A ze sna probudí mne sladký ret:
jak dítě poskočím a tulím v náruč svou
vždy věrné lásky družku milenou –
jsem blažen, zdali též jen na pohled?
ne, nezkalím si chvíli milosti,
žehnám tu dobu plaché radosti,
a nedbám, zdali zas mi všecko bude vzato:
či jsem já to?