To krajem zařval. Se zakrytou lící
tu se spěněným retem odvěť řval – –
a neohlédnuv se, v kraj, v míru spící,
zas jako jindy sám jen spěchal dál...
Vždy rychlej’ spěl, cos nutkalo ho mocí
a řítil se, ač zakrytý měl zrak,
hvězdnatou, tichou, zasněženou nocí
kmet věčně prokletý jak tmavý mrak...