Jaký smutek zimní krásy vane z tvé bytosti!
Sensitiva čistá a mlčenlivá
dlouho snila o jiskrách v krbu, jenž hřál by uchladlé nohy,
po lásce muže horoucně vzpínala drobné ruce!
Však jarní přívaly! Kde jsou? Ty hluboké prorvy v duši!
O čem chtí mluvit ještě tyto oči?
V nich stále zimní dny, jasné, s vysokou oblohou!