Heilsamer köcher/ gewünschete pfeile!
Flieget/ hie habt ihr mein hertze zum ziel/
Kräncket es doch/ daß die kranckheit es heile/
Treffet/ hier trifft/ wer gleich treffen nicht will;
Denn der begierde bezauberte schmertzen
Ziehen die küssende pfeile zum hertzen.


Öregek módján, mint a mézet
üvegen át - azaz hiszen
nyitva az ablak, s minde szépet
én tárt vonatból élvezem


Für Wort und Satz wird jetzt das Schwert gezogen,
Wie bei Gelehrten sonst und Theologen.
Es mahnt die Politik in ihrem neusten Ton
An das Homou- und Homoiousion.


«Ты веришь в правду и в закон,
Скажи мне не шутя?»
— «Дитя мое, любовь — закон,
И правда — то, что я влюблен
В тебя, мое дитя»— «Но в благородные мечты
Ты веришь или нет?»
— «Мой друг, ты лучше, чем мечты,-
Что благородней красоты?
В тебе самой ответ!»
— «Хотя в добро бы иль хотя б
В свободу верил ты?»
— «К чему, дитя мое? Тогда б
Я не был счастлив, не был раб
Любви и красоты»— «Хотя бы в вечную любовь
Ты верить, милый, мог?»
— «Дитя мое! волна — любовь,
Волна с волной сойдется ль вновь —
То знает только бог!»
— «Ну, если так — то верь хоть в страсть,
Предайся ей вполне!»
— «Тебе ль не знать, что верю в страсть?
Но я, храня рассудка власть,
Блаженствую вдвойне!»


Wie die Sonne lächelst du mir, Holde;
Aber fluchen möcht' ich deinem Golde,
Welches mir dein Sonnenlächeln bricht.
Muth hab' ich, im Gluthenkampf zu sterben;
Aber Muth, mir Schätze zu erwerben,
Liebstes, bestes Mädchen, hab' ich nicht.


Komm doch wieder, schöner Tag!
Da ihr mütterlicher Segen,
Unsrer Hochzeitfackeln wegen,
Beyden auf der Scheitel lag;
Da ein treues Händeküssen
Unsrer Ehrfurcht Opfer war.
O wie viel ist uns entrissen!
O wie sehr wirds offenbar!
Keine Lust kann lange dauren;
Auf die Freude folgt das Trauren.


Ale čekám, čekám, že tvé smutné oči
ukrotí to zvíře, které ve mně spí,
mír že bytosti tvé do mé duše vkročí,
jako nepoznané dosud tajemství,
ramena tvá bílá okovy že budou,
jimiž sevru pevně kruté vášně své,
panenská krev tvá, že smísí krev mou rudou
a v tvém zmizí moje srdce bláznivé.


Du wirst dein Herz zu dem, zu jenem neigen,
Doch wie er fühlt und was er sich vermißt,
Wird er dir doch zuletzt den Abstand zeigen,
Der zwischen ihm und mir befestigt ist.


doğuşlar


O mia fede, o mia stella, o mondo cieco,
Di voi m'attristo e lagno, o vada, o seggia,
E d'una pianta sol m'allegro e lodo.


خذ من الناس جانبا
إن أردت المواهبا
وألزم الله وحده
راجيا فيه راغبا
واعتكف تحت بابه
سائلا منه طالبا


Ma se traeti il campion sereno
Di certa incantason dolente e trista,
Lui di battaglia a voi non verrà meno;
Sia Durindana poi di chi l'acquista.
Se il mondo è ben di meraviglia pieno,
Una più strana mai non ne fu vista
Di questa ove ora vado, per provare
Se indi potessi Orlando liberare. -


旭日映帘生
流晖槿艳明
红颜易零落
何异此花荣


Wie ſah S. Benedict die Welt in einer Kohlen?
Es iſt in allem alls verborgen und verholen.


¿Tú también vivo, Sancho, el escudero
panzudo y comilón, chusco y ladino?
¿Y de la gloria el elixir divino
tus venas hinche y tu magín grosero?


Bezedné srdce mít a prázdnou pouští jít!
Přes sněžné hřbety hor my půjdem pochod svůj!
Jen hřímej, vichřice, a oceáne, duj!
My s racky spěcháme den nový pozdravit!


Das falsche Leben, das ich merk',
Gar nicht in mich gehört,
Weil's wider Gott und Gottes Werk
Den Geist so quält und stört.


Ó vidd, vidd, jó Daphne, hamar, tedd barna hajára,
S mondjad: az árva leány, Amaryllis ajánlja virágit,
E kisded koszorút, s lelkét is od’adja örömmel.


يا خليلي قد تزايد في كا
نون شوقي إلى لظى تموز
فاسقنيها حمراء صرفاً فما يذ
هب برد الأعجاز غير العجوز
كمذاب الأبريز من كف أحوى
الطرف المى كجامد الأبريز
ذي جمال يمتاز بالحسن أن
يدرك عمن سواه بالتمييز
عزّ حتى أذلَّ كل محب
إن ذل المحب حب العزيز


O wäre, wie jetzt die Natur,
Dann unser Herz in Ruh,
Und unser Auge schlösse sanft
Der Friede Gottes zu!


de sitio mejorada, atenta mira
en la disposición robusta aquello
que, si por lo süave no la admira,
es fuerza que la admire por lo bello:
del casi tramontado sol aspira,
a los confusos rayos, su cabello;
flores su bozo es, cuyas colores,
como duerme la luz, niegan, las flores.


Son nom même est détruit, le tombeau le dévore ;
Et si le faible bruit s'en fait entendre encore,
On dira quelquefois : « Il régnait, il n'est plus ! »


Krvavé jitro rozbřesklo se náhle
Blanského lesa nade šumným svahem;
ve starých vrbách nad Vltavy prahem
popěvky ptačí, zasmušilé, táhlé
se ozývaly po krajině snící –
v ševelu květů, teskných předtuch plna,
šplounala v rouně pomněnkovém vlna.
„Koruny Zlaté“ pod pyšnými valy
se rozložili boží bojovníci,
prapory rudé, v bitvách vítězící,
kalicha tmavým protkávané znakem,
vesele modrým vzduchem třepetaly
nad těžkých vozů zkázonosným mrakem.
Na hradeb štítu v pestrobarvé kupě
žoldnéřů rota zevlovala tupě,
za nimi mniši v tísni neskonalé
pod střílen pažbu krčili se plaše
a rety jejich, bázní sesinalé,
šeptaly k nebi tiché otčenáše.
Tu dána hesla k líté bojů vřavě,
v Žižkových stanech bubny zavířily
a v ryku polnic – na rtech píseň hromnou –
útokem hnali střelci, pavezníci;
v pozadí v prachu oblacích se tmící
bojovné vozy řadily se hravě
na pokyn vůdců v hradbu neoblomnou.
Houfnice tlamu děsnou namířily
v klášterní fortnu hřebem okovanou,
již před úrazem něžně zacláněla
haluzí svislou, květem obsypanou
v rachotu bouře lípa osamělá.


Non era meglio, oimè, de l'arme scarco
goder la patria e il tuo bel lume santo,
che a gli ingordi occhi mei non fu mai parco?


红紫缤纷落暮寒
贞姿偏耐雪漫漫
广陵太守能题品
不作琼花一例看


Die Sonnen und die Erden –
Wer misset Flug und Schritt? –
Müssen Flieger und Tänzer werden:
Du tanze lustig mit.


数千里外共明月
十二峰头望故乡
我对此山无梦寐
梦魂只在雁山傍


边人大半能胡语
胡骑年来亦汉装
谁向青红毡帐里
单身缚得不花王


Óh gonosz természet! ellenséges világ!
Szakállas burjánzás, engedetlen csirák!
Óh irtó mámorom! óh gyilkos gyönyöröm!
Kemény fonadékát vágom, ölöm, töröm...


Nějak více mluvil k citu...
než zde zeleň jednotvárná,
palouků a žaluzií,
snících, spících v letním vedru.


潮满江沙起鹭鸶
雪花淡淡乍寒时
红衣女子摇船去
唱得新声似竹枝


Dass eine kurtze Zeit diss Leben wehr't, ist wahr,
Und dass man jeden Tag, den man gewinnt, verlieret;
Die Klagen aber, die hierüber mancher führt,
Die wiederlegen offt des Klägers eigne Jahr':
Wie wenig greifft der Tod in ihrer Kindheit an?
Wie selten trifft es also ein,
Dass unser Kinder-Hembde kan
Auch unser Sterbe-Kittel sein?


»Schilt nicht, lieber Vater! Es hat die tückische See mich
Uebel betrogen. Ich geh' in nichts befahrender Einfalt,
Bernsteinbröckchen mir sammelnd und blinkende Schalen der Muscheln.
Plötzlich ergrimmt sie, und klatsch! ist tüchtig gebadet das Mäuschen.«


أَسَاءَتِ الحُمَّى وَلكنَّها لي
أَحْسَنَتْ في ذِكْرِيَ التَّوْبَه
تُرْجِعُ لي رُوحِي إذا وَدّعَتْ
فَتَنْثَني مُسْرِعَةَ الأَوْبَه
وَلي طَبِيبٌ قالَ لا تَخْشَها
فَقُلْتُ لَمْ تَشْهَدْ مَعِي النَّوْبَه


ov' altrui noie, a sé doglie et tormenti
porta, et non altro, già da l' onde vinta,
disarmata di vele et di governo.


عَرَفتَ المَنازِلَ مِن مَهدَدِ
كَوَحيِ الزَبورِ لَدى الغَرقَدِ
أَناخَت بِهِ كُلُّ رَجّاسَةٍ
وَساكِبَةِ الماءِ لَم تُرعِدِ
فَأَبلَت أَوارِيَّ حَيثُ اِستَطا
فَ فَلوُ الجِيادِ عَلى المِروَدِ
بَرى نُؤيَها دارِجاتُ الرِيا
حِ كَما يُبتَرى الجَفنُ بِالمِبرَدِ
تَرى بَينَ أَحجارِها لِلرَما
دِ كَنَفضِ السَحيقِ مِنَ الإِثمِدِ
وَبيضٍ نَواعِمَ مِثلَ الدُمى
كِرامٍ خَرائِدَ مِن خُرَّدِ
تُقَطِّعُ لِلَّهوِ أَعناقَها
إِذا ما تَسَمَّعنَ لِلمُنشِدِ
أَلَم تَرَ أَنّا بَني دارِمٍ
زُرارَةُ مِنّا أَبو مَعبَدِ
وَمِنّا الَّذي مَنَعَ الوائِدا
تِ وَأَحيا الوَئيدَ فَلَم يوأَدِ
وَناجِيَةُ الخَيرِ وَالأَقرَعانِ
وَقَبرٌ بِكاظِمَةَ المَورِدِ
إِذا ما أَتى قَبرَهُ غارِمٌ
أَناخَ إِلى القَبرِ بِالأَسعَدِ
فَذاكَ أَبي وَأَبوهُ الَّذي
لِمَقعَدِهِ حُرَمُ المَسجِدِ
أَلَسنا بِأَصحابِ يَومِ النِسا
رِ وَأَصحابِ أَلوِيَةِ المِربَدِ
أَلَسنا الَّذينَ تَميمٌ بِهِم
تَسامى وَتَفخَرُ في المَشهَدِ


Die tief des Menschen Innerstes erfaßt,
Die freie Regung ist dir ganz verhaßt.
Was Herzensrechte, drängende Gefühle?!
Nur höchst korrekte, reservierte Kühle!
Daß eurer Seele Flut stets schicklich schleicht,
Habt ihr in Anstands Höhe sie geeicht.


Eine Scene sah ich,
Eine wunderschöne,
Spähend aus der Büsche
Dicht belaubter Hut.
Kam zu einer Quelle
Eine hohe, helle,
Hehre Sonnentochter,
Badete das Antlitz,
Spielte mit der Welle;
Unter ihrem Spiele
Streifte sich vom Finger
Ihr der Ring, der goldne;
In die Fluth verloren
War das edle Gut.
Sonnentochter weinte;
Gottes Söhne hörten's,
Kamen im Momente,
Hielten in den Händen
Feine Seidennetze,
Holten ihr das Kleinod
Fischend aus der Fluth.


ما المنحنى قصده ورامه
ولا أراد الحمى ورامه
وإن شرى البرق من زرود
ما باعه في الهوى منامه
سلا عن الغانيات قلب
إن السلو في الهوى سلامه
إن شئتما تسألان قلبي
ما باله والسلو سلامه
يخبركما أنه في سباه
من هو في رتبة الإِمامه
من حاز كل الكمال حقاً
فهو لوجه الزمان شامه
أعم من في الوجود جوداً
على الندى ماله ندامه
صبيح وجه فصيح لفظ
تملأ أنواره مقامه
إن كان في موقف فكل
مستمع منهم كلامه
أو كان في موكب فكل
ينظره في الورى علامه
يُقوَى ويَقْرِي بكل معنى
رد بحر علم مع الكرامه
وافى إلى مسمعي نظام
حسبت ألفاظه مدامه
يشكوا اشتياقاً ولي فؤاد
بعدك عنه غدا حمامه
فأنت روح له وراح
فلا سُلوٌّ ولا سلامه
إلا بلقياك فهو سؤلي
ينال قلبي به مرامه
وإنما دهرنا تعدى
وسَلّ من بغيه حسامه
أوتر قوس النوى وألقى
من شغل بيننا سهامه
ونرتجي من بعد ذا اجتماعاً
متصلاً كله سلامه
يا رب واغفر لنا جميعاً
وأحسن من عمرنا ختامه


Men cannot guess th'Events of future Time,
;
None can the Rise or Fall of Empires know,
Where Pow'r now , it may as sudden .
has oft, and oft has haughty ,
Indulg'd their Hopes of universal Reign,
And in revolving Years may oft again.
The Gods awhile seem to design no less,
And smiling, flatter Princes with Success.
By wond'rous Turns the heav'nly Pow'rs are known,
And baffled Schemes superiour Guidance own.
Heav'n has set Bounds to ev'ry rising State,
And Kingdoms have their  fix'd by Fate.


Kocsira ülnek. A szép csendes alkony
A bor hatását gyorsan érlelé;
Dalokkal a kiduzzadt nedves ajkon
Vígan haladnak a tanyák felé,
S mikor betérve, át a nyárfa-parkon,
A bricska fölrepül a ház elé,
Hol őket a folysón Etelke várja:
Már lábok a hágcsót alig találja.


– Figliuola mia, questo peccato è tale,
che nol potrai celar lungamente;
e come ch´abbi fatto pur gran male,
non vo´ però che tanto fieramente
tu ti sconforti, ch´omai poco vale,
se tu te n´uccidessi veramente;
ma veniamo a´ rimedi, e dimmi come
e chi ti tolse di castità il pome. –


أَمِن صَلَفٍ صَدودُكِ أَم دَلالِ
فَقَد أَحدَثتِ حالاً بَعدَ حالِ
صَدَدتِ وَكُنتِ لا تَنوينَ شَرّاً
لِمَن أَخزَيتِهِ بَينَ الرِجالِ
مَضى بِكِ لا يُريبُكِ مِنهُ شَيءٌ
سِوى ما غابَ مِن تِلكَ الخِلالِ
وَما بَينَ الرِضى وَالسُخطِ إِلّا
تَأَمُّلُ ناظِرٍ فيما بَدا لي
فَيا لَكِ نَظرَةً جَرَّت شُؤوناً
هُنالِكَ لَم تَكُن تَجري بِبالِ
أَحَلتِ سُرورَ ذاكَ القَلبِ حُزناً
وَهِجتِ لَهُ أَفانينَ الخَبالِ
سَجِيَّةُ هَذِهِ الدُنيا وَخُلقٌ
تُريناهُ تَصاريفُ اللَيالي
وَلَكِن أَنتِ أَعجَلُ بِاِنقِلابٍ
مِنَ الدُنيا وَأَعجَبُ في اِنتِقالِ
وَأَقرَبُ مِن هُدىً فيما رَواهُ
لَنا الراوي وَأَبعَدُ عَن ضَلالِ
رَأَيتِ خِيانَةَ الأَوطانِ ذَنباً
فَلَم يَكُنِ الجَزاءُ سِوى الزِيالِ
وَلَم يَكُ ذاك مِن شِيَمِ الغَواني
إِذا ما أَزمَعَت صَرمَ الحِبالِ
شَرَعتِ لَها وَلِلفِتيانِ ديناً
ضَرَبتِ بِهِ عَلى دينِ الأَوالي
وَأُقسِمُ لَوحَكَتكِ نِساءُ قَومي
لَسَنَّت بَينَنا سُبُلَ المَعالي
نَخونُ بِلادَنا وَنَنامُ عَنها
وَنَخذُلُها لَدى النُوَبِ الثِقالِ
وَنُسلِمُها إِلى الأَعداءِ طَوعاً
بِلا حَربٍ تُقامُ وَلا قِتالِ
وَنَلهو بِالحِسانِ فَلا تُرينا
تَبَرُّمَ عاتِبٍ وَمَلالَ قالِ
وَلَو صَنَعَت صَنيعَكِ لَم نَخُنها
وَلَم نُؤثِر مُصانَعَةَ المَوالي
وَلَم يَكُ نَقصُها لِيُعَدَّ عَيباً
إِذا عَجَزَ الرِجالُ عَنِ الكَمالِ
فَإِن غَضِبوا عَلَيَّ فَقَولُ حُرٍّ
يَرى أَوطانَهُ غَرَضَ النِبالِ


Csak Én! Csak Én! A Végtelen egy Én!
Kié a szirtben szunnyadó szobor-más?
Arcom kacag belőle: hű - de oly más.
Kié az árnyék a falon? - Enyém.


Ein einiger Gedanke schwebte,
war weder mir noch dir bewusst,
und plötzlich Lipp an Lippe bebte
und plötzlich bebte Brust an Brust.


Nicht vom Kampf die Glieder zu entstricken,
Den Erschöpften zu erquicken,
Wehet hier des Sieges duftger Kranz.
Mächtig, selbst wenn eure Sehnen ruhten,
Reißt das Leben euch in seine Fluten,
Euch die Zeit in ihren Wirbeltanz.
Aber sinkt des Mutes kühner Flügel
Bei der Schranken peinlichem Gefühl,
Dann erblicket von der Schönheit Hügel
Freudig das erflogne Ziel.


V Labi jesetr se hází;
losos valný zmáhá proud,
z moře nazpět k nám přichází
v rodný sladké vody kout.


Stěží, Pane, uvěříš mi,
jaké smělé patálije
tito čačtí, chrabří muži
občas v Čechách svádějí!


لِلَّهِ وادي الغَرسِ حينَ حَلَلتُهُ
زَمَناً كَأَنَّ العَيشَ فيهِ مَنامُ
وادٍ حَريريُّ الرِياضِ فَكَم بِهِ
مِن حارِثٍ يَغدو بِهِ وَهُمامُ
مُمتَدُّ أَودِيَةِ الظِلالِ فَقَعرُهُ
باكي العُيونِ وَثَغرُهُ بَسّامُ
فَالشَمسُ فيهِ مَدى النَهارِ فَطيمَةٌ
وَالظِلُّ كَهلٌ وَالنَسيمُ غُلامُ


Was giebt Kirchen sonst gepränge,
Weder Gottes reines Wort,
Dann auch, daß man fort vnd fort
Sie bereichert durch Gesänge,
Die von Künstlern sind gemacht
Nur zu Gottes Nahmens-pracht?


Oft ist der Witz ein scharfes Schwert,
Das plötzlich aus der Scheide fährt,
Und, den es schützen soll, verletzet.
Der Einfalt offnes Maul bleibt, ihr zum Vortheil, stumm;
Ihr Schweigen nutzet, und ergötzet;
Und jener Amme Wunsch wird billig hochgeschätzet,
Die zu dem Säugling sprach: Mein liebstes Kind, sei dumm!


太仆新调试锦鞯
九重日色照连钱
春来兴庆池边路
偏称宫中软玉鞭


Wie? sprach die Chloris drauf,
Ich solte dir mein Hertze weyhn?
Nein, nein,
Ich mag von dem verwirrten Lauf
Der Liebe gar kein Wort mehr hören,
Kein Schäfer wird so leicht, ich schwör es, mich bethören,
Das Lieben ist mir recht verhaßt,
Der feste Schluß, den ich erfaßt,
Wird, glaub es, ohnverändert bleiben,
So lang ich werde Heerden treiben.


De szükségtelenül tenni azt kockára,
Míg csillog felétek jobb remény sugára:
Ez nem csak botorság: valóságos vétek,
Mit a közügy ellen tudva cselekvétek.


So schön wir's sah'n
Verschlingt der Vorzeit Ocean!


A darmo voláš: Zaplaň, zaplaň, Zoro!
Juž kolem tebe tančí mrtvé víly,
a jizbou vzdech zní táhlý: Leonoro!


Nach etwas durst' ich lang' im stillen;
Nach Einem Labekuß von dir.
Den gib mir nur mit gutem Willen,
Sonst nehm' ich rasch ihn selber mir!


Und Lust der Lebenszeit durch dieses Werck geschauet.
Fragt ihr, warumb er es nach Tempelsart gebauet?
Er meint, Gesundheit sey der siechen Leute Gott.


Schildern willst du den Mord? So zeig mir den Hund auf dem Hofe:
Zeig mir im Aug von dem Hund gleichfalls den Schatten der Tat.


Já tě už musím, dýmko, zahoditi,
a novou koupím, velkou, objemnou,
té nevyprázdním, pokud slunce svítí,
den celý mráčky půjdou nade mnou –
koupím si dýmku, na víčko si sednu
a s kouřem, dýmem od země se zvednu.


Ifjú szivem fehér világát
liliom-arcaidra loptad
s szén-fürtödön borongva száll át
éjféle néma bánatomnak.


Was ists, das mich bestrahlt, daß ich so rede frei?
Wer gehet mir denn vor, dem ich so folg' ohn' Scheu?
Und wer, wer folget mir? Welch' eine laute Rede,
so hellen Glanzes voll, die mich so machet blöde?
Wer ist der neue Nam', als den der Herr selbst nennt?
Kom, meine Seel', und schau, schau den an, der dich kennt,
den du liebst und er dich! Er ist herfür geschossen,
gleich wie am Libanon ein ungekrümmter Sprossen,
der mit der Wurzel recht bis in den Abgrund reicht
und einen Gipfel hat, der sich dem Himmel gleicht.


Látván magán való szántalan jovaidat,
Kiért viszont téged nem nem szolgált, jól tött urát,
Háládatlanságát látván hamisságát,
ugyan útálja magát.


¡Adiós, lágrimas cantoras,
lágrimas que alegremente
brotabais, como en la fuente
las limpias aguas sonoras!
 ¡Buenas lágrimas vertidas
por un amor juvenil,
cual frescas lluvias caídas
sobre los campos de abril!
 No canta ya el ruiseñor
de cierta noche serena;
sanamos del mal de amor
que sabe llorar sin pena.
 Poeta ayer, hoy triste y pobre
filósofo trasnochado,
tengo en monedas de cobre
el oro de ayer cambiado.


Er ist heraufgestiegen
Zu Aachen aus der Gruft
Und segnet seine Reben
Und atmet Traubenduft.


Vystřízlivěli již. Každý se tu diví,
Nemoha tu pochopit, co vidí;
Praví mnohý: „Tento cizinec
Umí víc, než modliti se růženec.“
Mnohý pod úžasem sotva dýše,
Ubírá se domů zcela tíše;
Na ráno již Lipsko, co se dálo,
Všecko s mnohým přisazením znalo.


And thousands more as beautiful as these
(Unknown to us) may sport in distant Seas.
Who then would vainly strive with curious Pride
To find what Heav'n has to our Search deny'd,
When ign'rant of our home we cannot guess
At half the Store, and Riches we possess?
Better would humbly we our selves contain
Within our reach, and not indulge our Pain.
When once the Soul shall quit this earthly Case,
And fly unbodied in the endless Space,
The Essences of things shall all appear,
And naked Forms (as in themselves they were)
Nature will then unlock her secret Store:
The Vail of Sense shall hide her Face no more.
Mean while enough we are allow'd to enjoy,
T'improve our Reason, and our Thoughts employ.
Loose not too much the Reins to wild Desire:
Shrimps may not grow to Crabs, nor Orks to Whales aspire.
We see enough to please our labouring Minds,
How Nature sports her self in antick kinds.
A thousand different Forms we hourly view,
And thro' moist Paths the flying Shoals persue.


Nyelvek lángja,
Tűz fullánkja,
Ne engedd, hogy árthasson;
Kissebbétnek,
Bár üldöznek
Rágalmaznak, gyűlölnek.
Oh szent János paissa,
Jó hirnév pátronussa,
Böcsület pártfogója!


Tu se' madre di Dio, figliuola e sposa,
coronata di Santi e di splendore;
tu se' tutta pietà, non sol pietosa.


Der Knab der sprach aus Muthe,
Dein Willen ich wohl spür,
Verzehr ich dir dein Gute,
Ein Jahr ist bald dahin,
Dennoch muß es geschieden seyn,
Ich will dich zärtlich bitten,
Setz du dein Willen drein.


Lauf zum Kaufmann hin und sag:
Guten Tag! guten Tag!


يَا مُمْرِضَ صَبِّهِ بِكثر التِّيه
أَوْردْتَ فُؤادَهُ بِحارَ التِّيهِ
لا يَطْلُبُ مُضْنىً مُغْرَمٌ فِيهِ سِوَى
إِبْلاغُ حُويجةٍ لَهُ في فيهِ


Si cuando fue
la rebelión de abril
me hubierna matado
con ellos
yo no te habría conocido
y si ahora
hubiera sido
la rebelión de abril
me hubieran
matado con ellos


Le lièvre, le long du fossé,
S'en revenait d'un pied qui boite,
Et son allure maladroite
Révélait qu'il était blessé.


Je půlnoc... komnat duše mé kdos’ okna vyrazil,
a v svitech měsíce se chechtá příšerných –
já resignace zapoměl jsem spustit záclony.


我本三生兜率天
为差一念又尘缘
早知密意无多子
不著旁行贝叶边


Dennoch spühr't man, daß das Leben,
Ja ein allgemeiner Geist,
Drin wir alle sind und schweben,
Aus der Sonnen Cörpern fleußt:
Daß ein männlichs Feuer quillet,
Welches alle Ding' erfüllet,
Alles schmückt, erwärmt, ernährt,
Wodurch alles wird und währt.


Kommt, Liebste! kommt heran,
Und knüpffet mir die Schürtze,
Daß ich euch hertzen kan,
Es ist ein feiner alter Brauch,
Und meine Frau die hat mirs auch
Vor dieser Zeit gethan.


Radost nevolána
odešla kams’ v dál –
jakoby se člověk
toužit za ní bál.


Pojď, duše má, mé kvete mládí
a tvoje voní panenství,
to oboje nám jaro sladí
v závratné štěstí tajemství...


Národenstvím vládne berla kruchá,
Na odsluní církve svaté čumí,
A jen divě na ni bouřiť umí.


六十一年前
吾诗已万篇
惟凭儿子记
未任老夫传


Sie sehen aus wie Blätter von Papier,
Weiß, unbeschrieben. Aber hinten winkt.
Ein schlankes blaues Kleid, das fern versinkt
Und wieder auftaucht, und sich fern verliert.


«¡Cual tengo el corazón en esta mano
de este viejo cabrón, así yo vea
deshecho el corazón de Galatea!»


Corriendo empiezan con igual porfía
del rostro hermoso, y de la flor temprana
entre términos breves la alegría.


Der Mensch braucht – ohne sich zu sputen –
Zum Kilometer zwölf Minuten.
Die Wanderratte läuft so weit
In ungefähr derselben Zeit.


昔年南国看黄葵
云鬓金钗向后垂
今日林容篱落下
秋风寂寞两三枝


I am haunted by numberless islands, and many a


Hasta que llega un blanco y nos descubre
nos mete al ring
y aquí comienza para mal de males
el principio del fin
Footing, training, sombra;
saco, pera, soga;
upper cuta
hook
cross.
Duchazos, masajes,
fotos, reportajes.
¡Okey, boss...!
El cañaveral de mi lejana tierra
me dio estos fuertes bíceps.
Los buques cargueros de todos los muelles
me dieron envidiable complexión.
Y corriendo, voceando millones de diarios
fortalecí
muslo
pierna
y
pie.
Ahora, en el Madison Square Garden
de New York,
dice mi manager:
¡No whisky!
¡No tobacco!
¡No girls!
(No money)
Negros acomodadores
ubican a los blancos en ring side.
Perder esta pelea
significa volver con ellos:
Con Blackie de Maniatan.
Con Brown de Alabama
Con Nando Rodríguez de Puerto Rico
...y entonces
no whiksy
no tobacco
no girls
no money
and
¡knock-out!
My challenger
es negro, como yo
Si pierde le espera lo mismo

    (Aquí los únicos
que nunca pierden
son nuestros managers y el promotor).
Comienza el round, voy hacia el centro
—en este plan voy a perder—
este es el round numero trece
¡voy a demostrarle quién es quién!
Me está llevando hacia una esquina,
si caigo aquí me cuentan diez.
¡Virgen del Cobre estoy perdido!
No puedo ver
No... pue.. do... ver...
EPÍLOGO
La gente aplaude al que me mata
El referee no dice break.
Que mi mujer no sepa nada...
Mi nombre es BENNY KID PARET.


abuso


Da saß ich in der tiefen Nacht,
Und lobte, durch die Finsternisse,
Den Gott, der jenen Blitz gemacht,
Und dieses Herz, und deine Küsse.


V závějích písku kosti bílé
zříš z karavany zabloudilé.


Als ich mich heute Nacht in den Kissen richtete,
Traf mich dein Atem wie das Sägen des Totenwurms,
Der sich mit dem Surren des Sturms
Draußen – zu dumpfer Symphonie verdichtete.


Vigaságok hamar tőlök távozának,
Mert egy óra múlván pásztorok béfutának,
Szántalan tereket az mezőn mondának.
Eszt hallván magyarok, igen megbódulának.


O Sonne hinter den Kiefern,
Rotglühende Abendsonne!
Wie schwimmst du mit Entzücken
Im angestralten Himmelsteiche!
Du bist entzückt, weil du so schön
Den Himmel und das Land bestralst.
In tiefen, trunkenen Zügen
Und leise schwellend, saugst du
Den goldigroten Atem ein
Und hauchst ihn liebend
In langen Strahlen durch der Kiefern Gassen.
Da duften, überstäubt von Glanz, inbrünstig
Strohblume, Haidekraut und Thymian;
Voll Ehrfurcht steht der struppige Wachholder,
Die hochgewachsenen Kiefernstämme gleißen
Wie glühende Stangen, ihre Häupter starren
Andächtiglich mit staunendem Sausen
Hinein in des hehren Weltenfeuers
Blendend großen Tropfen...


S Bohem, ovce bílé, milé jste mi byly,
zvonečky jste žal můj z duše vyzvonily.


Doch, ihr Hirten, unbetrübt!
Laßt uns ihren Thyrsi s fassen,
ihren Thyrsis, der sie liebt!
Thyrsi s soll uns Federn lassen!
Giebt uns Thyrsis Bier und Wein,
so soll Thyrsis ledig sein.


Der zweite sprach: »Wohl einem Sterne
Vertraut' ich meine festen Tritte!
Nicht blindlings zieht ein Mann zur Ferne,
Nach sichrem Gut lenkt er die Schritte!«
Der erste sprach: »Es muß den Greisen
Ein helles Licht zum Wandern laden,
Mich hieß das Licht der Seele reisen,
Ein Himmelslicht schien meinen Pfaden.«


Es schmerzt mich, wenn ich seh so manche gute Seelen
In vielem Wirken sich ohn' Frucht und Fortgang quälen.
Liebt Gott und bleibt ihm nah, stellt euer Wirken ein
Und laßt euch gründlich ihm, wollt ihr geheiligt sein!


Suas pernas
que assombram, santas cruzadas
que desvendam curvas tão amadas
Me convocam
Me amordaçam
Me derretem por inteiro, em vão


No tengo nunca más, no tengo siempre. En la arena
la victoria dejó sus pies perdidos.
Soy un pobre hombre dispuesto a amar a sus semejantes.
No sé quién eres. Te amo. No doy, no vendo espinas.
Alguien sabrá tal vez que no tejí coronas
sangrientas, que combatí la burla,
y que en verdad llené la pleamar de mi alma.
Yo pagué la vileza con palomas.
Yo no tengo jamás porque distinto
fui, soy, seré. Y en nombre
de mi cambiante amor proclamo la pureza.
La muerte es sólo piedra del olvido.
Te amo, beso en tu boca la alegría.
Traigamos leña. Haremos fuego en la montaña.


Und was sie seither stammelten,
sind Stücke
deines alten Namens.


Hier dichtet die Erde,
Dort schläft sie kaum,
Befangen, angstvoll,
Ringt sie nur nach Dasein:
Und goldne Abendwolken
Und glühend Morgenroth
Schweben nur als Kranken-Träume
Ob der Verscheidenden.


Zde námořním jsem knížetem,
jenž zjařen sluncem vín
v boj s kupci vedu zveselen
řad štíhlých brigantin.


Du/ Orffeus könnst die Hölle zwingen/
der wilde Zerber schwieg auff deinen Schall:
ich kan sie nicht zu rechte bringen
diß Mensch/ und spielet' ich trozz Föbus Zitter-hall
was hilfft es daß ich nu gewacht
und manchen Vers auff sie erdacht?


So wit man seeg, de Besten ut Land,
Dar weern se fulln as dat Reeth:
Nu stunn noch de Rest un sack oppe Knee –
Se swęrt nu en Herrn den Eed.


Tři sta jinochů táhne v boj,
Královic Bořivoj v jejich čele,
Plamenem leskne se jejich zbroj,
Ze zraků jiskří jim duše smělé.


My v život platnou vkořenivše činnosť,
Vlasť si omládlou ošatíme skvostně,
K zlosti výchlubným tupičům Slovanstva
Vám bakalářům!


是处梅花与雪融
竹间开晚正玲珑
陈君为我言如此
折赠当期慰眼中


luchar contra un poder justo y terrible;
temer más la desgracia que a la muerte;
morir, en fin, de angustia y de tormento,


„Wach auf, Prinzeſſin, der Hahn hat gekraͤht!
Nun las mich, bevor ſich der Morgen erhoͤht! —„
„Ach, Lieber, ach bleib noch! Es kuͤndet der Hahn
Die erſte der naͤchtlichen Wachen nur an.„ —


Ah! hiszen mind szent igaz, hogy
Künn tavasz van, ittben csend;
Hanem aztán a tavasznak
Vége mégis tél leend.


Qualunque bona donna hae amadore,
che mette opera e fede in lei servire
lealemente a tutto el suo valore,
e non demanda ciò che vole avere,


话旧全应老
逢春喜又悲
看花行拭泪
倍觉下楼迟


«¡El Toqui, el Toqui!» clama la conmovida casta.
Anduvo, anduvo, anduvo. La aurora dijo: «Basta»,
e irguióse la alta frente del gran Caupolicán.


أنا الهيكل الذاتي لمظهر قدرةٍ
ومن شاخصي قد حزت أكمل صورةٍ
ولما تأملت الوجود بفكرةٍ
رأيت خيال الظلِّ أكبر عبرةٍ
لمن هو في علم الحقيقة راقي
على كل شيء سيف عزمي قد انتُضي
وفي ليل غيبي صبح معرفتي يُضي
وكل الورى من بعد ذا لست أرتضي
شخوصٌ وأشباح تمر وتنقضي
وتفنى جميعاً والمحرك باقي


O Ewigkeit, o Peinlichkeit,
O Wort voll Donnerkeile!
O Wort voll Tods und Ängstlichkeit,
Voll Schreckens, voller Pfeile!
O Wort, das aller Menschen Herz
In Trauern sollte bringen
Und einen inniglichen Schmerz
Aus ihrem Grund erzwingen.


Objatého křídly labutími
unáší jej dusivými dýmy;
z kytice, jež na hrudi jí zkvétá,
usmívavě skvostnou růži trhá,
a když na jeho ji srdce vrhá,
lesklá perla citů v růži svítá,
ana povždy víc a víc se leskne,
aby potěšila srdce teskné.


— « Est-ce vous qui parlez à celle qu’on méprise ?
Ô pur entre les purs, est-ce vous que j’entends ?
Votre voix en mon âme éveille le printemps ;
Elle effleure mon cœur comme une douce brise.


O! ever good and bounteous! still
By fountain fresh, or murmuring rill,
Let me thy blissful presence find!
Thee, Goddess, thee my steps pursue,
When, careless of the morning dew,
I leave the lessening vales behind.


Ma, cipressetti miei, lasciatem'ire:
Or non è più quel tempo e quell'età.
Se voi sapeste!... via, non fo per dire,
Ma oggi sono una celebrità.


che se talora fia pallido e smorto,
fra rie tempeste e minacciosi scogli
non sarà mai però da l'onde assorto.


Hätte doch die beiden Kräfte
Gleiches Streben hold vereint!
Unbesiegbar, unversöhnbar
Bleiben sie sich ewig feind;
Bis die letzte Sait' in Trümmer,
Jede Harf' in Staub zerbricht,
Dann befeinden sie sich nimmer,
Aber, ach – sie tönen nicht!


青女霜飞醉倚楼
得归偏喜故园秋
潇湘江上孤舟客
木落猿啼并是愁


Zu Würzburg steht ein grauer Thurm
Weitab vom lust'gen Maine,
In seinen Balken pickt der Wurm,
Es nagt das Moos am Steine.


Tak velký byl, sám pokud po vesmíru
zrak těkat nechal, orla královského,
však sotva bratra zhledl – konec míru,
boj začal, pramen otevřen zla všeho.


Mit Fittigen der Mitternacht
Irrt die Melancholey
Um mich herum. Kein Lenztag macht
Mich von dem Kummer frey.


Rád jedu vlakem za noci,
když jiskry prší z komína,
při ohňostroji zářivém
jak sladce sní se, vzpomíná.


Du bist dir selbst der Ort, die Zeit,
Der Anfang und die Ewigkeit,
Ohn' Anfang, ohne End' und Schranken.
Dein prächtig's Heiligtum bist du,
Besitzt dich ganz in einem Nu
Ohn' alle Ändrung, ohne Wanken.
Verlass' ich Zeit und Ort und mich,
Gott-Ewigkeit, dann find' ich dich.
Halleluja! Halleluja!


Tak démant vaší síly bude zhráněn,
neb co má věky přečkat, v trudu, bolu,
být musí stkáno mozoly a krví.


Nekropoliszban zene zendült
Egy süket, őszi napon.
Én már meghaltam akkor régen
S feküdtem vörös ravatalon.


أحَدُ الشعراء يقول :
لو سَرَّت أشعاري خلاّني
وأغاظت أعدائي
فأنا شاعر وأنا  سأقول !


Szegényember, hejh, csak egyet szólna -
A király már katonákért szólna.
De a bölcsőt a tóba hajítja,
Csöpp gyerekét utána hajítja.


Bald kamen in dein Elternhaus
In Unzahl alt' und junge Freier,
Du aber schlugest jeden aus
Und nahmst sogar beinah den Schleier.


Himnos de sol y paz. La tarde airea
suavemente el color; lo desabriga
de toda servidumbre y le mitiga
su sed el azahar que naranjea.
En sus preludios de final tarea
con estambres de anís pasa la hormiga,
y un cósmico turpial sobre su espiga
los nombres de los astros deletrea.
Un día inmenso ha roto sus vitrales.
La hormiga trasladó sus materiales.
La naranja solar libra su esfera.
Y de la beatitud que la escoltaba,
la vida que el Angélico pintaba
retornó a deslumbrar la primavera.


Ich drückte heiß mein holdiges Kind an mich.
Ich riß mich ungeduldig von ihrer Brust
Empor, und sah des Himmelswagens
Goldene Deichsel das Laub durchfunkeln.


Má princezna se tolik smála dnes:
tož světe celý přede mnou se třes!
Chceš, nepříteli, bych pad’ v rozbroji?
Ať zamračí se, jenom řekni jí.


Největší dar! – Co to může býti?
A přec každý toužil spasit zem.
Od prsu tu žena dítě chytí,
v žár je vrhá, v oběť bohům všem,
šperk, zbraň, číše za děckem se řítí...
V oblaku je strašlivý Thor něm.


Lakuk kis pinczelyuk, setét.
Menjen? ne menjen?... S már kezét
Rátette a kilincsre.
Ajtót nyit ekkor valaki,
S a postás látható, a ki
Egy levelet hajít be.


Egyszer egy kis leány[5] mit tett fel magába?
Azt, hogy ő biz’ elmegy széles e világba,
Elbujdosik messze, a határon végig,
A mező párkányán leboruló égig,
Túl a három nyárfán, a tanyákon is túl.
Fele sem bolondság, mert már épen indúl;
Látszik, hogy korántsem tréfa volt a terve;
Szegénykét, vajon mi indíthatta erre? -


Aber wie mit Eisenketten
Schließ' ich meine Augen fest,
An die Felsenwand gepreßt,
Vor dem Schwindel mich zu retten,
Und so will ich vorwärts gehen
Mit der schwerbeladnen Brust,
Wenn die Toten auferstehen,
Wird doch alles mir bewußt.


出郭悠悠信马蹄
荒烟衰草不胜悲
江南旧事无人记
时有龟趺载断碑


Frisch auf, mein Geist! du hast gerechte sach!
Gott hat erhöhrt so viler beten!
Was fürchtestdu der Löw- und Bärens rach?
Jehovah wird si gleich vertreten!
Frisch, Jüngling, Frisch! Frisch! drabe! drab!
Frisch mit dem kleinen Hirtenknab!
Jehovah war, der ihn hatt auserkohren:
Jehovah ist, der dich aus sich gebohren.


Já – podobenstvím dětí mudrců,
nic, nekonečno moudrých jinochů,
číselný pořad mužů mudrců
řád mravný moudrost starců mudrců,
a celá moudrost BUNĚK moudrostí,
jichž SOUHRN V NÁS si vesmír MUDRUJE.


Geheime Furcht verschloss bisher des alten
Einsiedlers Mund: doch itzt vermocht' er's nicht,
Des Herzens Grimm noch länger zu verhalten.
Unsinniger, verruchter Bösewicht!
Rief er, und schwieg; denn blanke Stern' um strahlten
Auf einmal rings des Jünglings Angesicht:
In Duft schien sich sein Körper aufzulösen,
Und alles zeigt' ein überirdisch Wesen.


Wir essen heute Abend Erbsensuppe,
Und der Margaux hat schon die Zimmerwärme.
Bring' also Hunger mit und gute Laune. –
Dann liest du mir aus deinen Lieblingsdichtern.
Und willst du mehr, wir gehen an den Flügel,
Und singen Schumann, Robert Franz und Brahms.
Die Geldgeschichten lassen wir heut ruhn.
Du lieber Himmel, deine Gläubiger
Sind keine Teufel, die dich braten können,
Und Alles wird sich machen.
Hier noch eins,
Ich that dir guten Cognac in die Flasche.
Grüß Heide mir und Wald und all die Felder,
Die abseits liegen und vergiß die Schulden.
Ich seh' indessen in der Küche nach,
Daß uns die Erbsensuppe nicht verbrennt. –


Hle, letní rozmar. Přišla jedna žabka
si pro podpisy. Pár slov sem tam padlo,
vzpomínky vstaly – teď jsou na papíře.
Však poslat Vám to? Vždyť kam – ani nevím.


Nechci už milovat, smát se a lkát –
život, och, tvrdý je, tvrdý.
Třetí mé struny už stačí mi zvuk,
na práci člověk nechť hrdý.


Mám zahradu mrazivou, bělostnou,
šeřík je oškubán, sedátko bez drnu,
tajený koutek, tam růže na trnu,
mám zahradu světu nezvěstnou,
nízkou lávku, sedí na ní
bledá paní.


Ich kam an zum Frohnleichnamstag,
Wo alles auf den Straßen lag,


Die holden Gleichnisse der Erdendinge,
Die Blumen, sah'n wir auf den Hügeln beben,
Und d'rüber hin, mit kaum bewegter Schwinge,
Wie traumverloren müde Falter schweben.


¡Cuántas posibles vidas se habrán ido
en esta pobre y diminuta muerte,
cuántas posibles vidas que la suerte
daría a la memoria o al olvido!
Cuando yo muera morirá un pasado;
con esta flor un porvenir ha muerto
en las aguas que ignoran, un abierto
porvenir por los astros arrasado.
Yo, como ella, muero de infinitos
destinos que el azar no me depara;
busca mi sombra los gastados mitos
de una patria que siempre dio la cara.
Un breve mármol cuida su memoria;
sobre nosotros crece, atroz, la historia.


I naslouchala v tajný ševel klasů,
řek tichý zřela běh, skal němou runu,
na hvězdy zářné, mlčenlivou lunu
a ze všad sta jí sdílných znělo hlasů.


Mně tolikrát den povstal
a tolikráte shas' –
že bojím se – tak bojím
být zklamán v lásce zas,


A chlapík to pěkný, statný je,
srsť jemnou má a hebkou,
však na koho tlapkou namířil,
každý se žehnal s lebkou.


Wer so kan zwingen Seinen Muht,
Wie dises Paar der Jünger thut,
Wen Gott durch Seiner Lehrer Mund
Uns machen läst die Sünden kund,
Dem wird Er gnädigst auf dem Plaan
Verzeihen, was Er hat mißthan.


Mitunter rief tra-ra, tra-ra!
Ein Waldhorn aus dem Holze;
Dort jagte Artemisia,
Mein Schwesterlein, die Stolze.


O Sehnsucht allgewaltig,
Halb dunkel, halb bewußt,
O Sehnsucht, vielgestaltig
Beschleichst du meine Brust.


E que só em nós se guarda
Quando uma semente solta
Dele em nós se embeb


Wie aber fragst du dann, ob meine Schmerzen dauren?
Ich leide mehr als du, wie soll ich minder trauren?
Zwar ich gesteh dir gern, daß jedem, wann er weint,
Sein klagen billiger als alles klagen scheint;
Und kündig seiner Noth, von jener nicht gedrücket,
Er gern sein eignes Leid weit über alle rücket.
Doch hör auch dieses Herz, das alle Lust der Welt,
Das Wollust, Ruhm und Gold – ein schlechtes Lösegeld! –
Für Marianen bot; und gönne meinem leiden
Den Trost, den bittern Trost des Vorzugs unter beiden!


Las palomas visitaron a Pushkin
y picotearon su melancolía:
la estatua de bronce gris habla con las palomas
con paciencia de bronce:
los pájaros modernos
no le entienden,
es otro ahora el idioma
de los pájaros
y con briznas de Pushkin
vuelan a Mayakovski.
Parece de plomo su estatua,
parece que estuviera
hecha de balas:
no hicieron su ternura
sino su bella arrogancia:
si es un demoledor
de cosas tiernas,
cómo pudo vivir
entre violetas,
a la luz de la luna,
en el amor?
Algo les falta siempre a esras estatuas
fijas en la dirección del tiempo
o ensartan puntualmente
el aire con cuchillo militar
o lo dejan sentado (como a Gogol)
transformado en turista de jardín,
y otros hombres, cansados del caballo,
ya no pudieron bajar a comer.
En verdad son amargas las estarnas
porque el tiempo se queda
depositado en ellas, oxidado,
y aunque las flores llegan a cubrir
sus fríos pies, las flores no son besos,
llegan allí también para morir.
Palomas blancas, diurnas,
y poetas nocturnos
giran alrededor de los zapatos
de Mayakovski férreo,
de su espantoso chaquetón de bronce
y de su férrea boca sin sonrisa.
Yo alguna vez ya tarde, ya dormido,
en ciudad, desde el río a las colinas,
oí subir los versos, la salmodia
de los recitativos recitantes.
Vladimir escuchaba?
Escuchan las estatuas?
Parecía furioso,
su gesro no admitía verso alguno:
tal vez la estatua es concha, caracola
de mármol, bronce o piedra
de un animal herido que se fue
y dejó este vestigio congelado,
un ademán, un movimiento inmóvil,
el despojo del alma.


»Du? Stolberg? o mein Leid ist hin!
Mein Engel führte dich;
Du bist mein trauter Jüngling, du!
Nach dem ich sehnte mich.


Desde hoy (Bootes de esta luz) me emplea
amor al carro perezoso junto,
y sin dispensación mi dulce asunto,
azada, reja, y hoz, quiere que sea.


Ihm weicht der Feind wie einem Geist:
Wer böt es ihm, wer stellt' ihn dreist,
An dem das härteste Schwert zerschellt,
Von dem der Pfeil auf den Schützen prellt!


In später Nacht kam er nach Haus
Und lud' mich mit Müh' nur ein;
Erzählte, er habe Kopfweh
Von schlechtem Ofnerwein.


Die Natur hat unsern Ohren,
Wie uns die Erfahrung zeigt,
Einen hohen Sitz erkohren,
Weil der Ton stets aufwärts steigt
Der, gezeugt von stoss- und schlagen,
Durch die Luft wird fort getragen,
Die in Kreisen sich bewegt,
Als wenn man ein Wasser regt.


Così dormendo, in su liti salati
mi vidi correr, non so che temendo
pavido e solo in quelli abbandonati,


Certa è la meta. Com'è dato leggere
tutto il destino della macroglossa
in ogni parte del suo corpo aereo
foggiato ad eternare la bellezza
d'una fragile stirpe floreale,
chiaro si legge il compito dell'uomo
nel suo cervello e nei suoi nervi acuti.
Nessuno s'ebbe più palese il dono
d'elaborare la materia sorda
in un'essenza non mortale: anelito
di tutto ciò che vive sulla Terra
fluido strano ch'ebbe nome Spirito,
Pensiero, Intelligenza, Anima, fluido
dai mille nomi e dall'essenza unica.
Tutto di noi gli è dato in sacrificio:
la ricchezza del sangue, l'equilibrio
degli organi, la forza delle membra,
l'agilità dei muscoli, la bella
bestialità, l'istinto della vita.


一派青原出少林
信衣到此只传心
寻常示众无人会
尽向庐陵米价寻


Des edlen Geistes Frühlingsfrüchte,
Die Werke deiner klugen Hand,
Sind durch das preisende Gerüchte
Mir schon seit langer Zeit bekannt.
Dort, wo in Meißens fetten Auen
Die schlanke Pleiße rauschend fließt;
Dort, wo der Musenhügel ist,
Darauf ganz Deutschland pflegt zu schauen;
Da hat es mir zuerst geglückt,
Daß ich ein Lied von dir erblickt.


Jen jedno slovo najít v pravý čas,
a uzdravit jím k smrti smutnou duši.
Najíti, za horou když někdo čeká nás,
a uhodnout, kde srdce skrývá se a buší.
To slovo najde se vsak těžko proklatě:
být musí přesné, jako klíč, jenž v zámek vpadne.
Jen jednou v životě snad zázrak potká tě,
že zvíš, jak slovem uzdravit je snadné.


قَدْ جُنَّ قيْسٌ في هوى لَيْلى ولَمْ
يَجْنِ الوِصالَ ليتّقي مُرَّ السَّقَم
شَدّادُ عَبْسٍ قَدْ ترنّحَ مُدنفًا
وفراقُ عَبْلٍ مُذْ تولاه انقصمْ
وفتى خُزاعَةَ مُذْ تَناءَتْ "عزَّةٌ"
ألْقتهُ أرياحُ التَّنائي في النّدمْ
وأنا "السعوديُّ" الذي اقترَفَ الهَوى
ما عِفْتُهُ يومَا ولا عنّي انْفَطمْ
ومضى لِساحي وامِضًا ومباغتًا
ومضَ البوارِقِ من ثنيّاتِ الدِّيَمْ
وَجَرى بطيني سابرًا دَيْجورَهُ
شأنَ الضياءِ إذا تَأَلَّقَ في الظُّلَمْ
سَلّمْتُهُ مفتاحَ قَلبي طائعًا
خَطفَ الكَرى مِنْ مَضْجَعي ثم انْصَرَمْ
هُوَ هكذا جَمْرُ الصَّبابَةِ جاحِمٌ
ما مِنْ فؤادٍ مَسَّهُ إلا احْتدَمْ


Alles aus einem Gemüthe,
Alles aus einer Brust,
Springet mein Geblüte,
Singet meine Lust.


Jakýsi pomník tyčil se tu v háji
ohromný, krásný, záře jitřní pln.
Kol dívky luzné věnce uplétají
a vodotrysky lkají hudbou vln.


Aber auf dem Grund, dem trüben,
Ist mir einzig wunderklar,
Gutes Kind! von dir geblieben
Ein gar liebes Augenpaar.


Busca el albergue en la tiniebla fría
de la noche el cansado caminante;
el rústico, artesano y negociante
acaban su fatiga con el día;


Das sünder-kirchlein gläubet, etc.


Genug für itzt!
Denn sieh, es schwitzt
Schon Roß und Reiter,
Auf einem Ritt
Bei solchem Schritt
Kömmt man nicht weiter.
Zudem sind ja
Die Verschen da,
Die kleinen Dinger
Dir, traun! von je
Gar bösliche
Gedankenzwinger.
Und Schritt vor Schritt
In dem Gebiet
Einher zu reiten
Ermüdet sehr;
Es auszureiten
Schickt es sich mehr
Zum Galoppiren,
Als zum Trottiren.


Geh', Amphitrite, geh' und sag' es deinem Manne,
daß er die strenge Pracht der frechen Wellen schilt!
Sprich auch, daß Äol stracks sein leichtes Volk verbanne,
darmit es nicht auf uns mit Sturm' und Wetter billt!
Auf Doris, Doris auf mit tausent Najadinnen!
Der günstige Nordwest wird unsers Aufbruchs innen.


Nuž pojď, a rci!


S ha vonzódás szólna hozzá:
Megvetéssel viszonozná,
S ki hideg marad szaván:
Eped, őrjöng az után.


Svět pomalu mu bude malý
a my jdem za ním přebystře –
ráz – dva – tak dál a dále v dáli,
hůl maršalská je v tornistře.


¿Qué són se escucha, són lejano, vago y tierno?
Por el lado derecho del camino adelanta
el paso leve una adorable teoría
virginal. Siete blancas doncellas, semejantes
a siete blancas rosas de gracia y de harmonía
que el alba constelara de perlas y diamantes.
¡Alabastros celestes habitados por astros:
Dios se refleja en esos dulces alabastros!
Sus vestes son tejidos del lino de la luna.
Van descalzas. Se mira que posan el pie breve
sobre el rosado suelo, como una flor de nieve.
Y los cuellos se inclinan, imperiales, en una
manera que lo excelso pregona de su origen.
Como al compás de un verso su suave paso rigen.
Tal el divino Sandro dejara en sus figuras
esos graciosos gestos en esas líneas puras.
Como a un velado són de liras y laúdes,
divinamente blancas y castas pasan esas
siete bellas princesas. Y esas bellas princesas
son las siete Virtudes.


flor, flor, flor, flor, flor, flor, flores, flore
- V -


Nun lobt, ihr Menschen, wie ihr wollt,
Des Erdenlebens Güte:
Was ist darinnen, das mir sollt
Jetzt neigen mein Gemüte?
Was ist das Beste, das ihr liebt?
Was gibt die Erde, wenn sie gibt,
Als Angst und bittre Schmerzen?
Was ist das güldne Gut und Geld?
Was bringt der Schein und Pracht der Welt
Als Kummer eurer Herzen?


Da kam es gewogt durch die stille Luft,
Die Glocken klangen so tief;
Sie hielt die Kapsel in Sonn' und Wind,
Herr Walters Namen sie rief.


Son sin verse.
Del beso tomo el roce
de la caricia, el viento
me aferro a lo que sólo tengo
que decae.
Y sigo, y persisto
continuo en el frío
de la inmensidad
y el vacío;
mi amante.
Del beso tomo el roce
de la caricia, el viento
me aferro a lo que sólo tengo
que decae.
Y sigo, y persisto
continuo en el frío
de la inmensidad
y el vacío;
mi amante.


Wollt ich der Morgenröten gleich
Geflügelt ziehn, so weit das Reich
Der wilden Fluten netzt das Land,
Käm ich doch nie aus deiner Hand.


Nein! Oed' und leer sind noch des Domes Hallen,
Darin zerstreut nur einzle Beter knien!
Vielleicht daß draußen noch vor'm Thor sie wallen?
Blick' um dich, Auge, wo die Wandrer ziehn?


في دِمَشْقَ ,
تطيرُ الحماماتُ
خَلْفَ سِياجِ الحريرِ
اُثْنَتَيْنِاُثْنَتَيْنِفي دِمَشْقَ ,
أَرى لُغَتي كُلَّها
على حبَّة القَمْحِ مكتوبةً
بإبرة أُنثى ,
يُنَقِّحُها حَجَلُ الرافِدَيْن


Ich bin auf dieſem Plan mit Theriack erſchienen/
Mit Balſam und Extract/ ich gebe guten Kauff;


E lealázó szó, hogy: teremtmény.
Egy mozzanat az óriási szervezetben,
Egy gondolat a roppant agyvelőben,
Egy dobbanat te végtelen szivedben;
S e mozzanat, e gondolat, ez érzés
Odakiáltja íme néked: Én!


Vengo hecho cuerpo,
para ser devorado por el tiempo,
para ser —entre alegrías y tristeza—

triunfos y fracaso,
dolores espantosos y placeres exquisitos; y todo por que quise
para extenderme a toda la anchura de la vida

hasta quebrarme y morir.
Soy cuerpo
para que la bella naturaleza y las acciones de los hombres
alimenten, desde mi corazón y sentidos
la emoción de ser y sentir, de comprenderlos.
Ser
para que, en el sabio uso de la razón,
desde el cuerpo busquemos nuestra identidad
y la finquemos —por ideas— con valores y humanismo.
Ser desde el cuerpo
para que con actos caminemos por nuestra verdad histórica

y podamos cumplir con la misión

para la cual fuimos creados
siguiendo esa luz...


A ten na to: „Ach, sto korců pšenice!“


Des Rheines wert, des Deutschen auch wert! voll Kraft,
Zu That entflammend und zu Gesang, nicht Schaum
Aufsprudelnd, lebenduftend, Helle
Strahlend dem Geist und das Herz durchglühend.


Hannol condotto qua come un bambino,
ed è venuto drieto a' lor consigli
come al pane insalato il pecorino.
Vero è ch'un savio ha sol fra molti figli:
questo è Orlando degno paladino;
ma poco il suo parer par che si pigli,
e come me lo discaccia ogni giorno,
tanto che sempre va pel mondo attorno.


pero si en medio de tan dulce vida,
cuando todo nos brinda la ventura
y cuando el alma resplandece pura
de fe, de amor y de entusiasmo henchida,


¡Oh siempre aborrecido desengaño,
amado al procurarte, odioso al verte,
que en lugar de sanar abres la herida!


Váš příchod tvorů jemný instinkt vzruší.
Vás v noci zřím a smetným můj jest den.
Z Vás každý zoufalství má plnou duši
a je jak já nesmírně nešťasten...


Der weite Strom lag stumm und fahl,
am Ufer floß ein schwankend Licht,
die Weiden standen starr und kahl; –
ich aber sah dir ins Gesicht


Uncheck'd by shame, unaw'd by dread,
When Vice triumphant rears her head,
Vengeance can sleep no more;
The evil angel stalks at large,
The good submits, resigns his charge,
And quits th' unhallow'd shore.


Pantaleão de Sá não menos forte,
Ormuz socorrerá no mor perigo;
Na Cafraria foge dele a morte,
E em Pondá roto o exército inimigo,
Verá Salsete em duvidosa sorte,
Que é mais de glória, que da vida amigo,
E contará ilustre, e eterna história,
Que seu raro valor deu a vitória.


Helden, die nach Ehre schmachten,
Wollen alle Menschen schlachten!
Dieser Will' ist nicht für mich,
Leben lassen will ich!


Jedermann wird deinem Leben
Das warhaftge Zeugniß geben,
Daß es voller Tugend war.
Was wir von der Ruth gelesen,
Das bezeugte stets dein Wesen
Ohne Ruhm, und dennoch klar.
Sanftmuth, Demuth, Huld und Liebe,
Stiller Fleiß und Redlichkeit,
Gottesfurcht und reine Triebe,
Zierten deine Lebens-Zeit.


五月蠡溪新水生
菰蒲出水与堤平
望亭南望太湖白
溪上诗人无限情


Dřív mnili jste se též snad poesie králi:
že v zlaté ořízce váš verš číst budou kdys
rty dívek toužících (jak by vás milovaly!).


Prends mon bras, ô ma bien-aimée,
Et nous irons, à deux, jouir
De la solitude embaumée,
Et, couchés sur la mousse, ouïr


Rules then the mind, this Lord supreme?
Which every weak, and vain allurement draws
To Pleasure's throne, and tyrant laws.
Quick we return in life from what we seem
To what we are, and wake from calm Reflection's dream.


L'ottavo libro il fiero incominciare
ne mostra dello stormo primamente,
e il crudele e aspro adoperare
che fé ciascun de' prencipi possente;


Každé slunce vidí smutnou děvu,
každá hvězda v zármutku se koupá,
a ten stařec, co ji střeže otci,
v oku jejím nyní zakaleném
hledá touhu po svém milém synu,
útěchu pro srdce starostlivé.


台前烟草接青徐
台后风花满殿庑
千里暮涛空寂寞
醉人春色正西湖


„Co mi chcete, vzácní páni?“
optalo se bez váhání.


一别重来十五年
残僧半在寺依然
黄杨当日绝低小
已过危檐也可怜


神仙只在人间世
来往千峰万壑云
至道非关有传授
他年那得吕岩闻


Csak egyszer adnád énnekem
Teremtő Úr hatalmadat:
Az elszabadult orkán erejét,
A felhőszakadás
Patakokat dagasztó hatalmát!
Csak azt a percet adnád énnekem
Én Istenem, csak azt a percet,
Amelyben a leomló görgeteg
Közepén vágja ketté az utat
És a lázadó elemek
Kitűzik zászlajuk
A halombadőlt szálfák barrikádján.
Csak ezt a percet,
Csak ezt a földrengető percet add nekem,
Isten!


玉盘双捧九天香
竞负恩华示宠光
忆得沈香亭北畔
太真临镜倚新妆


Tiembla de verlo el Saladino Marte,
y pacheco su nombre engrandeciendo
desprecia el oro, y ennoblece a España.


Szépek, akik ma élni mernek,
Egy-egy feledő mosolyuk:
Drága, élet-folytató gyermek
S minden könnyük felébredt halott.


Noch gährt's von Blinden und von Tauben
Und mehr als ein Herz ward zum Sfein,
Ich aber lehre sie wieder glauben,
Ich will der neue Johannes sein!


Tu byl pan baron Zvolský, jenž si z toho,
Že byl zde prajediným šlechticem
V tom lidu, nedělal as příliš mnoho;
Tu zas pan Rozum, jenž se novicem
Stav v hospodářství právě, nejednoho
Zástupce potřeboval v stáji, v sýpce,
Anť nevěděl, co mysliť o otýpce.
Tam byl pan farář; tam se v hrozném křiku
Pře o zlých časech as šest úředníků,
Jež často vedla jako maní cesta
Sem k Orlovskému z krajinského města.


Je vous envie autant que je vous aime, oiseaux
Qui traversez sans moi tout l’infini des eaux.


Zaplesejme – nechme trudů –
Uskutečnil se nám sen –
Tmavou noc již mrzkých bludů
Zahnal milojasný den!


Ach! daß nur jhm/ daß nur allein/
Ach! nur daß jhm gefiele/
Was ich zu lob/ vnd ehren sein
Bey meinen Schäfflein spiele;
Ja frey/ den besten Hammel mein
Noch heut ich drumb wolt geben/
Vnd ja die schönsten Lämerlein
Noch drey/ vnd drey darneben.


تصطدم بها يداكَ
كلما طوحتَ بهما
بين هواءٍ طائشٍ
وسطح الطاولة المبسوط
في مستوى كتف المقعد
ندبة، نسِيتَها آلةُ النجّار
وهو يشحذُ الغصن المنذور لحافة الترن
ندبةٌ
مثلَ حدبة الكوكب
غامضةٌ ومشتهاةٌ
سادرة في معطف السديم
في التنهيدة الصلبة
منسيّة
في مجرى العربة


Freind, dessen götlicher verstand
durch deine große lehr und tugend
erquicket schon dein vatterland,
als ob du alt in deiner jugend,
Weil ich weiß, daß dir mein gedicht
mit unverwürflichem gericht
beliebet lobend zu bewehren,
begehrend billich dich zu ehren,
Hab ich dir dises alt gesang
neu auszuschmieden mich geübet,
verhoffend, daß was ich ohn zwang
alt oder neu sing, dir beliebet.


ma col pensier de la passata arsura
tanto del vicin fonte e beve e sugge
che mor bevendo, e di morir non cura.


Gyermekségemtől fogva engem
Híven tanítottál
Csuda dolgaiddal,
És hogy immáran megvénhüdtem,
És az hajam megőszül,
Légy most is segétségül.


‒ Berthe aux sages yeux de lilas,
Qui priais Dieu que je revinsse,
Que fais-tu, mariée là-bas,
En province ?


过情君勿许迁除
屈指吾年六十馀
晚景固犹多暇日
全工仅可了残书


Wie ängstet mich sein blaues Licht,
Wie schweigt der lange Wald!
Kein Lüftchen, keine Quelle spricht,
Die Welt starrt leichenkalt.


Jammer, den kein Lied kann singen!
Unheil, das kein Wort kann fassen!
Also müssen deine Streiter,
Kampfs- und glücks- und landsverlassen,
Nach Utopien, nach Brasilien
Bettelnd durch die Länder streichen?
Ihre nackten Ehrennarben
Zeigen als ein deutsches Zeichen?


Na krátko když byl už jejich pobyt v Háji,
Svatoň jednou dostal z Javorníka list;
přesvědčen, že zase zlobu v sobě tají,
chtěl jej vrhnout v plamen, nehodlal ho číst,
posléze však pečeť rozlomil – a líce
živým pohnutím se rděla víc a více;
soudce Tichého tak psala jemu dcera:
„Ve chvíli, kdy chybí potřebná mi síla,
spěchám, odpuštění abych vyprosila
pro tu, v lepší svět jež odešla nám včera.


Kein See kann sich so ergießen,
Kein Grund mag so grundlos sein,
Kein Strom so gewaltig fließen,
Gegen Gott ist alles klein,
Gegen Gott und seine Huld,
Die er über unsre Schuld
Alle Tage lässet schweben
Durch das ganze Sündenleben.


Coloso entre los genios soberanos,
te alza la gloria en pedestal seguro;
Beatriz suspira, sobre el mármol duro
que guarda el genio entre sus santas manos


Was gutter Hoffnung voll erfreuet die Gemütter/
Wird offters in der Hand und für dem Munde bitter.


Bármi legyen, mit én bánom,
Csak nyíljék egy-két virágom,
Remény-e vagy emlékezet...
Csak élessze a szívemet.


لَعَمري لَئِن قَرَّت بِقُربِكَ أَعيُنٌ
لَقَد سَخَنَت بِالبَينِ مِنكَ عُيونُ
فَسِر أَو أَقِم وَقفٌ عَلَيكَ مَحَبَّتي
مَكانُكَ مِن قَلبي عَلَيكَ مَصونُ


Wie viel und heiß ich auch gelitten
Durch eine lange, lange Zeit,
Mein Schmerz hat Herrliches erstritten:
Des Wiederfindens Seligkeit.


Mais, hélas ! nos deux cœurs sont bien loin l'un de l'autre !
Si l'Occident pouvait se joindre à l'Orient !


ذهب الخوف والرجا
ومضى المدح والهجا
وأنا اليوم مسلم
بك قلبي إليك جا
طال ما كنت في عمى
لم أجد عنه مخرجا
جامد الذات خامداً
حامداً ظلمة الدجا
وأنا في كثافة
مطري منك أثلجا
مستقيمي القويم بي
مثل قوم تعوجا
حائراً بي أتيه في
ليل وهمي الذي سجا
فبدت نارك التي
كان موسى لها التجى
فتقصدت جمرها
عندما قد تأججا
وتذاوبت فوقه
باحتراق فأنتجا
جامدي صار مائعاً
كله يا أولي الحجا
وأنائي غسلته
وبدا الصبح أبلجا
وخزامى شممت من
نفحاتي وعرفجا
إن رحماننا له
نفس قد تأرجا
كنت أشتاقه وقد
كان أوساً وخزرجا
نصرة الدين لي به
وعن الكرب فرجا
وقعت قطرتاي في
بحر أمر تموجا
كيف أمتاز بعد أن
أوضح الحق منهجا
من كفوف الهزبر وال
ناب ما واقعي نجا
واسقياني عتيقة
يا خليلي وامزجا
وعلى حيِّ ربَّةِ ال
خال بالقلب عَرِّجا
إنني مستهامهما
ولي البعد أزعجا
لم أجد مثل حسنها
قط أبهى وأبهجا
سلبتني بناظر
طرفه صار أدعجا
وسبتني بطلعة
لم يقم بعدها الدجا
وجهها قد عشقته
لا سواراً ودملجا
وأنا اليوم مغرم
حبها مهجتي شجا
كلما ناح طائر
حث شوقي وهيجا
وغدا الجفن من دمي
في بكائي مضرجا
ثم قلبي وقالبي
للفنا قد تدرجا


jenom jednu modlitbičku
poslala jsem ku nebíčku. –“


Wiewohl ich tadle nicht das Essen gar zu scharff,
Wer nur nicht Esel-Fleisch auß Noth gebrauchen darff,
Der wird noch nicht verderben;
Es weist sich manchmahl auß,
Eh man will hunger sterben,
So fängt man eine Mauß.


Detengo en los orgasmos los papeles;
confusos desde el vientre del amor
y somos del olor, la madrugada.


Des Traumes deutend Summen
Ich nun ermessen kann:
Soll alle Lust verstummen,
Erstirbt ein hoher Mann?
Die Thränenfluthen brausen
Mit Grausen,
Der Menschen Haus versinkt!
Der Alte steigt als Taube
Verjünget aus der Fluth
Mit einem grünen Laube
Im Schnäblein sorgsam gut,
Auf einem Buch sie sitzet,
Das blitzet,
Und schwimmt und nicht ertrinkt,
Mit Perlen ist
Beschlagen, wißt,
Das war's, was da der Alte liest,
Als er die arme Neugier grüßt;
Dies Buch such auf, du frommer Christ,
Das dir den Frieden bringt.


Janík spěch svůj ihned ještě zdvojí.
A hle! se zlaté tam zámku střechy
bílý orel vstříc mu křídly mává.
Stojí Janík už u vrchu paty,
hbitě stoupá tam, kde zámek zlatý
zaplaší snad jeho žal a vzdechy,
Anulěnku buď mu opět vrátí,
aneb jej též dračím spárem schvátí. –
Otevřena hle, je zámku brána!
Valašku teď Janík sevře v pěsti –
život jeho v ní a jeho štěstí! –
odvážlivě kvapí na šarkana,
jenž už v bráně z dvanáctery tlamy
proti němu oheň chrlí samý.
Skok! a Janík valaškou veň švihne:
první hlava kutálí se dolů.
Zasípěl drak, jedenáct hlav spolu
divým ohněm po šuhaji střelí.
Ten však odskočí a opět zdvihne
k druhé ráně valašku svou – celý:
druhá hlava u nohou mu leží!
Odskočil však tentokrát jen stěží;
neboť proud ohnivý ze hlav draka
jako blesk vyšlehl na junáka.
Sotva šlehl, pod ranou juž třetí
k nohám hocha třetí hlava letí.
Hoj, a darmo šarkan vztekem sípí,
darmo soptá ze hlav žhavé šípy,
Janík rube, sráží jako trávu
šarkanovi za hlavou dál hlavu.
Dobil ho a do vnitř zámku kvapí,
do zahrady, z kořenů kde lípy
teče hojný pramen vody živé.
Zlatý pohár šuhaj ruče lapí,
vody nabere a v slasti divé
ubíhá s ní ze zlatého hradu.


Co má z toho taký hlupák,
který vlastní silou kráčí,
práce jeho nemá ceny,
není za mák umělecká,


O Agnes Dei in Gold gefast!
Kind du in dir die Gottheit hast.
Quapropter cuncti mortales
Hilariter, hilariter, hilariter, hilariter.
Coniubilemus.


Die grauen Wolken, aufgeschwellt von Regen,
Mit langen Schleppen, die am Boden schleifen,
Und lau umströmt von schwachen Lilastreifen,
Ergießen dünnes Licht auf allen Wegen.


Rößlein am Strauche blühn
Ewig doch nicht,
Lieb ist so lang nur grün,
Bis man sie bricht.


Que si mostrastes al entrar flaqueza
en casa del Pontífice titano,
por eso en fe de Capitán Romano,
donde puso los pies, dais la cabeza.


No salieron jamás
del vergel del abrazo.
Y ante el rojo rosal
de los besos rodaron.
Huracanes quisieron
con rencor separarlos.
Y las hachas tajantes
y los rígidos rayos.
Aumentaron la tierra
de las pálidas manos.
Precipicios midieron,
por el viento impulsados
entre bocas deshechas.
Recorrieron naufragios,
cada vez más profundos
en sus cuerpos sus brazos.
Perseguidos, hundidos
por un gran desamparo
de recuerdos y lunas
de noviembres y marzos,
aventados se vieron
como polvo liviano:
aventados se vieron,
pero siempre abrazados.


Als dies der treue Schäfer sah,
Gab er sich in Gefahr,
Sprang vor und machte sich ihm nah
Und bot allein sich dar.
Er stritt, er rang, empfande Schmerz
Von diesen höllschen Hunden
Und ließ sich auch gar bis aufs Herz
Zerreißen und verwunden.


Und so tändelt ich mir, von allen Freunden geschieden,
In der Neptunischen Stadt Tage wie Stunden hinweg.
Alles, was ich erfuhr, ich würzt es mit süßer Erinnrung,
Würzt es mit Hoffnung; sie sind lieblichste Würzen der Welt.


听风听雨江湖上
一叶轻舟舣钓沙
暂却鹜行容退食
秋声先已到枯葭


Es wird aus den Zeitungen vernommen,
Daß der heilige Sankt Niklaus werde kommen,
Aus Moskau, wo er gehalten werth,
Und als ein Heilger wird geehrt;
Er ist bereits schon auf der Fahrt,
Zu besuchen die Schuljugend zart,
Zu sehn, was die kleinen Mägdlein und Knaben
In diesem Jahre gelernet haben,
In Beten, Schreiben, Singen und Lesen,
Auch ob sie sind hübsch fromm gewesen.
Er hat auch in seinem Sack verschlossen,
Schöne Puppen aus Zucker gegossen,
Den Kindern, welche hübsch fromm wären,
Will er solche schöne Sachen verehren.


Padre del Ciel, se 'l mio gran pianto amaro
può dell'immensa tua somma pietade
impetrar di mie colpe ancor perdono,
non m'esser, prego, di tua grazia avaro,
ch'io piango e 'l pianto che da gli occhi cade
è proprio ancor di Te verace dono.
Padre, tu sai ch'io sono
tua figlia pur da Te creata, e ch'io,
se sarò dalla tua grazia sbandita
in questa mortal vita,
il tuo crudo Avversario iniquo e rio
sarà dell'opra tua, fra tanta guerra,
vittorïoso, ov'ei si chiude e serra.
Ben mi potresti dir, Padre cortese,
che perdonato m'hai già molte volte
e che molte di nuovo ancor t'ho offeso,
onde non son da Te, lassa, più intese
le voci mie, né da' mesti occhi tolte
son le lagrime e 'l pianto indarno speso.
Ma sai che mai conteso
non ti piacque che fusse ad umil core
il perdonar, sì come già imponesti
a Pietro; e però questi
preghi vogli accettar, tanto maggiore
di lui mostrando la tua gran clemenza,
quant'è più propria a tua divina essenza.
Già conosco, Signor, che cieca e frale,
senz'avedermi unqua del proprio fallo,
lasciando Te, son corsa alla mia pena;
ma so poiché 'l tuo amore è tanto e tale,
che purgherà 'l mio error senza intervallo,
e romperà del mondo ogni catena;
e so che se con piena
voce il sangue d'Abel gridò vendetta
e l'impetrò, se 'l tuo sempre più forte
griderà che da morte
mi scampi al Padre tuo, da Lui disdetta
non fia la grazia sua per mia salute
ond'a Lui gloria sia sempre e virtude.
Ben so, giusto Signor, che non aspetti
ch'eschi da me dal cieco laberinto
de' vani affetti miei, com'io v'entrai;
perché di lacci avviluppati e stretti
ho' piedi avvolti e 'l mio cor lasso e vinto,
ond'impossibil fia d'uscirne mai,
se miracol non fai
simile a quel che già mostrasti a Pietro,
in trarmi di sì orribile prigione.
Dunque fa' che perdone
a me, Padre, ti prego, e volgi a dietro
tuo giusto sdegno, e carità ti volga
a perdonarmi, e del mio mal ti dolga.
Già sai che non potea fuor de l'Egitto
uscir senza Mosé 'l popolo ebreo
mentre 'l superbo Faraon regnava,
ma stava a maneggiar la terra afflitto
tutti i suoi giorni, nel suo stato reo,
né da se stesso a sé rimedio dava.
Tal io sotto la prava
legge dell'error mio, forte nimico,
non poss'uscir né rilasciarlo a tergo,
se Tu, a cui inalzo ed ergo
ogni sperar, non mi ti mostri amico
col trarmi del mio error dal fango vile,
e volger l'alma a Te tutta e 'l mio stile.
Tu vedi, alto Nocchier saggio e celeste,
ch'io son qual nave in mar senz'alcun vento,
e che mover me stessa unqua non posso
se non secondo l'onde ognor di queste
fallaci voglie, a cui soggiacer sento
lo spirto, di valor spogliato e scosso,
se da Te non è mosso
e tirato al tuo lieto e divin porto,
prima che cieco altrui desire il mene
ove l'impie Sirene
l'abbian nell'alto mar profondo assorto.
Scopriti dunque, omai, Luce divina,
e quest'anima al Ciel scorgi e 'ncamina.
So ben che non aspetti, eterno Padre,
che 'l talento del dono il qual m'hai dato,
spenda qui per tua gloria e per mia lode;
o 'l seme delle tue sante e leggiadre
grazie, ch'in me ponesti, via portato
da gli augelli non sia dell'empia frode;
o chi del mal si gode
rida che dalle spine oppressa i' sia,
perché sai ben ch'io son cieca e impotente,
né bisogna ch'io tente
senza 'l tuo aiuto andar per dritta via,
né di trovar salute altra fra noi
che la tua sola, onde salvar mi puoi.
Ben mi potresti dir, mia speme e vera,
ch'alla porta del cor già tante e tante
volte hai battuto col tuo Spirto interno,
ma come sorda e malaccorta ch'era,
mai non apersi alle tue luci sante,
ond'in me non entrasti, o Sole eterno.
Ma dimmi, alto e superno
Re delle stelle, onnipotente e vero,
Tu sol ch'hai del mio cor le chiavi in mano,
perché del mio pensiero
non apri 'l seno e scacci ogn'amor vano?
Già non hai, Signor mio, per me sì poco
speso, che 'l perdermi abbi a scherzo e gioco.
Togli, secondo l'alte tue promesse,
Signor, da me questo mio cor di pietra,
e rendimelo poi tenero e molle;
rompi e scaccia le nebbie oscure e spesse
di questo senso van che sì m'arretra,
che 'l veder la tua luce mi si tolle.
Però che Tu sol puolle
col tuo santo spirar mandar disperse,
e la mia lunga notte e senza luce,
alto mio Sole e Duce,
render chiara qual dì già mai s'aperse,
e far che 'l mio terren sterile e asciutto
produca ancora a Te qualche bel frutto.
E se Tu, mia benigna e ferma speme,
argumentando ancor, volessi dire
che più volte in tua grazia ebbi ricetto,
ma non durai perfino a l'ore estreme
perch'io ne volsi, misera, partire
e seguir ben fallace ed imperfetto,
direi ch'ancor disdetto
non mi debbe esser gire infino al fine
per questo; ond'io, Signor, grazia ti chieggio:
mentre che 'l dritto veggio,
possa con opre altere e pellegrine,
fuggendo 'l crudo ed infernale scempio,
mostrar delle tue grazie al mondo essempio.
Già dicesti, Signor, chïunque ha fede
in Te che sempre ha Teco vita eterna,
piena di santa e desïata pace;
dunque, poiché mia speme ha in Te sua se
posta, Tu sol m'insegna e mi governa,
ch'io vo' sol quel ch'a Te diletta e piace.
Ahi Padre alto e verace,
com'esser potria mai che tanta offesa
facessi a l'amor tuo perfetto e santo,
nell'indurarti tanto
contra ad anima umil ch'a Te sia resa,
s'altro mostran le faci ardenti e chiare
che nel tuo corpo altrui non puoi celare?
Dunque in Te creder sempre
voglio, e por tutta in Te la mia speranza
che possi e vogli al gran bisogno aitarme,
e per me prender l'arme
della divina tua somma possanza
contra 'l nemico mio, donde vittoria
io ne riporti, e Tu trïonfo e gloria.


Klystill, der Arzt – (der Mörder sollt' ich sagen – )
Will niemands frühern Tod mehr auf der Seele tragen,
Und gibt, aus frommer Reu, sich zum Husaren an;
Um das nie mehr zu tun, was er so oft getan.


Mein Gott, ich kenne deine Liebe,
Du ziehst mich, doch ich folge nicht.
Ach hilf doch nur dem schwachen Triebe,
Der mir nur stets zuwider spricht,
Und mehre das getreue Sehnen,
Das dir mit Thränen
Gewis dein Vaterherze bricht.


Nein, Freündinn, nein! Der hat es nicht gesprochen;
Kein wahres Wort gieng je aus seinem Mund.


Ó Majo, trháš ledná řeky pouta,
do zahrad vlhkého ty šlehneš kouta,
kde bují kopřivy a malin keře.
Lednáčky zaženeš ty na jezeře
a v krátce nahradíš je vlašťovkami.
Kol nahých skal zní jiřiček zpěv známý
a přívozník, loď jehož spala v houšti,
ji odvazuje, řetěz do ní spouští,
co nad ním azurem šik čápů letí,
za nimiž ze vsi pokřikují děti.


Utaj hlas!


Lös Ertzt und Kräuter auf, und schau ihr Wesen an,
Du wirst erfahren, was die andre Schöpffung kan.


Ich armer Laubenkolonist,
Da sitz' ich nun mit meinem Mist
Und kann ihn nicht gebrauchen;
Es steigert mich der Magistrat,
Der Kuckuck baue nun Salat,
Es lohnt nicht mehr das Jauchen!


Za naší vesnicí je cesta křížová,
je cesta křížová a těžká zastavení.
To místo smutné je a klid má hřbitova.
Leč kdo by z mrtvých vstal, ten ve vsi naší není.


Erényes lény, ki csalódni ügyes.
Ugy teli vagyunk apró, maró okkal,
mint szúnyoggal a susogó füzes.


Feltörni indult, tébolyos zene,
Lelkek nagy csődje, jövők szomjusága.
Be boldog lesz, ki majd messziről látja
S szól majd felőlük bölcsen, hidegen.


茅屋开山脚
岚光映日光
行人消野兴
个个醉壶觞


Ohne Umschweife
Begreife,
Was dich mit der Welt entzweit;
Nicht will sie Gemüt, will Höflichkeit.


Ei gonfio il cor d'ambiziose voglie,
Calcar povero suol rifiuta e sdegna;
Pavimenti gemmati, aurate soglie
Il suo nobile piè toccar sol degna.


芍药花开日渐长
小窗闲理旧笙簧
凭谁为唤诗宗匠
共赋留云借月章


Nun unser weiser König lebt!
Ihr Engel nehmet unsre Lieder/
Weil ihr vor Gottes Throne schwebt/
Legt da diß schlechte Dancken nieder.
Lobsinget jetzt mit uns dem Herrn/
Und laßt die Engels-Stimmen hören:
Ihr habet Euren König gern?
Gott wird sein Reich und Leben mehren.


Pace al tuo riso, ove fiorisce pura
La voluttà che nel mio spirto dorme,
E che promesso m'ha l'alma natura
Per mille forme.


Per allegrezza de la buona nuova
prepara il nostro re la ricca festa;
e vuol ch'ad ogni quarta luna nuova,
una se n'abbia a far simile a questa:
che la memoria rifrescar gli giova
dei quattro mesi che 'n irsuta vesta
fu tra il gregge de l'Orco; e un giorno, quale
sarà dimane, uscì di tanto male.


百二河山拱上游
渡头潮涌集千艘
公门长日清如水
时听阶前吏报筹


泪寒鳏枕月来尽
记得前秋作伴时
痛剧夜分常隐忍
愁声不令醉人知


Wi' glowrin een, an' lifted han's,
Poor Hughoc like a statue stan's;
He saw her days were near hand ended,
But, waes my heart! he could na mend it
He gaped wide, but naething spak,
At length poor Mailie silence brak.


Brosem siben körb, solt verstan!
es waren bei vier tausent man,
on weib und kleine kinde,
die Cristus da gespeiset het.
er ließ sie von im an der stet
und fur von in geschwinde.


Drum hab ich gesagt: ich war nicht froh,
Nicht traurig, nur ahnend ergriffen, so
Wie einer, der eine Laute trägt,
Die leise stöhnend das Herz ihm bewegt.


Der Gottheit hoher Tempel ist zerstöret
Es ründen an der heil'gen Kuppel sich die Töne
Nicht mehr in schöne Worte des Gebetes,
Und teilen sich im Takte an den Säulen
Den' in den Kronen leichte Melodien
In lieblicher Verirrung schöner Locken
Auf ihre ernsten hohen Stirnen wallen.
Zertrümmert ist das herrliche Gebäude
Und mit dem Echo ist das Wort gestorben.
Vom weiten Himmel hallt kein Lied zurücke,
Denn schrecklich ist die Macht des großen Lebens
Und unermeßlich ist es hier zu beten.


Řím dlouho opuštěn, lká Italie k otci.
I spěchal Urban Pátý církvi ku pomoci,
však opět svár jej vítá, zloba, plen a stony,
že nevděky štván vrací ku břehům se Rhony
a žalem umírá. Kam položiti hlavu,
kde buď jí lehčeji běd tížných za únavu,
i dobrotivé zemi aby měla blíže?
Tam bude hrob, leč není tiary, ni kříže.
Jak vadily by nebi palácové krovy,
kde mlknou v komnatách i výstrahy té vdovy:
„Tam navrátě se, umřeš!“ do bratrova domu
dal donésti se, do sadu již holých stromů,
kde v chýži zahradní a na chudobném loži
svou čekal smrt a soud a milosrdí Boží.
Jen vetchá říza z otce Benedikta řádu,
v níž chodil jako mnich, než ujal církve vládu,
již údy halí tuhnoucí. Kříž tiskne k hrudi.
A otevřenou síňkou bohatí a chudí,
mnich, kněz a kardinál, pán, měšťan, lid se tlačí,
kde soucitným jich slzám papež mroucí značí
už bez výmluvných slov, jak velikost je ničím.
Van větrů zimavých hne pavučiny smýčím
mu nad hlavou... „Kam jdeš, tam umřeš!“ slova věstná
mu nejsou děs. Kam nyní, není dráha scestná.


Nagy mestersége ez te ellened Luciper fiának,
Hogy mézzel elegy adja tenéked mérgét a pokolnak,
Gyönyörűséggel viszen az bűnre, de kára nagy annak.


Hab' allen Mai gerissen
In die geheime Nacht,
Daß in den Finsternissen
Dem Herrn ein Gärtlein lacht.


Und nun leer' ich meinen Becher,
Auch der Schweden Carl Johann,
Grüßet ihn, getreue Zecher,
Der wie Gustav kämpfen kann.


Entretanto
e justamente quando
já não eram precisos
apareceram os poetas à procura
e a querer multiplicar tudo por dez
má raça que eles têm
ou muito inteligentes ou muito estúpidos
pois uma e outra coisa eles são
Jesus Aristóteles Platão
abrem o mapa:
dói aqui
dói acolá


Alles wild und zahme Thier,
Denn kein Vnterscheid ist hier,
Auch der Mensch, die kleine Welt,
Liegt durch seine Macht gefällt.


梁间两处燕成窠
来往衔泥带落花
昵昵并头休巧语
相依总在别人家


Verdruss und Unruh' kämpft in mir,
Perette hat gelobt mich heute;
Ich sinne hin und sinne her
Auf eine That, die mich gereute:
Dann ist es wahr, betrog mich Fama nicht –
Ja dann vergass ich sicher meine Pflicht! –


Gott weiss, du bist ein braver Junge,
Noch neune solcher machen zehn,
Dein Herz ist rein wie deine Zunge
Und schwerlich wirst du untergehn.


Astro fulgente, o rutillante aurora
ove se fa l'età nostra felice,
onor de quante el mondo rimemora,


Le jour fuit, la nuit tombe, et ses ombres glacées
Ajoutent leur trístesse á mes tristes pensées.


Schön theilt selbst sich der Tag nach der Ordnung seiner Geschäfte:


Baldovin poscia in mostra addur si vede
co' Bolognesi suoi quei del germano,
ché le sue genti il pio fratel gli cede
or ch'ei de' capitani è capitano.
Il conte di Carnuti indi succede,
potente di consiglio e pro' di mano;
van con lui quattrocento, e triplicati
conduce Baldovino in sella armati.


S červánkem poslední již zmírá slunce zář...
V povzdechu zármutkem zas moje zbledlá tvář
mu na odchodnou kyne.
Jak zašlý paprsk ten, i mého žití svit
co záře hasnoucí té noci v hloubi skryt,
žaláře v hloubi hyne.


Táncz, a melynek látására
Minden csepp vér felzendűl
S kész mindennek dúlására,
S minden szív-húr megpendűl;
Táncz, a melynek érzésére
Az öt érzék nem elég,
S tökélletes értésére
Ötször öt is kevés még.


Sen matky tvé a otce se snem lidu kvete,
i tebe vepial v řetěz čarovný,
kde hlad a bída umlká,
kde mizí vše, co bolí člověka
a hněte.


A v kapli malé, před symbolem světla,
kde růže s poupětem jak Panna květla
ostkvěna, kolem čela v září zlaté –
tu tichá přání jemu se rtů slétla,
jak v modlitbě by, srdce jeho spjaté
u Krista matky božské, všemocné,
prosilo za děvčátko nemocné. –


名贤丽句咏垂杨
为爱柔条拂地长
春去柳枯人亦老
争如松柏晚苍苍


Die deutsche Tatkraft ist just zentenar,
Auch Richard Wachner ward uns ja geboren,
Und jeder ächte Deutsche fühlt, er war,
Er ist und bleibt zum Höchsten auserkoren.


Und eine Hand im Schatten gleitet
Herüber aus dem Geisterland
Und kühlt die Brust, in der es streitet.


Dein Anteceßor, Apoll, sang von Cyther' und Adonis,
Man hört's, und mußte sich brechen und speyn,
Sein Gebrülle war voll von signis exclamationis,
Ein Gewebe von Küßen und Freyn.


To slunce vzneslo se... Kraj zatopen byl jasem...
pták, tygr, gazela i kajman v řeky hloubi
se pod ním zachvěli jak elektrickým třasem,
jenž život vyvolá a s životem vše snoubí!


Zu Vaters Haus, des Pfarrers; Stern am Sterne,
Sie leuchteten doch alle gar zu schön;
Um Mitternacht.


信以实诸言
于外无妄宣
要须循尔物
何可背其然


und als die Sonne ins Zimmer sah,
welch lieblich Wunder beschien sie da:


Na lípě se ptáček
se svou milou skrýval,
a překrásnou píseň
vesele jí zpíval.


Not und Schande, Angst und Pein,
Alles will ich tragen.
Wird es nur kein Mägdelein ,
Will ich gar nicht klagen.


Velká česť to od magnáta,
vždyť cigánka polonahá,
velká česť, že magnát v zlatě
po té plané růži sahá.


Das ist der Hirsch, den ich gesucht,
Nun lohnt es sich, zu jagen,
Es brennt mein Herz, Mann gegen Mann
Die Schlacht mit ihm zu schlagen.«


Ve tvářích bledých, do nichž dechla smrt,
byl úsměv rozlitý, když odjížděl
vůz v slunce paprscích, jež zalilo
jej náhle teplem měkkým, lichotným –


Tú pensaste que el mar era tu cuna
y te adormiste en él tranquilamente,
no ha sido para ti poca fortuna
despertar en la gloria de repente.
¡Hija del alma! no hay vida ninguna
que no arrostre el furor de una corriente
y si nos ha de ahogar ¡ay! la del llanto,
la del mar es mejor... ¡no amarga tanto!


Indessen ist die Welt, die Gott zu seinem Ruhm
Und unserm Glücke schuf, des Uebels Eigenthum:
In allen Arten ist das Loos des guten kleiner,
Wo tausend gehn zur Qual, entrinnt zur Wohlfahrt einer,
Und für ein zeitlich Glück, das keiner rein genießt,
Folgt ein unendlich Weh, das keine Ruh beschließt.
O Gott voll Gnad und Recht, darf ein Geschöpfe fragen:
Wie kann mit deiner Huld sich unsre Qual vertragen?
Vergnügt, o Vater, dich der Kinder Ungemach?
War deine Lieb erschöpft? ist dann die Allmacht schwach?
Und konnte keine Welt des Uebels ganz entbehren,
Wie ließest du nicht eh ein ewig Unding währen?


Liebenswerter malte sich die Jugend,
Blühender in Ganymedas 3 Bild,
Heldenkühner, göttlicher die Tugend
Mit Tritoniens Medusenschild.
Sanfter war, da Hymen es noch knüpfte,
Heiliger der Herzen ewges Band.
Selbst des Lebens zarter Faden schlüpfte
Weicher durch der Parzen Hand.


És várnak egyre mind a virradatra,
Mikor az égből napsugár pereg.
A duzzadt tábla jó, acélos fajta


A slunce velebné, jež svojí září
líbalo háje, luka, každý květ,
to zhalilo se v mraky jako v rubáš černý
a zhlíželo z nich jako mrtvá tvář;
a úsměv jeho, jenž byl vždy tak vřelý,
ten zaměnil se v úsměv zkamenělý.


Da magst du Würze hauchen in die Spalten
Des vollgeschriebnen Säkulums, des alten,
Und in das leere weiße Blatt des neuen
Dein Morgenroth und deine Düfte streuen.«


Flamme Gottes ist die Weihung,
Die um große Seelen schwebt,
Und zur kühnen Selbstbefreiung
Jede Kraft des Geistes hebt.


Leer ist die Flasche. – »Wache dort,
He, Wache, du bist abgelöst!
Schau, wo ans Haus das Gitter stößt,
Lauf, Wache, lauf zum Borne fort! –
's ist auch ein grauer Knasterbart,
Und strauchelt wie ein Dromedar –
Nur schnell, die Sohlen nicht gespart!
Was, alter Bursche, Tränen gar?«


Wer vor sich bestanden hat,
Dem kann sie auch glauben,
Sei erkannt die Ehrenthat,
Auch vergebner Mühe Saat
Läßt sich keiner rauben.


嫣然越女胜荷花
荡漾轻舟过若耶
红藕牵丝风欲断
绿杨撩影日初斜


Love, o'er the abject breast may reign,
With all his light fantastic train
Of wishes, cares, and fond desires,
Fears and hopes, and jealous fires,
Be mine from the soft folly free;
Love has no charms like liberty.


大连少连者
夫子笔之书
谁谓东夷子
而于丧善居


A tündér megjelenve monda:
Remélj...! s türd sorsodat!
Örök zöld vagy, bár elveszítéd
Piros virágodat.
Egyik szivnek reményt ad a sors,
Másiknak örömet;
Ha nem kellett öröm: reményben
Éld át az életet!


Hüt schönes Hirschlein, hüte dich!
Spricht's Hirschlein selbst in seinem Sinn:
Wie soll ich, soll ich hüten mich,
Wenn ich so sehr verliebet bin?


Kam koniklec, kam sasanky se skryly –
zvěst jara lákavá?
Kol žito písní statečnou se vlní
a třešeň dozrává...


Již nebes strážcové se bděním znavili,
zrak pečlivý laskavou rukou zakryli
a světla sfoukli;
neb pevně udřímli i ti, kdo leží choří,
jim v lících ranní sen už zdravý ruměn tvoří,
a v háji slavíci se rozetloukli.


Má tisíce hlav a koruny zlaté na nich,
má tisíce trůnů a železná žezla v dlaních,
má tisíce hřmotivých děl a úskočných pušek,
má tisíce psovských a plazivých dušek,
má oltáře, ústa má proroků němá,
má pouta, má všechno – jen svědomí nemá – –
a já jsem sám – sám proti Ní –
tak jako bělásek
proti černé
bouři – – –


Vše k němu chce, všech srdce má v svém plenu,
nuž rozkaž přec, ať konec bídám těm,
i já chci míti vrácenu svou ženu,
jež v jeho službách s jiných zástupem;
než plevel vzpoury do země nám vseje;
kaž trestat toho škůdce z Galileje!“


Jak se třese
brva zraku,
polo v mraku
světlý sen když čela tkne se,
tak se květ chvěl do soumraku.


曾话黄陵事
今为白日摧
老无儿女累
谁哭到泉台


Alles weg, was deinen Lauf stört!
Nur kein düster Streben!
Eh er singt und eh er aufhört,
Muß der Dichter leben.


Tvůj obrázek jsem postavil u lůžka, na nočním stolku,
o sirník jsem jej opřel. (Můj byt v hotelu je tak chudý.)
Dívám se na tebe a dobře tě poznávám,
i tvůj pokoj, vzorek, malby, na stěně obraz i portiéru.
Dívám se na tebe před usnutím,
dívám se na tebe v noci, když se probouzím, při hořící svíčce,
i když za spuštěnou záslonou fanfára kohoutů zní v ranní šero.
Říkám ti: „Holčičko! Usměj se! Proč hledíš tak smutně?“
a sám se usmívám, když se mi zdá, že rty zachvěl ti úsměv.
Jsi mi tak blízká,
tak vonná jsi, hmatám tě takořka, laskám se s tebou,
z pod tvého kabátku cítím tvou pleť, voním tvé tělíčko,
tvá drobná ňadra, bok hebký, hladké, vášnivé nožky.
Sladko je milovat, sladko být milovánu!
Ale teď
vzorek pokoje připomíná mi, že je to týž,
kde žiješ s tím druhým,
kde se tě dotýká, kde tě hladí, kde se mu dáváš...
Rychle! Shasnout světlo, abych nic neviděl,
vše aby pohltila noc!


V.A.


Laß der Menschen Herz sich uns entfalten,
Schütz' es vor Betrug und Heuchelei,
Daß der Mensch in allen den Gestalten,
Die Natur ihm gab, uns heilig sei!


Oh bor! te voltál eddig egy barátom;
De látom,
Hogy már kihalt tüzed, mely értem ége,
S frigyünknek vége, vége.


Fuggi, mia Silvia ingenua,
Quel nome e quelle forme,
Che petulante indizio
Son di misfatto enorme.


Vai!
hoje só me quero a mim!


Nu kik! Wat is mi dat? Nu bün
so klok ick, as ick was!
He wist nich rut, he wist nich rin,
min Schoh liggt jo fördwas.


Verwaist, verzagt, an jedem Stein ein Müder,
Auf jeder Stirn ein Mal: sie alle Brüder –


看尽槐花卖卜人
窊尊且认旧碑文
只今世上无清惠
却恐元郎解笑君


Rose leva ses yeux ardents,
Puis, avec l'air d'un jeune dogue,
Folle, montra ses blanches dents
Et dit : A Chaillot, psychologue !


Túl az Jesse földében Jeruzsálemnek,
Ethiópiának, hegyön élőknek,
Ez országoknak és fejedelmeknek,
Követöktől izene, mint hívöknek:


Contra el influjo del contrario cielo
que a nuestra voluntad cegar porfía,
ha andado trabajando el alma mía
por defenderla de amoroso velo.


Itene, o mesti amanti, o donne liete,
ch' è tempo omai di placida quiete;
itene co 'l silenzio, ite co 'l sonno,
mentre versa papaveri e viole
la notte, e fugge il sole.
E se i pensieri in voi dormir non ponno,
sian gli affanni amorosi
in vece a voi di placidi riposi;
né miri il vostro pianto aurora o luna.
Il gran Pan vi licenzia; omai tacete,
alme serve d' Amor, fide e secrete.


Es war ein schöner Tag im schönen Wien,
Die Linden blühten, und die Sonne schien,
Und Arm in Arm, uns selber überlassen,
Durchschritten wir die morgenfrischen Gassen.


Lauschend harrt ich dein auf Nummro Neunzehn,
doch du schliefst auf Nummro Neunundzwanzig –
O du loses, leidigliebes Mädchen!


Mely őt elválasztá vad üldözőitől,
Kik álmélkodással állottak túl-felől;


Träume nachten
Bei Sternenschein;
Die trostbegabten
Ließ er nicht ein.


Y příbuzní vy Slezácý!
Sem na křidlo vstupte k nám!
Cžest vítězství dáme vám!
Jste udatní! jste vojácý!


Pochodeň, uhasnuvši na břehu, co zmaří,
nahradí velká hvězda,
já pluji, zpívám, v dál se dívám:
sen snem se nezdá,
skutečnost skutečnosti,
strašlivě bouří bolestná má krása
dnů, let a staletí, a prostí
andělé nebes řídí moji loď. A plachty
zpívají, plachty zpívají, a jásá
obloha, moře!... A ty, – – v snách Ty,
původce dálné plavby mé, v hlubokých snách
přijímáš moji duši, v jejíž struny sáh’
tep tvého srdce žhavý?
Přísloví drahých ostrovů, ty víš, co praví:
korálu přibývá, a palma roste – člověk odchází...


وأَصفرَ من ياسَمِيِنِ الرِياض
يلوح على زُرْقة الخُرَّمِ
فشبَّهْتُ هذا وذا بالسماء
بدتْ في صِغارِ من الأنجم
أو الشَّرَرِ المستِنيرِ الذي
تطايَرَ عن قَبَسٍ مُضْرَمِ


Sie trug den seltenen Schatz der Weisheit im Gemüt,
Es dient' Italien ihr.
Oftmals begründeten Fraun manch herrschaftsgewaltiges Reich,
Weil dem Männergeschlecht an klugem Sinn sie voranstehn:
(Wohl bezeugt's der späteren Zeit England und Elisabeth,
Kämpfe nahm die Tochter des sechsten Karls mit der Welt auf,
Moskowitische Geißel schwang
Siegreich die entmenschte Messalina.)


Però di fuora, in cerco alla rivera,
Per arte avean formato un bosco grande,
Ove stava di pianta ogni mainera,
Ilice e quercie e soveri con giande:
L'arice e teda e l'abete legera
Di grado in grado al ciel le fronde spande,
Che sotto a sé facean l'aere oscuro;
Poi for del bosco se agirava un muro.


وَلَمَّا أَنْ نَأَتْ مِنْكُمْ دَيَارٌ
وَحَلَ الْبُعْدُ بَيْنَكُمْ وَبَيْنِي
بَعَثتُ لَكُمْ سَوَاداً فِي بَيَاضٍ
لأَِنْظُرَكُمْ بِشَيْءٍ مِثْلِ عَيْنِي


霜满溪桥月满山
哦诗驴背怯清寒
那知年少青楼客
醉拥芙蓉梦未阑


Su qualche tetto erano forse al sole
o in qualche prato, simili a vedere
a bianche pietre, in tanto verde, sole.


Čas byl, kdy s nebem duch se snoubí,
okřídlen v novém nadšení
otvírá bránu vidění;
tu Hilarion náhle vstal,
snil, kdos na dvéře zaklepal,
i vzpřímil se a naslouchal.


E per sedere io ho fiancato un'anca;
non vo' che tu mi creda ella mi crocchi,
ch'i' non so s'ell'è ritta o s'ell'è manca.


Náhle jsi zmizela. Užaslý nad skonem
milenky zalkal jsem. Smrt! Zděšeně
patřím jí do tváře. Smrt! Utonem?
táži se Satana. On mlčí. Na stěně


Ty vodil Michna, udavačů král,
jenž s Jezovity, předstíraje lásku,
kde kosým okem shlédl co, vše bral,
kde mohl, dukáty bral do opasku
i jeho černí druzi, chtíčem hnáni,
co skvostem bylo, skryli ve sutani.


Zähneknirschen und Augenro...o...llen
Hat gleichfalls gar keinen Sinn (ja Sinn!)
Sie thun ja doch was sie wo...o...llen,
Gehn ihres Weges dahin.


Sen, veliký sen hřál mne v duši sladce:
sad růží celý vypěstovat Vlasti,
dcer pravých, a jí na srdce je klásti,
ó, co v tom bolu, ideálu vzdát se!


Drum bleib nur im Gehorsam stehen;
Kein Kriegs-Mann weicht von seiner Post/
Obs auch schon Blut und Leben kost!
Wenn ihn sein Herr dahin heißt gehen.
Der Glaube weiß nicht von eignem Willen/
Er sieht ihm selbst den Weg nicht auß/
Dadurch er Gottes Will erfüllen/
Und auß dem Streit will kommen rauß.


Mou ránu sám si měří každý klín.
Chci – svědomí mé; časy: bude, jest.
Strach z žádných mně, dřív volím přímost cest.
Kdo blízek mně, má možnost být můj stín.


„Ó matko, líto družky je mi,
že na čas přišla o bratříčka.
Neb bratr mojí přítelkyně
též náležel prý k Omladině
a jednou zmizel beze všeho
ten hodný dvorný rytíř náš –“


Et ce lac grandit, tel qu'une mer sans rivage ;
Et ce globe penché sur l'horizon semblait
Un cœur énorme au loin dardant son vif reflet.
C'était le vaste cœur des peuples d'âge en âge,
Saignant sur cette mer étrange et sans rivage.
Et ce qui s'écoulait de cet astre semblait
Le sang, le propre sang de l'humanité morte ;
Et nous voguions tous deux sur ce flot abhorré.
Mon image brillait plus distincte et plus forte
Et j'y sentais partout mon esprit aspiré.


ite sicuri alle animose prove:
ch'al favor nostro congiurati sono
Giunone, Eolo, Nettunno, Marte e Giove.


Dieses (sprechen viele) stammet
Aus der innern Gluht der Welt,
Wo ein ird'sche Sonne flammet,
Die die Kraft, so sie enthält,
Und die Welt zur Nahrung brauchet,
Unaufhörlich von sich hauchet,
Und uns Geister ohne Zahl
Schickt in unsichtbarem Strahl.


Ofende muito a pressão
peido grande encarcerado
Deixa o corpo aliviado
Depois que sai da prisão
As veias do coração
Controlam-se muito bem
Sente o coração também
Uma alegria sem par
Ninguém sabe calcular
O valor que o peido tem


Lám, reád is ingyen süt a
Nap
Töved, lombod ingyen esőt
Kap,
S amit bárki kész-örömest
Hall,
Csak úgy ingyen szól neked e
Dal.»


Er trägt in seiner Brust die Welt,
Die Keiner noch geschaut,
Der als ein niedrer Erdenheld
Der Erdengröße vertraut.


Cybele tritt herein, die Mutter aller Götter;
Die Götter neigten sich dem grüßenden Gesichte;
Sie spricht: Gebt mir den Baum, der ohne Blätter
Dem alten Winter trotzt, die immer grüne Fichte!


وَمُستَهِلّاتٍ كَصَوبِ الحَيا
تَبقى وَأَقوالُ الفَتى تَفنى
مُنتَصِباتٍ كَالقَنا لا نَرى
عَيّاً مِنَ القَولِ وَلا أَفنا
قَد حَرَمَ الناظِرَ مِن حُسنِها
قائِلُها ما رَزَقَ الأُذنا
لا يَفضُلُ المَعنى عَلى لَفظِهِ
شَيئاً وَلا اللَفظُ عَلى المَعنى


e tragge l'arco, che li tese Amore,
sì lietamente, che la sua persona
par che di gioco porti signoria.


Es wird von Eichenbäumen
Gepreßt der Honig lind,
Und wie sich's kaum läßt träumen,
Das Öl vom Felsen rinnt.


Přičarován musil státi
supím zrakem větve děle,
zřel na bílém hocha těle
velkou jizvu rudě pláti
u srdce blíž, jakby nože
stopu; běda, to je on!
Císař sotva dechu tajil,
děsný příští svůj los bájil:
„Ne, to nesmí stát se, bože,
ten mi nesmí urvat trón!“


Áldom én is azt a bölcsőt,
»Mely magyarrá ringatott«.
Áldom én is azt a sorsot,
Mely szivembe dalt adott.
A dicső szellem világát
Áldom mindenek felett,
S dallom, a mi bennem eszme,
Dallom a mit érezek.


凄音怨乱不成歌
纵使重来奈老何
泪眼无穷似梅雨
一番匀了一番多


Du woltest ein Nohthelffer seyn
In deiner schwersten Creutzespein
Den treuen Hülffentblösten
Vnd diese, die sich nennten dein,
Selbst arm an Troste, trösten.


Eh bien, grâce ! Voyons, vous tous, que quelqu’un vienne
Avec moi, jusqu’à l’ombre antédiluvienne,
Jusqu’au loup primitif Nemrod ; puis remontons
À nos siècles chrétiens et lettrés, à tâtons ;
Évoquons tous les rois, citons à notre barre
Guy le Baveux, Mainfroy le Noir, Jean le Barbare,
Mathias le Sanguinaire et Pierre le Cruel}
Suivons dans les tombeaux quelque âpre Ézéchiel
Qui pour nous ressuscite Aureng-Zeb, et ranime
L’atroce Rhinomète et l’impur Copronyme ;
Allons des Grecs aux Turcs, des émirs aux sophis,
Du schah tuant son père au czar tuant son fils ;
Faisons lever, hagards, tous ces hommes de l’ombre,
Macbeth, prince d’Angus, Oswy, roi de Northumbre,
Le Valentinien dormant avec ses ours,
Boris dans son Kremlin, Achmet dans les Sept Tours,
Les Pharaons couchés dans les hiéroglyphes,
Les satrapes, les deys, les lamas, les califes,
Les dresseurs de gibets, les traîneurs de canons ;
Faisons l’appel des scheiks et des soudans ; prenons
Tous les règnes en bloc, en masse tout l’empire ;
Interrogeons Eschyle et réveillons Shakspeare ;
Aux poètes sacrés faisons des questions ;
Que nous répondraient-ils si nous les attestions ?
― Ces hommes n’étaient pas pires que d’autres hommes.


نُجَدِّدُ ذِكرى عَهدِكُم وَنُعيدُ
وَنُدني خَيالَ الأَمسِ وَهوَ بَعيدُ
وَلِلناسِ في الماضي بَصائِرُ يَهتَدي
عَلَيهِنَّ غاوٍ أَو يَسيرُ رَشيدُ
إِذا المَيتُ لَم يَكرُم بِأَرضٍ ثَناؤُهُ
تَحَيَّرَ فيها الحَيُّ كَيفَ يَسودُ
وَنَحنُ قُضاةُ الحَقِّ نَرعى قَديمَهُ
وَإِن لَم يَفُتنا في الحُقوقِ جَديدُ
وَنَعلَمُ أَنّا في البِناءِ دَعائِمٌ
وَأَنتُم أَساسٌ في البِناءِ وَطيدُ
فَريدُ ضَحايانا كَثيرٌ وَإِنَّما
مَجالُ الضَحايا أَنتَ فيهِ فَريدُ
فَما خَلفَ ما كابَدتَ في الحَقِّ غايَةٌ
وَلا فَوقَ ما قاسَيتَ فيهِ مَزيدُ
تَغَرَّبتَ عَشراً أَنتَ فيهنَّ بائِسٌ
وَأَنتَ بِآفاقِ البِلادِ شَريدُ
تَجوعُ بِبُلدانٍ وَتَعرى بِغَيرِها
وَتَرزَحُ تَحتَ الداءِ وَهوَ عَتيدُ
أَلا في سَبيلِ اللَهِ وَالحَقِّ طارِفٌ
مِنَ المالِ لَم تَبخَل بِهِ وَتَليدُ
وَجودُكَ بَعدَ المالِ بِالنَفسِ صابِراً
إِذا جَزعَ المَحضورُ وَهوَ يَجودُ
فَلا زِلتَ تِمثالاً مِنَ الحَقِّ خالِصاً
عَلى سِرِّهِ نَبني العُلا وَنَشيدُ
يُعلِمُ نَشءَ الحَيِّ كَيفَ هَوى الحِمى
وَكَيفَ يُحامي دونَهُ وَيَذودُ


Viděl Mal, jak kosila mu reky,
viděl při blescích a hromobití,
na mohyle jak mu rdousí sestry,
bílé holubice, plny vděků.
Viděl svého lidu pád a zkázu,
s úsměvem pak vítal krutý čepel,
který v útroby mu posléz vnikal,
černou mrákotou mu zastřel zraky...


Rychle jako vichr
tančí tanečnice,
že už sotva stačí
mladé její plíce.


Toť schránka hlavních hříchů všech;
vy chcete králem jej,
by loupil, trýznil, hubil vás?
To Pánbůh uchovej!


Опять заря смеяться стала,
Про ночь забыли небеса,
И переливно задрожала
На свежей зелени росТы гордый стыд преодолела,
Ты победила сонм тревог,
И пышных платьев не надела,
И не обула нежных ноКонец исканиям мятежныОдин лишь путь, смиренный — праК твоим ногам, в лобзаньи нежном,
Приникли стебли тихих траИ свежесть утренней прохлады
Тебя лаская обнялЦветы душисты, птицы рады,
Душа свободна и смел


止为偷闲狎鹭鸥
扣舷歌唱出沙洲
又从别浦寻幽兴
观采荷花女伴游


deste lado da ilha
o cais e a cidade velha
datam de muito tempo,
ma a cidade é um poema
não cresce é sempre a mesm
todos os dias igual:


De Saat, de ünner'n Plog is,
kennt een woll, würr se grön;
wat Wohrheit un wat Drog is,
wu ball is dat to sehn!


Tu chvojky krčem, klenotníků mříže
a stínuplné pece zvonařů,
průlomy nízké do havířské chýže,
musea, sněmy s hesly císařů.


Heil uns! Wir verbundne Brüder
Wissen doch, was keiner weiß;
Ja, sogar bekannte Lieder
Hüllen sich in unsern Kreis.
Niemand soll und wird es schauen,
Was einander wir vertraut:
Denn auf Schweigen und Vertrauen
Ist der Tempel aufgebaut.


Wir saßen leis wie im Versteck
Mit unserm Glück in einer Eck.


Szörnyű dobogással nagy mellét is veri,
Ismét szemét a nagy égre, földre szegi.
Végre hol Döngöre vérét a föld nyeli,
Temérdek testével magát porba veti.


Tu n'es pas Aphrodite, au bercement de l'onde,
Sur ta conque d'azur posant un pied neigeux,
Tandis qu'autour de toi, vision rose et blonde,
Volent les ris vermeils avec l'essaim des jeux.


Csak a fák szépek nappal,
mik mindenütt szépek.


Don Juan der Österreicher,
Der im Wein das Gift getrunken
König Philipps, seines Bruders,
Und Don Juan weiß den Mörder.


A página pode estar vazia, como este mar quetenho pela frente; pode obrigar-me a ficarem terra, esperando que o céu se volte a abrir;ou pode fechar-se, com o vento, impedindo-mede escreve Mas se aproveitar o intervaloda maré, o instante único em que uma palavrase deixa ver no horizonte, como a vela desejadapelo náufrago, e usar a matéria primaque emerge da onda empurrada pelo desejode um deus cego, o poema seguirá o rumodos cabelos que se derramam na espumado amo Descobrirei o teu rosto, aindaencoberto pela palidez da madrugada; eatravessarei o átrio dos teus seios, ouvindoa música de uma respiração de anjosnum eco de abóbad E se não acordares,espreitarei o fundo das tuas pálpebras,onde escondes as imagens da noite; ecolhê-las-ei, uma a uma, como os frutosdo verão que o teu corpo anunciNuno Júdice | "A pura inscrição do amor", pá 110 | Publicações Dom Quixote, 1 ediçã Ja 2018


伐木相将入远山
共听幽鸟语关关
殷勤若解当时意
此日那容不尽欢


Ecco drizza il bel volo,
U' l'antico Idumeo bagna il Giordano:
Qui, luminoso e solo,
Ferma il volo soprano,
E 'l bel tetto poi mira,
In cui vergine santa al ciel sospira.


Wohlgeordnet in den sichern Kammern
Stehn die Kreaturen Paar und Paar;
Fern zu halten der Vertilgung Jammern
Von der Arche auserwählter Schar.


Nad tajícími sněhy
zní jejich vroucný hlas,
v té písni houslí něhy,
v ní luny stříbrojas.


Y queda siendo, a tu poder rendido,
teatro de tus glorias la campaña,
y para sus tragedias prevenido.


Er trank aus einem Glas mit mir,
Er schlief in einem Bett mit mir,
Wir trugen die Kleider nach einem Schnitt,
Ja selbst zum Liebchen nahm ich ihn mit.


Pojď, veselý Cizinče,
ty plavovlasý,
Tvé oči jsou jasné
jak jarních hájů.


Wie hell das Lied scholl! Weste verwehn, und selbst
Die Silberquell' ist eh wol versiegt. Was ging
Uns dieses an? Wenn sie auch wollte,
Konnte denn schweigen der Freuden frohste?


Chce říci mi: Ty máš jít světem sám
bez přítěže a svoru?!
A přítěž byla ona mrtvá tam,
mha halící mně zoru.


auf der des Tages ganze Zahl zugleich,
gleich wirklich, steht in tiefem Gleichgewichte,
als wären alle Stunden reif und reich.


Sie hatten gegraben Tag und Nacht,
Am Flusse die Grube, im Berge den Schacht,
In Sonnengluten und Regengebraus
Bei Durst und Hunger hielten sie aus.


Stumm bleibt Fels und Tal und Bäume
Blumen duftlos, Quell ohn' Klarheit,
Und sein Schlummer ohne Träume,
Und sein Wachen ohne Wahrheit,


Denn das ist unser Fleisches Mut,
Wenn wir in Freuden leben,
Daß wir dann unserm höchsten Gut
Am ersten Urlaub geben,
Wir sind von Erd und halten wert
Viel mehr, was hier ist auf der Erd
Als was im Himmel wohnet.


Pois que o Mal te fascina e os céus insultas
E não vês nas estrelas fulgurantes
Mais que rochas perdidas, que diamantes
Atirados da terra em catapultas;


wie welken Blumen, die die Häupter neigen,
scheint dir der Erde Sonnenlust zu schweigen.


Und schon das Haupt geneigt zum Springen, schaut er noch einmal in die Flut. –
Da sieht er schwarz der Wellen Schlingen und sieht der Strömung grimme Wut,
Er fühlt sein Herz im Krampf ersticken, im Ohre rauscht's ihm grausenhaft:
Da wird es Nacht vor seinen Blicken: – er wankt: – es sinkt ihm Mut und Kraft –
Er, der in zwanzig Perserschlachten dem Tod getrotzt hat kühn und stark,
Der mit des Herzens edelm Trachten verjüngen wollte Romas Mark, –
Er will die Großtat seines Ahnen: – doch wehe, seine Kraft, sie bricht:
Die Götter sind mit den Germanen, das Schicksal will sein Opfer nicht!


Come il veloce can che 'l porco assalta
che fuor del gregge errar vegga nei campi,
lo va aggirando, e quinci e quindi salta;
ma quello attende ch'una volta inciampi:
così, se vien la spada o bassa od alta,
sta mirando Zerbin come ne scampi;
come la vita e l'onor salvi a un tempo,
tien sempre l'occhio, e fiere e fugge a tempo.


E quando ancor fosse l'usanza tale,
che chi perde in beltà ne dovesse ire,
io ci vorrei restare, o bene o male
che la mia ostinazion dovesse uscire.
Per questo, che contesa diseguale
è tra me e questa donna, vo' inferire
che, contendendo di beltà, può assai
perdere, e meco guadagnar non mai.


Bist du es wirklich, sitz' ich neben dir,
Und stoßen aneinander unsre Gläser,
Spielt irgendwo versteckt ein Flötenbläser
Sein sanftes Schäferstückchen, dir und mir?


Sonst recht ein Minnesänger
Aus bunter Ritterzeit,
So recht ein Herzbedränger,
Ein Güldendankempfänger
In blauen Lockenprächten –
So frank, so frei, so weit.


Vy kážete nám přísnou morálku,
zbožnou modlitbu, práci pernou –
a sami ctíte hříšnou zahálku;
tak v propast pekla jdete černou.


Gar schmählich handelt, wer sich selbst erhebt,


平生癖爱林泉趣
名利萦人未许闲
不是儒流霁风采
登山游骑恐难攀


Hle, modrý šat, kde v květu jasmín voní,
šat zelený, kde vidíš třešně kvésti,
šat růžový, pln glycin ratolestí,
a šedý, jímž se zlatí ptáci honí.


تَطاوَلَ هَمُّهُ بِبُراقِ سِعرِ
لِذاكِرِهِم وَأَيُّ أَوانِ ذكرِ
كَأَنَّ النارَ تُخرِجُها ثِيابي
وَتَدخُلُ بِعدَ نَومِ الناسِ صَدري
وَعَبّاسٌ يُدِبُّ لِيَ المَنايا
وَما أَذنَبتُ إِلّا ذَنبَ صُحرِ
وَلَولا اِبنا تُماضِرَ أَن يُساؤوا
وَأَي مِنك غَيرُ صَريمِ سَحرِ
لِباتَت تَضرِبُ الأَمثالَ عِندي
عَلى نابٍ شَرِبتُ بِها وَبِكرِ
وَتَنسى مَن أُفارِقُ غَيرَ قالٍ
وَأَصبِرُ عَنهُمُ مِن آلِ عَمرِو
وَهَل تَدرينَ أَن مارُبَّ خِرقٍ
رُزِئتُ مُبَرَّأً بِقَصاصِ وَترِ
أَخي ثِقَةٍ إِذا الضَراءُ نابَت
وَأَهلَ حَياءِ أَضياف وَنَحرِ
كَصَخرٍ لِلسَرِيَّةِ غادَروهُ
بِذَروةَ أَو مُعاوِيَةَ بنِ عَمرِو
وَمَيتٍ بِالجَنابِ أَثَلَّ عَرشي
كَصَخرٍ أَو كَعَمرٍو أَو كَبِشرِ
وَآخَرَ بِالنَواصِفِ مِن هِدامٍ
فَقَد أَودى وَرَبِّ أَبيكِ صَبري
فَلَم أَرَ مِثلَهُم حَيّاً لِقاحاً
أَقاموا بَينَ قاضَيَةٍ وَحِجرِ
أَشُدُّ عَلى صَروفِ الدَهرِ إِدّاً
وَآمَرَ مِنهُم فيها بِصَبرِ
وَأُكرَمَ حينَ ضَنَّ الناسُ خيماً
وَأَحمَدَ شيمَةً وَنَشيلَ قَدرِ
إِذا الحَسناءُ لَم تَرحَض يَدَيها
وَلَم يُقصَر لَها بَصَرٌ بِسَترِ
قَروا أَضيافَهُم رَبَحاً بِبُحٍّ
تَجيءُ بِعبقَرِيِّ الوَدقِ سُمرِ
رِماحُ مُثَقِّفٍ حَمَلَت نِصالاً
يَلحنَ كَأَنَّهُنَّ نُجومُ فَجرِ
جَلاها الصَيقَلونَ فَأَخلَصوها
مَواضِيَ كُلُّها يَفري بِبَترِ
هُم الأَيسارُ إِن قَحَطَت جُمادى
بِكُلِّ صَبيرٍ سارِيَةٍ وَقَطرِ
يَصُدّونَ المُغيرَةَ عَن هَواها
بِطَعنٍ يَفلُقُ الهاماتِ شَزرِ
تَعَلَّمَ أَنَّ خَيرَ الناسِ طُرّاً
لولَدانِ غَداةَ الريحِ غُبرِ
وَأَرمَلَةٍ وَمُعَتَّرٍ مُسَيفٍ
عَديم المال عَجزةِ أُمِّ صَخرِ


So sind wir deinen Wundern nachgegangen
wie Kinder die vom Sonnenleuchten trunken
ein Lächeln um den Mund voll süßem Bangen


凿破寒江活水侵
放船随处是山阴
仰天歌罢沧浪曲
落日归鸦已到林


Der Himmel, blau und kinderrein,
Worin die Wellen singen,
Der Himmel ist die Seele dein:
O laß mich ihn durchdringen!
Ich tauche mich mit Geist und Sinn
Durch die vertiefte Bläue hin,
Und kann sie nicht erschwingen!


Tento diškurs, který u pluhu se děl,
slyšel jakýs pán, který právě kolem šel.
„Lituju vás,“ pravil, „lidé milí,
práce vaše přesahuje lidské síly;
chcete-li však ke mně jít,
dám vám denně masa přistrojit,
jakého jen hrdlo ráčit bude;
hojnost máte míti ve všem všude,
z jedné mísy nebude vám jenom jísti;
tu-li odklopíte, vyhnání však buďte jisti!“


No escribo por la necesidad
de las cosas de ser dichas,
sino por mi necesidad
de ser dicho a través de ellas.


بيضُ الحمائم حسبهنَّهْ
أني أُردِّدُ سجعهنّهْ
رمزُ السلامة والودا
عة منذ بدءِ الخلق هُنَّه
في كلِّ روض فوق دا
نيةِ القطوف لهنَّ أَّنهْ
ويملْنَ والأَغصانَ ما
خَطَرَ النسيمُ بروضهنَّه
فإذا صلاهنَّ الهجي
ر هببْنَ نحو غدير هنَّه
يهبطن بعد الحومْ مث
ل الوحي لا تدري بهَّه
فإذا وقعن على الغديْ
ر ترتبتْ أسرابهنَّه
صفَّيْن طول الضّفَّتي
ن تعرَّجا بوقوفهنَّه
كلٌّ تقبِّلُ رسمَها
في الماءِ ساعةَ شُربهنَّهْ
يطفئنَ حرَّ جسومهن
نَ بغمسهنَّ صدور هَنَّه
يقعُ الرَّشاشُ إذا انتفضْ
نَ لآلئاً لرؤوسهنَّه
ويطرْنَ بعد الابترا
د إلى الغصونِ مهودهنَّه
تُنبيك أجنحةٌ تصف
فق كيف كان سرورهنَّه
ويُقر عينَكَ عبثهن
ن إذا جَثَمْن بريشهنّه
وتخالهنّ بلا رؤو
س حين يُقبلُ ليلهنّه
أخفينها تحت الجنا
ح ونمن ملءَ جفونهنّه
كم هجنني ورويتُ هن
هنّ الهديلَ فديتهنَّه
المحسناتُ إلى المري
ض غدونَ أشباهاً لهنّهْ
الروّض كالمستشفيا
تِ دواؤها إيناسهنّه
ما الكهرباء وطبّها
بأجلَّ من نظراتهنّه
يشفي العليلَ عناؤهن
نَ وعطفهنّ ولطفهنّه
مُرُّ الدواء يفيك حل
وٌ من عذوبة نطقهنّهْ
مهلاً فعندي فارقٌ
بين الحمام وبينهنّه
فلربما انقطع الحما
ئم في الدُّجى عن شدوهنّه
أمَّا جميلُ المحسنا
ت ففي النهار وفي الدجنّه


Spitzt eure Schnäbelein,
Zwingt eure Stimmelein
Und fangt an, groß und klein,
Aufs lieblichste zu schrein.
Ich will durch euer Singen
Mich zu dem Schöpfer schwingen.
Ich will durch euren Ton
Hinauf zu Gottes Sohn.


Doch hast Du andre Weise
Für mich, Herr! ausersehn,
So will ich meine Reise
Gern einsam weiter gehn;


Questo error prima fra i signor si sparse,
però ch'i gusti lor, torti e svogliati,
soglion di cose strane dilettarse,


Auf, Grosfürst Michael! Hir winket Jesuswink!
Auf, auf mit allem Engelsheere!
Bring freudigst, bring di wundermähre,
Das nun mein siben da, dadurch ich Weisblau blink.
Auf, allerlichste wunderbrüder!
Auf, singet, klinget Sigeslider!
Wir fahren fort! Mit uns ist Jesus Christ!
Der Feind wird Freund. Nichts hilffet Trug und list.
Selbst Saul sol freundlich mir begegnen,
Und mich stat der Verfolgung segnen.
Engelnachklang.
Ja Saul sol freundlichst dir begegnen!
Der stoltz mus nidrigst dir begegnen!
Der Geitz wird güttigst dir begegnen!
Der Neid sol liblichst dir begegnen!
Der Zorn mus sanfftvoll dir begegnen!
Der Trug wird truglos dir begegnen!
Si müssen stat Verfolgung segnen.


Strach před zradou, strach před pomstou,
V huštinu ji zahání;
Kterak ale proti hladu
Dva životy uchrání?
Krušná věc jest hladu strázeň,
Krušnější než smrti bázeň.


A já se dívám v ty hloubky a srázy,
po nichž i vichr se smekal,
a necítím, že mi kdo schází!


Wer das böse vor gekost,
Hat am guten duple Lust.


Hle v dáli kotouč slunce žhavý
juž za chlumy se uklání
a snivě zírá do plání,
kde zlatí stromů květné hlavy
v posledním luzném zahrání.


,V spolku lehkovážné chasy
nastaly mi strašné časy,
já jsem stal se darebou;
hříchy moje už se sčetly,
trestající Boží metly
jasně vidím nad sebou.‘


Ha, nemoci ni ženy bezobranné
se zmoci s pohrdáním jejích vzlyků
ni rozmačkat jí červa na kolébce:
toť bídný los, kde srdce msty tak lačno...


حسبي من الهّم أنّ القلب ينتحبُ
وإن بدا فرحي للناس و الطربُ
مسافرٌ في دروب الشوق تحرقني نار
انتظاري ووجداني لها لهب
كأنني فارس لاسيفَ في يده
والحرب دائرة والناس تضطرب
أو أنني ُمبحر تاهت سفينته
والموج يلطم عينيها وينسحب
أو أنني سالكُ الصحراءِ أظَمأه
قيظٌ ، وأوقفه عن سيره التعب
يمد عينيه للأفق البعيد فما
يبدو له منقذ في الدرب أو سبب
يا شاعرا ما مشت في ثغره لغةٌ
إلا وفي قلبه من أصلها نسب
خيول شعرك تجري في أعنّتها م
نالها في مراقي عزّها نصب
ريحانةَ القلب عين الشعر مبصرةٌ
وفجرنا في عروق الكون ينسكب
وأنت كالشمس لولا نورُها لطغى
ليل المعاناةِ وازدادت به الحُجب
يا من أبى القلبُ إلا أن يكون لها
وفـيه مأوى لعينيها ومنقلب
الله يكتب يا ريحانتي فإذا أراد
أمضى وعند الناس ما كتبوا
لو اجمعَ الناسُ أمراً في مساءتنا
ولم يُقدّر لما فازوا بما طـلبوا
ريحانةَ القلب روح الحب ساميةٌ
فليس ُيقبل فيها الغدر والكذب
ليس الهوى سلعةً ُتشرى على ملأٍ
ولا تباع ولايأتي بها الغَلب
قد يعشق المرءُ من لامالَ في يده
ويكره القلبُ من في كفّه الذهب
حقيقةٌ لو وعاها الجاهلون لما
تنافسوا في معانيها ولااحتربوا
ما قـيمة الناس إلا في مبادئهم
لا المال يبقى ولا الألقاب والرتب


欲振云庵出格风
直教魔界化成空
此邦已属张无尽
二佛难同一化中


„Zde pij!“ přikázal, „krví ještěří
zrak duše zostří se a vnímavost,
a mnohé, co je tajné v přírodě,
to zjeví se nám náhlým vnuknutím,
když dračí krev nám v žilách mocně vře.“


Die Nacht ist kalt. Ein eisger Morgenwind
Klirrt um die dichtgefrornen Fensterscheiben,
Als wollt mit starrem Hauchen er geschwind
Die Blumen dran noch immer höher treiben,
Nur daß es Blumen sind aus Eis und Frost,
Um die verbuhlte Lieder heult der Ost.


Milion, ba ještě více...
V každý mžik jich na tisíce
z jihu letí v ráz,
s praskotem a temným hukem
v davu nespočetnorukém
ve hrob nesou mráz.


يوم لا ينفع الروّاغ ولا
يقدم إِلا المشيع النحرير


Per lungo disusar già non si scorda
de l'arti crude il più efficace aiuto;
e so con lingua anch'io di sangue lorda
quel nome proferir grande e temuto,
a cui né Dite mai ritrosa o sorda
né trascurato in ubidir fu Pluto.
Che sì?...che sì?... – Volea pur dir, ma intanto
conobbe ch'esseguito era lo 'ncanto.


Uvas del Tiempo que mi ser escancia
en el recuerdo de la viña seca,
¡cómo me pierdo, madre, en los caminos
hacia la devoción de tu vereda!
Y en esta algarabía de la ciudad borracha,
donde va mi emoción sin compañera,
mientras los hombres comen las uvas de los meses,
yo me acojo al recuerdo como un niño a una puerta.
Mi labio está bebiendo de tu seno,
que es el racimo de la parra buena,
el buen racimo que exprimí en el día
sin hora y sin reloj de mi inconsciencia.


Pak sedla na zem vedle velkých vás,
v nichž pomoranč a jasmín vadly juž,
a Aziz v klín jí hlavu položil
a vše jí dopodrobna vylíčil.


Das war zu Vierraden. Auf Schlosses Brück'
Einmal noch sah er zurück, zurück,
Im Herzen voll Weh und Leide:
»Kettr-Angermünde, du vielgute Stadt,
Daß so ich von dir scheide!«