Hrabě stojí zdiven, sotva dýchá
před podivným báchorkovým zjevem,
jenž se noří z tajemného ticha,
nerušeného ni ptáčat zpěvem,
po schodech pak po tichu se béře,
jako by se blížil ke svatyni:
za kliku vzal – povolily dvéře –
a pan hrabě stanul v malé síni.