Ve dne i v noci jí pěje,
v koruně ptáčky jí chová,
jeseň když listí mu svěje,
z jara on vypučí znova,
skálu svou zdobí, jí zkvétá,
stíní ji v úpalu léta,
pod sněhem s ní se tam zhřívá
zimu s ní snášeje dlouhou,
věrně a stále s ní splývá
útěchou, sněním i touhou.