Vzduch prohřátý se plní smavým světlem
a písněmi. Vše k životu se hlásí
na mladém luhu, chudobkami zkvetlém,
kol kolem jako smaragdové pásy
kraj ozdobují pruhy setby mladé
a černají se čerstvě zryté líchy;
kam vyjdeš za ves, trávník zvučí všade
her dětských vřavou, popěvkem a smíchy.
I člověk jakby mládnul s vesnou kraje,
šíř’, volněj’ stele křídla svého ducha,
v něm klíčí naděje a štěstí tucha,
i fantasie povzlet luzněj’ hraje,
svět něžných tvarů, svěžích barev plodě,
jak odlesk jarních květů v jasné vodě.