Zvolna sice, za to s vášní prudší
s jedné strany mezi sousedy
vzniká zášť jak netvor v posledy,
pilaře jež nabádá a mučí.
Kolikráte jako hádě z úst
splynulo mu vzteku kalným vírem:
,Zšílím, dokud zřím to kvítko růst
s její otce nerozhodným smírem.
K čemu otcem? – Nemá vůle vlády?
Co mi zbývá? – Pomsta, jejíž had
v prsou, v hlavě, v srdci, všady, všady
za odvetu syčí dosavad.‘ –