ó Kyklopové; zahalený v mraku
se tají v středu vašem mému zraku.
Já tuším jej; můj orel v nepokoji
se vzpjal a bije křídly mohutnými.
Již poznávám jej; v hustém vašem roji
se vplížil sem. Ty, jenž před zraky mými
se halíš v tmu, co tady chceš, ó rci mi?
Snad světa řád se vymknul ze kolejí?
Zřím světy, kterak nesměrností spějí,
jak Helios svou cestu koná denně,.
srp Artemidy stejný ve své změně,
klas Demetry vždy plný každým letem
a nebe světlem jest a země květem.
Proč z podsvětí jsi přišel do azuru?
I mrakem vidím na tvém čele chmuru.
Mluv! jmeno tvoje nechci vysloviti,
juž to by mohlo bohům hrůzou býti.
Mluv rychle a zas jdi, kde matka tvoje,
Noc černošatá hlídá kalné zdroje
v tmách Erebu, kde vládne zapomnění.
Nuž mluv a zmiz pak v jednom okamžení!