Všecky v něj minulé věky ambry své vylily,
drahocenné své masti, vůně své a své léky.
Všecky v něm prameny tajné svá zřídla smísily,
všecky v něm harmonicky v šíř roztěkaly řeky.
Lesy v něm silicí voněly, žloutly lučiny
slunečných úsměvů, chvíle vnitřní blaženosti.
Vše, co měl, význam mělo vyšší, tak účinný:
čekat a dočkat se milosti zrození nových ctností.