„O! přines je, dlouho zhlížet
budu se mu v očích jasných,
mlékem svým je kojit budu,
až na prsou milo zdřímne.
Pak v zákoutí, kde ty sedíš,
měkkou mu kolébku spletu
z hebkých prutů staré vrby,
jež se kloní na hladinu,
a budu je kolébati,
kolébajíc zpívati mu
písně pozdě do noci!“