Strastných, hrozných dní pak nadešlo mi mnoho,
náhradou až přišla za vši moji muku
krásná chvíle, kdy jsem plakala jak dítě
radostí, Tvou drahou tisknouc opět ruku.
Pohled jediný mi pravil okamžitě,
veliká že změna s Tebou udála se,
ale bála jsem se tomu uvěřiti,
že to láska ke mně v Tvém se chvěje hlase,
láskou že se temné oko Tvoje nítí.
Po celou tu dobu, ztracené co zdraví,
které urváno mi mého štěstí vrahem,
nadarmo – jak hlas mi neomylný praví –
hledala jsem opět v rodišti svém drahém,
po celý ten čas jsem vídala Tě denně,
tajemství však srdce rty Tvé nezradily,
choval jsi se ke mně k jiného jak ženě.
Poslední až den Tě opustily síly – – –