Tak končil mnich, a bledá jeptiška
mu zašeptala: „Přiveďte jej sem!
chci první být, jež vzdá mu volně hold!
Jsemť jeho příbuzná a právo mám
jej uvítati, hrob když vydal jej!”
A zdálo se, že do snů noří se
a neviděla ani mnicha víc,
neb zraky její ssály vidiny
z tmy kolem v chrámě... Jako v horečce
se zvedla, vrávorala ke kříži
a padla na tvář tam a v modlitbách
jak kámen bez pohybu zůstala.
A tmou a tichem zazněl malý zvon,
vzdech kovový a chodbou blíž a blíž
šum lehkých kroků zněl, to jeptišky
do kůru na modlitbu vstoupaly.
Mnich slyše je, bez ruchu rychle vstal
a tiše vyšel z chrámu dvířkami,
jež v temnou vedly pustou ulici. –