A pod tou věží – je to dvacet let –
ten křik zněl kol, dech ohně žhavě táh'
a žena chudá na ten drsný svět
čekala kohos v těžkých mrákotách.
Teď přišel dřív – a „umře záhy,“ řekli,
tak slabým byl. Jen matky pohled změklý
lpěl na něm dlouho... „Co's to přines' nám?“
tak šeptala, proud slzí v oku tál.
Tak vynesli je – dohoříval trám,
jen zvonek ještě nocí volal dál.