Na hřbitovu své vsi, po dnů všech sklonu,
v své Provenci, v tom vína, oliv, rolí kraji,
ty dále sníš svůj sen... tam v pavilonu,
v němž lůžko máš, den celý cikády ti hrají,
za žní sem vane píseň ženců z polí,
od prahu statků slyšíš hovor, smích
večerních besed, vše, co těší, bolí,
co tvoří svět tvých lidí vesnických.