Písmo prvé napsat velí Ivo
na Miloše na Obrenoviće,
do Bara pak, do Ulčína poslal:
„Oj Miloši, oj Obrenovići,
synovi tě zvu já na veselku,
svatebníkům ať jsi starosvatem!
Ale sám ať nepřijdeš mi jedin;
svatebníků s sebou veď co můžeš,
starosvatův ať se pozná zástup!“
Druhé potom napsat velí písmo
na sestřence kapitána Jana,
na strmou pak Horu poslal Černou:
„Sestřenče náš, kapitáne Jene,
písmo přečti, času nepromrhej!
Synovi tě zvu já na veselku,
při nevěstě za děvera budeš!
Ale sám ať nepřijdeš mi jedin;
Černohorce s sebou přiveď všechny,
s Černohorci Bělopavličany!
Do pěti ať set vás nanejméně,
mně ať na čest, tobě na pochvalu
děverův se vyznamená zástup!“
Písmo napsat třetí potom velí
na vévodu Liković-Iliju,
nad Kuće to nejvyššího správce:
„Oj Ilijo, brdský náčelníku,
písmo přečti, času nepromrhej,
pod Žabljakem na pole se dostav,
svatebníkům vojevodou budeš!
Ale sám ať nepřijdeš mi jedin;
přijďtež s tebou Bratonožci vážní,
přijďtež s tebou Drekalovci statní,
přijďtež s tebou Vasojevci mladí
až do Lima zeleného všickni.
Čím vás víc, tím líp, a neodložtež!“
A pak písmo napsat velí čtvrté
na rodáka slavného junáka,
na sokola Kujundžiće Gjura,
do města je Podgorice poslal,
do slavného rodiště to svého:
„Oj sokole Kujundžići Gjuro,
písmo přečti, času nepromrhej,
na veselku bratry Podgorčany
všechny pozvi, junáky i koně
co nejskvostněj můžeš, brachu, přistroj!
Na koně vlož otomanská sedla
se zlatými po kopyta třapci,
skvostné pochvy, lesklé náprsníky,
po skvostu ať koňstvo vaše zná se!
Junáky pak v aksamit a v hedbáv,
v červený stroj šarlat – v onen šarlat,
jenž, když zmokne vodou, červenějším,
na slunci se stane ruměnějším!
Na hlavu jim s perovkami čapky,
kazajky dej fialové přes páž,
na nohy pak spodky se sponkami,
ať ta naše bodrá omladina
okáže se pansky přistrojenou,
aby nikdo rovnat jí se nemoh’
ani v Srbsku ani u Latinců!
Ať ti páni latinští se diví,
jací jsou v tom kroji naši hoši!
Neboť všecko Latincové mají,
ve kování stříbra, a jak stříbra,
také zlata výborně se znají,
z šarlatu jim pláštíky též vlají;
ale tváře ozdobností panskou,
panským oka hrdinného hledem
Podgorčanům bodrým našim hochům
proto přec se nijak nerovnají!“