A časy mlčky hynou, nové běží,
hleď, světům vzdělaným se vlasy ježí,
jak zbíjeni jsou asiatskou sběří;
ó hleď! kdo neviděl, ten neuvěří
a myslí jen, než pravda činy pozná,
že bajka to jen ukrutná a hrozná,
co ukrutník a sveřepec tam páše
a všecko, všecko vraždí, co je naše!
Když lid náš spěchá, by se modlil k Bohu,
tu jako stádo běsů děsných rohů
štve na lid nepřítel své služné dráby
a bije je, jim s těla trhá háby
a bodá, v smíchu v děti střílí, píchá
a nedbá, týrá, pokud dítě dýchá,
až usne navždy na své půdě rodné,
a pak je ještě vztekle v ústa bodne,
zkad proudily se dříve sladké zpěvy!
Ó, viz ty hrůzy, Pane, viz ty zjevy!