Už došli; dívka slyší jednotlivá slova:
– „Ó hrůza! – Jaká rána! – Oj, nám běda! –
Jaké to příští před námi se zvedá!
Či na věk dlouhý nás to opět nepochová? –
Ó Jaromíre – proč jsi zapomenul na mne!“...
– „Já nenadál se – nepomýšlel na to.
Vše bylo ještě sjezdem zaujato,
co v Lázních dlel. To ticho bylo právě klamné.
V den svátků byla slavná mše ta na náměstí
tak bez úmyslu. V naše shromáždění
si náhle mocí dráhu řady vojska klestí
a mžikem slavnosť mírnou v půtku mění...“