A dotknuli se s úsměvem té číše;
a opět Vanda švitořivě praví,
s úsměvem, který nikdo nevypíše
tak polou něžný byl a polou hravý,
a chvílí opět smutným zdál se spíše:
„Dnes já chci něco vyprávět na vzájem,
když tak dlouho jsouc vámi odsouzena
k samotě – bohužel! jak bývá žena –
jsem ve vzpomínkách bloudívala hájem.“ –