Tož já jsem slyšel, ovšem zlomkovitě
při večeři, kdy konvice a mísy
a nože chřestily, co fráter hbitě
od pultu čtení svoje v hluk ten mísí,
ač Anselm mluvil tiše, ostražitě,
mne převorovy jaly vážné rysy,
jenž skloněn nad talíř a vraště čelo
děl: Nevěřím, co vaše oko zřelo,
vy mýlíte se, to bývalo kdysi,