Znala svou moc. Ta duše dětinná
však rozmarnému nedala se hraní;
byla to vonná lesní květina,
jež blaží tě, kdy mile patříš na ni,
a vítáš vesnu, jak ji ona hlásá, –
nevinnou duší, které heslem: Krása.
A jedno jí, zda ve stínu ji najdeš,
či bez pozdravu opět v dáli zajdeš, –
je vždy líbezna. Jen kdo ji marně chválí
a hladí, zví, že kvítko lesní – pálí! –