Však láska moje byla ostýchavá,
já při sobě vždy skládal vyznání,
a jak se povždy také lásce stává,
já neměl slov při blahém shledání.
Tu v podvečer – tuším, že zde to bylo,
já držel květy pro ni na věnec –
aj dítě! což to v očku zajiskřilo,
vždyť zpívá jenom starý mládenec.