A putovala srázy, skalami,
jež s tváří fantastických netvorů
se stavěly jí drze do cesty,
a utíkala hrůznou pustinou
a divými, cizími krajemi,
kde rostly místo stromů zvířata
a ryby po zemi tu chodily
a stromy plavaly ve proudech vod
a ptáci mluvili a místo nich
ve vzduchu lidé jen se vznášeli,
však místo hlavy měli pouze nos.
A děsné obludy jí hrozily,
však ona mužně k předu brala se,
vždyť stále prsten zval ji na pochod!
Ó utíkej! Ó Káčo, utíkej!