Tak letí: v pravo bělouš, v levo ryzka,
soudruzi jeho – bláto kolem tryská,
jak kopyty v ně rozpustile bijí –
sta letí jich tak – potřásají šíjí
a pádí lehce – tak je unášívá
života radost – větrem chví se hříva –
zem duní – pán se na něm pohupuje –
ten dobrý pán, jenž hladí, hřebelcuje
a ovsa dá i sena – kdesi v dáli
blýskají ohně – bílý dům se válí
a sem až známou lahodou tak voní –
a hřmí tam silně – nad hlavami koní
pak řehtá cosi, rachotí a syčí,
jak práskali by sterými tam biči,
což směšno jemu, ryzce, běloušovi,
že zařehtat si musí – oči loví
pak obraz kraje, jímž se nyní ženou:
pláň zvlněná s obrubou zasněženou
černavých lesů – místy v ohních plají
stavení lidská – jistě i pár stájí
a dobrých stájí při tom spolu hoří –
jsou tihle lidé nevýzpytni tvoři!