„Plno smutku v srdci, slzy v zraku,
stál jsem před tebou tak dlouho něm,
až se prolomila z prsou tlaku
otázka, dřív zardousená v něm.
Víš, jak jsem se tázal, prosil, vzýval,
abych zvěděl, jaký los mi zbýval,
jaký soud! A jaký poklad drahý,
skvěle zářivý a převábný
cizí muž ti mohl podávat?