Div a nediv! vše to vedlé míry,
Jakouž vyměřuješ tento svět.
Hlemejžď, na jaře vyhledna z díry,
Divem nazval by i kopřiv květ;
A přec květ ten na nizounkém keři
Neméně jest hoden podivení,
Nežli těles mrtvých obživení.
Na divy jen bázeň lidská věří:
Obehnavši moudrými se bludy,
Vidí zákon přirozený všudy,
Div, kde častěji se opětuje.
Osení se pučí z nahé kory,
V zrnku dřímají tam husté bory –
Vám to věcí přirozenou sluje!
Zdaliž vyzpytoval moudrý had,
Jehož nazýváte učenosti,
Původ člověka a těla sklad?
Vám však mravenečkům na tom dosti,
Lecjakýs když systém urobíte,
Do něhož, co dá se, položíte,
Řkouce: Ejhle, přírody to meze,
Zázrak vše, co v systém nám nevleze!