A mámor, a vér láza fölkavarja
Mindazt, mi benne állat, ami vad;
S fölugrik, hogy szerelmét élje, marja...
Etelke rémülettel fölriad,
Dezső felé fut, költeni akarja;
De erre már Balázs időt nem ad
Útjába áll, ölelni tárt karokkal,
Hiúzi szemmel, csóksovár ajakkal.