Stál u hnízda jsem líbezného rána,
jež v šipkovém se ukrývalo keři;
hle, malá miska v trojvětvici dána,
a z ní pět mláďat prořídlého peří
ven zobáčky své žluté povznášelo;
já dlaně tiskl na vrásčité čelo
a duší nazpět v život jsem se nes’:
keř chvěl se, šuměl les.