Vladimír pak líčí mluvou uhlazenou
půvab otčiny i cizích, dálných světů,
posléz mluví vřele, v svatém zanícení
o vědě, jíž cele zasvětil své žití;
chvějných na rtech lpí mu dívka jako v snění,
líčko plane, v oku slza se jí třpytí.