Tam leží nyní. Baziliščí oči
jsou uzavřeny, kolem rtů však hrá mu
ten ironický úsměv, jímž se Voltaire
kdys díval v sladký nesmysl, zde zvaný
životem lidským... Jediná věc tady,
jež solidní má jádro, Všecko druhé:
odplata ctností – nebeská říš skvělá –
a radost v sboru svatých – bubliny jsou,
jež lidský duch si vytvořuje z mýdla
a do paprsků slunečních je pouští
na obdiv, na útěchu prostým duším.