Leč všude vládlo ticho hluboké
a údolí se zvolna ztrácelo
v houstnoucích stínech. Tu si povšiml
gondoly štíhlé s šíjí labutí,
jež u břehu se chvěla, zmítala
jak nedočkavou touhou do dálek.
Cizinec vstoupil, vesla uchopil
a tiše míjel šerou hladinou
k protějším břehům... Zatím přišla noc,
tak modrá jako kytka tmavých chrp,
v houštinách klokotali slavíci
a opojnější vůně dýchala
ze zmlklých zahrad. Hvězda za hvězdou
na nebi zkvetla, hvězdy, samé hvězdy,
až dech se tajil, myriady hvězd;
a celá tato hvězdná nádhera
se odrážela dole v jezeře
a dvojila se v jeho hlubinách.