Kdo kolem jde, ten se tu nestaví,
těch málo, kteří zahledí se v mžiku
do řas a trávy, drobných do krápníků,
jež tvoří v mechu zdroj ten slzavý;
náhodou básník prameny ty spící
na srdci matky země zpívající
ve věčně smavém, svěžím lupení
jen uslyší a nejlíp ocení.