Nevěřil jsem, že v člověku žije 
nesmrtelná božská poesie,
nevěřil jsem v lidskou duši.
Když jsi Ty však píseň moji četla,
když v Tvých očích tolik zplálo světla
a v Tvých líčkách květů hruší;
když Tvé ruce zachvěly se blahem,
když se octly s písní na rtu drahém,
a když vděku očí vřelou
s takou láskou přibila jsi na mně:
viděl jsem, ach viděl, ne víc v klamě,
duši krásnou, duši celou.