Обговорення:Bargaining model of war

message: У теорії міжнародних відносин переговорна модель війни - це метод представлення потенційних здобутків і втрат, а також кінцевого результату війни між двома суб'єктами як переговорної взаємодії. [1] Центральною головоломкою, яка мотивує дослідження в цьому ключі, є «головоломка неефективності війни»: чому відбуваються війни, якщо для всіх залучених сторін було б краще досягти угоди, яка не передбачає війни? [2] [3] У переговорній моделі війна між раціональними суб'єктами можлива через невизначеність і проблеми із зобов'язаннями. Як наслідок, надання достовірної інформації та кроки для пом'якшення проблем із зобов'язаннями роблять війну менш імовірною. Це впливовий напрям науки про раціональний вибір у галузі міжнародних відносин.
Томас Шеллінг був одним з перших прихильників формалізації конфліктів як переговорних ситуацій. [2] Політолог зі Стенфордського університету Джеймс Фіртон привернув увагу до моделі переговорів у 1990-х роках.[4][5] Його стаття 1995 року «Раціоналістичні пояснення війни» є найбільш значущою журнальною статтею в журналі з міжнародних відносин в університетах США.Переговорна модель війни була описана як «домінуюча структура, що використовується при вивченні війни у сфері міжнародних відносин». [6]

message: Карл фон Клаузевіц був першим, хто визначив війну як взаємодію на переговорах. Він писав, що війна сама по собі не має цінності, тому ніхто не веде війну, не маючи більшої мети. [7] Протягом 1950-х років обмежені конфлікти часів холодної війни сприяли розвитку теорії переговорів. Оскільки війни були обмеженими, було вирішено, що війна, як правило, закінчується угодою, а не повною військовою перемогою. У 1960-х роках Томас Шеллінг стверджував, що більшість конфліктів є взаємодією на переговорах і визначають кінець Світової війни.
Опис
ред.
Переговорна модель війни є засобом опису війни як політичної, а не економічної чи соціальної дії. BMoW описує війну, її причини та наслідки як розбіжності на переговорах щодо розподілу ресурсів. (7) Торг визначається як взаємодія, коли жоден суб'єкт не може отримати вигоду без того, щоб інший не зазнав збитків, що є протилежністю кооперативній взаємодії, коли всі залучені суб'єкти користуються вигодою. Оскільки війна визначається як взаємодія на переговорах, вона 
завжди дорого коштує, і всі залучені суб'єкти несуть витрати на війну, поза бойовими діями. Тому модель передбачає, що війна є небажаним результатом для обох суб'єктів, і лише за правильних умов війна відбудеться. Це відрізняється від економічних чи інших політичних моделей війни, які припускають, що війна може мати позитивну чисту корисність або надавати переваги переможцю, які є більшими, ніж втрати переможеного. Модель робить кілька припущень про війну. В кінцевому підсумку він визначає, що  Причиною воєн є брак інформації та високий рівень невизначеності між дійовими особами, процес ведення війни як засіб розкриття інформації, а наслідки війни як виявленої інформації, що дозволяє залученим суб'єктам коригувати поведінку та мотивацію. 
[[Категорія:
[7]Структура]]
ред.
Модель лінійна з двома акторами, А і В, на лівому і правому кінцях лінії відповідно. Лінія символізує благо, за яке А і В готові боротися. Точка р являє собою передбачуваний потенційний поділ блага, який виникне в результаті війни. Актор А хоче, щоб р був якомога правішим, тому що він отримує більший поділ блага, а актор Б р був якомога лівішим. Точки ca і cb представляють витрати на війну для A і B відповідно ті витрати, як правило, кров і скарби, фінансові втрати та втрати робочої сили, які є результатом війни. Точки p-ca і p-cb представляють остаточний поділ блага для A і B, коли витрати на війну підраховуються в результаті. Обидва суб'єкти готові прийняти будь-яку угоду, яка ділить благо між точками ca і cb. Це пов'язано з тим, що точка в цьому діапазоні забезпечує кращий поділ, ніж війна. А готова прийняти точку ліворуч від р, тому що, хоча ділення не на її користь, це все одно краще, ніж якби її ділили з урахуванням витрат на війну. А готовий прийняти точку праворуч від р, тому що це кращий розподіл добра, ніж передбачалося. Ті ж міркування стоять і для актора Б, тільки в протилежному напрямку.
* А = актор А
* В = актор Б
* С = актор С
* р = прогнозований поділ блага в результаті війни
* ca = вартість ведення війни для актора А
* cb = вартість ведення війни для актора B
* p-ca = розподіл блага актором А після обчислення витрат на війну
* p-cb = розподіл товару актором В після того, як обчислюються витрати на війну
* Елемент маркованого списку
Причини війни на основі моделі
На думку Джеймса Д. Фірона, є три умови, за яких війна можлива за переговорною моделлю:[3][8]
1.Невизначеність: Учасники можуть неправильно розрахувати можливості, уподобання та рішучість один одного, що ускладнює їм пошук взаємоприйнятної угоди.Категорія:
2. Проблеми із зобов'язаннями: дійові особи не можуть обґрунтовано взяти на себе зобов'язання не використовувати свою військову міць у майбутньому, що ускладнює пошук взаємоприйнятної угоди. Це особливо проблематично у випадках передачі влади або коли наступальні військові сили і засоби мають перевагу над оборонними військовими можливостями. 
3.Неподільність блага: якщо актори вважають, що певне благо не можна розділити, а лише контролювати його повністю, вони можуть розпочати війну. Неподільні блага можливі в теорії, але вкрай рідко на практиці
Коротше кажучи, Фірон стверджує, що брак інформації та неподільність на переговорах можуть призвести до війни раціональних держав. [3] Роберт Пауелл модифікував модель, представлену Фіртоном, стверджуючи, що три основні види проблем зобов'язань (превентивна війна, превентивна війна та провал переговорів щодо зростаючих держав) як правило, викликані великими і швидкими зрушеннями в розподілі влади. [2] Основна причина війни, на думку Пауелла, полягає в тому, що за таких обставин дійові особи не можуть надійно взяти на себе зобов'язання дотримуватися будь-якої угоди. [2] Пауелл також стверджував, що неподільність на переговорах є формою проблеми зобов'язань,на противагу тому, що за своєю суттю перешкоджало суб'єктам досягти угоди (тому що актори могли домовитися про побічні платежі щодо неподільного блага). [2]
Застосування переговорної моделі показало, що сторонні посередники можуть зменшити потенціал війни (шляхом надання інформації). [9] Деякі вчені стверджують, що демократичні держави можуть більш переконливо продемонструвати свою рішучість через внутрішні витрати, пов'язані з порожніми погрозами на адресу інших держав. [10]
Гаррісон Вагнер стверджує, що міждержавна система - це угода між державами (наприклад, про повагу до суверенітету один одного). Ці угоди підлягають постійному перегляду через «екзогенні зміни в стимулах, очікуваннях або технології насильства». Іншими словами, фундаментальні причини війни пов'язані з екзогенними факторами, такими як зміни в розподілі влади. [11]
Сигналізації
Спираючись на канонічну роботу Джеймса Фірона, в літературі з раціонального вибору є два помітних сигнальних механізму: зниження витрат і зв'язування рук. [12] [13] Перший відноситься до сигналів, які пов'язані з непотрібними витратами, тоді як другий відноситься до сигналів, які понесуть витрати в майбутньому, якщо сигнальник відмовиться. [14]
Обмеження
Подальше читання
Посилання
 Coyne, C.J.; Mathers, R.L. (2011). The Handbook on the Political Economy of War. Elgar Original Reference Series. Edward Elgar Publishing Limited. p. 19. ISBN 978-1-84980-832-3. Retrieved 11 July 2018.
 Powell, Robert (2006). "War as a Commitment Problem". International Organization. 60 (1). doi:10.1017/s0020818306060061. ISSN 0020-8183. S2CID 15861342.
 Fearon, James (1995). "Rationalist Explanations for War". International Organization. 379–414 (3): 379–414. doi:10.1017/s0020818300033324. S2CID 38573183.
 Colgan, Jeff D. (2016). "Where Is International Relations Going? Evidence from Graduate Training". International Studies Quarterly. 60 (3): 486–498. doi:10.1093/isq/sqv017. ISSN 0020-8833.
 Frieden, Jeffry A. (2018). "Chapter 3". World Politics: Interests, Interactions, Institutions (4 ed.). W W NORTON. ISBN 978-0-393-67510-8. OCLC 1197968459.
 Weisiger, Alex (2013). Logics of War: Explanations for Limited and Unlimited Conflicts. Cornell University Press. ISBN 9780801451867. JSTOR 10.7591/j.ctt1xx5pk.
 Reiter, Dan (2003). "Exploring the Bargaining Model of War – Perspectives on Politics". Perspectives on Politics. 1 (1): 27–43. doi:10.1017/S1537592703000033. ISSN 1541-0986. S2CID 154898968.
 Reiter, Dan (2023). "Bargaining and War". In Reiter, Dan (ed.). Understanding War and Peace. pp. 13–43. doi:10.1017/9781009127721.004. ISBN 9781009127721. : |website= ignored (help)
 Kydd, Andrew H. (2006). "When Can Mediators Build Trust?". American Political Science Review. 100 (3): 449–462. doi:10.1017/S0003055406062290. ISSN 1537-5943. S2CID 144991580.
 Fearon, James D. (1994). "Domestic Political Audiences and the Escalation of International Disputes". The American Political Science Review. 88 (3): 577–592. doi:10.2307/2944796. ISSN 0003-0554. JSTOR 2944796. S2CID 36315471.
 Wagner, R. Harrison (2007). War and the State: The Theory of International Politics. University of Michigan Press. p. 237. doi:10.3998/mpub.224944. ISBN 978-0-472-09981-8. JSTOR 10.3998/mpub.224944.
 Fearon, James D. (1997). "Signaling Foreign Policy Interests: Tying Hands versus Sinking Costs". Journal of Conflict Resolution. 41 (1): 68–90. doi:10.1177/0022002797041001004. ISSN 0022-0027. S2CID 42473249.
 Gartzke, Erik A.; Carcelli, Shannon; Gannon, J. Andres; Zhang, Jiakun Jack (2017). "Signaling in Foreign Policy". Oxford Research Encyclopedia of Politics. doi:10.1093/acrefore/9780190228637.013.481. ISBN 978-0-19-022863-7. Archived from the original on 2018-11-28.
 Quek, Kai (2021). "Four Costly Signaling Mechanisms". American Political Science Review. 115 (2): 537–549. doi:10.1017/S0003055420001094. ISSN 0003-0554. S2CID 232422457.
 Lake, David A. (2010). "Two Cheers for Bargaining Theory: Assessing Rationalist Explanations of the Iraq War". International Security. 35 (3): 7–52. doi:10.1162/isec_a_00029. ISSN 0162-2889. S2CID 1096131.
 Kertzer, Joshua (2016). Resolve in International Politics. Princeton University Press. pp. 33–35. ISBN 978-1-4008-8364-6.
 Goemans, H. E. (2000). War and Punishment: The Causes of War Termination and the First World War. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-04944-1. JSTOR j.ctt7t9bn.
 Mitzen, Jennifer (2016-07-24). "Ontological Security in World Politics: State Identity and the Security Dilemma". European Journal of International Relations. 12 (3): 341–370. doi:10.1177/1354066106067346. S2CID 145806370.
 Gallop, Max (2017-01-18). "More dangerous than dyads: how a third party enables rationalist explanations for war". Journal of Theoretical Politics. 29 (3): 353–381. doi:10.1177/0951629816682884. ISSN 0951-6298. S2CID 220709149.
 Kirshner, Jonathan (2000). "Rationalist explanations for war?". Security Studies. 10 (1): 143–150. doi:10.1080/09636410008429423. ISSN 0963-6412. S2CID 144839337.
 Gartzke, Erik (1999). "War Is in the Error Term". International Organization. 53 (3): 567–587. doi:10.1162/002081899550995. ISSN 0020-8183. S2CID 36016133.
 Gartzke, Erik A.; Poast, Paul (2017). "Empirically Assessing the Bargaining Theory of War: Potential and Challenges". Oxford Research Encyclopedia of Politics. doi:10.1093/acrefore/9780190228637.013.274. ISBN 978-0-19-022863-7. Archived from the original on 2018-12-25.
 Butt, Ahsan I. (2019-03-15). "Why did the United States Invade Iraq in 2003?". Security Studies. 28 (2): 250–285. doi:10.1080/09636412.2019.1551567. ISSN 0963-6412. S2CID 158573052.
 Walt, Stephen M. (1999). "Rigor or Rigor Mortis? Rational Choice and Security Studies". International Security. 23 (4): 5–48. doi:10.1162/isec.23.4.5. ISSN 0162-2889. S2CID 53513711.
 Kirshner, Jonathan (2015). "The Economic Sins of Modern IR Theory and the Classical Realist Alternative". World Politics. 67 (1): 155–183. doi:10.1017/S0043887114000318. ISSN 0043-8871. S2CID 146756741.
 "How the War in Ukraine Might End". The New Yorker. 2022-09-29. Retrieved 2022-09-29.
thread_title:  історія