Čím dál ku severu kraj se mění,
mizí zvolna strání svěží říza,
o život boj, hrozné heslo denní,
jakby v tepnách země živná míza
změnila se v kámen, ztvrdla v štěrku,
zakrsalá sosna v snětí šperku,
kolem samé saze, kouř a dým,
rumpál skřípá, láno praská tíží,
v zrcadle rud sprostý Mamon shlíží
vyhublou tvář s zrakem strhaným
a jak druhdy v době Křesomysla,
skráň je vráska, leb je k hrudi svislá.