Jiskrných nás bylo hlav,
šampaňským vřel vínem vtip,
bouřnější čím citů splav
každý měl, tím líp.
Slovo létlo, šíp,
jak bys ve tvář štíp
krásnou dívku. A jak zvonil rým!
Volný, hrdý, tenkrát byl nám vším,
v změť metafor on týčil v šeř a dým
na Sněžku, Řip.