Já dozvěděl se o nich náhodou.
Kněz učitelem mým byl v ústavě,
a odpolední když měl hodinu,
vždy přišel s velkým pouzdrem koženým,
jež stranou na kathedru položil.
V tom pouzdru housle byly, nejednou
ve živém proudu svého výkladu
on obrátil se k pouzdru, úkradkem
se na své milé housle podíval,
v nichž klidně božské tóny čekaly,
až přijde čas, kdy v zpěv je probudí.
Pak mluvil dál zas klidný na pohled,
jen oko jeho plálo výmluvně
a v koutkách rtů se cosi tajilo
jak tucha radosti, jež čeká jej.