Nebo ta tragika touhy básníků, kteří nedoletí!
Ti bez síly, pyšní však, jež zrodila dnešní doba,
oživení odrazy vzdálených světel,
ti s vyrudlými barvami pávi,
kteří u moří na terasách ochočení, krotcí,
poslouchají o sebe zvonit poháry cizinců,
mazlivé hlasy žen a kroky stále odcházející,
poslouchají chřestit řetězy v přístavech, pískat odjíždějící lodi,
tuší tisíce řečí o Nových Zemích,
ale nemohou, nemohou vyletět bouřlivě,
nemohou vyletět do kouřů vzdálených – bez orlích křídel!
Bez orlích křídel!