Nejprve, jak bývá, povolání skytlo společné
látku našim hovorům; stav setby a žatva budoucí,
ovčín, stáje a chlév, rybníků výnos i zahrad,
trud s čeledí a lidem, rozličná v úřadu svízel
podnět rozmanitý sdílnosti podávaly družné,
až pak šíře zapřed’ pan Čacký rozmluvy pásmo.
Duch vzdělaný z jeho slov se jevil, zvlášť krásy milovný,
známosť knih nemalá, v umění též obliba vroucí.
V zápalu před hostem hojnými se obrazy pyšnil,
jež skupením vkusným stěny komnaty krášlily vůkol.
Pak na proudy maní politické zábava přešla,
a znova dotk’ se hovor vlastenských zásad a cílů.
Pochvaloval domu pán sice věrnou k otčině lásku,
leč ryze českých snah jemnými se ostny dotýkal,
Hynkovu horkou krev k boji leckdy vyzývaje žertem.