Ne, mýlíte se, nejsem ten, kdo váhá –
jsme příliš mnoho dlužni slunci, vzduchu, zemi
a dosud příliš malí i s největšími svými nadějemi.
Ne v pýše,
leč v kráse
tvořit, jít výše –
přírody pán být krásný!
Nade vším, nade vším!
Zrak můj je zbystřený, jasný,
zářící ostrov zřím:
jenž nedávno vstal z lávy, neb země je dosud mladá
a milující a krásné a silné přijme ráda,
je země zářící, plodná, a sotvaže vychladly žáry,
již rodí obry a kouzelnými zaskvívá se tvary.
V mém žití není zla i není umírání,
jen zdraví, krása, vzruch i zrání!
A nejkrasší, můj pane, je mi krása nebezpečí,
jen jím se stává člověk větší.