Být Caesarem – tak pěkné bylo přec.
Než také přestárlá to trochu věc.
Oč krásnější sám se zástupem jít
a nevidomě žár mu v prsa lít
a nevidomě do jeho bít strun
a lidskosti mu stavět v srdci trůn;
s ním bastily, již vystavěla lež,
jít dobývat a předsudků jak věž,
až z prsou všech zní píseň bujará,
lid s pěvcem sžije se, jde do jara,
zří v Myšlence, ne v pěvci, Caesara.