Šel Mojžíš se Sinaje, v rukách desky,
jas ve zraku a kolem hlavy blesky,
byl velký jako bůh a gigantický,
že před ním chvěl se všeliký rod lidský,
jenž klečel v prachu na úpatí hory.
On mluvil s Jahvem, on pil zřídla zóry,
chléb lámal s cheruby, je velký, svatý;
teď nese zákony, hle trojí zlatý
svit jemu velké čelo korunuje,
mrak jako peruť u hlavy mu pluje.
Jej poslouchat je povinností sladkou,
jeť otcem všem a vůdcem, naší matkou!
Tak pravili a ukláněli hlavy.