Já ve snu zřel – to stíny byly jen –
jak velký dav jich ku pramenu spěje;
a jejich cesta vedla v noc i den,
bez úsměvu a skoro bez naděje.
Já z šera slyšel vzdech i pláč i sten,
jenž na rtech zoufalých se jenom chvěje.
Mrak černý jejich cíl jim v dáli skrýval –
jak věky jdou, se shora Osud díval.