„Burácí po jasném nebi hrom?
Vešli v boj živlové? Rozstoupá
Nebenosná skála se ve výši
Nad třesoucím v dolině se dvorem?
Ani skála neláme temena,
Ani v boj nevešli živlové,
Neburácí hrom po jasném nebi; –
Leč ryk bitvy opětují skály,
Statný Čech v boj vede vojska svá,
Hlasným zvukem vzbuzuje vojínů.
Kouřilo se z zápalů obětních,
Kolem nich se žen a dítek zbor
V posvátném hluboce kořil zpěvu.
Proti sobě stála obě vojska,
Co dvé mračen na ztemnělém nebi;
Zbraně, též i zraků zapálených
Proti sobě sypaly se blesky.
V prudkém běhu srazila se vojska,
Co dva lvové v temných pustinách,
Zazněl ryk, zazněl i třeskot zbraně. –
Vystoupilo slunce na poledne,
Posud válka nerozhodnuta,
Ani semo ani tamo není
Posud ještě ustoupeno v bitvě.
K západu již sklánělo se slunce,
Vítězem až posud nebyl žádný.