Dám vymalovat nebes báni,
jak viděti ji se Saturna,
už malíř skizzy k tomu shání.
Tu za večera, za pochmurna
v arkýři sednu potom sobě
a patřit budu v nebe jiné.
Tam oblouk duhy ve podobě
se nad obzorem stále vine
a nad ním druhý, nad tím třetí
v ohromném širém rozepjetí.
Oblouk se každý jasní, třpytí
z tisíců sestávaje srpů.
Nám jeden půlměsíček svítí,
chtě kosit modrou nebes chrpu.
Tam měsíčků je na tisíce,
své mají ouplňky a čtvrti,
a měsíce ty, blýskajíce
jak drahokamy v zlata drti,
jak barevný prach na vějíři,
jak barevný pel na motýlích,
v soustavě oblouků tří víří.
Ach, jaký pohled v dlouhých chvílích!
A nad oblouky v nebes moři
měsíců velkých osm plove,
jeden se v dálky nebes noří,
jeden se blíží, jakby nové
přinášel zvěsti; zatměn jeden
a druhý zlato kolem leje.
Tam do jiných snů duch je veden;
tam jiný horizont než zde je.