Takovou smutnou melodií krajina zpívá,
v takové zemdlené bolesti krajina vzdýchá,
že krev pozvolna v žilách mi vázne,
a duše otvírá náruč slavným záchvatům Smrti...
: Popel z oblaků, jak s potrhaných pavučin prach na hlavy padá kajících,
útěcha padá v zlekané duše...
...hymny větru a deště,
dlouhé a monotonní, v to bez přestání pláčou.