Обговорення:Цісар Іван Никифорович

message: Цісар Іван Никифорович (*1923 – †6 квітня 1951) – старшина 3-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону 288-го гвардійського стрілецького полку 94-ї гвардійської стрілецької дивізії 26-го гвардійського стрілецького корпусу 5-ї ударної армії 1-го Білоруського фронту, гвардії старшина; повний кавалер Ордена Червоної Зірки.

message: === Ранні роки === 
Народився 1923 року в селі Дмитрашківка Піщанського району Вінницької округи (з 1932 року Вінницька область), в багатодітній родині колгоспника. Українець. Батько Цісар Никифір Леонтійович (*1888 – †1979), мати Цісар (Житкевич) Пелагея Ігнатівна (*1890 – †1978). 
Закінчив 7-м класів місцевої школи, працював в артілі «Червона зірка». В липні 1941 року село Дмитрашківка було окуповане німецько-румунськими військами. Цісар І.Н. під час окупації працював біля землі. Надавав різноманітну допомогу партизанам. 
Після звільнення в березні 1944 року села Дмитрашківка від німецько-румунських військ одразу був призваний Піщанським РВК до РСЧА.
=== Служба в рядах РСЧА ===
Після призову, в березні 1944 року, був направлений для проходження служби до 94-ї гвардійської Червоного прапора Звенигородсько-Берлінської ордена Суворого ІІ ступеня стрілецької дивізії, в складі якої і дійшов до перемоги: березень – вересень 1944 року 2-й Український фронт а згодом 3-й Український фронт 53-я армія 26-й гвардійський стрілецький корпус; жовтень – грудень 1944 року Резерв Ставки ВГК 5-та ударна армія 26-й гвардійський стрілецький корпус; січень – травень 1945 року 1-й Білоруський фронт 5-та ударна армія 26-й гвардійський стрілецький корпус. За час служби обіймав посади стрільця, командира відділення, старшини роти.
Під час злагодження підрозділів був помічений вищим командуванням дивізії, як зразковий і відважний солдат, за що й був назначений на посаду командира відділення, а згодом і старшини роти.
29 грудня 1944 року нагороджений медаллю «За бойові заслуги» за те, що його відділення під час бойової та політичної підготовки має відмінні показники в навчанні, а сам він постійно вдосконалює свої вміння та навики, користується великим авторитетом серед товаришів по зброї (наказ №043/н).
14 січня 1945 року під час бою за село Грабув-Піліца (Польща) взяв особисто в полон 4-х нацистів, які надали цінні відомості про розташування вогневих засобів противника. За це 3 лютого гвардії сержант Цісар І.Н. нагороджений медаллю «За відвагу» (наказ №08/н).
14 квітня 1945 року при прориві оборони противника зі своїм відділення перший ввірвався в траншеї противника, при цьому знищив 3-и кулеметних гнізда та 2-а міномета. Сам особисто із автомата та панцер-фауста знищив 12-х німецьких вояків. За взірцеве виконання бойового завдання та проявлену при цьому доблесть та мужність 11 травня 1945 року нагороджений орденом «Червоної зірки» (наказ №054/н).
Свій автограф гвардії старшина Цісар І.Н. залишив на руїнах Рейхстагу.
У 1947 році демобілізувався в званні старшина. 
=== Останні роки життя === 
Під час слідування додому тяжко захворів, тривале лікування результатів не давало, але Іван Никифорович бажав жити тому намагався перемогти хворобу різними методами, але нажаль хвороба перемогла молоду людину.
Помер 6 квітня 1951 року у 28-ми річному віці.  Похований на Дмитрашківському сільському кладовищі. Залишилась дружина та син Федір.
thread_title:  Біографія 

message: Народився 1923 року в селі Дмитрашківка Піщанського району Вінницької округи (з 1932 року Вінницька область), в багатодітній родині колгоспника. Українець. Батько Цісар Никифір Леонтійович (*1888 – †1979), мати Цісар (Житкевич) Пелагея Ігнатівна (*1890 – †1978). 
Закінчив 7-м класів місцевої школи, працював в артілі «Червона зірка». В липні 1941 року село Дмитрашківка було окуповане німецько-румунськими військами. Цісар І.Н. під час окупації працював біля землі. Надавав різноманітну допомогу партизанам. 
Після звільнення в березні 1944 року села Дмитрашківка від німецько-румунських військ одразу був призваний Піщанським РВК до РСЧА.
thread_title:  Ранні роки 

message: Після призову, в березні 1944 року, був направлений для проходження служби до 94-ї гвардійської Червоного прапора Звенигородсько-Берлінської ордена Суворого ІІ ступеня стрілецької дивізії, в складі якої і дійшов до перемоги: березень – вересень 1944 року 2-й Український фронт а згодом 3-й Український фронт 53-я армія 26-й гвардійський стрілецький корпус; жовтень – грудень 1944 року Резерв Ставки ВГК 5-та ударна армія 26-й гвардійський стрілецький корпус; січень – травень 1945 року 1-й Білоруський фронт 5-та ударна армія 26-й гвардійський стрілецький корпус. За час служби обіймав посади стрільця, командира відділення, старшини роти.
Під час злагодження підрозділів був помічений вищим командуванням дивізії, як зразковий і відважний солдат, за що й був назначений на посаду командира відділення, а згодом і старшини роти.
29 грудня 1944 року нагороджений медаллю «За бойові заслуги» за те, що його відділення під час бойової та політичної підготовки має відмінні показники в навчанні, а сам він постійно вдосконалює свої вміння та навики, користується великим авторитетом серед товаришів по зброї (наказ №043/н).
14 січня 1945 року під час бою за село Грабув-Піліца (Польща) взяв особисто в полон 4-х нацистів, які надали цінні відомості про розташування вогневих засобів противника. За це 3 лютого гвардії сержант Цісар І.Н. нагороджений медаллю «За відвагу» (наказ №08/н).
14 квітня 1945 року при прориві оборони противника зі своїм відділення перший ввірвався в траншеї противника, при цьому знищив 3-и кулеметних гнізда та 2-а міномета. Сам особисто із автомата та панцер-фауста знищив 12-х німецьких вояків. За взірцеве виконання бойового завдання та проявлену при цьому доблесть та мужність 11 травня 1945 року нагороджений орденом «Червоної зірки» (наказ №054/н).
Свій автограф гвардії старшина Цісар І.Н. залишив на руїнах Рейхстагу.
У 1947 році демобілізувався в званні старшина.
thread_title:  Служба в рядах РСЧА 

message: Під час слідування додому тяжко захворів, тривале лікування результатів не давало, але Іван Никифорович бажав жити тому намагався перемогти хворобу різними методами, але нажаль хвороба перемогла молоду людину.
Помер 6 квітня 1951 року у 28-ми річному віці.  Похований на Дмитрашківському сільському кладовищі. Залишилась дружина та син Федір.
thread_title:  Останні роки життя 

message: *Орден Червоної Зірки;
*Медаль «За відвагу»;
*Медаль «За бойові заслуги»;
*Медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»;
*Медаль «За взяття Берліна»;
*Медаль «За визволення Варшави»;
*Знак «Гвардія».
thread_title:  Нагороди 

message: *Електронний банк документів «ПОДВИГ НАРОДА В ВЕЛИКОЙ ОТЕЧЕСТВЕННОЙ ВОЙНЕ 1941-1945 ГГ.»http://podvignaroda.mil.ru/?#tab=navHome 
*https://uk.wikipedia.org/wiki/Дмитрашківка
thread_title:  Посилання