„Tíseň mého mučeného srdce
těžkým deštěm slz mých pominula
jako oblak, jenž se v rosu změní.
Nuže, teď ať vzejde bujná radost
jako duha, která jasně vzplane,
mračna když dobouří nad krajinou!
Hleďte k lesu! Drahou, jíž jsem přišla,
valí proud se věrných služebníků,
blízko medovina, sladké víno,
které vezou kupci z Cařihradu.
Plňte číše! Reje, chorovody
veďte kolem Igorova hrobu,
pijte na věčnou mu, slavnou pamět!“