Na večer, po denní práci,
z domu o mnoha pokojích
statkář vychází na zahradu;
shýbne se k hrušce, jež, těžká, se stromu spadla,
přivoní k růži.
Tak milo
pěšinou jít mezi obilím!
Boží slunko vyzlatilo klas, až ke tvé hlavě
šumí zrna.
A naproti tobě
velké slunce umírá
v krvi západů, nad něž nikde není krásnějších.