Šenkýř chce být také živ;
Trochu lže a všecko věří,
A neměří onou mírou,
Kteroužto se jemu měří;
I když se mu do holbičky
Dva žejdlíky nechtí vjít,
To se nesmí proto nikdy
Ani za mák zarmoutit,
Musí péci, musí vařit,
Jiné učit hospodařit,
Úctu vzdávat patřící,
Byť i poklonkami rozmlel
Každý týden čepici.
Musí býti knihou pouhou,
S hostem sedět chvíli dlouhou,
Aby neměl pan host milý
Po čas dlouhý
Dlouhou chvíli.
Místo, kde vždy místa není,
Nejlepší je pro něj z míst.
Co se doma uvařilo,
Nechá také jinde sníst.
Nad své české vrata si dá
Napsat cizou franštinu,
A z poctivé hověziny
Tvoří pravou zvěřinu.
Omáčky jsou jeho síla,
Oulisný ten jídel lhář,
Pro něž není možná spatřit
Na pečince kalendář.
Je to žertík jenom hravý,
Při němž se již něco sleví,
Neškodný, neb člověk neví,
Co mu všecko slouží k zdraví.
Vodu co jen možná haní,
Na pivo chce hosti mít,
A sám učí za svitání
Pivečko své vodu pít.
Není div,
Chce být také trochu živ!