Proč tedy,
proč tedy, ženo smutná,
v té chvíli, kdy bolest a utrpení
sžehlo Tvé srdce a spaluje oči,
proč na mne hledíš?
Duše je jako spálený sad.
Ohořelé jsou růže.
Proč ale Ty,
jak poražený strom smutná,
jsi dnes, ach, dnes!
nejkrásnější!