Обговорення:Бон (фінанси)

message: В статті було таке (перемістив сюди, щоб не втратити):

message: Спочатку це був простий обмін речі на іншу, який в невеликих масштабах зберігся досі під назвою «бартер». Що ж до пропорцій, в яких обмінювалися товари, то вони формувалися під впливом обставин. У міру наростання різноманітності товарів натуральний обмін за принципом «товар на товар» ставав усе скрутнішим, приводив до втрат часу на пошук компаньйонів або навіть до збитків, якщо швидкопсувний товар залежувався. Можна передбачити, що деякі невдалі продавці під загрозою втрати товару або з відчаю міняли його на непотрібний, а на ходовий товар, щоб потім вже обміняти ходовий товар на необхідний. Таким чином виділилися ходові товари-посередники, що виступили в ролі перших «товарних» грошей.
Використання ходових товарів як посередники робило їх удвічі ходовими, тому пропорції, в яких вони обмінювалися на інші товари, набували стійкого характеру, що дозволяє говорити про народженні «товарів-еквівалентів», чим вони ще більш закріплювали за собою роль і функції товарних грошей. Товарні еквіваленти, що використалися людьми у вигляді товарних грошей, украй всілякі. Серед товарних еквівалентів згадуються худоба, шкіри, тютюн, вино і багато що інше.
Про використання «хутряних» грошей в Росії свідчить назва староруської грошової одиниці «куна», що бере свій початок від хутра куниці. Далі починаються пошуки найзручніших товарних грошей. На грошову арену виходять злитки з міді, бронзи, а пізніше за срібло і золото. Оскільки подібні металеві злитки позбавлялися функції власне товару і ставали лише обмінним еквівалентом, то правомірно стверджувати, що в їх подобі і народилися гроші в тому сенсі, в якому це слово розуміється в даний час. З часом основними грошовими матеріалами стають золото і срібло.
У Київській Русі чеканка срібних і золотих монет почалася в Х столітті. Під час монголо-татарського іга окремі російські князівства чеканили свої монети, одночасно мала ходіння «теньга», від якої і сталася назва російських грошей. З срібних злитків в XIII столітті рубалися шматки, що отримали назву рублів. Услід за російськими «гривнами» і «новгородками» на початку XVII століття в Росії встановилася стабільна єдина монета «копійка», названа так тому, що на ній карбував вершник із списом. Копійка, що важила 0,68 грама і що складається з чистого срібла, представляла у той час досить коштовну монету, тому окрім її в ходу були підлозі копійчаний «гріш» і чверть копійчана «півшеляга».
Чеканка золотих монет поступово монополізувалася державою, яка дістала можливість привласнювати дохід від цієї операції, так званий «сеньйораж». Не зважаючи на достоїнства золота, однак у нього є і значний недолік. Золото — м'який метал. Тому монети з нього швидко зношуються, втрачаючи первинну вартість, перестають бути повноцінними. Особливо швидко зносу піддавалися дрібні розмінні монети, що привело до необхідності заміни їх монетами з міді.
Згодом, враховуючи скороминущість виконання грошима своєї посередницької функції, крупні монети в обігу були замінені «папірцями», що не мають внутрішньої вартості, але що заміщають вартість позначеної на них монети. З'явилися паперові гроші, оборотні у будь-який момент в золото. Історія широкого поширення паперових грошей в Європі бере свій початок в XVIII столітті, але зародилися ці гроші набагато раніше. Є все підстави вважати, що паперові гроші були винайдені ще древніми китайськими купцями і замінювали в обігу золоті гроші. Роль паперових грошей в Європі грали розписки про прийняття на зберігання товарів і золото, яке з рівною підставою можна вважати і першими коштовними паперами у формі векселів.
Власне кредитні гроші у вигляді банківських квитків були випущені в 1716 році у Франції за проектом шотландця Джона Ло, що став французьким міністром фінансів. Випуск грошових асигнацій в Росії почався в 1769 році, вони зверталися у вигляді державних білетів державних скарбівниць, що мали твердо встановлений курс. Потім були введені в обіг кредитні квитки, які можна було розмінювати на металеві гроші. Право на емісію отримала «Експедиція державних кредитних квитків», потім це право перейшло до державного банку. Цікаво, що в цей період російські грошові банкноти практично повністю забезпечувалися золотом, допускався випуск банкнот понад розмінний золотий фонду на суму не більш за одну третину його. Проте після початку першої світової війни розмін паперових грошей на золото різко скоротився і практично припинився. Ні державні білети державних скарбівниць, ні банківські банкноти з тих пір вже не мали гарантованого золотого покриття. Варто відзначити, що відрив паперових грошей від їх реального золотого вмісту, тобто невідповідність кількості грошей кількості тих, що підкріплюють їх номінальну вартість дорогоцінних металів, став головною проблемою паперових	грошей.
У золотих і срібних монетах гроша і дорогоцінні метали, сплавлені воєдино тому їх відповідність скріпляє живою суттю цих грошей. Найчастіше гроші з дорогих і рідких металів цінувалися вище, ніж гроші з дешевших і поширеніших металів. В разі вживання біметалічних грошей їх цінність стала залежати від процентного вмісту дорожчого металу або від так званої проби металу. У результаті металеві гроші стали ділитися на «хороших» і «поганих». Тобто «хороші» гроші, що володіють вищою вартістю, природно вирушають із звернення, стають об'єктом накопичення, замінюються «поганими». Інколи заміна грошей «гіршими» виробляється урядом, що дозволяє говорити про «державне псування» грошей. У Росії в XVII столітті стався «мідний бунт», викликаний тим, що при царі Олексії Михайловичі замість срібних грошей стали чеканити мідні монети, намагаючись примусово додати їм курс срібних. Але «державне псування», обумовлена вживанням різних металевих грошей, не йде ні в яке порівняння з «псуванням», що викликається рясним випуском
«нетоварних» паперових грошей, що породжують галопуючу інфляцію. Досить пригадати Радянську Росію початку 20-х років, коли паперові гроші, призначені для поточних витрат, люди носили в мішках, або Німеччину після першої світової війни, в якій рулони знецінених
купюр застосовували у вигляді шпалер.
Грошова система остаточно сформувалася в XVI—XVII століттях хоча окремі її елементи з'явилися в раніший період. Перші спроби упорядкувати грошове звернення країни виходили від багатих міняв, які засвідчували пробу і вагу злитка. Поступове право таврування злитків і чеканки монет привласнило собі державу. Виникають перші державні грошові системи. В процесі свого розвитку грошова система пройшла два етапи, пов'язаних з еволюцією самих грошей. Перший етап характеризувався безпосереднім зверненням грошового металу, який виступав в якості загального еквіваленту і виконував всі функції грошей той період був досить тривалим і існував аж до XIX століття. Другий етап обумовлений падінням золота як грошового товару і заміни його кредитними грошима, що стали згодом загальним еквівалентом як у сфері внутрішнього, так і зовнішнього звернення. В цілому для сучасної грошової системи характерний не лише ослаблення зв'язку із золотом і панування нерозмінних на золото кредитних грошей, що наближаються до паперових грошей, але і випуск грошей в порядку кредитування господарства, держави і під приріст золотовалютних резервів. Наявність кредитних грошей приводить до широкого поширення безготівкового звороту і скорочення готівкового звороту, який охоплює в розвинених країнах лише сфери «чайових», розрахунків в дрібних закусочних, туристських витрат. Можливість випуску грошей в порядку кредитування у відриві від товарного забезпечення приводить до ще однієї особливості другого етапу — хронічної інфляції, що є знеціненням грошей, характерної в тій або іншій мірі для всіх країн. Вже починаючи з першого етапу розвитку грошової системи держава, проявляє «турботу» про грошове звернення. На другому етапі його роль зростає і не обмежується емісією грошей, а виявляється в широкому державному регулюванні. Грошова система не однорідна за своєю суттю, тому прийнято виділяти декілька типів грошових систем, залежних від того, в якій формі функціонують гроші: як товар — загальний еквівалент або як знаки вартості, — і визначається тим валютним металом, який служить загальним еквівалентом і є основою грошового звернення.
thread_title:  Історія бон