Vržen v tu dobu pochyb a mdlob
já slabé, ubohé dítě,
úpěl jsem, volal jsem, křičel jsem mocí,
rozbil jsem železné veřeje noci,
až nad tvůj plný plísně hrob –
začal se zvedati budoucí věk
jak skřivánek
do jitra mhy na úsvitě.