Diskussion:Ija-stam

message: Det har varit frågor om bruket av termerna ”nysvenska” och ”nusvenska”. I många källor (till exempel Elas Wessén) behandlar den ”nysvenska” avdelningen utvecklingen fram till nutid. Fornsvenska och nysvenska är huvudperioderna, och nusvenska är en ibland använd term för nyaste nysvenskan. Låt mig ta ett exempel ur högen. Historikern Lauritz Weibull moderniserade en runstenstext i en historisk undersökning, och då skrev han att så här lyder runstenstexten ”på nysvenska”. Naturligtvis var moderniseringen på 1900-talssvenska. ”Nysvenska” inbegriper alltså ofta nusvenska. I denna artikel är nysvenska det övergripande begreppet, och nusvenska är bara en ibland tillgripen precisering. Om man talar om ord och namn som återupplivats på det romantiska 1800-talet känns det naturligast att tala om ”nusvenska”, eftersom orden/namnen inte fanns under större delen av nysvensk tid. Oftast är det lämpligast att tala om ”nysvenska”, eftersom hela utvecklingen efter fornsvensk tid avses. Tack för hjälp med artikeln.  Jan Arvid Götesson (diskussion) 15 februari 2018 kl. 11.04 (CET)
replies: text: Jo, min uppfattning är egentligen också att nusvenskan sorterar under nysvenskan (men artiklarna här är inte organiserade så, och NE tänker inte så). Jag skulle inte invända om artikeln valde att använda det utgångssättet, så länge den är konsekvent. Jag är tveksam om det egentligen är tillräckligt med en anmärkning i en not om detta, för den som inte läser den noten kommer lätt undra varför orden används omväxlande med varandra som synonymer. Bättre vore att välja att skriva "nysvenska" rätt igenom och ha kvar fotnoten.

text: andejons (diskussion) 15 februari 2018 kl. 11.10 (CET)
replies: text: :Tack för förslag. Jag får fundera på hur man kan lösa detta. Ett problem är att vissa ord (namn) som inlånats från fornspråk i sen romantisk tid verkligen inte är särskilt ”nysvenska” i den vanliga meningen (språkelement som utvecklats från 1500‐talet och framåt), utan närmast ”nusvenska”. Ett annat problem är att en ordform som ”herde” med hårt [d] inte är en allmän ”nysvensk” form, eftersom uttal med [ð], och andra former, också är ”nysvenska”. Jan Arvid Götesson (diskussion) 15 februari 2018 kl. 11.22 (CET)
replies: text: ::Den förvirrande effekten måste lösas, och en anmärkning i en not är nog inte tillräckligt, som du skriver. Jan Arvid Götesson (diskussion) 15 februari 2018 kl. 11.30 (CET)
replies: text: :::Jag skrev ”nysvenska” i hela texten. Jag tror du missuppfattade när du skrev att ”orden används omväxlande med varandra som synonymer”. Avsikten var att framhäva en nyansskillnad. Men en text är ju dålig om den missuppfattas, och detta saknar betydelse nu när "nysvenska" används genomgående. Jan Arvid Götesson (diskussion) 15 februari 2018 kl. 22.55 (CET)
----
 
==== ija-stam ====
*Begärd av: Jan Arvid Götesson (diskussion) 29 november 2017 kl. 04.00 (CET)
*Motivering: Där är för få utvalda artiklar som kommer läsaren att utbrista ”Jag visste inte att jag inte visste detta!” Därför föreslår jag granskning av denna artikel, som tillhör ett nytt slag av artiklar – artiklar som gör något stort av hittills förbisedda detaljer som Ackusativism och Urspåring.
*Målsättning: Att artikeln ska kunna nomineras till utvald.
*Diskussion:
Omfattande tillägg har gjorts, om någon vill granska.

text: Detta är en intressant artikel, och jag ser den gärna som en del av en större mera utförlig beskrivning av olika urgermanska stammar och klasser i framtiden. Jag har några synpunkter:
* Inledningsraden har termen Fornnordiska språk, som har jag aldrig hört i plural. I vilka källor används den benämningen på ett sådant sätt? Jag skulle antingen nöja mig med fornnordiska, vilket inbegriper dialektala skillnader, eller skriva om det till nordiska fornspråk om man syftar på fornsvenska, forndanska, fornisländska, o.s.v.
* Bilderna i början ger intrycket av att artikeln är skriven i någon populärvetenskaplig tidskrift snarare än en encyklopedi. Dessutom behövs det en källa på påståendet att västgötar och värmlänningar tycker att stockholmare uttalar Vänern fel. Jag tycker nuvarande formulering ger ett lätt oencyklopediskt eller oseriöst intryck. Det hade nog räckt med en bildtext i stil med En del svenska sjönamn är ija-stammar, t.ex. Vänern. Kanske inte lika fyndigt, men Wikipedia ska inte heller vara fyndigt.
* I ingressen och i stycket ”praktisk nytta av ordstamsbegreppet” går artikeln ifrån ämnet och in på en sorts metadiskussion om varför man delar in ord efter ordstam. Jag hade hellre sett att det fördes på en artikel om germanska ordstammar och att den källhänvisas, för i nuläget saknar den källor, vilket gör att den ger intrycket av egna åsikter.
* I en fotnot står det att ingen åtskillnad görs mellan ”nysvenska” och ”nusvenska”. Eftersom vi har en artikel ”nysvenska” som syftar på perioden 1520–1850, vore det inte bättre att följa Wikipedias terminologi och kalla det ”nusvenska” i artikeln om det är dagens svenska som åsyftas?
* Jag hade personligen önskat att bokkällorna som finns på internet länkade till sidan som påståendet är taget från. Så att Svensk etymologisk ordbok länkar till rätt sida, likaså Nordisk familjebok, Studier öfver de svenska sjönamnen, o.s.v.. Alla dessa böcker finns på Runeberg och det gör det mycket lättare för läsaren att kontrollera källan.
* Kan man få en källa på att Pelle är direkt avlett från en ija-stam, och inte bara en smeknamnsform som Uffe och Hasse?
* Eftersom jag saknar källorna önskar jag ett förtydligande av stycket om ”misstag”. Misstag får det att låta som att upptagandet av fornspråkliga namn byggde på okunskap om svenska ljudlagar, men kan det inte lika gärna ha varit ett medvetet val att försvenska fornspråkets ord på det sättet, såsom antyds i avsnittet efter det? I synnerhet denna mening skulle behöva en källa: Men när svensktalande personer i nysvensk tid har läst äldre texter, och sett ord som slutar på ‑ir eller ‑er, har de tydligen i vissa fall antagit, att detta är samma slags ord som de vanliga a‑stammarna, som också slutar på ‑er om nominativändelsen bevarats. Vem är det som påstår att personerna har gjort det antagandet?
* Wikipedia brukar inte ha appendix, utan informationen i det stycket borde antingen kunna läggas tidigare i artikeln, eller som en fotnot eller källa till meningen I språkvetenskaplig litteratur betecknas denna ordgrupp ofta med den alternativa, synonyma benämningen ia‑stammar.
* När man läser mycket gammal litteratur om nordiska språk är det lätt att falla in i ett lätt arkaiserande språkbruk (jf. Mall:Ugglanspråk). Jag tycker överlag att artikeln kan behöva en del språkvård som gör artikeln mera lättläslig och tillgänglig. För närvarande används grammatisk kommatering, i stället för tydlighetskommatering som Språkrådet förordar och som står i Wikipedia:Skrivregler#Kommatecken. Annars hamnar man lätt i sådana här meningar: De menar, att man inte kan veta, vilka vägar utvecklingen skulle ha tagit, om utdöda ord fortlevt i svenskan; att ljudlagsenlighetsivrarna stundom är inkonsekventa, och faller på eget grepp; och att vanliga former som Frithiof, ehuru formellt felaktiga, har vunnit burskap i svenska språket och litteraturen, vilka lätt låter stolpiga. Detsamma gäller ord som ”varest” och ”ehuru” och konjunktiven ”bleve” som borde ersättas med mera lättillgängliga ord. 
--Lundgren8 (d · b) 8 januari 2018 kl. 20.52 (CET)

text: Det kommer att ta tid att redigera artikeln. Jag vill blott skynda mig att svara på en sak. ”Pelle” och ”Peter” var misslyckade försök att ange uttalsskillnaden mellan accent 2 och accent 1, inget annat. Jan Arvid Götesson (diskussion) 9 januari 2018 kl. 03.18 (CET)
replies: text: : Jag kan inte svara på alla Lundgren8s konstruktiva frågor på en gång. Jag börjar med två av dem.

text: : Lundgren8 förslår länkar till bokkällor som finns på världsvida väven. Ja, jag skall länka till alla digitalt publicerade källor.

text: : Lundgren8 skrev att  ”önskar … ett förtydligande av stycket om ’misstag’. Misstag får det att låta som att upptagandet av fornspråkliga namn byggde på okunskap om svenska ljudlagar, men kan det inte lika gärna ha varit ett medvetet val att försvenska fornspråkets ord … ?”.

text: : Jag skall ändra texten. Lundgren8 har rätt i att jag inte har någon källa som specifikt diskuterar upptagandet av ija‑stammar från fornspråket. Däremot är det känt att det fanns okunskap bland många av dem som deltog i den nordiska namnrenässansen när det gäller andra ord. Annars skulle inte ett missförstått namn som Orvar ha uppstått. En relevant källa är Adolf Noreens uppsats ”Om språkriktighet” i Spridda studier, sidorna 143–212 . Där behandlar han på några ställen förbiseenden vid upptagandet av fornspråkliga namn i nutida svenska. Intressant nog klandrar Adolf Noreen inte dem, som ej har ”ljudlagsenliga” former. Han klandrar förespråkarna av ”försvenskningsteorien” (Noreens beteckning på ljudlagsenlighet). Bland annat visar han att de som ville ha ”ljudlagsenliga” former inte var nog kunniga och genomtänkta för att genomföra sitt eget program. Om de som ville ha ”ljudlagsenliga” former hade bristande kunskaper, är det rimligt att anta att andra personer inte var kunnigare. Att principiellt göra ett ”medvetet val” i icke ljudlagsenlig riktning tillhör nog ett senare skede (När Rydqvist och Noreen offentliggjorde sina åsikter under senare delen av 1800‐talet). Jag tror att de tre (delvis överlappande) skedena i utvecklingen är dessa: 1) ingen särskild princip fram till mitten av 1800‐talet; 2) ljudlagsenlighet från mitten av 1800‐talet; 3) avvisande av ljudlagsenlighet från omkring 1868 fram till idag. Man kan se denna utveckling om man jämför å ena sidan 1800-talsupplagan av Nordisk familjebok, som utsiktslöst kämpar för ljudlagsenliga former som ”Slepne” (Sleipner), och å andra sidan uggleupplagan, som godtar resultatet av skede 3, och skriver ”Sleipner”. Alltså, jag tror inte att icke ljudlagsenliga former var ett medvetet val, men jag skall ändra texten eftersom en bra källa för min nuvarande skrivning saknas. Jan Arvid Götesson (diskussion) 15 februari 2018 kl. 07.41 (CET)
replies: text: ::Lundgren8 frågade om bruket av ”nysvenska” och ”nusvenska”. Texten har förenklats med genomgående bruk av ”nysvenska” (se artikelns diskussionssida).
replies: text: :::”Inledningsraden har termen Fornnordiska språk, som har jag aldrig hört i plural.” Jag ändrar till ”nordiska fornspråk” enligt förslag. ”Fornnordiska språk” i plural finns i flera böcker, men det saknar betydelse eftersom vi ändrar. Jan Arvid Götesson (diskussion) 15 februari 2018 kl. 23.27 (CET)
replies: text: ::::Bildtext ger oencyklopediskt intryck – jag skrev om text och lade till referens. Jan Arvid Götesson (diskussion) 16 februari 2018 kl. 02.12 (CET)
 Nu har jag tagit mig an denna anmärkning av Lundgren8:
I ingressen och i stycket ”praktisk nytta av ordstamsbegreppet” går artikeln ifrån ämnet och in på en sorts metadiskussion om varför man delar in ord efter ordstam. Jag hade hellre sett att det fördes på en artikel om germanska ordstammar och att den källhänvisas, för i nuläget saknar den källor, vilket gör att den ger intrycket av egna åsikter.
Jag har redigerat dessa meningar, så att de är mer encyklopediska, hoppas jag. Jag har inte tagit bort alla omnämnanden av ordstamsbegreppets användning. Orsaken är som följer. Läsare som möter språkvetenskapliga begrepp har kanske ingen uppfattning om dessa begrepps roll i forskning och undervisning. Låt mig jämföra med laryngalteorin. Den teorin är också en viktig språkvetenskaplig teori, men dess verkningar ligger så långt tillbaka i tiden, så att man inte undervisas i den om man studerar till exempel fornisländska. Ordstamsbegreppet är å andra sidan aktuellt när forskare diskuterar i tiden ganska näraliggande frågor i nordiska språk. Om man googlar på måfå finner man skrifter med passager som ”latinska ord och mansnamn vanligen böjs som maskulina a-stammar i fornsvenskan“. Av detta skäl tog jag inte helt bort denna ”metadiskussion”. Jag satte in källor som ger exempel på verk som använder eller inte använder ordstamsbegreppet, men jag har ingen källa till de allmänna iakttagelserna att äldre språkstadiers nomina tenderar att systematiseras efter ordstam, och yngre språkstadiers efter deklination. Det är en egen iakttagelse, som jag menar att det är försvarligt att meddela.
Lundgren8 skriver: ”Jag hade hellre sett att det fördes på en artikel om germanska ordstammar”. Jo visst, vi behöver hundratusentals nya artiklar om språkvetenskap på svenskspråkiga Wikipedia. Senare kan vi flytta material till bästa ställe. Men nu är denna artikel den enda i sitt slag på svenskspråkiga Wikipedia, så vitt jag vet. Med vänlig hälsning. Jan Arvid Götesson (diskussion) 21 mars 2018 kl. 06.00 (CET)
----
</div>
thread_title:  Nysvenska och nusvenska 

message: *Begärd av: Jan Arvid Götesson (diskussion) 29 november 2017 kl. 04.00 (CET)
*Motivering: Där är för få utvalda artiklar som kommer läsaren att utbrista ”Jag visste inte att jag inte visste detta!” Därför föreslår jag granskning av denna artikel, som tillhör ett nytt slag av artiklar – artiklar som gör något stort av hittills förbisedda detaljer som Ackusativism och Urspåring.
*Målsättning: Att artikeln ska kunna nomineras till utvald.
*Diskussion:
Omfattande tillägg har gjorts, om någon vill granska.
replies: text: Detta är en intressant artikel, och jag ser den gärna som en del av en större mera utförlig beskrivning av olika urgermanska stammar och klasser i framtiden. Jag har några synpunkter:
* Inledningsraden har termen Fornnordiska språk, som har jag aldrig hört i plural. I vilka källor används den benämningen på ett sådant sätt? Jag skulle antingen nöja mig med fornnordiska, vilket inbegriper dialektala skillnader, eller skriva om det till nordiska fornspråk om man syftar på fornsvenska, forndanska, fornisländska, o.s.v.
* Bilderna i början ger intrycket av att artikeln är skriven i någon populärvetenskaplig tidskrift snarare än en encyklopedi. Dessutom behövs det en källa på påståendet att västgötar och värmlänningar tycker att stockholmare uttalar Vänern fel. Jag tycker nuvarande formulering ger ett lätt oencyklopediskt eller oseriöst intryck. Det hade nog räckt med en bildtext i stil med En del svenska sjönamn är ija-stammar, t.ex. Vänern. Kanske inte lika fyndigt, men Wikipedia ska inte heller vara fyndigt.
* I ingressen och i stycket ”praktisk nytta av ordstamsbegreppet” går artikeln ifrån ämnet och in på en sorts metadiskussion om varför man delar in ord efter ordstam. Jag hade hellre sett att det fördes på en artikel om germanska ordstammar och att den källhänvisas, för i nuläget saknar den källor, vilket gör att den ger intrycket av egna åsikter.
* I en fotnot står det att ingen åtskillnad görs mellan ”nysvenska” och ”nusvenska”. Eftersom vi har en artikel ”nysvenska” som syftar på perioden 1520–1850, vore det inte bättre att följa Wikipedias terminologi och kalla det ”nusvenska” i artikeln om det är dagens svenska som åsyftas?
* Jag hade personligen önskat att bokkällorna som finns på internet länkade till sidan som påståendet är taget från. Så att Svensk etymologisk ordbok länkar till rätt sida, likaså Nordisk familjebok, Studier öfver de svenska sjönamnen, o.s.v.. Alla dessa böcker finns på Runeberg och det gör det mycket lättare för läsaren att kontrollera källan.
* Kan man få en källa på att Pelle är direkt avlett från en ija-stam, och inte bara en smeknamnsform som Uffe och Hasse?
* Eftersom jag saknar källorna önskar jag ett förtydligande av stycket om ”misstag”. Misstag får det att låta som att upptagandet av fornspråkliga namn byggde på okunskap om svenska ljudlagar, men kan det inte lika gärna ha varit ett medvetet val att försvenska fornspråkets ord på det sättet, såsom antyds i avsnittet efter det? I synnerhet denna mening skulle behöva en källa: Men när svensktalande personer i nysvensk tid har läst äldre texter, och sett ord som slutar på ‑ir eller ‑er, har de tydligen i vissa fall antagit, att detta är samma slags ord som de vanliga a‑stammarna, som också slutar på ‑er om nominativändelsen bevarats. Vem är det som påstår att personerna har gjort det antagandet?
* Wikipedia brukar inte ha appendix, utan informationen i det stycket borde antingen kunna läggas tidigare i artikeln, eller som en fotnot eller källa till meningen I språkvetenskaplig litteratur betecknas denna ordgrupp ofta med den alternativa, synonyma benämningen ia‑stammar.
* När man läser mycket gammal litteratur om nordiska språk är det lätt att falla in i ett lätt arkaiserande språkbruk (jf. Mall:Ugglanspråk). Jag tycker överlag att artikeln kan behöva en del språkvård som gör artikeln mera lättläslig och tillgänglig. För närvarande används grammatisk kommatering, i stället för tydlighetskommatering som Språkrådet förordar och som står i Wikipedia:Skrivregler#Kommatecken. Annars hamnar man lätt i sådana här meningar: De menar, att man inte kan veta, vilka vägar utvecklingen skulle ha tagit, om utdöda ord fortlevt i svenskan; att ljudlagsenlighetsivrarna stundom är inkonsekventa, och faller på eget grepp; och att vanliga former som Frithiof, ehuru formellt felaktiga, har vunnit burskap i svenska språket och litteraturen, vilka lätt låter stolpiga. Detsamma gäller ord som ”varest” och ”ehuru” och konjunktiven ”bleve” som borde ersättas med mera lättillgängliga ord. 
--Lundgren8 (d · b) 8 januari 2018 kl. 20.52 (CET)

text: Det kommer att ta tid att redigera artikeln. Jag vill blott skynda mig att svara på en sak. ”Pelle” och ”Peter” var misslyckade försök att ange uttalsskillnaden mellan accent 2 och accent 1, inget annat. Jan Arvid Götesson (diskussion) 9 januari 2018 kl. 03.18 (CET)
replies: text: : Jag kan inte svara på alla Lundgren8s konstruktiva frågor på en gång. Jag börjar med två av dem.

text: : Lundgren8 förslår länkar till bokkällor som finns på världsvida väven. Ja, jag skall länka till alla digitalt publicerade källor.

text: : Lundgren8 skrev att  ”önskar … ett förtydligande av stycket om ’misstag’. Misstag får det att låta som att upptagandet av fornspråkliga namn byggde på okunskap om svenska ljudlagar, men kan det inte lika gärna ha varit ett medvetet val att försvenska fornspråkets ord … ?”.

text: : Jag skall ändra texten. Lundgren8 har rätt i att jag inte har någon källa som specifikt diskuterar upptagandet av ija‑stammar från fornspråket. Däremot är det känt att det fanns okunskap bland många av dem som deltog i den nordiska namnrenässansen när det gäller andra ord. Annars skulle inte ett missförstått namn som Orvar ha uppstått. En relevant källa är Adolf Noreens uppsats ”Om språkriktighet” i Spridda studier, sidorna 143–212 . Där behandlar han på några ställen förbiseenden vid upptagandet av fornspråkliga namn i nutida svenska. Intressant nog klandrar Adolf Noreen inte dem, som ej har ”ljudlagsenliga” former. Han klandrar förespråkarna av ”försvenskningsteorien” (Noreens beteckning på ljudlagsenlighet). Bland annat visar han att de som ville ha ”ljudlagsenliga” former inte var nog kunniga och genomtänkta för att genomföra sitt eget program. Om de som ville ha ”ljudlagsenliga” former hade bristande kunskaper, är det rimligt att anta att andra personer inte var kunnigare. Att principiellt göra ett ”medvetet val” i icke ljudlagsenlig riktning tillhör nog ett senare skede (När Rydqvist och Noreen offentliggjorde sina åsikter under senare delen av 1800‐talet). Jag tror att de tre (delvis överlappande) skedena i utvecklingen är dessa: 1) ingen särskild princip fram till mitten av 1800‐talet; 2) ljudlagsenlighet från mitten av 1800‐talet; 3) avvisande av ljudlagsenlighet från omkring 1868 fram till idag. Man kan se denna utveckling om man jämför å ena sidan 1800-talsupplagan av Nordisk familjebok, som utsiktslöst kämpar för ljudlagsenliga former som ”Slepne” (Sleipner), och å andra sidan uggleupplagan, som godtar resultatet av skede 3, och skriver ”Sleipner”. Alltså, jag tror inte att icke ljudlagsenliga former var ett medvetet val, men jag skall ändra texten eftersom en bra källa för min nuvarande skrivning saknas. Jan Arvid Götesson (diskussion) 15 februari 2018 kl. 07.41 (CET)
replies: text: ::Lundgren8 frågade om bruket av ”nysvenska” och ”nusvenska”. Texten har förenklats med genomgående bruk av ”nysvenska” (se artikelns diskussionssida).
replies: text: :::”Inledningsraden har termen Fornnordiska språk, som har jag aldrig hört i plural.” Jag ändrar till ”nordiska fornspråk” enligt förslag. ”Fornnordiska språk” i plural finns i flera böcker, men det saknar betydelse eftersom vi ändrar. Jan Arvid Götesson (diskussion) 15 februari 2018 kl. 23.27 (CET)
replies: text: ::::Bildtext ger oencyklopediskt intryck – jag skrev om text och lade till referens. Jan Arvid Götesson (diskussion) 16 februari 2018 kl. 02.12 (CET)
 Nu har jag tagit mig an denna anmärkning av Lundgren8:
I ingressen och i stycket ”praktisk nytta av ordstamsbegreppet” går artikeln ifrån ämnet och in på en sorts metadiskussion om varför man delar in ord efter ordstam. Jag hade hellre sett att det fördes på en artikel om germanska ordstammar och att den källhänvisas, för i nuläget saknar den källor, vilket gör att den ger intrycket av egna åsikter.
Jag har redigerat dessa meningar, så att de är mer encyklopediska, hoppas jag. Jag har inte tagit bort alla omnämnanden av ordstamsbegreppets användning. Orsaken är som följer. Läsare som möter språkvetenskapliga begrepp har kanske ingen uppfattning om dessa begrepps roll i forskning och undervisning. Låt mig jämföra med laryngalteorin. Den teorin är också en viktig språkvetenskaplig teori, men dess verkningar ligger så långt tillbaka i tiden, så att man inte undervisas i den om man studerar till exempel fornisländska. Ordstamsbegreppet är å andra sidan aktuellt när forskare diskuterar i tiden ganska näraliggande frågor i nordiska språk. Om man googlar på måfå finner man skrifter med passager som ”latinska ord och mansnamn vanligen böjs som maskulina a-stammar i fornsvenskan“. Av detta skäl tog jag inte helt bort denna ”metadiskussion”. Jag satte in källor som ger exempel på verk som använder eller inte använder ordstamsbegreppet, men jag har ingen källa till de allmänna iakttagelserna att äldre språkstadiers nomina tenderar att systematiseras efter ordstam, och yngre språkstadiers efter deklination. Det är en egen iakttagelse, som jag menar att det är försvarligt att meddela.
Lundgren8 skriver: ”Jag hade hellre sett att det fördes på en artikel om germanska ordstammar”. Jo visst, vi behöver hundratusentals nya artiklar om språkvetenskap på svenskspråkiga Wikipedia. Senare kan vi flytta material till bästa ställe. Men nu är denna artikel den enda i sitt slag på svenskspråkiga Wikipedia, så vitt jag vet. Med vänlig hälsning. Jan Arvid Götesson (diskussion) 21 mars 2018 kl. 06.00 (CET)
----
</div>
thread_title:  ija-stam 

message: === Ija-stam ===
Nominerad av Sjunnesson (diskussion) 19 maj 2018 kl. 12.53 (CEST)
 
Artikeln har legat på WP:Artikelgranskningar sedan 29 november 2017 och fått en genomgång där. Artikeln är uttömmande, välskriven, illustrerad, och väl källbelagd.
 
;Stöder för utmärkt
;Stöder för bra
 
;Stöder inte
 
;Diskussion
Tack för nomineringen. Kan röstningsförfarandet vänta en kortare tid? Jag skulle vilja skriva en allmän artikel om ordstammar och flytta en del material dit enligt Lundgren8s förslag. En annan artikel kan nomineras och röstas om under tiden. Jan Arvid Götesson (diskussion) 19 maj 2018 kl. 13.39 (CEST)
</div>
----
thread_title:  Tillbakadragen nominering 

message: Nominerad av Sjunnesson (diskussion) 19 maj 2018 kl. 12.53 (CEST)
 
Artikeln har legat på WP:Artikelgranskningar sedan 29 november 2017 och fått en genomgång där. Artikeln är uttömmande, välskriven, illustrerad, och väl källbelagd.
 
;Stöder för utmärkt
;Stöder för bra
 
;Stöder inte
 
;Diskussion
Tack för nomineringen. Kan röstningsförfarandet vänta en kortare tid? Jag skulle vilja skriva en allmän artikel om ordstammar och flytta en del material dit enligt Lundgren8s förslag. En annan artikel kan nomineras och röstas om under tiden. Jan Arvid Götesson (diskussion) 19 maj 2018 kl. 13.39 (CEST)
</div>
----
thread_title:  Ija-stam 

message: Jag blev inte färdig med ändringar enligt Lundgren8s rekommendationer innan granskningstiden utlöpte. De sista av Lundgren8s punkter måste jag därför beakta utanför den blå granskningsdiskussionsrutan som finns ovan.
Lundgren8: ” jag ser den [artikeln] gärna som en del av en större mera utförlig beskrivning av olika urgermanska stammar och klasser”
Ja, jag har skrivit Ordstammar i germanska språk.
Lundgren8: ”artikeln [går] ifrån ämnet och in på en sorts metadiskussion om varför man delar in ord efter ordstam. Jag hade hellre sett att det fördes på en artikel om germanska ordstammar”
Jag har flyttat diskussionen till Ordstammar i germanska språk.
Lundgren8: ”det [är] lätt att falla in i ett lätt arkaiserande språkbruk”.
Njae, jag är nog inte omedveten om hur jag skriver. Men jag lärde mig läsa i frakturstilsböcker och växte upp i en miljö där folkmål och traditionellt skriftspråk värdesattes (jag talar och skriver inte standardsvenska om det inte är nödvändigt). Självfallet måste jag anpassa mig, så jag har försökt att ändra kommatering och annat. Det enda som jag inte håller med Lundgren8 om är att ord som ”ehuru” borde undvikas. Forskningen visar att de svensktalandes kunskap om det standardsvenska ordförrådet håller på att kollapsa (se till exempel Ord på prov: En studie av ordförståelse i högskoleprovet av Anna W Gustafsson och David Håkansson). Jag tycker inte svenskspråkiga Wikipedia skall bidraga till det.
Tack för synpunkter! Jan Arvid Götesson (diskussion) 5 juni 2018 kl. 12.40 (CEST)
----
thread_title:  Slutförd artikelgranskning 

message: Resultatet blev att artikeln blev utmärkt enligt de vägledande kriterierna:
* Varit nominerad i tre veckor och
* fått minst fem utmärkt-röster och
* dessa utgör minst 2/3 av det totala antalet röster.Sjunnesson (diskussion) 27 juni 2018 kl. 09.26 (CEST)
----
Bedömningen är avslutad. Var god modifiera inte diskussionen nedan. 
=== ija-stam ===
Nominerad av Sjunnesson (diskussion) 5 juni 2018 kl. 12.57 (CEST)
 
Artikeln har legat på WP:Artikelgranskningar sedan 29 november 2017 och fått en genomgång där. Artikeln är uttömmande, välskriven, illustrerad, och väl källbelagd.
;Stöder för utmärkt
# Deryni (diskussion) 6 juni 2018 kl. 09.15 (CEST) Kan inte annat än se att artikeln fyller alla kriterier för "Utmärkt". Roligt med en utmärkt artikel som, precis som artikelförfattaren skriver, får läsaren att utbrista ”Jag visste inte att jag inte visste detta!”
# Tostarpadius (diskussion) 6 juni 2018 kl. 10.29 (CEST) Som .
# Sjunnesson (diskussion) 6 juni 2018 kl. 12.16 (CEST) Enligt nominering.
# Árna (diskussion) 25 juni 2018 kl. 13.39 (CEST) Enligt nominering.
# Jan Arvid Götesson (diskussion) 25 juni 2018 kl. 23.21 (CEST) Enligt diskussionsinlägg.
;Stöder för bra
 
;Stöder inte
# Ascilto (diskussion) 24 juni 2018 kl. 14.57 (CEST) Eftersom vi inte kommer längre i diskussionen om spekulationer (som fortfarande delvis är notlösa), annars hade jag röstat bra eftersom framställningen hade kunnat vara enklare och klarare.
# Lindansaren (diskussion) 26 juni 2018 kl. 07.39 (CEST) Sorry, jag inser att det är en artikel som bygger på, och i viss mån förmedlar, djup kunskap. Men inledningen är alldeles för svårtillgänglig. Det måste gå att formulera en ingress som släpper in den okunnige men intresserade i ämnets hemligheter på ett enklare sätt. Vad gäller resten har jag inte några direkta synpunkter. Om man har tagit sig genom ingressen är det mer motiverat att ämnet kräver förkunskaper. Och varför inleds sökordet med ett gement "i"?
;Diskussion
Förbättringar föranledda av granskningen gjordes efter granskningsperioden; se artikelns diskussionssida. Artikeln hör samman med den nyskrivna huvudartikeln Ordstammar i germanska språk. Jan Arvid Götesson (diskussion) 5 juni 2018 kl. 13.03 (CEST)
replies: text: Jag gjorde två förbättringar: en anmärkning om terminologi och en tabell med urgermanska former. Jan Arvid Götesson (diskussion) 21 juni 2018 kl. 05.25 (CEST)
replies: text: :Artikeln bjuder på mycket kunskap och bygger på detaljer från ett stort antal spridda källor, en rejäl djupdykning. Men vissa partier väcker frågor. På flera ställen finns spekulationer och då måste man fråga sig om det är artikelförfattaren som spekulerar eller om spekulationen finns i källan: "Orsaken var troligen att ord som hirðir (herde, av *herðijaR) kunde uppfattas som avlett antingen av substantivet hiǫrð (hjord) eller av verbet hirða (vakta)"; "Men när svensktalande personer i nysvensk tid har läst äldre texter, och sett ord som slutar på ‑ir eller ‑er, har de möjligen i vissa fall antagit att detta är samma slags ord som de vanliga a‑stammarna" - till det senare citatet finns ingen specifik not, närmast efterföljande not stödjer uppenbart det följande påståendet. Efter vissa noter finns följdpåståenden utan not, som "Talarna av språket gjorde den (visserligen felaktiga) tolkningen att ija‑suffixet kunde fogas till ett verb, så i deras språkkänsla blev suffixet också deverbalt." - Vem är det som drar den slutsatsen? Jag är också tveksam till tekniken att låta olika noter stödja olika led i ett påstående, exempel: "Det ursprungliga ordet för ”läkare” i fornsvenska var lækir[13] av verbet ”läka”.[14]".

text: :Jag tycker också att för utvald status skall det åtminstone finnas en introduktion som är så skriven att den kan läsas av andra än specialister. Vi har t.ex. många artiklar inom ämnet medicin som är lättfattliga även för lekmän, då borde även språkhistoriska artiklar kunna läsas av andra än lingvister. /Ascilto (diskussion) 23 juni 2018 kl. 18.18 (CEST)
replies: text: :: Jag är inte lingvist av facket och har inga problem med ingressen. Den är enligt min mening inte det minsta svårförståelig, än mindre obegriplig. Tostarpadius (diskussion) 23 juni 2018 kl. 23.04 (CEST)
replies: text: ::: Inte heller jag har problem med introduktionen, fast jag inte är lingvist av facket. Sjunnesson (diskussion) 24 juni 2018 kl. 09.30 (CEST) 
Ascilto tycks i stort sett tycks mena att artikeln förefaller förmedla korrekt information som hopsamlats genom ett adekvat studium av ämnet. Det är ju ett gott betyg att artikeln ger ett vederhäftigt intryck. Men vissa frågor återstår; jag behandlar dem här i stigande komplexitetsgrad.
Ascilto framhåller att det skall finnas ”en introduktion som är så skriven att den kan läsas av andra än specialister”. Denna invändning rör inte sakinnehållet utan framställningen. I princip är det lätt att ordna: man läser med den oinsattes ögon, och förklarar det som inte är allmänt känt. Men i praktiken är det inte så lätt. Om en läsare inte har tänkt på
*att det finns språkfamiljer
*att språk utvecklas
*att (vissa) språk har en morfologi
*vad ordstam är
då kanske läsaren finner inledningen svårläst.
Jag fortsätter att diskutera detta, trots att två användare inte hade problem med inledningen, för Ascilto har rätt att inledningar skall vara mycket lättlästa. Låt mej jämföra med andra artiklar. Artikeln om binjure säger att organet ”producerar ett antal viktiga hormoner, bland annat adrenalin och kortisol”. Det är lätt för författaren att skriva en inledning, ty läsaren har ett hum om vad hormoner och adrenalin är. Bitarna faller på plats. Men artikeln om cosinus börjar sålunda: ”Cosinus eller kosinus (cos) är en trigonometrisk funktion och kan tolkas som projektionen på x-axeln av en punkt på enhetscirkeln". Folkflertalet har nog glömt vad trigonometri, funktion och enhetscirkeln är. Det vore svårt att förklara dessa saker i ingressen. Jag skulle vilja skriva en optimal inledning, men frågan är hur? Skall man förlita sig på att läsaren klickar på ord som ”ordstam” och ”genus”? Skall man lägga in fakta i ingressen? Skall man lägga in fakta i det första egentliga brödtextstycket efter innehållsförteckningen? Förslag mottages tacksamt.
Nästa fråga är denna: ”Jag är också tveksam till tekniken att låta olika noter stödja olika led i ett påstående, exempel: ’Det ursprungliga ordet för ”läkare” i fornsvenska var lækir[13] av verbet ”läka”.[14]’”. Asciltos fråga är befogad. Begrunda detta påhittade exempel: ”Stadens borgare började på 1600-talet bygga tak av spån,[1] som är mindre eldfarligt än halm[2].” Men i verkligheten var kanske orsaken att tillgången på takspån ökade och priset föll. Två sanna och källstödda påståenden har kombinerats, och de leder läsaren till en felaktig slutsats. I fallet med lækir finns ingen sådan risk. Stycket handlar om att ija‑stammar kan avledas av verb. Ett exempel anförs: lækir är ett fornsvenskt substantiv av relevant stamtyp enligt källa A, och avlett av ett verb enligt källa B. Inget teoretiskt utrymme finns för att vilseleda läsaren. För säkerhets skull stärker jag nu både källa A och B med en tredje källa, som stödjer båda påståendena.
Acsilto nämnde ett exempel, men de viktiga frågan är huruvida det finns meningar där olika delar av meningen stöds av olika källor, och det finns en risk att en felaktig slutsats byggs upp. Jag har inte konstruerat några sådana meningar. Varje påstående är i sina delar och som helhet sant. Men Acsilto påstår inte att jag förfore bedrägligt; Ascilto frågar blott hur läsaren kan veta att textens påståenden är sanna?
När det gäller flerledade påståenden som stöds av olika källor kan jag bara svara att samma sak gäller som när ett stycke text stöds av en enda not: författaren har läst källan/källorna; författaren intygar att texten stöds av källan/källorna; vem som helst kan kontrollera saken. Inget mer finns att säga om det.
Asciltos tredje fråga är denna: ”På flera ställen finns spekulationer och då måste man fråga sig om det är artikelförfattaren som spekulerar eller om spekulationen finns i källan”. Den frågan är intressant när ett textstycke till viss del är källöst.
Ascilto har observerat denna typ av inskjutna, notlösa meningar:
”Talarna av språket gjorde den (visserligen felaktiga) tolkningen att ija‑suffixet kunde fogas till ett verb, så i deras språkkänsla blev suffixet också deverbalt.”
Sådana meningar är mina försök att säga med flera ord vad författaren säger, så att texten blir begripligare. Författaren talar ju till forskarkollegor. Jag lägger till lekmannamässiga ord som inte har en not eftersom författaren inte använder dem.
Låt oss taga just detta avsnitt (Ursprungligt och senare användningsområde för avledningssuffixet ‑ija‑) som ett prov på min källhantering. Den viktigaste källan till avsnittet är Jan Paul Strid. Jag är 3000 km från närmsta bibliotek varest hans text finns, men jag kunde köpa en PDF av hans text för 30 euro på världsvida väven. Andra källor i stycket är tillgängliga ålinjes, utom Elias Wessén, men den källan har marginell betydelse. Här är ett stycke skrivet av Jan Paul Strid:
4. 1 . Changes in suffix function
– – –
4. 1 . 3 . Suffix ‑ia
Originally a denominal suffix producing adjectives, ‑ia became productive most of all as a deverbal suffix. This can be observed in Old Nordic terms for persons, which are partly denominal ( cf. hilmir m. 'chief' , i. e. 'helmetbearer') and partly deverbal. The reason for this seems to have been the fact that the ‑ia formations were associated with verbs derived from the basic noun in question, rather than from the noun itself. In this way, e. g. hirðir m. 'shepherd' , derived from hiǫrð f. , could be understood as a derivation from the verb hirða 'to guard' , and fylkir m. (from folk in the sense of 'troop') as a derivation from the verb fylka (Torp 1909, 3 5 ; Wessen 1965, 38). When this pattern became common, -fa-derivations denoting persons could even be formed from weak verbs: stýrir : stýra, stillir : stilla (stiliR flutna on the Rök stone: 'leader of the sea-warriors'), lagabötir 'law-improver', basatömir 'one who empties the stall', in other words: 'robs people of their cattle' (cf. Olson 1916,7 f.; Torp 1909; Wessén 1965, 38). OWN scaldic poetry is rich in derivations of this type.
The pattern does not seem to have spread beyond the frame of denominations for persons. Olson, however, points to the fact that in OWN poetry, such derivations are used for personified animals: hiðbyggvir 'the one who builds (or lives in) a lair' = 'bear' and even objects: fellir 'the one who fells' = 'sword' (1916, 91).
Denoting coherence, the suffix was abundantly used in forming collectives in Proto‑Nordic. lt is believed that the North Germanic derivations of this type (smiði, fylki, minni 'memory' etc.) were originally prefixed (cf. 3 .2.2.) like Go. gaskôhi 'pair of shoes', OSx. giwâpni 'weapons' (cf. also G Gebirge, Gelände etc.). However this may be, the suffix continued to be productive in this particular function even after syncope (Olson 1916, 177).
Frequently, the meaning of the derivations of this type appears to be identical with that of the basic word: virki n. 'work, stronghold': verk n. In OWN, this is particularly frequent in compounds (of the type ungmenni n. : ungir menn), which however often lack the collective meaning: biarndýri n. 'bear' . This latter phenomenon is of ancient origin, cf. Lat. adverhium : verbum, plenilunium 'full moon' : plena luna, Gr. εὐαγγέλιον 'good message' : ἄγελος 'messenger', μεσονύκτιον '(at) midnight' : νύξ 'night'. Among Scandinavian derivations, the so-called tree-name collectives are particularly interesting: birki : *biǫrk, Sw. hässle : hassel, eke : ek ('birch-, hazel-, oak‑grove' or '‑wood). Finally, it is worth mentioning that collective meaning is also found in many short-stemmed neuters like Sw. gräs 'grass', ON net 'net' , ber 'berry' (Wessén 1965, 39 ff.; Olson 1916, 177 f.; Torp 1909, § 13,3a).
Läser man de anförda källorna (främst Jan Paul Strid) och jämför med textavsnittet kan man bilda sig en uppfattning om artikelns källstöd. 
Vissa passager i avsnittet ser inte så vetenskapliga ut ity att de uttrycker en förmodan:
Orsaken var troligen…
Talarna av språket gjorde den (visserligen felaktiga) tolkningen…
– men även dessa passager motsvaras av tankar hos källan.
Dock stryker jag nu den sista meningen i detta avsnitt. Visserligen finns ”en mycket stor mängd” ija‑stams‑namn enligt källorna, men meningen som helhet saknar för närvarande källstöd.
När denna mening strukits menar jag att källstödet är tillräckligt i hela artikeln. En central mening i senare delen av artikeln är denna: ”Men när svensktalande personer i nysvensk tid har läst äldre texter, och sett ord som slutar på ‑ir eller ‑er, har de möjligen i vissa fall antagit att detta är samma slags ord som de vanliga a‑stammarna, som också slutar på ‑er om nominativändelsen bevarats.”
Denna mening grundas på vad som skrivs inom det akademiska ämnet Nordiska språk. I ett citerat arbete sägs att ”den förmodade utvecklingen” är att orden slutar på ‑e; detta är hur ”ljudutvecklingen borde ske”. Att ord ges former på ‑er kallas en ”avvikelse” som beror på att ”namnen tagits upp i svenskan i moderna litterära översättningar utifrån de västnordiska formerna”. I ett annat citerat arbete sägs att en form på ‑e ”egentligen” vore den korrekta, till skillnad från en annan angiven form (som uppenbarligen har a‑stamsform).
Dessa skrivningar av sakkunniga om hur det ”egentligen” borde vara, och att dessa ”förmodade” riktiga former kontrasteras med ”avvikande” former som ”upptagits” och inskrivits i ”moderna” svenska skrifter ger enligt min mening tillräckligt stöd för det försiktiga påståendet att svensktalande med begränsade insikter i formlära under de senaste seklerna ”möjligen” har anslutit vissa ord till a‑stamsgruppen (även om de inte hade namn på alla dessa ordstamstyper). Men jag skriver ändå om denna mening nu, så att det lämnas öppet varför skribenter handlat på ett visst sätt.
Styckena som handlar om att återupplivade ord som (i fornspråket) tillhör denna ordstamstyp har behandlats på olika sätt, har skrivits om flera gånger. Jag gör nu ytterligare en modifiering. Nu säger texten ATT skribenter har valt olika ordformer, men artikeln påstår inte VARFÖR – utom att möjliga förklaringar neutralt presenteras. Till detta räcker källorna, enligt min mening.
Slutkommentar. Efter Asciltos inlägg har jag avlägsnat artikelns enda verkligt källstödssvaga mening. Som jag skrev i föregående stycke har modifierat en annan mening så att neutralitet uppnåtts mellan de två möjliga förklaringarna till val av ordformer. Jag mottog motstridiga kommentarer om artikelns inledning, och jag vet inte hur jag skall lösa avvägningen mellan å ena sidan korthet och å andra begreppsförklaringar (som lätt kan svälla), så jag har inte redigerat inledningen än. Jan Arvid Götesson (diskussion) 24 juni 2018 kl. 10.16 (CEST)

text: När det gäller inledningen undrar jag framförallt över två formuleringar: "Många ija‑stammar är egennamn /---/ eller benämningar på personer med viss verksamhet" - borde det inte vara "bildar egennamn..." eller "ligger till grund för egennamn..."; ija-stammen är ju bara en del av Sverre och herde, inte hela ordet. Och "om man anger att ett substantiv till exempel är en ija‑stam" av samma skäl - borde det inte vara t.ex. "innehåller en ija stam". När det gäller artikeln som helhet så skulle framställningen kunna vara enklare och klarare. Generellt för swp:s lingvistiska artiklar gäller att de är onödigt tillkrånglade. Man får enklare och direktare svar i vilken grammatik som helst oberoende av nivå från högstadiet till universitetet.

text: När det gäller de båda påståendena med Jan Paul Strid som källa (den ena med not, den andra efter not) så finner jag inget stöd i källan för att uttrycka dessa som spekulationer. Han uttalar sig inte om hur språkbrukarna tänkt och det brukar språkhistoriker inte heller göra. De beskriver förändringarna i alla detaljer utan att spekulera om hur brukarna tänkt. Tankarna ligger utanför det vetenskapen kan uttala sig om. Samma sak gäller det notlösa påståendet "Men när svensktalande personer i nysvensk tid har läst äldre texter, och sett ord som slutar på ‑ir eller ‑er, har de möjligen i vissa fall antagit att detta är samma slags ord som de vanliga a‑stammarna". /Ascilto (diskussion) 24 juni 2018 kl. 12.58 (CEST)
replies: text: : Jag börjar med frågan om att rekonstruera ”hur brukarna tänkt”. Artikeln använder inte inte ordet ”tänka”, men den uttalar sig om mer eller mindre medvetna kognitiva processer, det är sant. Jan Paul Strid skriver:

text: :The reason for this seems to have been the fact that the ‑ia formations were associated with verbs derived from the basic noun in question, rather than from the noun itself. In this way, e. g. hirðir m. 'shepherd' , derived from hiǫrð f. , could be understood as a derivation from the verb hirða 'to guard' , and fylkir m. (from folk in the sense of 'troop') as a derivation from the verb fylka

text: : Jan Paul Strid skriver: reason for this seems to have been … were associated with … could be understood. Verbet ”associated” betyder att forskaren föreslår hur språkbrukarna kan ha uppfattat ordet, alltså hur de ”tänkte”. Språkbrukarna hade ordet hirðir som är avlett av hiǫrð, men så associerade de ordet med hirða i stället. Jan Paul Strid skriver om felaktiga tolkningar av hur ett ord som hirðir har bildats. Han uttalar sig alltså om kognitiva processer. Låt oss jämföra med en svensk som skriver hårddra i stället för det etymologiskt riktiga hårdra. Talaren tänker på ordet ”hård”. Låt mig ge fler exempel. De flesta tror att ”miniatyr” betyder att något är litet, och de flesta tror att ”ros eller ris” betyder att man får blommor eller prygel. Båda de tankarna är fel. Detta är jämförbara fall med det som nämns i artikeln och källan. I alla fallen har vi språkbrukare som associerar ett ord med fel etymologiska ursprung – en kognitiv process. I artikeln används orden ”uppfatta”, ”tolkning”, ”språkkänsla”. De orden motsvarar källans ord ”associate”, ”understood” (”understand” betyder som bekant ”tolka” på engelska, inte bara ”förstå”).

text: :Men är inte allt som sker i språket mer eller mindre medvetna kognitiva processer? Nej, en långsam fonologisk, morfologisk eller syntaktisk förändring inbegriper nog inte ens halvmedvetna processer. Men felaktiga idéer om hur ord har bildats är mer eller mindre medvetna. Ascilto skriver att Jan Paul Strid ”uttalar sig inte om hur språkbrukarna tänkt och det brukar språkhistoriker inte heller göra”. Förlåt, men etymologisk forskning handlar ju till stor del om tankefel. Ett av de vanligast orden i etymologiska utredningar är ”anslutits”. En etymolog kan skriva att ett ord ”folketymologiskt har anslutits till” ett annat ord – en tankeprocess som lett fel.

text: :Den andra meningen som Ascilto citerar har redigerats. Nu lyder den sålunda: ”Men när svensktalande personer i nysvensk tid har läst äldre texter, och sett ord som slutar på ‑ir eller ‑er, har de möjligen i vissa fall antingen valt bort från ett förmodat ”ljudlagsriktigt” sätt att skriva orden i modern svensk text, eller antagit att ord på ‑ir/‑er är samma slags ord som de vanliga a‑stammarna, som också slutar på ‑er om nominativändelsen bevarats.” Jag tycker skrivningen är försvarlig. Forskare skriver ju om att ija‑stammar har fått ”fel form”; då är det väl inte fel att försiktigt antyda de två möjliga processerna: ett medvetet val eller ett mindre välinformerat skrivsätt.

text: :Ascilto uppmärksammade skrivningar som ”Många ija‑stammar är egennamn”. Detta är en puts-fråga, men jag skall undersöka saken. Det händer ju ofta att man av slarv använder ord oegentligt, och jag blev tveksam. En snabb googling ger dock exempel som ”De fleste a‑stammer er femininer.” Då syftar ”a‑stam” på ”hela ordet”. Sådant bruk tyder på att det är godtagbart att skriva ”Många ija‑stammar är egennamn”. Jan Arvid Götesson (diskussion) 24 juni 2018 kl. 14.19 (CEST)
replies: text: ::Jag glömde kommentaren att ”När det gäller artikeln som helhet så skulle framställningen kunna vara enklare och klarare.”. Jag har gått igenom artikeln och förbättrat krångliga meningar, men mer kan nog göras. Jan Arvid Götesson (diskussion) 24 juni 2018 kl. 14.35 (CEST)
replies: text: ::: Efter denna genomgång hoppas jag verkligen att fler röstar så artikeln får den status den är värd. Tostarpadius (diskussion) 24 juni 2018 kl. 22.25 (CEST) 
Det var vänligt av Árna att rösta. De slutgiltiga förbättringarna har dock gjorts efter Árnas röst:
*Alla påståenden har noter, utom ett fåtal truismer.
*Alla påståenden ligger nära källorna. I fallet med källan Jan Paul Strid har denna närhet drivits till plagiatets gräns, eftersom Ascilto hade funderingar kring vad Ascilto med ett olyckligt ordval kallar ”spekulationer”.
*Alla meningar är korta och enkla, och driver tankegångens linje framåt utan sidosprång. Det finns nu inga hinder för läsning och förståelse, utom de svårigheter som oundvikligen hör ämnet till. 
*Omfattande utökningar har gjort, särskilt om paradigm. Jan Arvid Götesson (diskussion) 25 juni 2018 kl. 15.55 (CEST)

text: Jag skall läsa om artikeln en tredje gång. Vid förra omläsningen blev jag besviken på att så lite förändrats. /Ascilto (diskussion) 25 juni 2018 kl. 17.14 (CEST)
replies: text: :Eftersom huvudförfattaren röstar på sitt eget verk kommer jag inte överväga att ändra min röst. /Ascilto (diskussion) 25 juni 2018 kl. 23.49 (CEST)
replies: text: :: Tre veckor är tilländalupna. Det finns inget skäl att inte avsluta nu, eftersom artikeln blivit bättre de senaste två dagarna. Jag beklagar att det inte lyckades mig att göra mitt allra bästa förrän denna veckan. Den som orkar kan kasta ett öga på omskrivna stycken, som blivit klarare, informationsrikare och tydligare källstödda. Jag har skickat tack till alla oavsett era åsikter, eftersom även vissa negativa omdömen varit till båtnad för artikeln. Jan Arvid Götesson (diskussion) 26 juni 2018 kl. 06.21 (CEST)
replies: text: :::  Hej! Du skrev: ”varför inleds sökordet med ett gement ’i’?” Här är mitt svar: Artikeln heter tekniskt sett ”Ija-stammar” med stort ”I”. Funktionen DISPLAYTITLE används för att visa titeln som ”ija-stam”, men det är bara en utseendefråga. I vetenskapliga verk skrivs namn på ordstammar inte med stor bokstav, inte ens när vanliga skrivregler fordrar det.

text: ::: Jag skall försöka skriva om inledningen. Är några ord eller passager, som du tror är särskilt svåra? Jan Arvid Götesson (diskussion) 26 juni 2018 kl. 08.07 (CEST)
replies: text: :::: Hej. Tack för svar. Här är några exempel:

text: :::: "En ija‑stam är ett slags ordstam i germanska språk, särskilt germanska fornspråk". Vad betyder "ett slags"? Det tillägget förvirrar.

text: :::: "Namnet kommer av de sista ljuden (‑ija‐) i stammen. I nysvenska har dessa ord utvecklats till att sluta på ‑e, och de uttalas med grav accent." Detta bör exemplifieras.

text: :::: "Många ord som är ija‑stammar är egennamn (som Sverre), eller benämningar på personer med en viss verksamhet (som herde). Andra ija‑stammar är kollektivord som böke (flera bokar, bokskogslund)." Otydligt. Är orden ija-stammar, eller innehåller de ija-stammar?

text: :::: Varför kopplas inte de exemplifierad eorden till det som påstås karaktärisera ordstammen - "de sista ljuden" i stammen?

text: :::: Vad gäller den gemena rubriken anser jag att den förvirrar, även om det är i enlighet med språkpraxis. Det är ju inte in enlighet med uppslagsverkspraxis. Lindansaren (diskussion) 26 juni 2018 kl. 08.18 (CEST)
replies: text: :::::  Jag har redigerat inledningen. Det var nyttiga synpunkter du kom med. Alla problem som du pekade på är lösta, hoppas jag.

text: ::::: Om första bokstaven: artiklar som von Rosen (adelsätt) visas med gement ”von”, eftersom namnet helt enkelt aldrig kan skrivas ”Von Rosen, inte ens när det inleder en mening. Traditionella uppslagsverk har en sådan artikel under bokstaven R. Det är på samma sätt med språkvetenskapliga sammansatt ord som har ett morfem som första komponent. En boktitel kan se ut så här:

text: ::::: oi-, ei-deminutiivid läänemeresoome keelis (oi-, ei-diminutiver i östersjöfinska språk)

text: ::::: Det skulle se konstigt att ha titlar som I‑stam i stället för i‑stam. Det ser ut som om det skulle uttalas ell‑stam. Lika konstigt vore Nd‑stam i stället för nd‑stam. Poängen med att skriva med gemener i nd‑stam är att visa att n‑et och d‑et befinner sig på samma nivå, så att säga. Dessutom skulle det inte gå att upphäva skillnaden mellan gemener och versaler i nordisk språkvetenskap. bokstäverna r och R betecknar olika fonem, så man skriver till exempel r‑stam men R‑omljud. Orsaken till att DISPLAYTITLE finns måste rimligen vara att det i vissa undantagsfall behövs. Jan Arvid Götesson (diskussion) 26 juni 2018 kl. 09.33 (CEST)
replies: text: ::::::  Tack. Nu tror jag att jag begriper. Klart intressant. Jag stryker min röst, men överlåter till de spåkvetenskapligt bättre insatta att göra bedömningen "bra" eller "utmärkt". Angående gemen/versal: Min första tanke när jag först uppmärksammade artikeln var att den handlade om ett etnologiskt eller antropologiskt begrepp som beskrev en folkgrupp med speciella karaktäristika, samt att detta begrepp skrivs på ett främmande språk som inte använder versaler på samma sätt som svenska. Nu vet jag bättre och har lärt mig något nytt. Argumentet med att det är olika fonem tycker jag är helt ok, men det vore bra med en not som förklarar läget. Lindansaren (diskussion) 26 juni 2018 kl. 10.07 (CEST)
replies: text: :::::::  Jag sätter in en mening om skrivningen med gemener i artikeltexten. Jan Arvid Götesson (diskussion) 26 juni 2018 kl. 10.13 (CEST)
</div>
----
thread_title: Antagen till utmärkt

message: Nominerad av Sjunnesson (diskussion) 5 juni 2018 kl. 12.57 (CEST)
 
Artikeln har legat på WP:Artikelgranskningar sedan 29 november 2017 och fått en genomgång där. Artikeln är uttömmande, välskriven, illustrerad, och väl källbelagd.
;Stöder för utmärkt
# Deryni (diskussion) 6 juni 2018 kl. 09.15 (CEST) Kan inte annat än se att artikeln fyller alla kriterier för "Utmärkt". Roligt med en utmärkt artikel som, precis som artikelförfattaren skriver, får läsaren att utbrista ”Jag visste inte att jag inte visste detta!”
# Tostarpadius (diskussion) 6 juni 2018 kl. 10.29 (CEST) Som .
# Sjunnesson (diskussion) 6 juni 2018 kl. 12.16 (CEST) Enligt nominering.
# Árna (diskussion) 25 juni 2018 kl. 13.39 (CEST) Enligt nominering.
# Jan Arvid Götesson (diskussion) 25 juni 2018 kl. 23.21 (CEST) Enligt diskussionsinlägg.
;Stöder för bra
 
;Stöder inte
# Ascilto (diskussion) 24 juni 2018 kl. 14.57 (CEST) Eftersom vi inte kommer längre i diskussionen om spekulationer (som fortfarande delvis är notlösa), annars hade jag röstat bra eftersom framställningen hade kunnat vara enklare och klarare.
# Lindansaren (diskussion) 26 juni 2018 kl. 07.39 (CEST) Sorry, jag inser att det är en artikel som bygger på, och i viss mån förmedlar, djup kunskap. Men inledningen är alldeles för svårtillgänglig. Det måste gå att formulera en ingress som släpper in den okunnige men intresserade i ämnets hemligheter på ett enklare sätt. Vad gäller resten har jag inte några direkta synpunkter. Om man har tagit sig genom ingressen är det mer motiverat att ämnet kräver förkunskaper. Och varför inleds sökordet med ett gement "i"?
;Diskussion
Förbättringar föranledda av granskningen gjordes efter granskningsperioden; se artikelns diskussionssida. Artikeln hör samman med den nyskrivna huvudartikeln Ordstammar i germanska språk. Jan Arvid Götesson (diskussion) 5 juni 2018 kl. 13.03 (CEST)
replies: text: Jag gjorde två förbättringar: en anmärkning om terminologi och en tabell med urgermanska former. Jan Arvid Götesson (diskussion) 21 juni 2018 kl. 05.25 (CEST)
replies: text: :Artikeln bjuder på mycket kunskap och bygger på detaljer från ett stort antal spridda källor, en rejäl djupdykning. Men vissa partier väcker frågor. På flera ställen finns spekulationer och då måste man fråga sig om det är artikelförfattaren som spekulerar eller om spekulationen finns i källan: "Orsaken var troligen att ord som hirðir (herde, av *herðijaR) kunde uppfattas som avlett antingen av substantivet hiǫrð (hjord) eller av verbet hirða (vakta)"; "Men när svensktalande personer i nysvensk tid har läst äldre texter, och sett ord som slutar på ‑ir eller ‑er, har de möjligen i vissa fall antagit att detta är samma slags ord som de vanliga a‑stammarna" - till det senare citatet finns ingen specifik not, närmast efterföljande not stödjer uppenbart det följande påståendet. Efter vissa noter finns följdpåståenden utan not, som "Talarna av språket gjorde den (visserligen felaktiga) tolkningen att ija‑suffixet kunde fogas till ett verb, så i deras språkkänsla blev suffixet också deverbalt." - Vem är det som drar den slutsatsen? Jag är också tveksam till tekniken att låta olika noter stödja olika led i ett påstående, exempel: "Det ursprungliga ordet för ”läkare” i fornsvenska var lækir[13] av verbet ”läka”.[14]".

text: :Jag tycker också att för utvald status skall det åtminstone finnas en introduktion som är så skriven att den kan läsas av andra än specialister. Vi har t.ex. många artiklar inom ämnet medicin som är lättfattliga även för lekmän, då borde även språkhistoriska artiklar kunna läsas av andra än lingvister. /Ascilto (diskussion) 23 juni 2018 kl. 18.18 (CEST)
replies: text: :: Jag är inte lingvist av facket och har inga problem med ingressen. Den är enligt min mening inte det minsta svårförståelig, än mindre obegriplig. Tostarpadius (diskussion) 23 juni 2018 kl. 23.04 (CEST)
replies: text: ::: Inte heller jag har problem med introduktionen, fast jag inte är lingvist av facket. Sjunnesson (diskussion) 24 juni 2018 kl. 09.30 (CEST) 
Ascilto tycks i stort sett tycks mena att artikeln förefaller förmedla korrekt information som hopsamlats genom ett adekvat studium av ämnet. Det är ju ett gott betyg att artikeln ger ett vederhäftigt intryck. Men vissa frågor återstår; jag behandlar dem här i stigande komplexitetsgrad.
Ascilto framhåller att det skall finnas ”en introduktion som är så skriven att den kan läsas av andra än specialister”. Denna invändning rör inte sakinnehållet utan framställningen. I princip är det lätt att ordna: man läser med den oinsattes ögon, och förklarar det som inte är allmänt känt. Men i praktiken är det inte så lätt. Om en läsare inte har tänkt på
*att det finns språkfamiljer
*att språk utvecklas
*att (vissa) språk har en morfologi
*vad ordstam är
då kanske läsaren finner inledningen svårläst.
Jag fortsätter att diskutera detta, trots att två användare inte hade problem med inledningen, för Ascilto har rätt att inledningar skall vara mycket lättlästa. Låt mej jämföra med andra artiklar. Artikeln om binjure säger att organet ”producerar ett antal viktiga hormoner, bland annat adrenalin och kortisol”. Det är lätt för författaren att skriva en inledning, ty läsaren har ett hum om vad hormoner och adrenalin är. Bitarna faller på plats. Men artikeln om cosinus börjar sålunda: ”Cosinus eller kosinus (cos) är en trigonometrisk funktion och kan tolkas som projektionen på x-axeln av en punkt på enhetscirkeln". Folkflertalet har nog glömt vad trigonometri, funktion och enhetscirkeln är. Det vore svårt att förklara dessa saker i ingressen. Jag skulle vilja skriva en optimal inledning, men frågan är hur? Skall man förlita sig på att läsaren klickar på ord som ”ordstam” och ”genus”? Skall man lägga in fakta i ingressen? Skall man lägga in fakta i det första egentliga brödtextstycket efter innehållsförteckningen? Förslag mottages tacksamt.
Nästa fråga är denna: ”Jag är också tveksam till tekniken att låta olika noter stödja olika led i ett påstående, exempel: ’Det ursprungliga ordet för ”läkare” i fornsvenska var lækir[13] av verbet ”läka”.[14]’”. Asciltos fråga är befogad. Begrunda detta påhittade exempel: ”Stadens borgare började på 1600-talet bygga tak av spån,[1] som är mindre eldfarligt än halm[2].” Men i verkligheten var kanske orsaken att tillgången på takspån ökade och priset föll. Två sanna och källstödda påståenden har kombinerats, och de leder läsaren till en felaktig slutsats. I fallet med lækir finns ingen sådan risk. Stycket handlar om att ija‑stammar kan avledas av verb. Ett exempel anförs: lækir är ett fornsvenskt substantiv av relevant stamtyp enligt källa A, och avlett av ett verb enligt källa B. Inget teoretiskt utrymme finns för att vilseleda läsaren. För säkerhets skull stärker jag nu både källa A och B med en tredje källa, som stödjer båda påståendena.
Acsilto nämnde ett exempel, men de viktiga frågan är huruvida det finns meningar där olika delar av meningen stöds av olika källor, och det finns en risk att en felaktig slutsats byggs upp. Jag har inte konstruerat några sådana meningar. Varje påstående är i sina delar och som helhet sant. Men Acsilto påstår inte att jag förfore bedrägligt; Ascilto frågar blott hur läsaren kan veta att textens påståenden är sanna?
När det gäller flerledade påståenden som stöds av olika källor kan jag bara svara att samma sak gäller som när ett stycke text stöds av en enda not: författaren har läst källan/källorna; författaren intygar att texten stöds av källan/källorna; vem som helst kan kontrollera saken. Inget mer finns att säga om det.
Asciltos tredje fråga är denna: ”På flera ställen finns spekulationer och då måste man fråga sig om det är artikelförfattaren som spekulerar eller om spekulationen finns i källan”. Den frågan är intressant när ett textstycke till viss del är källöst.
Ascilto har observerat denna typ av inskjutna, notlösa meningar:
”Talarna av språket gjorde den (visserligen felaktiga) tolkningen att ija‑suffixet kunde fogas till ett verb, så i deras språkkänsla blev suffixet också deverbalt.”
Sådana meningar är mina försök att säga med flera ord vad författaren säger, så att texten blir begripligare. Författaren talar ju till forskarkollegor. Jag lägger till lekmannamässiga ord som inte har en not eftersom författaren inte använder dem.
Låt oss taga just detta avsnitt (Ursprungligt och senare användningsområde för avledningssuffixet ‑ija‑) som ett prov på min källhantering. Den viktigaste källan till avsnittet är Jan Paul Strid. Jag är 3000 km från närmsta bibliotek varest hans text finns, men jag kunde köpa en PDF av hans text för 30 euro på världsvida väven. Andra källor i stycket är tillgängliga ålinjes, utom Elias Wessén, men den källan har marginell betydelse. Här är ett stycke skrivet av Jan Paul Strid:
4. 1 . Changes in suffix function
– – –
4. 1 . 3 . Suffix ‑ia
Originally a denominal suffix producing adjectives, ‑ia became productive most of all as a deverbal suffix. This can be observed in Old Nordic terms for persons, which are partly denominal ( cf. hilmir m. 'chief' , i. e. 'helmetbearer') and partly deverbal. The reason for this seems to have been the fact that the ‑ia formations were associated with verbs derived from the basic noun in question, rather than from the noun itself. In this way, e. g. hirðir m. 'shepherd' , derived from hiǫrð f. , could be understood as a derivation from the verb hirða 'to guard' , and fylkir m. (from folk in the sense of 'troop') as a derivation from the verb fylka (Torp 1909, 3 5 ; Wessen 1965, 38). When this pattern became common, -fa-derivations denoting persons could even be formed from weak verbs: stýrir : stýra, stillir : stilla (stiliR flutna on the Rök stone: 'leader of the sea-warriors'), lagabötir 'law-improver', basatömir 'one who empties the stall', in other words: 'robs people of their cattle' (cf. Olson 1916,7 f.; Torp 1909; Wessén 1965, 38). OWN scaldic poetry is rich in derivations of this type.
The pattern does not seem to have spread beyond the frame of denominations for persons. Olson, however, points to the fact that in OWN poetry, such derivations are used for personified animals: hiðbyggvir 'the one who builds (or lives in) a lair' = 'bear' and even objects: fellir 'the one who fells' = 'sword' (1916, 91).
Denoting coherence, the suffix was abundantly used in forming collectives in Proto‑Nordic. lt is believed that the North Germanic derivations of this type (smiði, fylki, minni 'memory' etc.) were originally prefixed (cf. 3 .2.2.) like Go. gaskôhi 'pair of shoes', OSx. giwâpni 'weapons' (cf. also G Gebirge, Gelände etc.). However this may be, the suffix continued to be productive in this particular function even after syncope (Olson 1916, 177).
Frequently, the meaning of the derivations of this type appears to be identical with that of the basic word: virki n. 'work, stronghold': verk n. In OWN, this is particularly frequent in compounds (of the type ungmenni n. : ungir menn), which however often lack the collective meaning: biarndýri n. 'bear' . This latter phenomenon is of ancient origin, cf. Lat. adverhium : verbum, plenilunium 'full moon' : plena luna, Gr. εὐαγγέλιον 'good message' : ἄγελος 'messenger', μεσονύκτιον '(at) midnight' : νύξ 'night'. Among Scandinavian derivations, the so-called tree-name collectives are particularly interesting: birki : *biǫrk, Sw. hässle : hassel, eke : ek ('birch-, hazel-, oak‑grove' or '‑wood). Finally, it is worth mentioning that collective meaning is also found in many short-stemmed neuters like Sw. gräs 'grass', ON net 'net' , ber 'berry' (Wessén 1965, 39 ff.; Olson 1916, 177 f.; Torp 1909, § 13,3a).
Läser man de anförda källorna (främst Jan Paul Strid) och jämför med textavsnittet kan man bilda sig en uppfattning om artikelns källstöd. 
Vissa passager i avsnittet ser inte så vetenskapliga ut ity att de uttrycker en förmodan:
Orsaken var troligen…
Talarna av språket gjorde den (visserligen felaktiga) tolkningen…
– men även dessa passager motsvaras av tankar hos källan.
Dock stryker jag nu den sista meningen i detta avsnitt. Visserligen finns ”en mycket stor mängd” ija‑stams‑namn enligt källorna, men meningen som helhet saknar för närvarande källstöd.
När denna mening strukits menar jag att källstödet är tillräckligt i hela artikeln. En central mening i senare delen av artikeln är denna: ”Men när svensktalande personer i nysvensk tid har läst äldre texter, och sett ord som slutar på ‑ir eller ‑er, har de möjligen i vissa fall antagit att detta är samma slags ord som de vanliga a‑stammarna, som också slutar på ‑er om nominativändelsen bevarats.”
Denna mening grundas på vad som skrivs inom det akademiska ämnet Nordiska språk. I ett citerat arbete sägs att ”den förmodade utvecklingen” är att orden slutar på ‑e; detta är hur ”ljudutvecklingen borde ske”. Att ord ges former på ‑er kallas en ”avvikelse” som beror på att ”namnen tagits upp i svenskan i moderna litterära översättningar utifrån de västnordiska formerna”. I ett annat citerat arbete sägs att en form på ‑e ”egentligen” vore den korrekta, till skillnad från en annan angiven form (som uppenbarligen har a‑stamsform).
Dessa skrivningar av sakkunniga om hur det ”egentligen” borde vara, och att dessa ”förmodade” riktiga former kontrasteras med ”avvikande” former som ”upptagits” och inskrivits i ”moderna” svenska skrifter ger enligt min mening tillräckligt stöd för det försiktiga påståendet att svensktalande med begränsade insikter i formlära under de senaste seklerna ”möjligen” har anslutit vissa ord till a‑stamsgruppen (även om de inte hade namn på alla dessa ordstamstyper). Men jag skriver ändå om denna mening nu, så att det lämnas öppet varför skribenter handlat på ett visst sätt.
Styckena som handlar om att återupplivade ord som (i fornspråket) tillhör denna ordstamstyp har behandlats på olika sätt, har skrivits om flera gånger. Jag gör nu ytterligare en modifiering. Nu säger texten ATT skribenter har valt olika ordformer, men artikeln påstår inte VARFÖR – utom att möjliga förklaringar neutralt presenteras. Till detta räcker källorna, enligt min mening.
Slutkommentar. Efter Asciltos inlägg har jag avlägsnat artikelns enda verkligt källstödssvaga mening. Som jag skrev i föregående stycke har modifierat en annan mening så att neutralitet uppnåtts mellan de två möjliga förklaringarna till val av ordformer. Jag mottog motstridiga kommentarer om artikelns inledning, och jag vet inte hur jag skall lösa avvägningen mellan å ena sidan korthet och å andra begreppsförklaringar (som lätt kan svälla), så jag har inte redigerat inledningen än. Jan Arvid Götesson (diskussion) 24 juni 2018 kl. 10.16 (CEST)

text: När det gäller inledningen undrar jag framförallt över två formuleringar: "Många ija‑stammar är egennamn /---/ eller benämningar på personer med viss verksamhet" - borde det inte vara "bildar egennamn..." eller "ligger till grund för egennamn..."; ija-stammen är ju bara en del av Sverre och herde, inte hela ordet. Och "om man anger att ett substantiv till exempel är en ija‑stam" av samma skäl - borde det inte vara t.ex. "innehåller en ija stam". När det gäller artikeln som helhet så skulle framställningen kunna vara enklare och klarare. Generellt för swp:s lingvistiska artiklar gäller att de är onödigt tillkrånglade. Man får enklare och direktare svar i vilken grammatik som helst oberoende av nivå från högstadiet till universitetet.

text: När det gäller de båda påståendena med Jan Paul Strid som källa (den ena med not, den andra efter not) så finner jag inget stöd i källan för att uttrycka dessa som spekulationer. Han uttalar sig inte om hur språkbrukarna tänkt och det brukar språkhistoriker inte heller göra. De beskriver förändringarna i alla detaljer utan att spekulera om hur brukarna tänkt. Tankarna ligger utanför det vetenskapen kan uttala sig om. Samma sak gäller det notlösa påståendet "Men när svensktalande personer i nysvensk tid har läst äldre texter, och sett ord som slutar på ‑ir eller ‑er, har de möjligen i vissa fall antagit att detta är samma slags ord som de vanliga a‑stammarna". /Ascilto (diskussion) 24 juni 2018 kl. 12.58 (CEST)
replies: text: : Jag börjar med frågan om att rekonstruera ”hur brukarna tänkt”. Artikeln använder inte inte ordet ”tänka”, men den uttalar sig om mer eller mindre medvetna kognitiva processer, det är sant. Jan Paul Strid skriver:

text: :The reason for this seems to have been the fact that the ‑ia formations were associated with verbs derived from the basic noun in question, rather than from the noun itself. In this way, e. g. hirðir m. 'shepherd' , derived from hiǫrð f. , could be understood as a derivation from the verb hirða 'to guard' , and fylkir m. (from folk in the sense of 'troop') as a derivation from the verb fylka

text: : Jan Paul Strid skriver: reason for this seems to have been … were associated with … could be understood. Verbet ”associated” betyder att forskaren föreslår hur språkbrukarna kan ha uppfattat ordet, alltså hur de ”tänkte”. Språkbrukarna hade ordet hirðir som är avlett av hiǫrð, men så associerade de ordet med hirða i stället. Jan Paul Strid skriver om felaktiga tolkningar av hur ett ord som hirðir har bildats. Han uttalar sig alltså om kognitiva processer. Låt oss jämföra med en svensk som skriver hårddra i stället för det etymologiskt riktiga hårdra. Talaren tänker på ordet ”hård”. Låt mig ge fler exempel. De flesta tror att ”miniatyr” betyder att något är litet, och de flesta tror att ”ros eller ris” betyder att man får blommor eller prygel. Båda de tankarna är fel. Detta är jämförbara fall med det som nämns i artikeln och källan. I alla fallen har vi språkbrukare som associerar ett ord med fel etymologiska ursprung – en kognitiv process. I artikeln används orden ”uppfatta”, ”tolkning”, ”språkkänsla”. De orden motsvarar källans ord ”associate”, ”understood” (”understand” betyder som bekant ”tolka” på engelska, inte bara ”förstå”).

text: :Men är inte allt som sker i språket mer eller mindre medvetna kognitiva processer? Nej, en långsam fonologisk, morfologisk eller syntaktisk förändring inbegriper nog inte ens halvmedvetna processer. Men felaktiga idéer om hur ord har bildats är mer eller mindre medvetna. Ascilto skriver att Jan Paul Strid ”uttalar sig inte om hur språkbrukarna tänkt och det brukar språkhistoriker inte heller göra”. Förlåt, men etymologisk forskning handlar ju till stor del om tankefel. Ett av de vanligast orden i etymologiska utredningar är ”anslutits”. En etymolog kan skriva att ett ord ”folketymologiskt har anslutits till” ett annat ord – en tankeprocess som lett fel.

text: :Den andra meningen som Ascilto citerar har redigerats. Nu lyder den sålunda: ”Men när svensktalande personer i nysvensk tid har läst äldre texter, och sett ord som slutar på ‑ir eller ‑er, har de möjligen i vissa fall antingen valt bort från ett förmodat ”ljudlagsriktigt” sätt att skriva orden i modern svensk text, eller antagit att ord på ‑ir/‑er är samma slags ord som de vanliga a‑stammarna, som också slutar på ‑er om nominativändelsen bevarats.” Jag tycker skrivningen är försvarlig. Forskare skriver ju om att ija‑stammar har fått ”fel form”; då är det väl inte fel att försiktigt antyda de två möjliga processerna: ett medvetet val eller ett mindre välinformerat skrivsätt.

text: :Ascilto uppmärksammade skrivningar som ”Många ija‑stammar är egennamn”. Detta är en puts-fråga, men jag skall undersöka saken. Det händer ju ofta att man av slarv använder ord oegentligt, och jag blev tveksam. En snabb googling ger dock exempel som ”De fleste a‑stammer er femininer.” Då syftar ”a‑stam” på ”hela ordet”. Sådant bruk tyder på att det är godtagbart att skriva ”Många ija‑stammar är egennamn”. Jan Arvid Götesson (diskussion) 24 juni 2018 kl. 14.19 (CEST)
replies: text: ::Jag glömde kommentaren att ”När det gäller artikeln som helhet så skulle framställningen kunna vara enklare och klarare.”. Jag har gått igenom artikeln och förbättrat krångliga meningar, men mer kan nog göras. Jan Arvid Götesson (diskussion) 24 juni 2018 kl. 14.35 (CEST)
replies: text: ::: Efter denna genomgång hoppas jag verkligen att fler röstar så artikeln får den status den är värd. Tostarpadius (diskussion) 24 juni 2018 kl. 22.25 (CEST) 
Det var vänligt av Árna att rösta. De slutgiltiga förbättringarna har dock gjorts efter Árnas röst:
*Alla påståenden har noter, utom ett fåtal truismer.
*Alla påståenden ligger nära källorna. I fallet med källan Jan Paul Strid har denna närhet drivits till plagiatets gräns, eftersom Ascilto hade funderingar kring vad Ascilto med ett olyckligt ordval kallar ”spekulationer”.
*Alla meningar är korta och enkla, och driver tankegångens linje framåt utan sidosprång. Det finns nu inga hinder för läsning och förståelse, utom de svårigheter som oundvikligen hör ämnet till. 
*Omfattande utökningar har gjort, särskilt om paradigm. Jan Arvid Götesson (diskussion) 25 juni 2018 kl. 15.55 (CEST)

text: Jag skall läsa om artikeln en tredje gång. Vid förra omläsningen blev jag besviken på att så lite förändrats. /Ascilto (diskussion) 25 juni 2018 kl. 17.14 (CEST)
replies: text: :Eftersom huvudförfattaren röstar på sitt eget verk kommer jag inte överväga att ändra min röst. /Ascilto (diskussion) 25 juni 2018 kl. 23.49 (CEST)
replies: text: :: Tre veckor är tilländalupna. Det finns inget skäl att inte avsluta nu, eftersom artikeln blivit bättre de senaste två dagarna. Jag beklagar att det inte lyckades mig att göra mitt allra bästa förrän denna veckan. Den som orkar kan kasta ett öga på omskrivna stycken, som blivit klarare, informationsrikare och tydligare källstödda. Jag har skickat tack till alla oavsett era åsikter, eftersom även vissa negativa omdömen varit till båtnad för artikeln. Jan Arvid Götesson (diskussion) 26 juni 2018 kl. 06.21 (CEST)
replies: text: :::  Hej! Du skrev: ”varför inleds sökordet med ett gement ’i’?” Här är mitt svar: Artikeln heter tekniskt sett ”Ija-stammar” med stort ”I”. Funktionen DISPLAYTITLE används för att visa titeln som ”ija-stam”, men det är bara en utseendefråga. I vetenskapliga verk skrivs namn på ordstammar inte med stor bokstav, inte ens när vanliga skrivregler fordrar det.

text: ::: Jag skall försöka skriva om inledningen. Är några ord eller passager, som du tror är särskilt svåra? Jan Arvid Götesson (diskussion) 26 juni 2018 kl. 08.07 (CEST)
replies: text: :::: Hej. Tack för svar. Här är några exempel:

text: :::: "En ija‑stam är ett slags ordstam i germanska språk, särskilt germanska fornspråk". Vad betyder "ett slags"? Det tillägget förvirrar.

text: :::: "Namnet kommer av de sista ljuden (‑ija‐) i stammen. I nysvenska har dessa ord utvecklats till att sluta på ‑e, och de uttalas med grav accent." Detta bör exemplifieras.

text: :::: "Många ord som är ija‑stammar är egennamn (som Sverre), eller benämningar på personer med en viss verksamhet (som herde). Andra ija‑stammar är kollektivord som böke (flera bokar, bokskogslund)." Otydligt. Är orden ija-stammar, eller innehåller de ija-stammar?

text: :::: Varför kopplas inte de exemplifierad eorden till det som påstås karaktärisera ordstammen - "de sista ljuden" i stammen?

text: :::: Vad gäller den gemena rubriken anser jag att den förvirrar, även om det är i enlighet med språkpraxis. Det är ju inte in enlighet med uppslagsverkspraxis. Lindansaren (diskussion) 26 juni 2018 kl. 08.18 (CEST)
replies: text: :::::  Jag har redigerat inledningen. Det var nyttiga synpunkter du kom med. Alla problem som du pekade på är lösta, hoppas jag.

text: ::::: Om första bokstaven: artiklar som von Rosen (adelsätt) visas med gement ”von”, eftersom namnet helt enkelt aldrig kan skrivas ”Von Rosen, inte ens när det inleder en mening. Traditionella uppslagsverk har en sådan artikel under bokstaven R. Det är på samma sätt med språkvetenskapliga sammansatt ord som har ett morfem som första komponent. En boktitel kan se ut så här:

text: ::::: oi-, ei-deminutiivid läänemeresoome keelis (oi-, ei-diminutiver i östersjöfinska språk)

text: ::::: Det skulle se konstigt att ha titlar som I‑stam i stället för i‑stam. Det ser ut som om det skulle uttalas ell‑stam. Lika konstigt vore Nd‑stam i stället för nd‑stam. Poängen med att skriva med gemener i nd‑stam är att visa att n‑et och d‑et befinner sig på samma nivå, så att säga. Dessutom skulle det inte gå att upphäva skillnaden mellan gemener och versaler i nordisk språkvetenskap. bokstäverna r och R betecknar olika fonem, så man skriver till exempel r‑stam men R‑omljud. Orsaken till att DISPLAYTITLE finns måste rimligen vara att det i vissa undantagsfall behövs. Jan Arvid Götesson (diskussion) 26 juni 2018 kl. 09.33 (CEST)
replies: text: ::::::  Tack. Nu tror jag att jag begriper. Klart intressant. Jag stryker min röst, men överlåter till de spåkvetenskapligt bättre insatta att göra bedömningen "bra" eller "utmärkt". Angående gemen/versal: Min första tanke när jag först uppmärksammade artikeln var att den handlade om ett etnologiskt eller antropologiskt begrepp som beskrev en folkgrupp med speciella karaktäristika, samt att detta begrepp skrivs på ett främmande språk som inte använder versaler på samma sätt som svenska. Nu vet jag bättre och har lärt mig något nytt. Argumentet med att det är olika fonem tycker jag är helt ok, men det vore bra med en not som förklarar läget. Lindansaren (diskussion) 26 juni 2018 kl. 10.07 (CEST)
replies: text: :::::::  Jag sätter in en mening om skrivningen med gemener i artikeltexten. Jan Arvid Götesson (diskussion) 26 juni 2018 kl. 10.13 (CEST)
</div>
----
thread_title:  [[ija-stam]] 

message: @Skivsamlare Tack för att Du försökte fixa död länk. (Staffan Fridell, Marco Bianchi, Magnus Källström och Sonia Steblin‑Kamenskaya, Runkunskap 7,5. Kompendium med stödpapper och övningar till lektioner.)
Jag får tyvärr detta meddelande: ”403 Oops! Forbidden. You tried to access a document for which you don't have privileges. Return home or try the search bar below.” 
Fungerar länken till docplayer.se för Dig? Jan Arvid Götesson (diskussion) 17 december 2022 kl. 00.58 (CET)
replies: text: Jan Arvid Götesson Det var mycket märkligt. Jo, den fungerade när jag lade in länken. Det verkar som att docplayer autogenererar och byter ut en del av ULR-en när man laddar ned pdf härifrån i detta fallet. Formarerar källan och lägger in den arkiverade länken. Toppen att du uppmärksammmade felet.--Skivsamlare (diskussion) 17 december 2022 kl. 12.51 (CET)
replies: text: :Tack för dina oegennyttiga insatser! Jan Arvid Götesson (diskussion) 17 december 2022 kl. 13.03 (CET)
thread_title:  Problem med docplayer,se