Kde ale látka pěkná pro hrdinu,
jenž by se rovnat mohl Oněginu!?
Snad také o zívání jeho zpívat?
Vždyť u nás lidé neumějí zívat,
a nemáme pak také salonů,
v nichž zívání vždy patří k bontonu!
Náš salon? – V zimě dusná kavárna
a v letě u Štvanice plovárna,
a celý bujnější ruch literarní
se redukuje povždy na kavárny.
My máme ovšem domů asi dvé,
kam ročně jednou literatura se zve.
Ach blaze tomu, kdo co vzácný host
koblišky chválí, které doma pekli!
Však hostem tam jen zkušená je cnosť,
jenž slíbila, že nikdy nezvlčí
a o všem novém věčně pomlčí. –
A my co hosté? – Což by jinde řekli!