Jsou chatrné juž prý to melodie,
kdy sám i stroj tak mnohdy přeskočí,
a ku plesu-li mláď si ruce svije,
tu dědek píseň sotva dotočí –
a chvící dlaň se plouží v kolovrat,
by dál moh’ jíst a lidem v kolo hrát –
leč na půl slep a skoro hluch
děl s povzdechem si: „Pomoz Bůh!“