Nerozumný smělý anarchista
bližnímu i sobě trýzeň chystá,
jak by na očích měl záclonu;
neví, že jde v nebezpečné scestí,
drzou nohou šlape vlastní štěstí,
nevšímá si Božích zákonů.
Nechce věřit v Boha jediného
rouhavě se týká jména Jeho,
neslaví Mu zasvěcený den,
nectí otce ani matku svoji,
proti řádům Božským, lidským brojí
jimž dlouho žít má oblažen.
Každé práce odříká se navždy,
hladem puzen neštítí se vraždy,
každému, jak může, činí vzdor;
vášeň jeho chce mít lásku volnou,
i když vráží bratru dýku bolnou,
do manželstva seje hrozný spor.
Šidí starce, oklamává mladé,
kde, co může, jako straka krade,
vítán mu i násilný je lup;
neleká se zlého nebezpečí,
proti svaté pravdě křivě svědčí,
přísahaje, stojí jako dub.
V městě, ve vsi, na hradě a v chatě
slídí zrakem vílným nestydatě
choti bližního jsa žádostiv;
že i cizích věcí bývá chtivý,
jako dravec jestřáb a vlk divý,
jaký při té bezuzdnosti div?