Trapná je to chvíle ticha. Hle,
osudné již padlo ono slovo,
jehož vždycky srdce Křemenovo
v předtuše se obávalo zlé.
K Bohumile oči zdvihl krátce
a již zas je klopí v náhlém zmatku;
cítí pravdivost slov sestřiných –
a přec zdá se mu, že na památce
jeho Anny těžký páše hřích,
k novému že jemu radí sňatku.