Tak, rozsevači bolesti, zavržené zrní svých otců jsme seli,
větry věků nám z dlaní je rvaly, do dálek zanášely
k milionům z pokolení budoucích. Jaká léta a parna
vysuší hltavost kořenů jeho? Jaká vichřice životodárná?
Je útěchou naší, že i my slepí jak bouře jsme táhli,
čeho jsme nechtěli, stane se, čeho jsme chtěli, nedosáhli?