku klesajícý
Líbaje řekl: Zbuď, zbuď se, ó dušinko drahá!
Z tuhého sna, a na svého milého vzhlédni.
Hle! již zahynul dráč, jenž ozdobu světa
Zhyzditi chtěl, již svoboda zblažuje nás, a
Jednota s láskou šlechtí bohaté kraje.
Povstaň a cyť jak sousedé obživujícý
Rozkoše med, a mi láskou nebesa kouzli.
Praviv milenku stiskl, a k životu křísyl.
Lucya povstala z mdlob, a s obdivujícým
Pohledem patříc na svého vyvoleného
Vzbudila cyt a plameny srdečné lásky.
V rozpaku stojíc, jakoby zvětřené smysly
Zlý sen mámil, se zhlížela na všecky strany,
Vidouc přátely své a y rozmilé družky
V svobody požívání zmocněla s nimi.
Radosti hřmícý Český vévoda zvýšil,
K němu co včeliček roj se vysypal zástup.
Jak máj, sepneli mráz a hubivé bouře,
Krásou oděje kraj, v lid radosti seje;
Takto y příchodem svým náš hrdina zbory
K blahosti vedl, a s štěstím rozkoše vštípil.
Nespustě oka, a nemluvě slova co přítel
Nejvěrnější s národem radosti děle,
Vypravování příběhu žalostivého
Slyšel, a v povídání ženicha sýlil.