Ticho, bylo dříve, ticho,
Jako v hrobě nyní, všichni
Stáli zpitomělí; ani
Mnohomluvná Barbora
Nešpetla, ctihodná tato
Polovice Bachorova,
Muže, jenž as za nižádným
Nebyl by se zpozdil, kdyby
Osud nebyl obdařil ho
Bříškem, k víře nepodobně
Velkým. Bylo tedy ticho,
Až je jeden z měšťanů
Přetrh těmi slovy: „Běda,
Kam se ještě podějem!
Odvést máme na Vyšehrad
Zbraň svou? Máme-li v těch časech
Nebezpečných místo přilbic
Na hlavu si vsadit kotle
Kuchyňské, a místo dobrých
Mečův do ruky vzít rožně?“