Обговорення:Александр Кароль Гроза

message: Накопав такого, цікавого українського письменника. Зовсім забутий, але гадаю, хтось ще більше знайде про нього - допише. Зичу успіхів. --Когутяк Зенко 09:49, 14 жовтня 2009 (UTC) - Слава Україні!!!
replies: text: Не такий уже він і забутий. Про нього є статті в двох українських енциклопедіях. --OlegB 11:04, 14 жовтня 2009 (UTC)
replies: text: : Мав на увазі, в письменницькому та видавничому середовищі. Дякую за сприяння.----Когутяк Зенко 12:04, 14 жовтня 2009 (UTC)Слава Україні!!!

message: Якщо він поляк то напевно мав би бути «Александер», якщо українець — «Олександр», а оце дивне «Александр» як на мене... дивне. І хоча так пишуть джерела, усе одно дивно якось. --Drundia [ˈd̺r̠ʲʊɲ̟ɟ̟ɐ] 11:52, 14 жовтня 2009 (UTC)
replies: text: Видко, зразу, Українсько-польський літеретор . Поляки таки пишуть - в відмінку(так тоді підписували книжки) Александра, Українці в розмові - Олександр, русскі - Александр, а от тільки англо-сскси викорисали Aleksander , а видавався він по різньому - спочатку на польський манер (й це здебільшого), прикінцева творчість уже ближче на українське закінчення «-др-». Думаю суті не мінятиме це все, а от би переклали хтось з наших літераторів його, то вже цікавіше було. Дякуюююю за допомогу та увагу.--Когутяк Зенко 12:04, 14 жовтня 2009 (UTC)Слава Україні!!!
replies: text: : Он Енциклопедія українознавства пише Олександер Довженко й Олександер Ґроза. Тож у нас можливі всі варіанти, але в різних правописних системах. --OlegB 12:08, 14 жовтня 2009 (UTC)
replies: text: :: Усе дуже просто, у польській мові там випадне «е», як наприклад у нас у слові «вітер». У нас до 1933-го року теж було «Олександер», і наскільки я розумію з випадним «е» (напевно діяспорники так і писали). Якщо українізувати за чинним правописом, то має бути «Олександр», якщо передавати з польської, то напевно треба брати за основу форму називного відмінка, тобто саме «Александер». --Drundia [ˈd̺r̠ʲʊɲ̟ɟ̟ɐ] 14:21, 14 жовтня 2009 (UTC)
replies: text: ::: Другі видання УРЕ і УРЕС пишуть Александер. Отже, в наших енциклопедіях маємо усі 4 варіанти:

text: :::* Олександр — УРЕС-1 (1966), Шевченківський словник (1978)

text: :::* Олександер — Енциклопедія українознавства

text: :::* Александр — Українська літературна енциклопедія (1988)

text: :::* Александер — УРЕ-2 (1979), УРЕС-2 (1986).

text: :::Ще одна деталь: УРЕ-2 пише Александер-Кароль, УРЕС-2 — Александер Кароль (без дефіса). Маємо і варіації прізвища: Гроза (усі, крім ЕУ) і Ґроза (ЕУ). Ось така поліваріантність. --OlegB 14:51, 14 жовтня 2009 (UTC)
replies: text: ::::Правопис каже, що через дефіс:

text: ::::Напевне, якщо використовувати подвійне ім'я, то "Александер-Кароль" --yakudza  พูดคุย 15:08, 14 жовтня 2009 (UTC)
replies: text: ::::: Є складні імена, а є декілька імен. Мені чомусь здається що в цьому випадку ми маємо саме два імені. --Drundia [ˈd̺r̠ʲʊɲ̟ɟ̟ɐ] 15:44, 14 жовтня 2009 (UTC)
* (почну знову з рядка) Оце вже мені подобається, саме це й є фахова дискусія, що наближує до консенсусу чи розуміння ситуації, тому й внесу свою лепту. Як представник того регіону де старі традиції не вдалося викорінити за совіті розкажу про свій погляд та інформацію, на мою думку вартуючу уваги.
* Ще за давніх часів в нас використовували двойне ім'я, мотиви були різні, але 2 основоположних та найчастіших. 
* 1-Двойне ім'я давали дитині під час хрестин, якщо батьки не вважали за потрібне притримуватися консервативних канонів (народився на день святого - той його ангел охоронець). Й надалі в селі чи місті притримувалися таких поглядів, а людину так й кликали з двійним ім'ям (тим паче, що всі метричні книги притримувалися строгих церковних канонів - підтвердження церковні та муніципальні реєстри). Саме в такому випадку використовували запис типу Зиновій-Богдан (в самого сина так записали, й таким чином мотивував саме священник).
* 2-Двойне ім'я давали дитині, ще доволі часто, коли мало місце змішання національностей чи віросповідань(рідше), чи класової ієрархії(ще рідше) - саме тоді записували дитину з двома іменами (подеколи й прізвищами) порізно. Такі випадки можна багато разів зустріти в церковних чи метричних книгах (суттєвою підказкою там завжди є вписання чиєго роду дитина).
* Такі були традиції (подеколи ще й зберігаються). Звичайно були й виняткові ситуації, були й помилки, були різні моменти. Томи ми особливо зараз не зможемо, так з кандачка, рішити ситуацію - на 100‰ істинну (над цим треба було б попрацювати дослідникам його творчості - правда де вони ...)
* Як я гадаю, нам треба дойти до якогось консенсусу (на основі українського таки правопису), не роздуваючи конфлікту за кілька буквів, а так як наша енциклопедія народня, й поповнюватиметься не один ще рік чи десяток років - тоді може хтось з наших нащадків докопається до істини - й рішиться ця дилемка, а якщо ні то суспільство користатиметься з нашого консенсусу. Та ж ситуація по імені. 
* На сім зичу Вам успіхів --Когутяк Зенко 16:20, 14 жовтня 2009 (UTC) Слава Україні!!!
thread_title:  Ім’я