Ó, rozumím těm vzdechům, rozechvění, –
já zradu lásky poznal také sám.
On měl tě rád, – co bylo, již to není
a času běh tak mnoho, mnoho změní, –
skloň hlavu ke mně, ať tě zulíbám!
A onen hoch? ať jenom vypláče se –
vždyť letní bouře není trvalá! – –