Po celý čas, co hořel plamenem
hrad Chrudošův, na hoře protější
pod starým dubem Vlasta bez hnutí
a zadumána stála hluboce.
Když poslední se stěna sřítila
a vírem jiskry k nebi bouřily,
a děvy vítězný zapěly sbor,
tu z myšlenek svých Vlasta vyjela,
neb na rameně ruku cítila
a vzhlednouc uviděla Lumíra.
Tu zraky její hrdě vzplanuly: