V polánkách ticho. Dva sousedé naši
– jídali spolu krupičnou kaši,
ač nikoli z jedné rodinné mísy –
v pohaslých dýmkách si ohně křísí
pomalu, chutnavě, ne lakotným spěchem,
usednuvše na mez pod ořechem.
Jsou brambory z jara už okopány,
višně před měsícem očesány;
broskve a švestky zrajte do září,
ač dotud, Bůh ví, jak časy se utváří
a budeme-li pro sebe ořechy klátit,
když i dá nebe našim se hochům vrátit
i z vítězné odněkud krvavé vojny,
kam čas je teď vyvolal nepokojný.