Avšak nezaniknul
strůmek osiřalý,
neboť se ho ujal
zahradník oň dbalý,
jenž mu tolik péče,
lásky věnoval,
že se svěžím listím
bujně zelenal.
A když milé jaro
ve kraj zavítalo,
když na strůmek květů
vonných nasypalo,
ozval hlas se štěpův,
řkoucí k zahradníku:
„Čím Ti, muži dobrý,
označím svých díků?“ –
Zahradník mu na to:
„Vydej ovoce!“