Megörült Anikó, s az övet kibontá:
„Mennyi rubint, gyémánt! soha ennyit!...” mondá,
„De nem a kincs!... bátyám jó híre megépül;
Mitevők legyünk most!” kérdezi Bencétül.
Bence felel: „már hogy mitevők legyünk most?
Két szép fára legitt vonom a két cinkost,
A kincs az enyém lesz... no, vagy a kettőnké;
Hisz’ varju se károg ezek után többé.”