Uzří-li obojetníci tito,
Žen anebo mužů plačících,
Mluví hned o velkých hříšnících,
Jichžto jim z plného srdce líto.
Soutrpnost jich děravé jest síto;
Uzří-li rozumně spořících,
Tvoří z nich lakomců šidících,
Ba dokonce zištná lichva prý to.
Z mušek zponenáhla činí slony,
Soucit, jímž se chlubí před světem,
Prázdný, hluchý co bez srdce zvony.
Doufám, že popsaní ohavníci
Hnusným Tobě budou předmětem,
A že odevrátíš od nich lící.