Žižka, zpozorovav všechno,
Vzdechl z nejhlubšího srdce:
„Ani mně nevěří! Veta
Po něm, veta! O Václave,
Nepoznávám Tebe již!
Jak jsem Tobě, málo před tím,
Milý byl, sic bych se nikdy
Nebyl toho odvážil,
A teď! Cítím s bolestí,
Že jsme rozloučeni na vždy!“