Ach, kam jste mne zavedly, plaché klamy obrazorodné?
Proč minulost šťastnou zpět si do mysli volám?
Ó časové zmizelí, před mnou se tu rozvinující,
Jak koberec na luzích, když se šatí v jara kroj!
Ach, do jakých končin jste zalétly, chvíle nevěrné?
Již mi nevrátíte zpět sny milosti blahé?
Víc neuzřím tu hromádku drahou přátel pravoslavných?
Pozbaven otčiny své, leč ne citů pro milost
Přátelskou vroucích, ani paměti, věrně kreslící
Každého druha tvář i zmilenou povahu! –