A sebe zapomněl i touhu svoji
a necítil víc v loktech její tělo,
jen duši viděl, jak se plachá bojí,
jen poupě cítil, jak se bázní chvělo.
A bál se zašeptati: Budiž mojí,
jen aby toto blaho nezmizelo,
svět nechal hned by v chaos klesnout zpátky,
jen kdyby věčně snít moh’ ten sen sladký.