„Jak je mi volno, jako v velký svátek,
ach prosím, jinam mne teď přeložte –
či raděj posaďte a dobře obložte
a přineste mně ten můj kolovrátek. –
Jak? Teprv osmá by to měla býti? –
Jak daleko je ještě do devíti! –
Nuž, pojď sem, milý, starý kolovrátku,
už, starý, také lecjak bídně stojíš
a skoro zatočiti se už bojíš –
vždyť oba odpočneme si po krátku!
Tak divně vypadá to prázdné vřeteno –
nuž dodrž ještě na několik nití,
ať mají nití aspoň na zašití,
mám na rubáš už dávno spředeno.