Hle, bratře, na konec nás jedna svedla cesta,
a v dáli naposled, když zřel jsi věže města,
kraj volný, daleký tě pozdravil, svým tichem,
dumavou písní lesů svých, hrdličky smíchem;
a hudbu tajemnou v poledním slyšíš žáru,
v tom tichu nezměrném, krev tepe v prudkém varu,
ó, hudbu tajemnou, slyš, kraj jí zvučí celý,
a písni života nasloucháš rozechvělý.