A zlaté slunce s nebe zvolalo:
„Sny svaté dlouho kolíbaly tě
a vnikaly jak teplé paprsky
do žirné nivy velké duše tvé,
kde v skrytosti myšlenky klíčily,
jež vzešly teď co přebohatá žeň.
Buď jmeno tvoje, synu, Přemysl,
buď velkým bohatýrem moudrosti,
a nikdy neprolívej ruka tvá
krev člověka, ba tvora žádného!“ –