Nech světla! – Šer mi stačí, nad knihami
tam Satyr, jemuž hlemýžď drsnou dlaň
svou slinou stříbří, pohleď, usmívá se...
A tichá buď! – V té chvíli nejsme sami,
teď píseň jako z temných hvozdů laň
jde k rybníku mých snů, co v bílém jase
do okna šeří měsíc! Ve topase
hrá po obrazů skle i v rámů zlatu...
Hleď, ňadra Venuše se vzdula v chvatu
a socha toužebně zří do dálky...