Vložili jej bratři na dvé štítů,
postlavše je ratolestmi z lípy
plné květů, plné medovůně;
podložili dvakrát dvoje dřevce,
vyzdvihli je na šestero plecí
mužnou paží, sirotčím však srdcem.
Třikrát od svitání do soumraku,
třikrát za hvězd ponebeské pouti
na plecích tak nesli drahé břímě
od Šumavy dálné k Vyšehradu;
na duších však těžkou nesli žalosť,
pochmurnou jak Šumaviny skály,
lkající jak Šumaviny hvozdy,
hlubokou jak jezera v jich klíně.