Обговорення:Фламінгові

message: На добру статтю піде? --Boduni 14:21, 10 травня 2007 (UTC)
replies: text: Можна дещо дописати (наприклад, еволюцію і спорідненість з іншими групами). Ще перекладу http://zoo-eco.zooclub.ru/0-dom-pt14.html --AS sa 14:35, 10 травня 2007 (UTC)
replies: text: : Я б з радістю, та в мене ru-2. Boduni

text: Можна попросити когось хто добре знає англійську, щоб переклав потрібні розділи з Англвікі --AS sa 14:36, 10 травня 2007 (UTC)
replies: text: : Дуже гарні фото, але мова важка. Треба уважно вичитати. "Нераз" в смислі "іноді" чи "частенько" пишеться разом. Holigor 15:19, 10 травня 2007 (UTC)
Так-сяк переклав, стиль оригінальний:
Фламінго гомілчастий, навіть дуже, - птах надзвичайно довгоногий. Але по резонних причинах, які ми тут обговорювати не будемо, його з ряду гомілчастих (також з пластинчастодзьобих, куди фламінго теж зараховували) нині виключили, визначивши в свій власний. Цей ряд невеликий (чотири-п'ять видів), тому зручніше розповісти про нього тут. З гомілчастими ріднять фламінго деякі генетично загальні риси. 
«...скелет і інші органи указують на лелек, протеїни подібні до таких у чапель, навпаки, паразити, що живуть в оперенні, голос, забезпечені перетинками ноги і будова мови дозволяють зробити вивід про спорідненість з гусячими птахами. Викопні знахідки не роз'яснюють питання про систематичне положення фламінго, але доводять, проте, що ця група дуже стародавня, з'явилася ще в олігоцені, близько 30 мільйонів років назад, ще до того, коли утворилися більшість рядів птахів» (Адельхайт Штудер-Тирш). 
Дійсно, голос фламінго нагадує гусячі «вока-лі» - «протяжне неголосне ґелґотання». Дійсно, у нього три передні пальці на лапах сполучено перетинками за гусино-качиним зразком. І копчикова залоза є, як і у тих. Четвертий палець, задній, - невеликий у трьох видів фламінго: чилійського (захід Південної Америки), малого (Африка) і червоного (Центральна Америка з Вестіндськимі і Галапагосськимі островами). Підвид його (дійсно менш «червоний»), рожевий фламінго, мешкає в Африці, Південній Європі, Індії, подекуди в долині Месопотамськой, а у Росії - по берегах Каспійського моря, але далеко не усюди, і на деяких озерах Казахстану. 
Немає четвертого пальця у андського і короткодзьобого, або фламінго Джеймса. Обидва рідкісні, особливо останній: ареал їх, відмічений на карті, ледве буде помітний на бурій фарбі болівійських гір. 
Російські фламінго кольором біло-рожеві. Молоді - сірі, пізніше рожевіють. Лише трьох-чотирьохрічні вже в оперенні дорослих. Розмножуватися, проте, будуть тільки на шостому-сьомому році. Живуть фламінго 30 років і більше. Самки і самці забарвлені однаково. Одне, два, рідше три яйця висиджують самець і самка по черзі 27-32 дні. Через тиждень і раніше пташенята йдуть з гнізда. Тип розвитку виводковий - говорять одні дослідники. Інші стверджують, що пташенятковий, проте терміни перебування в гнізді скорочені: намітилася тенденція переходу до виводкового типу, як у гусаків і качок. 
Літають фламінго, витягнувши шию вперед, а ноги назад. Плавають добре. Кубляться і годуються по берегах мулистих, місцями і кам'янистих, морських мілководь і солонуватих озер, там, де живим супом рояться звиклі до солоної води рачки, наприклад артемії, якими кишить «розсіл» Сивашу. Там, де синьо-зелені водорості замутили зеленню прозорість плес, де панує у воді одноклітинний і багатоклітинний планктон, а міні-равлики густо утикали мул конічними раковинками. Все це їжа фламінго. 
Втім, не для всіх без розбору: два трипалі види, андський і короткоклювий, і малий фламінго їдять тільки дрібний планктон і синьо-зелені водорості. Червоний і чилійський фламінго вивуджують з води переважно рачків і відповідних їм молюсків. 
Для цієї тонкої операції еволюція століттями удосконалювала дзьоб фламінго. Не у тому навіть справа, що в кінцевому варіанті вийшов він кривим, хоча і це має значення. Справа в цідилці - рогових пластинках по краях наддзьобка і піддзьобка. Фламінго елегантно згинає вниз шию і перевернутий піддзьобком вгору дзьоб занурює у воду. Він трохи розкритий - невелика щілина утворює вхід в нього. Як тільки товстий язик, подавшись назад, звільнить простір в дзьобі, в нього через щілину самопливом спрямовується вода. (Природа порожнечі не терпить!) Захоплює з собою і все, що в ній плаває. Тут фламінго закриває дзьоб. М'ясистий язик подається вперед і, як поршнем, виштовхує воду з дзьоба. Їжа залишається в дзьобі. 
Коли фламінго спить, стоячи на одній нозі, то дзьоб ховає в пір'я плеча на тій же стороні тіла. А качині птахи - гусаки, качки, лебеді - навпаки, ховають голову під крило протилежної сторони. 
Загалом, тип фільтрування зразка «вусатий кит». Але кит порівняно з фламінго проробляє все це дуже поволі. У фламінго фільтрування швидкісне: дзьоб швидко клацає, короткими ривками полощеться у воді. Чітко простежити за його маніпуляціями неможливо. 
Цідилка - надбання, звичайно, цікаве. Але є у фламінго ще щось гідне особливого здивування. Ми дізнаємося про це, коли вони годуватимуть пташенят. 
А поки в роз'єднаній на групи зграї рожеві птахи зайняті пристроєм своїх шлюбних справ. Тьопають по дрібній воді на ногах-ходулях. Церемонний парадний крок. Жвава пробіжка... Раптом - стоп! - картинна поза. Трепет полум'яніючих крил. Над масою біло-рожевих тіл - плавні колисання сотень увінчаних дзьобами «знаків питання». На блакитній воді - рожеве мерехтіння. Фламінго токують. По-своєму, як від природи їм дано. Ритуал обрання партнера, шлюбний ритуал... 
Місце, де стояти тумбі з мула, вибирає самка. Будують разом, збираючи мул. Галька, пір'я, черепашки, пом'яті стебла - все, що лежить на мулі, згрібають в купу. Мулом скріпляють, уминаючи ногами. Росте на в'язкій грязі або з дрібної води усічений конус - гніздо фламінго. Росте заввишки до півметра. Зверху невелике поглиблення. У нім два білі яйця. 
Взгромоздясь на тумбу з мула і підібгавши ноги, фламінго по черзі висиджують пташенят. Щоб встати і поступитися місцем партнерові, довгоногий птах повинен дзьобом спертися об землю. 
Червононоге, товстоноге, червоно- і прямодзьобе пташеня пробило шкаралупу і вилізло. Ось тут і починається казкове диво, про яке обіцяно було розповісти: годування пташиним молоком! Втім, диво для нас не нове - у пінгвінів його бачили. Тут здійснюється щось особливе: годування своєю кров'ю! То про що смутно здогадувалися старі легенди, розповідаючи про пеліканів. Правда, птахів вони переплутали, та і метод годування вгаданий був неточно... 
Витончено схилившись над своїм червононогим дитинчам, рожевий птах розкриває чорно-рожевий дзьоб, і в рот пташеняти тече рожеве пташине молоко. У ньому і білки, і вітаміни, і 23 відсотки... крові ! 
Від неї і від каротиноїдів, провітамін А, колір «пташиного молока» у фламінго світло-червоний. Утворюється цей рідкий кормовий концентрат в стравоході годуючих птахів. Але як влаштовують вони собі «кровопускання» на користь дітям, поки неясно. 
Більше двох місяців так годують, хоча вже тижні через дві-три прямі дзьоби їх дітей згинаються вниз і вони могли б, здається, і самі фільтрувати воду і харчуватися тим, що і дорослі з неї вивуджують. Проте хоч ніс і кривій, але цеділка в нім ще недосконала. Молоді фламінго вже літати уміють, а годуватися на мілководдях до ладу не можуть. Плавають тут і ходять. Якщо батьки далеко за кормом відлетіли, з молоддю залишаються дорослі опікуни. Коли до вечора пора повертатися до гнізд, старий фламінго замикає хід молодих, «при цьому безперервно покрикує і відстаючих пташенят підганяє дзьобом». 
--AS sa 14:09, 11 травня 2007 (UTC)

text: Дуже ціную твої старання, та можна зробити окрему статтю: Гомілчастий фламінго Boduni
thread_title:  Добра стаття 

message: А як щодо хижаків, які полюють на фламінго? Хто вони? --Alex Blokha 09:56, 25 червня 2008 (UTC)
thread_title:  Хижаки