Za horou se růžné jitro míhá,
Chladný vítr od východu vane.
Na pastvišti veselý brav stane,
Svěřence své bodrý pes probíhá,
A s dovádivými hrá beránky.
Podál ovčák v bílém plášti stojí,
Zádumčivě pohlíží v červánky,
Jeho cit se zmítá v nepokoji.
Již se krajem denní světlo proudí,
Jeho duše posud ve tmách bloudí;
Na svou hodnou fenu se dnes supí,
Pořád plísní zlatorouné tlupy.
U lesa se prostírají stáje,
Sem zrak jeho starostlivě vlaje;
Nejdražší berušku svého stáda
Chová zde, dci krásnou, jako Lada.
Její srdce doma teskní, choří,
Myslivec ze sousední doubravy,
Hoch jak povodeň, k ní láskou hoří,
Otec však jich sňatek naschvál staví.
Zanevražil ovčák na lesníka,
An mu zabil nejlepšího psíka.
Teď se zpřímil, hněv mu tváře rudí,
U lesa cos lačné oko hledá,
Stará bolest znov se v prsou budí,
Bezděky svůj pádný posoch zvedá.