Čím ale tebe zdravit, Čechie,
ty dávná, velká, světlá legie
týchž heroů, jimž svět se klaní dnes?
Ty, jejíž prapor vždy se skvoucně nes’
jen za právem a pravdou, za myšlenkou;
ty, překonavší smrti němotu a děs:
ó, dej mi výmluvnost! Mé slovo jest tak chudé,
jen srdce v hrudi mé ti v bouři lásky hude:
Žij, s dívčou se Slovenkou, sestrou Moravěnkou
a s panenskou tou naší mladou svoboděnkou!