Ach, ano: časem nechť si rozum brání,
nechť vlastní ret se trpce usměje,
sen pošetilý vábně kmitne skrání,
jak v nostalgii srdcem zachvěje,
stesk unáší mne v dávné jitro žití,
kde zlaté mlhy přeludů se třpytí,
kde skutečnost jen růžově se šeří,
duch děcka svět si vlastní upřádá,
v ráj stejně jako v divy báje věří,
o původu a konci nebádá,
jak holátko pod křídlem lásky bdělým
sní v teplém hnízdě, jež mu světem celým.