A jeho lidé, jeho postavy,
ty odlikou jen jeho duše byly,
znal pro ně boj s tupostí bezhlavý
a ved jej, vykrvácel v něm své síly.
Snil velkolepé, šeré katedrály,
myšlenky svojí zářné oltáře,
když mládí sny mu brzy oprchaly,
on cynikovi patřil do tváře,
ten cynik svět slul, všednost, skutečnost.
Co mezi nimi On byl, duchův host?