Tu se žáci dali do písničky,
v rukou partesy a na nich notky.
„Tak už mám, vy drazí moji známí,
tak už mám se rozloučiti s vámi.
Hrob mi vykopali do té země,
aby nemohli mé děti ke mně.
Uskrovněte pláče; k Bohu spěchám,
a vás, moji přátelé, tu nechám.
A než z domu vynesou mé tělo,
zapomeňte, co kdy zlého chtělo.
Všecko tedy, drazí, odpusťte mi,
a co patří zemi, dejte zemi.
Pojďte sem, vy milé moje děti,
vštipte sobě tvář mou do paměti.
Už jí neuzříte; choďte za mnou,
ach, o vás mám starost přenáramnou.
Vyneste mne, hoďte na mne hrudu,
pod zelenou poduškou spát budu
do soudného dne snem věčným zmámen.
Poroučím vás Kristu Pánu. Amen.“