Kde otec můj? Jej uvidět,
jen jeden pohled v jeho tvář,
pak třeba zemřít! S bohem buď!
Hleď, jitra první zlatá zář
juž skaliska tam zlatí hruď
a bílý pozlacený mráček
tam pluje modrem jako ptáček,
jenž z rajských luhů náhle slet
a zabloudil v ten prázdný svět,
a hledá nyní cestu zpět
tím nebes mořem, beze mezí.
Měj vřelý dík můj – s bohem, knězi!
Jdu hledat otce svého; vím,
že ač mi nedal život, přece
on skutečným byl otcem mým.
Lne krůpěj ke krůpěji v řece,
jdu za otcem – chci mluvit s ním.