Ze síně Hovora smuten odchází,
Myšlénky divné mu hlavu matou;
Kde kníže veselí a ples nachází,
Vidí on lest a zradu napiatou.
Leč Jaromír na sebe rychle hází
Lovecký šat a trubici zlatou,
A sám mečem se páše nedočkavě,
Duchem již pádě s lovci po doubravě.