Tak žalovala nocí Libuša,
však náhle zamlčí se podivem:
před zrakem jejím v luny záplavě
sluj zeje, jako tlama ještěra,
a cestou, vedoucí do bezedna,
blesk měsíce se míhá jako had.
Tu vzplane duše velké věštkyně
jak požár šlehající v nebes tvář: