Jas, ticho. Potulný jen vánek z jihu
se k skráním lísá vlnou lichotnou.
Ospalá v slunci dřímou skaliska
– dnes při pašijích zotvírá je víla –
i s věží nízkou kostelík i chatrč
tam za vsí, dobrý lov kde na dnešek,
dík zradě, Jagdkommando ulovilo:
dva partyzány, v léčku vlákané. –
Jas, ticho, mír. Ten blankyt bezedný!
Ta země, blaženstvím jež omdlévajíc,
pluje a pluje mořem vesmírným
a potápí se v jeho třpytu zlatém.