Nad smutnou tůní pod vrbami
stojí tvá socha, Jene.
Má zlato dávno otlučené,
je stejně šedá s námi.
Kolena k prosbě podlomena,
a dumná hlava nakloněna,
a v náručí máš kříž –
Tak na tu tůni pohlížíš,
a jiná tůň ti před zraky se černá –
Ne, na tu na věky nezapomene
tvá duše věrná!
Co ty ses do ní nahleděl!
Jak tys tu bídu z blízka zřel!