to druhé já se dívá zachmuřeně
a nachází, že král je prostý hlupec;
a Její Majestát je sprostou běhnou
a šerednou; je oslem její milec,
jenž vládne jí a králem, dvorem, říší;
princ, dědic trůnu, bestií je tupou;
a hrdá šlechta s dlouhánskými jmeny
je sborem pošetilců, jimž už dávno
byl mozek vybrán z lebek; jejich ženy
kurtisán mají těla, sklony, duše;
armádě směšné velí generáli,
ta smečka vypestřených tatrmanů;
je galejemi manželství, kde lidé
jsou skuti k sobě, marně rvouce pouta,
a k bohu marně o svou volnost lkají;
upíři-mniši vyssávají zemi
a tloustnou z hloupostí a pověr lidských;
na soudech sedí soudci obmezenci
či darebáci: lid, jenž marně hledal
pro sebe boha, jeho spravedlnost,
tmu našel, bídu, bezcitnost a posměch –