Hukem vojů znějí bory,
řehtem koní duní skály,
hlukem zbraní bouří hory.
Řetězy o boky vozů
okovaných hrozně zvoní
a ta půda za hlomozu
pod kopyty jarých koní
stená jako sirá máti
a ret šeptá děsnou kletbu.
Nevázané roty cizí
mžikem hubí zralou setbu
ve plamenech, v dýmu mizí
okamihem celé kraje
a ves za vsí v ohni plaje.
Chce na Prahu Zikmund hnáti,
v prach a popel nyní hodlá
ustlati jí věčné lůže –
víš, jak mysl jeho podlá.
Pospěš, Jene, proti vrahu,
neprodlévej, zachraň Prahu!“