Bože! Jsem ďáblem a přec na tvář tvoji
s úsměvem patřím radostným.
Svou bolest nesmírnou zasadil’s ve mne
a sebe dal jsi mi část!
Ztrácím své tělo, věčnou zřím krásu,
duši svou pojím s ženou tou.
Jen jsem se díval, jen jednou jsem jednal!
Zde vezmi obět si krvavou boží
i tuto mou nekrvavou.
Tmí se – však světlo tvé ohromné září,
jak jasna zdánlivá smrt
v zániku prostoru, času!
Umírám a probouzím se.
To ticho blažené, myšlénky v hladinu
zavřenou v sebe, mlčenlivou,
s prameny vševědomí dole,
pojď, duše, poznej, vidíš – tam –