Diskussion:Bureätten/Arkiv 2011

message: Kan vi ta bort faktakollmallen som lades in vid en redigering i maj 2010 av Minor? Motiveringen var "Artikeln innehåller felaktigheter; se närmare diskussionssidan." Finns några av de brister som åsyftades kvar? Se de diskussionsinlägg Minor gjorde strax innan.
Denna typ av svepande kritik är lite svår att hantera. Det är bättre att stoppa in -mallar eller liknande där så behövs. Jag har frågat tidigare. Om inte min fråga besvaras inom ett par veckor föreslår jag att vi tar bort mallen. Mange01 13 februari 2011 kl. 19.14 (CET)
replies: text: : Artikeln är definitivt inte en objektiv av ämnet, men det är möjligt att Minor har rätt, och att wikipedia inte klarar av att hantera ämnen som det här. Stycket om Västerbottensyndromet skall definitvit bort - noten går till en projektsida på UUB, och inte själva avhandlingen. Ingenstans beskrivs hur en person omnämnd på en runsten från vilken man inte har någon genetisk kunskap kan kopplas till Västerbottenssyndromet. Med tanke på att Bureätten är ingift i en stor del av svensk adel borde Västerbottenssyndromet om den vore kopplad till någon förfader inom bureätten även finnas bland dessa grenar - det gör sjukdomen inte. Det är en hel del annat som borde ses över i artikeln.--FBQ 13 februari 2011 kl. 20.24 (CET)
replies: text: :: Jag kom på att det kanske kan vara värt att visa på hur uppgifterna om Bure faktiskt förekommer även på Uppsala universitets hemsida. Fast som sagt - om innehållet i artikeln om Västerbottensyndromet skall användas som belägg för något släktskap mellan Nikolaus Fartegnson bör det lämpligen framgå vad avhandligen innehåller. KH Gustavsson om jag förstått rätt från de som läst boken har inte kunnat följa genbärarna längre än 1600-talet. Några gener från Nikolaus Fartegnson finns självklart inte. Genen finns i Medelpad, och kan ha hamnat där av en mängd orsaker. Den finns om jag förstått det rätt f.ö. också i en population i Frankrike. Det finns säkert en Burefix som anfader, som dessutom uppfann Byrån (Bureun) :-D --FBQ 13 februari 2011 kl. 20.50 (CET)
replies: text: :::Stycket om Västerbottensyndromet är nu bortplockat. Riggwelter 13 februari 2011 kl. 20.56 (CET)
replies: text: :::[Redigeringskonflikt] Ok. Jag ska beställa artiklarna om Västerbottensyndromet. Bland annat verkar följande källa omnämna detta: KH Gustavson, S Jagell, M Pigg From rune stones to genes. The cause of Sjögren-Larsson syndrome is encircled (Från runsten till gen : Orsaken till Sjögren-Larssons syndrom ringas in), Läkartidningen, volym 92 (nr 28-29/95), ss. 2748f., 1995. (Nån som har tillgång till ett sjukhusbiblioteks databaser?) En diskussion om detta, med mer omfattande referat av källan finns på anbytarforum. Mange01 13 februari 2011 kl. 20.58 (CET)
replies: text: :::: Det låter bra. Egentligen känner jag att jag skulle vilja släppa den här artikeln, och kunna ägna mig åt annat - det finns mycket annat att åtgärda, och jag har egentligen inte studerat Bureätten i någon högre grad. Man kanske får acceptera att den inte är helt utmärkt, eftersom Sikeborg verkar vilja lägga sin tid på annat, och det nog blir svårt att få tag på någon annan genealog av dignitet som vill lägga tid på den. Förhoppningsvis ser den som i släktforskningssyfte går in på den av historiken att det är värt att vara försiktig med vad som står i den. Det finns ju fler artiklar med det problemet. --FBQ 13 februari 2011 kl. 22.40 (CET)
replies: text: :::::Det är inte riktigt så att jag vill lägga min tid på annat, men omständigheter utanför min kontroll gör att jag för närvarande inte kan engagera mig så mycket, oavsett vad jag vill eller inte. Jag har skrivit en längre artikel om ca 45.000 ord enbart om hur framställningen av Bureättens äldre led hela tiden ökas på och ändras ända fram till i våra dagar. Detta inbegriper också påståendena i artikeln om Västerbottensyndromet och de släktkedjor som på senare tid presenterats av Marc Hernelind och Rigedahl. (Deras genealogier är för övrigt inte en "äldre tolkningstradition", som det nu uppges. De äldre släktleden enligt dem - de skiljer sig dessutom åt - är omarbetade för att försöka passa in både den historiske Fartägn Unge på 1300-talet och myternas Fale hin gamle och Fale hin unge, med resultatet att där nu finns två äldre Fale och två yngre.) Artikeln är nu nästan helt klar. Jag gör vad jag kan, men för stunden har jag inte möjlighet att uppdatera Wikipedia-artikeln punkt för punkt med källhänvisningar. ... --Minor 7 mars 2011 kl. 22.42 (CET)
[Avindenterar]Okej. Ingen brådska. Ser fram emot din artikel! Tills dess kan vi kanske lugna oss med att lägga ut något om Västerbottensyndromet och andra kontroversiella ämnen igen. Här kommer en något utökad version av den text om Västerbottensyndromet som har raderats ur artikelns sista avsnitt:
   
Mange01 8 mars 2011 kl. 00.09 (CET)

text: Det som gör det mödosamt att uppdatera denna Wikipedia-artikel - och kanske andra som rör äldre ämnen som inte har behandlats färdigt i litteraturen - är att många slutsatser grundar sig på omfattande analyser eller resonemang. Det räcker därför inte alltid med att lägga till en fotnot med en hänvisning till ett tryckt verk; det behövs referenser till primärkällor, textkritiska kommentarer om dessa, sammankopplingar med andra källor som sammantagna leder till en sannolik slutsats. Utan ett sådant grundarbete kommer de presenterade uppgifterna att ändå hänga löst och kunna avfärdas. Det har varit några exempel på det redan i redigeringarna av den här artikeln. En användare missförstod innebörden av ordet "själakarl" (den äldre benämningen för säljägare) och trodde att det syftade på någon som ägnade sig åt själavårdande verksamhet och tog därför bort min uppgift att den ursprunglige stamfadern Härse i Bure varit säljägare. På liknande sätt togs min sammanfattning att Johan Bure hade grandiosa föreställningar om sin släkt bort såsom varande lögner; det var inte möjligt för mig att i den här artikeln lägga in den sextiosidiga analys (då ännu i manuskript) av Johan Bures kommentarer på ett stort antal ställen i sina handskrifter som visar att han faktiskt trodde att hans släkt i äldre tid hade varit kungar och furstar ända tillbaka till antiken och antagligen också halvgudar. Artikeln om Västerbottensyndromet behöver också kommenteras mer utförligt, men också detta ligger fortfarande i manuskript. (Tills vidare behöver man bara gå till det mycket kritiska bemötande till uppgifterna i artikeln som ges av läkarna Olof Cronberg och Stig Cronberg i artikeln ”Sjuka familjer. Genetik och genealogi” i Arv och Anor, Årsbok för Riksarkivet och Landsarkiven 1996, red. Kerstin Abukhanfusa, .) Vad jag tycker har varit påfrestande och som dämpat min initiala iver att få till en bra artikel här är också att de nya varianter av de äldre släktleden som Rigedahl och Härnelind i en för sig berömvärd entusiasm på senare år skapat (bl.a. utifrån missuppfattningen att Landsarkivet i Härnösand skulle ha belagt de släktkopplingar och årtal som återfinns i Th. Bylunds databas Angur, den missuppfattning som också ligger till grund för påståendena i artikeln om Västerbottensyndromet) här ska läggas fram som en alternativ, "äldre tolkningstradition". Ingen före 1990 lär ha känt till denna. I alla fall; enligt min uppfattning krävs det därför en mycket utförlig källredovisning med kommentarer här för vissa uppgifter till dess att man kan hänvisa till tryckt litteratur i ämnet. --Minor 8 mars 2011 kl. 18.59 (CET)
replies: text: :Jag har nu tagit bort faktakollmallen eftersom ingen konkret kritik framförts sedan i januari. Lägg gärna in  och liknande där så behövs.

text: :Jag ska beställa källan du nämner.

text: :Föreslår att vi väntar några månader på ditt manuskript Minor innan vi tar en ny funderare på hur Västerbottensyndromet ska belysas i denna artikel. Mange01 20 mars 2011 kl. 16.54 (CET)
replies: text: ::Jag har nu utökat referatet ovan (blockcitat i kursiv stil) och lagt till kritiken. Om någon vill ha några av de inskannade artiklarna kan jag mejla dem. Mange01 25 mars 2011 kl. 18.24 (CET)
thread_title:  Faktakollmallen och Västerbottensyndromet

message: Bureätten
Artikeln om Bureätten torde vara en av Wikipedias mest stötta och blötta. Detta beror till stor del på att lika debattglada som okunniga personer alltför ofta kommit med lika tvärsäkra som omdömeslösa uttalanden. Vår nuvarande ”moderator” Magnus Eriksson bör med sina meriter vara den som lyckas reda ut allt detta, så att vi kan få en hyfsat vederhäftig artikel om Bureätten som tillfredsställer de flesta.
Den första delen av nuvarande artikel har en för de flesta acceptabel nivå. Den återger den av de flesta genealoger och historiker vedertagna versionen men behöver kompletteras av den traditionella, dvs. Johannes Bureus version i den mån denna kan verifieras när det gäller en tillfredsställande sannolikhetsnivå. 
Bureättens ursprung
Ingen genealog kan finna sanningen om Bureättes ursprung eftersom den för hän mot de tider då några skriftliga bevis inte längre finns. Den genealog som kommit längst är Thord Bylund, vars ställning som f.d. arkivlektor vid Landsarkivet i Härnösand bör ha visst värde. Arkeologer har inte hittills haft tillfälle att försöka sig på verifierande utgrävningar. När det gäller skrift- eller bildbevis  finns Burestenen i Nolby söder om Sundsvall, som är den enda runstenen som har namnet Bure, detta är alltså första gången namnet skrivs. Namnet Bure har enligt nämnden för sv språkvård anknytning till isl Buri ´son´, ´ättling´och namnet går tillbaka till sagohjälten Fale Bure. Den bevarade griftestenen med Burevapnet, den pansrade böjda armen på en sköld med hjälm och två korsade stridsyxor ovanför, i Sköns nya kyrka bör kunna gälla som bildbevis. Erich Theet, Medelpads förste häradshövding, talar om en bok (ännu inte återfunnen) av Johannes Magni som berättar om Fales slott och riksdagsmannen och kyrkoherden Laurentius Jacobi berättar om det vapen och den bok som återger sägnerna om Fale den unge men tagits från Sköns gamla kyrka av krigsöversten Johan Siggesson för att förevisas Johan III och sedan förmodligen försvunnit vid danskarnas härjningar i Kalmarområdet, där Siggesson bosatte sig på Svartingstorp med sin Anna af Stäflö. 
Leonard Bygdéns besök i Skön 1890
En vettig traditionsbunden version av Bureättens ursprung är inte lämplig för skolastiska övningar men trovärdigheten bör prövas så långt det är möjligt. En så när rikslikare för uppfattningen om sägnerna och Johannes Bureus trovärdighet har alltsedan Svenska Litteratursällskapets allmänna årsmöte den 24 mars 1890 bibliotekarien Leonard Bygdéns uppsats ”Om ursprunget till den historiska myten om Fale den unge” varit. Märkligt nog tycks få verkligen ha läst denna och därför har en del missuppfattningar slagit rot. Bygdén besökte själv Skön 1890 och konstaterar att sägnen om Fale den unge fortfarande lever i bygden. Han inspekterar också likstenen och tycker sig som den ende se årtalet 1402, vilket skulle göra denne Fale den unge några generationer yngre än Johannes Bureus 1200-tals hjälte. Ingen har dock varken förr eller senare kunnat verifiera detta årtal. Bygdén verifierar också Bureus besök hos kyrkoherde Petrus Laurentii, sonen till Laurentius Jacobi. När det gäller traditionen om Fale den unge, dennes räddning av kungasonen och rikets räddare i slagen vid Lena 1208 och Gestilren 1210 anser Bygdén att traditionen egentligen åsyftar Arvid Smålännings räddning av Birgers son Valdemar efter Håtunalekens händelser och Bureus ska själv ha lagt till årtal och orter till den sägen han fått sig berättad.
Johannes Bureus norrländska resa 1600-1601
Bureus besök i Skön skedde på hemväg från besöket i Bureå, där Bureus sagesman Anders Danielssons farfars bror ska ha varit Bure herr Jon, abboten i Bura kloster. Både Petrus Laurentii och Anders Danielsson avlider året efter Johannes Bureus besök. Denne var verkligen just ute i tid för att rädda sägnerna från glömskan. Bygdén verifierar också att uppgifterna om Herse Falessons öden vid sitt besök i Bureå indirekt stämmer med det kontrakt om kolonisation av området mellan Ule och Skellefte älvar som Nils Fartegnsson, farfadern, skrivit med Magnus Eriksson. I sen tid 1900-tal har detta verifierats i professor Karl-Henrik Gustafssons och docent Sten Jagells forskningar omVästerbottens syndromet. Invandringen till Västerbotten av Buresläkten kom naturligt nog alltså söderifrån.
Förnuft istället för skolastik
Om i stället för skolastisk formalism och sofism sunt förnuft stött av muntliga källors och traditioners uppgifter liksom modern forskning får råda ger den bild, som traditionalisterna dit professor Karl-Henrik Gustafsson och författaren Sten Rigedahl får räknas och som ligger mycket nära den förste riksantikvariens Johannes Bureus, störst trovärdighet. Utom all rimlighet gränsad sannolikhet torde vara den juridiska term som ligger närmast till att använda.
Beträffande verifikat se Fale Bure Akademins hemsida www.falebure.se  Sten Rigedahl 20 mars 2011 kl. 08.41 (CET)
replies: text: Problemet med denna sida är väl tvärtom att nästan alla som bidrar här har skrivit var sin bok och har goda kunskaper i ämnet, utom jag. Jag har ingen egen position att försvara och tog rollen som medlare för en tid sedan när någon bad om hjälp på Bybrunnen, men jag känner mig inte bekväm med epitetet moderator bl.a. eftersom jag har så lite kunskap i ämnet. Kanske är det därför jag har svårt att omsätta dina diskussionsinlägg i konkreta förslag till ändringar av artikeltexten. Mange01 20 mars 2011 kl. 17.11 (CET)
Några synpunkter:
Bureätten
Rigedal anser att artikeln bör kompletteras med Bureus så kallade traditionella historieskrivning. Jag ser egentligen inget problem med det. Visst kan det nämnas på wikipedia att von Däniken anser pyramiderna bygda av utomjordingar, att kreationister anser dinosaurierna dog ut i syndafloden och att Bureus ansåg att Bureätten stammade på Noas son Magog. Däremot bör artikeln lämpligen vara tydlig med vad som är 1600-talsgötisiscm och vad som är forskningskonsensus, om man räknar bort Rigedals skola.
Bureättens ursprung
Problemet är att Rigedal kommer med halva utlägg som ser mycket bra ut när man tittar på dem ytligt, men när man granskar det hela närmare ser man att vissa bitar är utelämnade. Buri betyder normalt broder (kan betyda bro också) på fornsvenska. Det skulle i sådana fall betyda att inget personnamn alls finns på texten, utan stenen skulle vara rest efter barksuains buri faþuri sin, alltså sin farbror. Den exakta namnet "Buri" förekommer inte på någon annan runsten, däremot varianter på namn med Buri- i olika sammansättningar, och medeltida skrifter där Buri är en variant av Birger, därför antas Nolbystenen faktiskt innehålla ett personnamn "Buri", som då är en variant av namnformen Birger. Något släktnamn handlar det dock definitivt inte om, eftersom några sådana inte användes på vikingatiden. Det är ju här viktigt att skilja på vad som är saga och fakta: "Burevapnet" är det vapen som förekommer på gravstenen i Sköns kyrka. Någon angiven gravlagd finns inte, och inte heller något årtal, om man nu inte skall gå på Bygdens årtal 1402, som stilhistoriskt faktiskt känns rimligast. "Buretraditionen" anser dock att det är Nils Farteignsons gravsten, och att det är Farthaeign Unges gravsten och att denne är identisk med den Fale Unge som skapades då Fale Hin visade sig inte kunna historiskt förenas med gravsten - något som faktiskt tydligt visar hur man tänjt berättelsen för att få historien att gå ihop. Från att först ha skapat en Fale Hin den äldre och en Fale Hin den yngre för att få årtalen att gå ihop, gör man om den yngre till Unge för att hitta en historisk person att kunna koppla ihop sägnerna.
Vi kan börja med att konstatera att Bureus uppgifter om äldre tider uppenbarligen innehåller så många svagheter, och troligen direkt uppdiktade delar, att de blir svåra att fästa någon tillit till. Något Bura kloster har inte funnits. En ruin vars funktion är oklar finns på platsen - möjligen kan den ha tillhört kyrkan och haft religiös koppling, men kloster är den definitivt inte. Något slott har Sköns kyrka inte varit. Den har varit en försvarskyrka, antagligen för hela socknens försvar, och att det fanns anordningar för en försvarsanläggningar där kunde Bureus helt säkert se när han skapade sina sägner. Det var ju lämpligt att denna bok med berättelserna om Bureus högadliga påbrå försvann precis innan han skulle få möjlighet att bevisa det och läsa vad det egentligen handlade om. Det vore intressant att studera bygdens verkliga historia, men då måste götisistiska dimridåer bort och verkliga fakta studeras, inte det som passar med Bureus skapelse väljas ut. 
Sedan är väl frågan om wikipedia verkligen är lämpligt att kunna ge en objektiv bild i artikar som denna. Jag har inte studerat Bureätten närmare och skulle hellre lämna över den här artikeln om någon annan, om jag trodde att den fick vettig utformning.--FBQ 23 mars 2011 kl. 00.38 (CET)

text: Rigedahl anser att artikeln bör kompletteras med Rigedahls egen forskning. Det har han ansett i flera år. WP har motsatt sig det lika länge och jag ser ingen som helst orsak att ändra på den delen av förhållandet. // OlofE 23 mars 2011 kl. 12.41 (CET)
replies: text: :FBQ: Dina uppgifter skulle vara värda att nämna i artikeln, om det fanns källa. Mange01 23 mars 2011 kl. 18.47 (CET)

text: :OlofE: I viss mån är väl det förhållandet ändrat sedan december. Hoppas du ändå tycker artikelns sista avsnitt ("Äldre tolkningstradition") är okej. Avsnittet diskuterades här en del i höstas, och ingen hade invändningar då. Utom Sten som försökte utöka avsnittet. Mange01 23 mars 2011 kl. 18.47 (CET)
replies: text: :: Mange: Specificera gärna vilka delar du vill ha källbelagda och som skulle kunna passa i artikeln kanske jag kan återkomma med källor.--FBQ 24 mars 2011 kl. 01.02 (CET)

text: :: Har inga problem med artikeln. (styckena i underrubrikerna borde inte formuleras som fortsättningar på löpande texten, men det är skönhetsfläckar) Det är dock helt klart även i de senaste inläggen ovan att Rigedahl inte förstår och inte tänker acceptera eller respektera hur wikipedia arbetar. Den här historien har pågått i åratal, Rigedahls beteende är helt oförändrat. // OlofE 24 mars 2011 kl. 09.32 (CET)
replies: text: :::FBQ. Jag strök under ett exempel på passus i din text som jag tyckte kändes faktamässig och skulle kunna passa bra i artikeln.

text: :::OlofE: Fint. Fast jag fattade inte det där med skönhetsfläckarna. Mange01 24 mars 2011 kl. 22.51 (CET)
replies: text: :::: Mange: Tack, jag skall ta och se om jag får tid, kommer nog inte att ha tid närmaste dagarna. Vet att jag läst om Nolbystenen och dess tolkning tidigare. Har nu för mig att någon faktiskt tolkade inskriften som rest av barksuains farbror, men tror inte jag har någon artikel i ämnet hemma. Utläggningar om "buri" och dess olika tolkningar tror jag dock att jag kan hitta in några beskrivningar av upplands runinskrifter. Den sista delen, att inga släktnamn förekommer under vikingatiden tror jag att man får försöka hitta i någon översiktslitteratur, det hör ju inte till vanligheterna att någon påstår det.--FBQ 24 mars 2011 kl. 23.20 (CET)

text: :::: Stycket "Etablerad tolkningstradition" börjar "I samtida källor finns emellertid", stycket "Äldre tolkningstradition" börjar "(...)dröjde sig dock", dvs bägge refererar uttrycksmässigt till utsagor som inte är i samma avsnitt. I princip avhjälps det genom att stryka "emellertid" och "dock". // OlofE 25 mars 2011 kl. 12.09 (CET)
replies: text: ::::: Bra kommentar. Fixat. Mange01 25 mars 2011 kl. 15.47 (CET)
För att inte artikeln ska bli ännu mer bemängd med konstigheter måste jag få klistra in etymologin för broder från Svenska akademiens ordlista: buri kan inte betyda bror, för r är redan i sanskrit före u.

text: fsv. broþir, y. fsv. äfv. bror (pl. brödher, äfv. brödhra), motsv. d. broder, isl. broðir, got. brôþar, fsax. brðdar, holl. broeder, fht.bruoder, t. bruder, ags. broðor, eng. brother, lat. frater (fr. frère), gr. φϱατήϱ, sanskr. bhrătar, fir. bráthir, fslav. bratro
Så just den tolkningen, att buri skulle vara ett substantiv, måste avfärdas, vem som än ursprungligen kläckt idén.--90.233.139.86 25 mars 2011 kl. 05.46 (CET)
replies: text: : Jag är ingen runspecialist, så jag kan inte bedömma vilken tolkning som är troligast. Det finns dock ganska många lokala skrivsätt på runstenarna, och väldigt många stavningsvariater med u före r. På U 342 har ett bur(u) tolkats som syftande på bro(ður). På U 479, U 651 U 655, U 689, U 845, U 864 och U 1153 skrivs broder buruþur, på U 676 buruþr och på U 1046 buroþur.--FBQ 25 mars 2011 kl. 15.16 (CET)
Inskottsvokaler mellan två konsonanter förekommer i barnspråk (beror eller buror istf bror), men det viktiga blir den övre bakre vokalen direkt efter r och före den dentala klusilen d/ð/th/t, som i formen buri inte finns. --90.233.214.78 26 mars 2011 kl. 18.14 (CET)
thread_title: Den traditionalistiska sidan

message: Läg märke till att jag säger traditionalistiska som i detta fall faktiskt är motsatt den traditionella versionen. Visst är det så att Bureätten måste betraktas ur två aspekter annars kan vi irra omkring lika osaliga även om ytterligare 800 år- muntlig tradition måste väga lika tungt som briljant kunnig okunnighet i allmänhet. Som detta virrande om texten på Burestenen i Nolby och namnet Bure, "stenen rest över en farbror eller av en farbror och inte ens det, jisses det var nåt nytt. Ursäkta men det där med Birger är ju dessutom helt fel. Varför inte hålla oss till "Nämnden för svensk språkvård" som hänvisar till isl. son,ättling och i övrigt till Fale Bure sägnen. Bure finns enligt Raä bara på Nolbystenen. Varför inte använda oss av sannolikhet då och då eller måste de som ser sig själva som de största experterna alltid briljera med sin egentliga okunnighet, sin eventuella sidokunnighet men skriande brist på intresse och omdöme. Detta utan att ha lagt ned någon som helst möda på att verkligen sätta sig in i ämnet och försöka göra sitt för att rätta till och övervinna den allmänna förvirringen. Sten Rigedahl 29 mars 2011 kl. 13.20 (CEST)Sten Rigedahl 2 maj 2011 kl. 16.59 (CEST)
replies: text: Du får ta det här med Urban, jag orkar inte. Sägnen nämner inte någonting om Nolbystenen, det är ett senare påfund, från 1600-talsgöticist som också ansåg att alla ord med -bur härstammade från Bureätten. Vad menar du med att  "Nämnden för svensk språkvård" syftar till isländskans "son, ättling". Menar du att man skall tolka stenen som att den är rest efter "sonättling, hans far"? Blir det på något sätt rimligare?--FBQ 5 maj 2011 kl. 01.14 (CEST)

text: Muntlig tradition som direkt källa har noll relevans på wikipedia. Skriftlig källa tack. Wikipedia är inte en forskningssida. // OlofE 5 maj 2011 kl. 09.14 (CEST)
thread_title:  Den traditionalistiska sidan II 

message: Jag har blivit ombedd att redogöra vilka punkter i den nuvarande artikelversionen som jag anser vara felaktiga eller olämpliga. Det rör sig om ett trettiotal. Jag skulle kunna utveckla punkterna ytterligare, men detta får räcka för denna gång. Enligt min mening bör faktamallen ligga kvar i artikeln tills artikeln justerats. Jag går dock inte in och rättar artikeln själv, eftersom jag tror att det är bäst (med tanke på historiken) att förändringar bör motiveras här i diskussionen innan man uppdaterar artikeln.
* [1] Den korrekta namnformen för Johan Bure är just Johan Bure; Johannes Thomae (Agrivillensis) Bureus (Buraeus) är den latiniserade formen. I artikeln blandas Johan Bure och Johannes Bureus om vartannat. Ur min kommentar i denna diskussion 2010-05-31: »Det namn som Johan Bure själv oftast använder, i såväl privata som officiella sammanhang, och med vilket han tilltalas av bekanta är just Johan Bure eller Johan Thomasson Bure. Den stora monografi över honom, som akademiledamoten och förre riksantikvarien Hans Hildebrand skrev och publicerade 1910, är visserligen betitlad 'Minne af riksantikvarien Johannes Bureus', men i texten använder han genomgående just den svenska namnformen Johan Bure av samma skäl. Också i det stora Svenskt biografiskt lexikon återfinns biografin över honom under namnet 'Bure, Johan'. Nationalencyklopedin och och KB [Kungliga Biblioteket] må sedan standardisera som de vill; för KB:s del har man väl bara utgått från den latiniserade namnform som Johan Bure använde som författarnamn till några av sina publikationer. (Det mesta av stormaktstidens litteratur var på latin, och som författare var det naturligt att i ett sådant sammanhang använda den latinska namnformen. Det betyder inte att vi därför är skyldiga att kalla stava historiografen Örnhielms namn Oernhielm eller Oernhielmius, bara därför att han benämns så i latinsk litteratur, för att ta ett exempel på rak arm.)»
replies: text: :En anonym kommentar av IP-nr 90.233.163.66 (30 mars 2011 kl. 11.30 CEST) nedan invänder mot vad han/hon kallar »det föreslagna namnbytet av JB»: »I alla samtida böcker och uppslagsverk namnges han med den latiniserade formen (jag gissar för att han tillhörde prästståndet trots att han var ämbetsman), och det blir helt enkelt alltför rörigt om man på Wikipedia försöker etablera en för vår samtid obekant namnform.» — Min kommentar: Det rör sig till att börja med inte om ett namnbyte av Johan Bure; Johan Bure eller Johan Thomasson Bure hette han i hela sitt vuxna liv. Ännu 1589 nämns han i ett latinskt sammanhang Johannes Thomæ enbart, alltså Johan Thomasson. Någon gång därefter tar han sig tillnamnet Bure efter inspiration av sina morbröder och skriver sig själv lite här och var som just Johan Thomasson Bure. Eftersom latinet var den tidens lingua franca nämns han i latinska sammanhang som Johannes Thomae Agrivillensis Bureus/Buraeus (den latinska motsvarigheten till Johan Thomasson Bure från Åkerby) eller Johannes Thomae Bureus. Hans egna handskrifter och dagboksanteckningar visar att det är Johan Bure han vanligen kallar sig själv och tilltalas av andra. Några exempel: Johan Bure omnämner han sig själv i en dagboksanteckning från 1601 (Klemming 1885, häfte 4, s. 18) och i ett brev till vännen Johan Messenius nyårsdagen 1615 (a.a., s. 43). Bureus själv och andra nämner 1627 sonen som Johan Bure (alltså inte Bureus). (Klemming 1885, häfte 5, s. 106) Han skriver sig också vid ett tillfälle 1636 med smeknamnsformen »Buren». (A.a., s. 125) Drottning Kristina nämner honom i brev från 1650 och 1651 som »vår antiqvarius Johan Bure». [Hildebrand 1910, s. 110] När han den 8 mars 1651 erbjuder kronan sina gamla böcker, manuskript och samlingar (dock inte av hans egen hand, eftersom han då var hopkrympt av gikt i händer och fötter) undertecknar han som »Jahan Bure». [Klemming 1886, s. 8]
replies: text: :Vad gäller den anonyme kommentatörens påstående att Johan Bure i alla samtida böcker och uppslagsverk skulle namnges med den latiniserade namnformen så är detta inte korrekt, vad jag vet. Som jag nämnde ovan så nämns han i de stora, ännu aktuella biografierna om honom på 1900-talet som Johan Bure. Det är alltså inte en fråga om att etablera en för vår samtid obekant namnform utan en som fortfarande är är i bruk. I Erik Vennbergs artikel i Svenskt biografiskt lexikon presenteras han som »Johan Bure (Johannes Thomae Agrivillensis Bureus)» och vi får på så sätt både den svenska och den latinska namnformen. I Thomas Karlssons avhandling Götisk kabbala och runisk alkemi. Johannes Bureus och den götiska esoterismen (Sthlm 2009) introduceras han på s. 11 som  "Johan Bure eller Johannes Bureus", även om Karlsson uppger att skulle vara mest känd under den senare namnformen. Per Stille, docent och lektor i nordiska språk och specialist på Johan Bures tidiga runverk, nämner honom som Johan Bure och Johan Tomasson Bure från Åkerby, "eller som han kallade sig på latin" och så vidare i sin artikel »Johan Bure och hans Runaräfst» i Runes and their secrets: studies in runology (2006), s. 346. Och Bengt Ankarloo nämner honom enbart som Johan Bure och behöver inte ens ange den latinska namnformen för att läsarna ska veta vem det rör sig om i sin bok Satans raseri (Sthlm 2007), s. 158. Jag kan anföra fler aktuella exempel om så önskas. För mig är det fråga om respekt att för en svensk person använda hans svenska namn, i synnerhet som det går att belägga hur han kallade sig själv och kallades av andra. (De etablerade undantagen från denna princip är a) att prästmän antingen nämns med latinska namn eller på svenska med 'herr + dopnamn', och b) att kungligheter nämns med normaliserade namn även om de själva mestadels skriver sig med sin latinska namnform.) Det räcker med att inledningsvis nämna att hans latiniserade namnform är Johannes Thomae Bureus (som Hans Hildebrand gör 1910 i sin monografi). — En liten rättelse: Johan Bure tillhörde inte prästeståndet. Som kunglig tjänsteman stod han i praktiken utanför 1600-talets ståndssamhälle bestående av de fyra stånden adel, präster, borgare och bönder. Att hans far var kyrkoherde har ingen relevans i sammanhanget. / --Minor 30 mars 2011 kl. 14.42 (CEST)
* [2] »Släkten Bure finns nedtecknad på den så kallade Bureusstenen som finns innanför södra porten på Uppsala domkyrka.»: Det är inte »släkten Bure» som avses utan den specifika släktlinjen från Fale hin unge via dennes förmente son Härse i Bure ner till Johan Bure själv genom mormodern, alltså bara en mycket liten del av den fullständiga Buregenealogin. Minnesstenen tar dessutom också upp flera personer på Johan Bures faders sida, vilka därmed inte tillhörde Bureätten. [Sikeborg, Urban: »Ett göticistiskt släktbygge. Johan Bures minnessten över Bureätten från 1611», Släktforskarnas årsbok 2010] Jag ifrågasätter också varför minnesstenen ska nämnas här i ingressen (för att sedan också nämnas längre ned i artikeln).
* [3] »Bureusstenen, som ursprungligen var gravhäll till Johannes Bureus föräldrar»: Uppgiften att den minnessten över sin släkt som Johan Bure lät hugga 1611 ursprungligen skulle ha legat som gravsten på hans föräldrars grav är felaktig. Stenen är till att börja med utformad som en minnestavla, inte som en gravsten. Johan Bure själv nämner stenen endast i en dagboksanteckning från 1611: "Den sama sommaren lät iagh hugga griftestenen som står i Academiae mur. gaf 17 daler för arbetzlönen." [Sikeborg 2010, s. 107 ff]

text: :Jag fick i dag med posten det sjätte bandet i serien Uppsala domkyrka, den med undertiteln VI. Gravminnen, vilken utkom 2011. Där meddelas (s. 300, 303) att uppgiften att Johan Bures minnessten skulle ha legat på hans föräldrars grav härrör från en skildring av Gerhard Stalhoff från dennes besök i domkyrkan i maj 1660: »Ursprungligen var den placerad på en låg sockel ovanpå hans egen och föräldrarnas gemensamma grav på kyrkogårdens södra sida, i närheten av det gamla domkapitelhuset (Academia Carolina). Då Stalhoff besökte Uppsala 1660 låg den fortfarande kvar på sin ursprungliga plats. När Peringskiöld mot slutet av 1600-talet dokumenterade hällen hade den satts upp på akademibyggnadens fasad.» (Som källa anges »UM Domkyrkan. Skrivelser III 2003», där UM står för Upplandsmuseet.) Enligt Johan Bures egen uppgift, som jag anfört ovan, sattes stenen upp på muren till Karolinska akademien, så det stämmer inte att stenen ursprungligen skulle ha legat över föräldrarnas grav. Peringskiöld anger att stenen fanns uppsatt där vid slutet av 1600-talet. Om Stalhoff inte blandat ihop de gravar han skildrat skulle stenen – som inte är en gravsten utan en minnessten (jag redogör för det i artikeln i Släktforskarnas årsbok 2010, s. 109) – alltså först av Johan Bure ha placerats på akademiens mur 1611, år 1660 ligga på hans och föräldrarnas gemensamma grav, för att ett par årtionden senare åter vara uppsatt på muren. Stämmer detta har Johan Bures änka och barn antagligen låtit ta ned stenen och använt den som gravsten efter Johan Bures frånfälle 1652. / Urban Sikeborg, --Minor 31 mars 2011 kl. 21.09 (CEST)
* [4] »De äldsta leden i släkten Bures släktträd är en typisk genealogi från senrenässansen, där ingen åtskillnad görs mellan saga och verklighet.»: De genealogier som ingår i Johan Bures släktbok och som grundar sig på hans intervjuer av släktingar från år 1600 och framåt. Det vore därför bättre att ge tidsangivelsen »Vasatiden» (1521–1654) än den svepande »senrenässansen». Men Erik Vennbergs påstående i Svenskt biografiskt lexikon 1926 (»Den mytiska Buregenealogien är alltså en kuriös – och ganska typisk – litterär produkt av vår senrenässans») är inte korrekt, något som jag har kommit att inse med åren. Vennberg grundar sitt påstående på Leonard Bygdéns lätt raljerande föredrag 1890 betitlat »Om ursprunget till den historiska mythen om Fale Bure» (tryckt i Samlaren, årg. 11, 1890), men som titeln visar fokuserar denne på myten om Fale Bure (den yngre) och är inte mer insatt att han inte märker att Johan Bure aldrig talar om en Fale Bure (den äldre) och ingen Fale Bure överhuvudtaget (hos Johan Bure heter denne Fale hin unge) och att Johan Bure inte leder släkten led för led längre tillbaka än till Fale hin unge. Att man var fullt villig att acceptera spekulationer och gissningar som fakta i släkttavlorna är snarast något som är typiskt för stormaktstiden och fram till 1700-talets mitt. Johan Bures genealogier är i själva verket helt unika för sin tid. Bortsett från infogandet av Fale hin unge består släktboken till allra största delen av allmoge- och prästgenealogier i en omfattning som saknar motstycke i en tid där annars släkttavlor bara upprättades för furstar och adel. Johan Bure redovisar de flesta av sina sagesmän och tar med även vanhedrande uppgifter om utomäktenskapliga barn och avrättade personer inom Bureätten. (Se vidare min artikel i Släktforskarnas årsbok 1996.) Johan Bures Buregenealogi är i själva verket en mycket intressant och närmast atypisk litterär produkt från Vasatiden.
* [5] »Den mest kända källan till Bureätten är en handskriven bok som författades av Johannes Bureus, Om Bura namn och ätt. Den har nummer 53 i Genealogicaserien på svenska Riksarkivet, och finns i handskriftsamlingen på Uppsala universitetsbibliotek som nummer X 36 och X 37»: Johan Bures egenhändigt skrivna släktbok hade inte titeln "Om Bura namn och ätt". Detta är i själva verket den inledande kapitelrubriken i den avhandling som han senare tillfogade släkttavlorna. Handskriften är nu förlorad, men två avskrifter gjordes 1714, de som har signum X36 (upprättad av arkivsekreteraren Elias Palmskiöld) och X37 i Uppsala Universitetsbiblioteks handskriftssamling. X37 har kvar den ursprungliga dispositionen i släktboken medan X36 har stuvat om genealogierna till traditionell stamtavleform. Genealogica 53 är en senare avskrift av X37 i sin tur och ingår nu i Riksarkivets Genealogica-serie. Jag har skrivit en kortare analys där jag går in på handskrifternas disposition och förhållande gentemot varandra, men den artikeln är ännu opublicerad.
* [6]  »Släktleden kompletterades sedan av krigskommis[s]arie Nils Burman (1705-1750)  fram till 1740-talet, och finns liksom Om Bura namn och ätt som handskrift.»: Nils Jakobsson Burmans och senare friherre Carl Ulrik af Klerckers (död 1828) kompletteringar till släktleden är sammanställda i den handskrift i Kungliga Biblioteket som bär signum Hb. 7, »Bure-Ätten». Man bör framhålla att dessa tillägg innehåller en hel del felaktigheter och missuppfattningar. Burman har till och med fått sin egen direkta agnatiska släktlinje fel; i själva verket tillhörde han en släktgren som härstammade från Härse i Bure på spinnsidan, vilket påvisats av bl.a. historikern Carl Henrik Carlsson i artikeln »Släkten Burman i svenskt biografiskt lexikon – en släkt eller två? – eller tre?», i Individ och historia : Studier tillägnade Hans Gillingstam 22 februari 1990, s. 29 ff. Luleåforskaren Leif Boström i Täby har också identifierat flera andra felaktigheter i Burmans filiationer, vilka han nämner på sin hemsida (http://familjenbostrom.se/genealogi/bure/).
* [7] »Petrus Laurentii, som Johannes Bureus återger i släktboken, försöker sätta in den vaga och opreciserade legenden i ett historiskt sammanhang och placerar in den i stridigheterna mellan Sverkerska och Erikska ätten vid slaget vid Älgarås år 1205»: Det är inte kyrkoherden Petrus Laurentii i Skön som försöker sätta in den vad beträffar tid och rum vaga legenden i ett historiskt sammanhang; det är Johan Bure som gör det. Den ursprungliga legenden, som den nedskrevs av Johan Bure på plats i den anteckningsbok som fick namnet Sumlen, har inga som helst tidsangivelser, den identifierar inte vilken prins Fale hin unge skulle ha räddat, inte heller vilka kungar som var involverade eller vilket slag där kampen avgjordes. Se utdraget återgivet av G. E. Klemming i »Anteckningar af Johannes Thomae Agrivillensis Bureus», Samlaren årg. 6 1885 (Uppsala 1886), s. 19 ff. Det är först i efterhand som Johan Bure försöker sätta in berättelsen i ett historiskt sammanhang, så som den återges i släktboken (se utdrag i min artikel i Släktforskarnas årsbok 1996, s. 251 f), oavsett att han därmed var tvungen att justera legendens uppgift om att Fale hin unge skulle ha hämnats prinsens faders död till att Fale hämnats prinsens bröders oförrätt.
* [8] »Petrus Laurentii far Laurentius Jacobi sägs av Bureus ha sett en bok som berättade detta liksom "ett med ljusa färger målat vapen" som förvarats fram till 1572 i den gamla kyrkan»: För att vara exakt så står det i ursprungsversionen av legenden som den återges i Johan Bures Sumlen: »Samma vapn var och utmålat med Gull och färgha och hängde på väggen i Sköns kyrkia». Årtalet 1572 anges inte i sammanhanget.
* [9] »… då "insignierna" av krigsöversten Johan Siggesson togs till Johan III för att styrka Siggessons adlande»: Man bör inte använda patronymikonet för att hänvisa till personer som levde innan dessa förvandlades till regelrätta släktnamn. I stället upprepar man hela namnet – Johan Siggesson i det här fallet – eller ersätter det med ett pronomen.
* [10] »Fale skulle ha låtit bygga Byresholms slott, vilket senare förvandlades till Sköns första kyrka, en tolkning Johan Bure förmodligen gjorde då han såg att den varit en försvarskyrka.»: Att »Fale skulle ha låtit bygga Byresholms slott, vilket senare förvandlades till Sköns första kyrka» är ett antagande som återfinns först 1708 i Josef Thuns äreminne över arkivsekreteraren Erik Palmskiöld (Imago politici christiani in vita nobilis & generosi viri, dn. Erici Palmskiöldii …, Sthlm 1708, s. 104-106), och som härrör från dennes son Elias Palmskiöld. Det rör sig här om en felläsning av namnet på borgen Styresholm, som låg i Torsåkers socken i Ångermanland och som nämns i ett riksrådsbrev 1398. Om denna borg, se Stora Ådalen : Kulturmiljön och dess glömda förflutna. Red: Gunnel Boström, Leif Grundberg, Tommy Puktörne. (Arkiv för norrländsk hembygdsforskning XXVII). Härnösand 2005. )
* [11] »Tord uppges i släktboken vara ättling till de mytiska hälsingekungarna …»: Johan Bure nämner inget i släktbokens inledande avhandling om att denne runstensgestalt Tord skulle ha härstammat från kungarna i det forntida kungariket Hälsingland. Minnesstenen från 1611 hävdar att Bureätten härstammade från en stormannaklass härsar i det hälsingska kungariket. Kopplingen mellan sin släkt och hälsingekungarna gör Johan Bure i en odaterad anteckning på en lapp som citeras av Josef Thun 1708; se min artikel i Släktforskarnas årsbok 2010, s. 124 ff, för en utförligare redogörelse.
* [12] »Dessa berättelser betraktas emellertid som sagor bland flertalet nutida skeptiska släktforskare.»: Rättare: Redan historikern Sven Lagerbring påtalade flera historiska omöjligheter bara i berättelsen om Fale hin unge i sitt verk Svea rikes historia ifrån de äldsta tider til de närvarande (utgiven 1773), s. 298–301. Inte heller i våra dagar finns det någon historiker som sätter någon tilltro till Johan Bures släkthistoriska spekulationer.
* [13] »Släktträdet tecknades ner på gravhällen till Johannes Bureus föräldrar 1611 …»: Detta är en dubblering av det andra stycket i artikeln.
* [14] »Ärkebiskopen Andreas Laurentii Björnram, som via sin mor härstammade från Bureätten, kallade sig själv ibland Bureus.»: Andreas Laurentii må ha erhållit ett sköldemärke innehållande tre björnramar vid sitt adlande, men det finns inga samtida belägg för att han kallat sig själv eller kallats av någon annan med namnet Björnram, eller, för den delen, namnet Bure. Johan Bure nämner honom i släktboken som: "M:[agister] Andreas Buraeus; Archiep:[iscopus] Ups:[aliensis] kallade sig sedan han wart adlat, Biörnram." [X37, uppsl. 33, Uppsala Universitetsbibliotek] Men detta har alltså inte gått att belägga. Därför nämns han i Svenskt biografiskt lexikon, bd 4 (Sthlm 1924), s. 661 ff, enbart som »Andreas Laurentii (Björnram)».

text: :En anonym kommentar av IP-nr 90.233.163.66 (30 mars 2011 kl. 11.30 CEST) nedan invänder mot »kritiken av Björnrams tillnamn, eftersom detta är ett etablerat synsätt. Så länge som man inte vet vart han kallat sig Bureus kan man inte avfärda det på detta sätt, förutsatt att man inte faktiskt läst alla samtida källor som nämner hans namn.» Jag är inte säker på vad han/hon syftar på med »etablerat synsätt», men gäller det att kalla biskopen Andreas Laurentii med släktnamnet Björnram så är det mot den praxis som utvecklades av historikerna för något sekel sedan. Har en person under medeltid, Vasatid och stormaktstid inte skrivit sig med släktnamn – och det gäller också för många adelsmän som bibehöll den gamla sedvänjan att enbart skriva sig med patronymikon – sätter man av respekt för detta släktnamnet eller beskrivningen av vapenbilden inom parentes efter namnet, under förutsättning att senare släktled upptagit namnet: Andreas Laurentii (Björnram) eller Andreas Laurentii (tre björnramar). Rör det sig om en släktkrets där ingen har ett släktnamn kan man sätta en nutida beteckning inom parentes: N. N. (Vinstorpaätten). Om detta, se professor Bengt Hildebrands Handbok i släkt- och personforskning (1961), s. 218. Att Andreas Laurentii har nämnts med egentligt släktnamn inom parentes, trots att han inte fick manliga avkomlingar som förde ätten vidare, beror på att en falsk gren som gjorde anspråk på släktskap med honom introducerades på Riddarhuset under namnet Björnram (ätt nr 300) 1765. Enligt min mening vore det därför mer korrekt att skriva honom som Andreas Laurentii (»Björnram»). — Vad gäller namnet Bureus handlar det inte om att förneka att Andreas Laurentii hade kallat sig så. Det innebär att man måste omformulera den mening som nu finns i texten så att det framgår att Andreas Laurentii av sin yngre släkting Johan Bure visserligen anges ha kallat sig Bureus men att detta inte har kunnat beläggas i några handlingar. / --Minor 30 mars 2011 kl. 14.42 (CEST)
replies: text: ::Angående ärkebiskopen av ätten Björnram så var det inte bruket av parentes jag ville diskutera, utan att han inte skulle ha kallat sig Bureus. Detta eftersom det ju är detta som är intressant: är hela Bureätten en konstruktion av JB eller fanns det före honom en sådan ätt. Benämns någon medlem av ätten Bure eller dylikt, kan inte hela ätten vara en konstruktion av JB. I Svenskt biografiskt lexikon anges att frillodottern Malins make underlagmannen Anders i Kåge skulle ha benämnts Bure år 1507, men i Svenskt Diplomatariums huvudkartotek över medeltidsbreven (SDHK 35733), har de tolkat skriften som Anders Jonsson i "Bwre" (dvs i Bureå, och därmed skulle det inte vara ett namn). Frågan om när någon första gången kallade sig Bure eller dylikt måste ses som central för framställningen om Bureätten, hur den än må besvaras. Viktigt är kanske också att poängtera att även om det skulle ha funnits en sådan ätt före JB, så måste denna ätt på intet vis faktiskt ha den härstamning som den sedan fick genom släktboken. Det senare är i så fall ännu en fråga som bör besvaras för sig.--90.233.163.66 30 mars 2011 kl. 15.25 (CEST)
replies: text: :::Tack för förtydligandet; jag var osäker på vad du avsåg med din tidigare formulering. Vad gäller frågan om ärkebiskopen Andreas Laurentii någon kallat sig Bureus - vilket Johan Bure hävdar - så har jag redan sagt vad jag tror är det enda man kan säga i min ovanstående kommentar: »Vad gäller namnet Bureus handlar det inte om att förneka att Andreas Laurentii hade kallat sig så. Det innebär att man måste omformulera den mening som nu finns i texten så att det framgår att Andreas Laurentii av sin yngre släkting Johan Bure visserligen anges ha kallat sig Bureus men att detta inte har kunnat beläggas i några handlingar.» Än så länge har man inte uppmärksammat något samtida dokument där han kallas Bureus, men det innebär ju inte att han inte gjort det. Det blir förstås mindre sannolikt, om belägg saknas, men man måste då beakta att vi har få belägg överhuvudtaget från herr Anders' yngre år.
replies: text: ::::En komplettering till frågan om upptagandet av namnet Bure bland Bureättlingar i olika släktgrenar på 1500-talet: Johan Bure uppger att ärkebiskopen Andreas Laurentii (»Björnram», d. 1591), vars mormors far var den föregivne underlagmannen Jakob Andersson i Bure, skulle ha kallat sig Bureus. Jag vet inte att någon har kunnat anföra några belägg för att han i sin livstid skrivit sig så. Jag tror nu att jag har funnit det belägg på vilket Johan Bure baserat sin uppgift. På en pelare i högkorets östra del i Uppsala domkyrka, ovanför dennes grav, har funnits uppsatt ett huvudbaner av snidat och målat trä, enligt uppgift av Johan Hadorph och Johannes Peringskiöld. Enligt Peringskiölds avritning i Monumenta Ullerakerensia från 1719 fanns följande horisontella inskrift uppsatt på bärstången under begravningsvapnet med de tre björnramarna: »Andreas Laurentii Archieposcopus Vpsaliensis Bureus». För en närmare beskrivning och avbildning, se Bengtsson, Herman: Uppsala domkyrka, vol. 6, Gravminnen (Sveriges kyrkor: konsthistoriskt inventarium, 232), Uppsala 2010, s. 431–433. Upplösningen här är dock min egen; hos Bengtsson ges i stället utan reservation upplösningen »Bureae familiae», »av Buresläkten». Jag tror dock att en sådan syftning på Buresläkten eller Bureätten är mindre trolig, eftersom Bureätten började som ett vedertaget begrepp i en vidare krets först på 1600-talet, efter Johan Bures släkthistoriska efterforskningar, minnesstenen i Uppsala 1611 och adlandet av dennes kusiner på 1620-talet. Andreas Olavi Rhyzelius återger samma beskrivning av detta åminnelsevapen med text (med någon avvikelse) i sin Episcoposcopia Sviogothica, eller En sweagöthisk sticht- och biskops-chrönika …, d. 1, Linköping 1752, s. 62, men eftersom detta förstördes i 1702 års brand bygger hans uppgift uppenbarligen på Peringskiölds tryckta beskrivning. – Eftersom Johan Bure själv en tid var bosatt i Uppsala utgår jag från att han observerat huvudbaneret som satts upp vid hans berömde släktings grav. En aning förbryllande tycker jag dock att ordföljden är, med titeln inskjuten mellan patronymet och namnet Bure. / --Minor 6 maj 2011 kl. 12.36 (CEST)

text: :::Du frågar om användningen av Burenamnet inom släkten. I min Bure-artikel i Släktforskarnas årsbok 1996, finns på uppslaget s. 274–275 en stor släkttavla med rubriken »Namnen Bure/Bureus och Burman inom Bureätten». Av den framgår att namnen Bure och Burman använts av personer inom flera utflyttade grenar redan under 1500-talets första hälft. En transkription av hela brevet från 1507 finns tryckt i De coelibatu clericorum in ecclesia Svecana particulam secundam venia ampl. facult. philos. Upsal. præside Doct. Joh. Henr. Schröder (...) pro gradu philosophico p. p. Carolus Prider. Isr. Wahrenberg Stip. Reg. Gestr. Helsingus. In audit. Gustav. die VII. Junii MDCCCXLV (Uppsala 1844), s. 5. Där nämns Anders Jakobsson som »Anders Japson aff Bwure». »Aff» används här som preposition i betydelsen »från»; jämför Svenska Akademiens Ordbok, indexord »af». — I den artikel som jag hoppas kunna publicera i Släktforskarnas årsbok 2011 redogör jag för de äldsta beläggen för personer inom släkten som benämnt sig Bure eller Burman, med utförliga källhänvisningar. Jag har dock redan tidigare lagt in i den nuvarande Bure-artikeln på Wikipedia: namnet Burman (med en Anders Burman i Umeå) finns belagt omkring 1509 och namnet Bure (med Anders Burmans son Olof Bure) år 1540. — Du säger också att även om det funnits en Bureätt före Johan Bure »så måste denna ätt på intet vis faktiskt ha den härstamning som den sedan fick genom släktboken». Jag har i min artikel 1996 redogjort för alla de avlägsna släktingar på vitt skilda håll som Johan Bure intervjuat under sin Norrlandsresa. Man kan i flera fall konstatera att de lämnat samstämmiga uppgifter, trots en inbördes mycket avlägsen släktskap. Uppgifterna är ju för det sena 1400-talet och 1500-talet av odramatisk karaktär: det handlar mest om bönder och i  några släktgrenar också präster. Jag får återigen hänvisa till min artikel 1996, där jag i detalj redogör för de juridiska uppgifter sagesmännen lämnar (om personer som har innestående arvslotter hos vem och liknande), hur man beaktat den kaniska lagens stadgande om giftermål i förbjudna led, hur Johan Bure noterat när uppgifterna någon gång divergerat. Det gör att jag anser att det är högst osannolikt att Johan Bure skulle ha kartlagt »fel» släkt. Då vore man nästan inne på konspirationsteorier, enligt min mening. / --Minor 30 mars 2011 kl. 17.47 (CEST)
* [15] Att Johan Bures morbröder kallat sig Bure uppger Johan Bure själv i en stamtavla utgående från dennes mormors morfar Olof Timmerman i Uppsala och som tryckts av Hans Hildebrand i Minne af riksanktikvarien Johannes Bureus (1910), s. 162–164. Ingen av hans kvinnliga släktingar skrivs med namnet Bure/Burea.
* [16]  »I herdaminnet för Säbrå skriver Leonard Bygdén namnet Bure i parentes till Engelbrecht Laurentii.»: Carl Szabad, Enskede, som gått igenom samtliga fogderäkenskaper och tillhörande skattelängder för Ångermanlands del framhåller uttryckligen i sina kompletteringar till uppgifterna i Bygdéns Hernösands stifts herdaminne att »Engelbertus Laurentii … kallar sig aldrig Bure.» (Szabad, Carl: Hernösands Stifts Herdaminne : Supplement (utg. av Sveriges Släktforskarförbund 2004, red. Szabad) s. 248.
* [17] »Deras gemensamma ätt, med nr 127 på Riddarhuset, utdog ut på manssidan 1892.»: De tre bröderna Olof, Anders och Jonas skrevs vid Riddarhusets grundande in gemensamt som ätt nr 126, inte 127. Olof Bures släktgren utdog 1655, den senare 1829, enligt Riddarhusets stamtavlor (cd med stamtavlor och kompletteringar, utg. av Riddarhuset 2004).
* [18] »Även en brorson till Engelbrecht, Strängnäsbiskopen Jacobus Zebrozynthius, son till Hans Laurentii, skrivs på sin gravsten med namnet Bureus och verkar liksom sina söner ha använt namnet under sin levnad.»: Det stämmer att herr Jakobs änka och barn lade till namnet Bureus efter dennes namn på såväl gravstenen som epitafiet, men ännu har ingen kunnat visa på något belägg för att biskopen i sin levnad använt det namnet.  Jag känner till åtminstone ett annat 1600-talsexempel på att barnen till en avliden postumt tilldelat denne det släktnamn de själva gemensamt upptagit. Herr Jakobs gode vän, Johan Bure, nämner honom aldrig, varken i släktboken (X37, uppsl. 26, Uppsala Universitetsbibliotek) eller i sina dagboksanteckningar, med namnet Bure/Bureus. Och Johan Bure om något skulle ha uppmärksammat något sådant.
* [19] »Biskop Zebrozynthius var bror till Stormor i Dalom, som ofta finns omnämnd med släktnamnet Bure.»: Johan Bure skriver henne enbart som »H: Marg: M: Elai Terseri andra hustru i Lixan [Leksand]», inte med namnet Bure/Burea, i sin släktbok (X37, uppsl. 26). Som källa till uppgiften i Wikipediaartikeln anges Diskulogen 2003, nr 61. Länken är trasig i artikeln (ska vara: http://www.dis.se/diskulogen/disk/disk61.pdf#page=1); i den refererade lilla artikeln finns ingen uppgift om att »Margareta Säbråensis Burea» ofta skulle ha nämnts med släktnamnet Bure. Dessutom anges i Wikipediaartikeln inte om dessa omnämnanden är samtida (vilket skulle belägga att hon faktiskt kallat sig Burea) – eller senare (vilket inte skulle ha något värde i frågan).
* [20] »Släktboken upptar även flera andra led som modern släktforskning inte kunnat styrka. Dit hör kyrkoherden Laurentius Svenonius och hans hustru Margareta Engelbertsdotter Janzonia.»: Också här råder här en förväxling av Johan Bures genealogier med de senare tilläggen. Den förste som namnger herr Lars’ i Säbrå hustru är Andreas Olai Rhyzelius omkring 1740 i äreminnet över friherre Jacob Burenskiöld, där det sägs att herr Lars varit gift med Margareta, dotter till en frälseman Engelbrekt Jansson (båda är för övrigt helt obelagda). Rhyzelius har en egenhet att latinisera vissa patronymikon som inte så lätt kunde latiniseras med bibehållen betydelse genom att lägga till ändelsen –ius och så har han gjort med patronymet Jansson; hade han kallat honom »Johannis» hade det kunnat tolkas som att hans patronymikon var Hansson eller Johansson. [Handskrift B68, s. 64, Linköpings Stiftsbibliotek]  I de genealogier som skickades in till Riddarhuset efter 1762 års kungliga kungörelse om att de svenska adelsätterna var tvungna att i dokumenterade släkttavlor ange sin släkts ursprung och övriga släktförhållanden anges i släkttavlan för ätten Burenskiöld (nr 614) att herr Lars varit gift med »Margreta Engelbrechts Dotter». [Originalgenealogier, Litt: B, Riddarhuset] Att denna Margareta skulle ha hetat Janzonia är en senare missuppfattning som återgår i Anreps genealogi över ätten Bure i Svenska adelns ättar-taflor, d. 1.
* [21] »Dessa är bevisligen förfäder till Petrus och kyrkoherdarna Hans och Engelbertus Laurentii»: Eftersom herr Lars’ hustru Margareta inte nämns överhuvudtaget i någon källa förrän omkring 1740 (se punkt 19 ovan), alltså mer än 200 år efter att hon skulle ha levat, så är hon inte alls bevisligen en förmoder. (Ordvalet »förfäder» här är väl ett skrivfel för »föräldrar»?)
* [22]  »Det [!] etablerade uppfattningen idag är att namnet Bure sannolikt är härlett från bynamnet Bure i Skellefteå snarare än att byn har fått namnet efter släkten Bure.»: Formuleringen här är olycklig. Det råder ingen osäkerhet bland namnforskare om att bynamnet Bure kommer från det gamla namnet på Bureälven, Buran; se Svenskt ortnamnslexikon (Uppsala 2003), s. 51. Är syftet här att formulera detta så diplomatiskt som möjligt för att inte irritera en viss fritidsforskare som återkommande går in och redigerar artikeln utifrån principer som inte är förenliga med de källkritiska normer som sedan länge är standard bland historiker?
* [23] »Enligt legenden från Skön sägs Fale hin unge … etc.»: Som jag angett ovan sägs inget i den ursprungliga legenden från Skön om vilken tid det rör sig om, vilken prins och vilka kungar legenden gällt och i vilket slag Fale hin unge skulle ha utmärkt sig. Allt detta är Johan Bures tolkning i den senare version som återfinns i släktboken.
* [24] »Han ska ha byggt en borg i Skön, som sedermera blev Sköns kyrka.»: Johan Bure antecknar i sin Sumlen i samband med besöket i Skön att kyrkan där tidigare skulle ha varit ett slott, kallat Sköns ö, med omgivande ringmur och vallgrav. [Sumlen, utg. av Klemming i Samlaren 1886, s. 192] Han gör dock ingen koppling mellan Fale hin unge och detta förmenta slott; detta påstående härrör från Elias Palmskiöld och återfinns tidigast i Josef Thuns äreminne över Palmskiölds far, arkivsekreteraren Erik Palmskiöld, från 1708.
* [25] »Fale anses vara en kortform av Farthaeign.»: I Sveriges medeltida personnamn (häfte 6, 1980), sp. 12–13, anges utan reservationer senmedeltida namn som Fardin, Fardan, Farden (vilket med norrländskt uttal blir Fale) vara lokala varianter av namnet Farthaeghn (Fartägn). Fale är inte en »kortform» av Fartägn utan ett lokalt uttal av Fartägn.
* [26] »Däremot finns en annan Fale Unge under medeltiden i Norrland, som 1342 var lagman i Medelpad, och frälseman.»: Den korrekta titeln är underlagman. Denne var i de norrländska landskapen domare i första instans. Den överordnade instansen var den alltid högadlige lagmannen i Uppland. – Att Fartägn Unge varit frälseman är högst osäkert; se min artikel i Släktforskarnas årsbok 2010, s. 144 f.
* [27] »Enligt en traditionell uppfattning, som bygger på Leonard Bygdén, är det denne Farthaeign Unge som finns i gravhällen i Sköns kyrka.»: Strängt taget är detta inte en traditionell uppfattning baserad på Bygdén utan den tradition som funnits lokalt ända sedan (åtminstone) 1500-talet; jag känner inte till några andra uppfattningar i frågan. Gravhällen, som är en sköldemärkshäll av en typ som är vanlig på 1300-talet och särskilt under 1400-talets förra hälft (se min artikel i Släktforskarnas årsbok 2010, s. 114) låg på Johan Bures tid på kyrkogården. Formulera om till: »Leonard Bygdén kopplade 1890 samman den historiske Fartägn unge med gravhällen på Sköns kyrkogård.»
* [28] »Etablerad tolkningstradition»: Jag tycker att det här är en förfärlig benämning. Artiklar som rör historia ska baseras på den historiska metoden med dess principer för källkritik i dess alla olika aspekter: närhet i tid, tendens, beroenden och så vidare. Att börja kalla detta för en tolkningstradition är ett relativiserande i postmodernistisk anda som i förlängningen riskerar att leda till att alla uppfattningar framställs som lika värda och giltiga, oavsett om de har någon verklighetsbakgrund. Ska vi börja reducera månlandningen 1969 till en »etablerad tolkningstradition» för att det finns konspiratoriskt lagda personer som förnekar detta, eller att den etablerade tolkningstraditionen är att det hölls ett VM i fotboll i Sverige 1958 för att föreningen Konspiration 58 hävdar motsatsen? Ända från Sven Lagerbring på 1700-talet har man påpekat att legenden om Fale hin unge i Johan Bures version innehöll så många historiska orimligheter att den redan från början var dömd; se nedan. (Någon har förresten tagit bort denna högst relevanta uppgift i artikeln, av okänd anledning.) Bygdén kunde påvisa en historisk person, stormannen Fartägn Unge, som förebild till legendens Fale hin unge. Därefter har flera personer gett olika bidrag rörande den släktkrets som denne Fartägn Unge verkar ha tillhört, allt ifrån fritidsforskare som historiker. Jag har själv gett en hel del bidrag. Det rör sig inte om en tolkning att det inte finns några belägg i samtida källor för några av de medeltida släktleden, inte heller att den korta berättelsen om Fale hin unge i Johan Bures version innehåller ett förödande antal historiska orimligheter och det är definitivt inte någon tradition utan om ett kontinuerligt kompletterande av slutsatser och källbelägg där olika forskare har bidragit. Följande text längre ned i den nuvarande artikeln blir därför likaså smått absurd i min mening: »Denna yngre skeptiska tolkningstradition är idag etablarad [!] bland historiker såväl som släktforskare …». För protokollets skull återger jag här de viktigare argumenten mot Johan Bures version av Fale hin unge-legendens historicitet (källhänvisningarna är här utelämnade):

text: :Det är först efter slaget vid Älgarås som Erik Knutsson, då en vuxen man, flyr till Norge för att efter endast ett par år återkomma och besegra Sverker vid Lena i Västergötland. Fale hin unge kan därmed inte ha räddat honom från barnkammaren och burit honom på sin arm, inte heller ha fostrat honom i Birsta. (Detta påpekades redan av Olof von Dahlin vid 1700-talets mitt.)

text: :Det världsliga frälset stadfästes först genom Alsnö stadga år 1280. Sköldebrev, som tillerkände mottagaren rätt att föra vapensköld och hjälm enligt visst utseende, utfärdades av kronan först från 1400-talet och framåt.  Uppgiften att kungen någon gång under 1200-talets första år förbättrat Fale hin unges adelskap och sköldemärke är därför en anakronism som tidigast speglar förhållanden på 1400-talet.

text: :Gravhällen är en så kallad sköldemärkshäll. Den domineras alltså av en vapensköld, här snett ställd på stenens mitt. Sköldemärkshällar är vanliga under 1300-talet och framför allt under 1400-talets förra hälft. (Sölve Gardell 1937, s. 143 f)

text: :Frälset innebar friheter från kronans pålagor, men endast så länge frälsemannen gjorde rusttjänst för kronan. De norrländska landskapen Hälsingland, Medelpad, Ångermanland och Västerbotten med nuvarande Norrbotten inlemmades emellertid i praktiken inte i det svenska riket förrän under 1200-talets slut eller 1300-talets början. Först då får den svenska statsmakten möjligheter och resurser att hävda sin överhöghet från Norrland – och möjlighet att driva in eller befria från skatter.  Frälse och kungliga förläningar, som Johan Bure nämner i samband med Fale hin unge, är därför meningslösa begrepp i norra Sverige omkring år 1200, eftersom de nödvändiga förutsättningarna för dessa saknades.

text: :Eftersom Jämtland under medeltiden politiskt tillhörde Norge kan sveakungen Erik Knutsson inte ha förlänat en del av Jämtland till Fale hin unge.

text: :Den Herse i Bure i Skellefteå från vilken Johan Bure härstammade i sjunde led och som han vill se som son till Fale hin unge bör ha fötts under 1300-talets senare del, om man räknar med ett standardmått på 25 år per generation. Han kan därför inte ha varit son till en Fale hin unge som var i sin krafts dagar omkring år 1200.
* [29] »Allt sedan Uppsala universitets överbibliotekarie Leonard Bygdén förkastade denna släktsaga som myt i en artikel 1890, har de äldsta leden betraktats med skepsis av källkritiska forskare.»: Det var historikern Sven Lagerbring på 1770-talet som i sin rikshistorik avsatte hela tre sidor åt att kritiskt granska myten om de båda Fale Bure. De äldre leden i Buregenealogin betraktades därefter som sagor av efterföljande historiker. Till och med Anrep markerar sitt avståndstagande i Svenska adelns ättar-taflor genom att placera alla dessa i en enda tabell i stället för att redovisa varje familj i en egen tabell; längre tillät inte Riddarhusdirektionen honom att gå, trots animerade diskussioner från Anreps sida. Bygdéns insats består huvudsakligen av att han lyckats identifiera en trolig historisk förebild till den yngre Fale Bure, vilket faktiskt innebär en form av upprättande av Johan Bure – det gick inte längre att avfärda honom som lögnare. Eftersom denne föregivne 1200-talsgestalt visade sig leva vid 1300-talets mitt föll förstås det korthus som Andreas Olai Rhyzelius ursprungligen byggt upp tillbaka till Tord i Byr slutgiltigt. Men efter Lagerbrings kritik hade knappast någon, förutom de bördsstolta, tagit släktkedjan på allvar.
* [30] »Tolkningstraditionen presenteras bland annat i sentida artiklar av Carl Henrik Carlsson …»: Calle diskuterar inte de äldre släktleden utan analyserar de uppgifter som lämnas om två släktgrenar under Vasatiden med namnet Burman i Johan Bures respektive Nils Burmans släktbok. Han går inte längre tillbaka än till 1500-talets kamerala källor.
* [31] »En äldre och mindre skeptisk tolkningstradition av Johannes Bureus sägner, med lokalpatriotiska inslag, har på senare tid populariserats bland annat av författarna Sten Rigedahl och Marc Hernelind, samt föreningen Fale Bure-akademin.»: De åsikter som fritidsforskarna Sten Rigedahl och Marc Hernelind har fört fram i tryck utgör inte en »äldre» tolkningstradition. Deras släktkedjor är inte ens identiska. Efter Bygdéns föredrag gick det inte längre att med någon trovärdighet ha kvar Fale Bure i släkttavlan. I två små artiklar på 1970 spekulerar Gunnar Lindgren vidare runt olika medeltida personer i Norrland som förefaller ha varit befryndade utifrån deras dopnamn och vapenbild. Bygdén hade gjort ett förslag till genealogi utifrån några medeltida handlingar: Fartägn, omnämnd vid 1300-talets början, vilken Bygdén trodde var far till Nils Fartägnsson, norrländsk storman omnämnd under första hälften av 1300-talet, vilken antas vara far till den Fartägn Unge som nämns vid 1300-talets mitt. Och denne Fartägn Unge sattes nu in som far till Härse i Bure. Varje generation fick approximativa födelseår. Den sammanhängande släktkedja som därmed uppstod kom att läggas in i arkivlektorn Thord Bylunds stora databas, Anger kallad. Eftersom den fanns tillgänglig vid Härnösands landsarkiv uppfattade många (tydligen inbegripet professorn i klinisk genetik, Karl-Henrik Gustavsson) detta som att genealogierna där var framtagna och verifierade av landsarkivet, vilket inte var fallet alls (och som Bylund själv har påpekat). Det olyckliga bruket att lägga in uppskattade födelseår ledde till att dessa kom att uppfattas som spikade, absoluta, och belagda av landsarkivet Bylund har nyligen i ett mejl till mig meddelat att han för egen del varken står bakom eller stöder denna släktlinje. Rigedahl och Hernelind har båda tagit denna släktkedja och har försökt harmonisera den med Johan Bures anpassade version av legenden om Fale hin unge och den oavbrutna släktkedja tillbaka till Tord i Byr som skapades vid 1700-talets mitt. Rigedahl och Hernelind har var för sig modifierat släktleden. På det sättet har vi plötsligt två yngre Fale Bure och två äldre Fale Bure i släktlinjen bakåt. Johan Bure skulle inte ha känt igen sig alls. Den så kallade »äldre tolkningstradition» de representerar har alltså bara några få år på nacken och har tillkommit utan några fler källbelägg än dem som redovisades redan av Bygdén för 120 år sedan.
* [32] Jag ser att den felaktiga uppgiften att Karl-Henrik Gustavsson m.fl. skulle ha genetiskt kunna påvisa att personer med Västerbottensyndromet skulle härstamma från stormannen Nils Fartägnsson har tagits bort. Det finns inga som helst belägg för detta i den anförda artikeln. Men eftersom uppgiften har tagits bort från artikeln går jag inte in vidare på detta nu.
/ --Minor 27 mars 2011 kl. 22.20 (CEST)

text: Imponerande sammanställning!

text: Accusativen hos Olsson 27 mars 2011 kl. 23.39 (CEST)
replies: text: :Jag är också mäkta imponerad. Det är inte så att du själv har för avsikt att åtgärda endel av problemen? Om du har tid så vore det det bästa! Man skulle kunna sätta  under varje punkt som är åtgärdad.
replies: text: ::Jo, jag hade väl tänkt göra det. Jag hade dock velat komplettera artikeln också för att ge en mer fullödig bild, så överambitionen har hittills stoppat ytterligare redigeringar. / --Minor 28 mars 2011 kl. 08.34 (CEST)

text: :Gällande [28]: Tidigare fanns det flera starka formuleringar såsom "legenden om Fale hin unge i Johan Bures version innehöll så många historiska orimligheter att den redan från början var dömd", som gjorde att artikeln inte kändes saklig. Jag tonade ned dem, och nämnde det på denna diskussionssida. Det är okej att inkludera sådana formuleringar, men då måste man tydligt tillskriva någon dem, och gärna sätta dem inom citattecken. Wikipedia tar nämligen inte ställning. Mange01 28 mars 2011 kl. 00.03 (CEST)
replies: text: ::Okej. Uppgiften var inte av min hand, så det är inget personligt från min sida. Det här är väl ett exempel på vad jag påpekat tidigare, att Wikipedia-artiklar som rör ämnen som ännu inte är "helt" dokumenterade i litteraturen blir svåra att hantera; det går inte alltid att tillskriva någon en uppgift och att lägga in en omfattande not för att redovisa motiveringen bakom kan kännas övermäktigt. Men i det här fallet tror jag att Bygdén faktiskt gav ett eller ett par exempel på sådana orimligheter i sitt föredrag 1890, så man hade förstås kunnat hänvisa dit. /--Minor 28 mars 2011 kl. 08.34 (CEST)
replies: text: :::Fint att vi är överens. Det har nu gått två dar och jag sitter fortfarande och är imponerad av din åtgärdslista. Mange01 29 mars 2011 kl. 17.10 (CEST)

text: Jag vill passa på att infoga att jag är inställd på att försöka hjälpa till med kontroll och renskrivning och vad som nu kan vara kvar. De allra flesta punkterna ovan ser jag som självklara ändringar, klargöranden eller strykningar. Vissa punkter misstänker jag ger ytterligare arbete eftersom de kan påverka större stycken. Diskussionen som redan fortsatt nedan gör att jag har stora förhoppningar om att vi kan få den här artikeln rejält mycket bättre. Tack, Minor. // OlofE 29 mars 2011 kl. 22.36 (CEST)
replies: text: :Tack själv för erbjudandet! / --Minor 30 mars 2011 kl. 14.42 (CEST)
Jag skulle vilja invända mot det föreslagna namnbytet av JB. I alla samtida böcker och uppslagsverk namnges han med den latiniserade formen (jag gissar för att han tillhörde prästståndet trots att han var ämbetsman), och det blir helt enkelt alltför rörigt om man på Wikipedia försöker etablera en för vår samtid obekant namnform. jag skulle också vilja invända emot kritiken av Björnrams tillnamn, eftersom detta är ett etablerat synsätt. Så länge som man inte vet vart han kallat sig Bureus kan man inte avfärda det på detta sätt, förutsatt att man inte faktiskt läst alla samtida källor som nämner hans namn. --90.233.163.66 30 mars 2011 kl. 11.30 (CEST)

text: För att få en vettig struktur på diskussionen har jag svarat på de båda invändningarna under respektive punkt ovan, nr 1 och nr 14. /--Minor 30 mars 2011 kl. 14.42 (CEST)

text: Jag har också flyttat några ifrågasättande kommentarer av samme användare (inlagt 30 mars 2011, kl. 15.25, CEST) till under punkt 14 ovan, för att det överhuvudtaget ska kunna gå att få någon överblick. / --Minor 30 mars 2011 kl. 17.47 (CEST)
thread_title:  Felaktiga eller missvisande uppgifter i artikeln (2011-03-27) 

message: Korrigeringarna av förmenade felaktigheter gör anspråk på att innehålla den slutgiltiga och obestridbara sanningen. Naturligtvis är det inte så. De speglar bara den enögde s.k. vetenskapsmannens återgeende av spekulationer av 1700- och 1800-tal. Men det är mycket riktigt bara en version, den s.k. etablerade. Vi kan dock aldrig komma ifrån att det också samtidigt finns en både äldre, yngre och friskare version vars egna spekulationer knappast kan vederläggas med spekulationer av senare århundraden. Jag hävdar att det aldrig går att etablera en absolut sanning om bureätten just därför att den förlorar sig i tider som är före den nedtecknade historien.För att få balans måste de båda versionerna eller om man så vill spekulationerna återges.
Allt fler amatörgeologer tar nu också upp denna senare version i sina ättetavlor i något som nära nog kan sägas är en revolt mot den historilöshet våra etablerade genealoger och historiker har kastat oss ut i.
Sten Rigedahl 29 mars 2011 kl. 16.55 (CEST)
replies: text: Sten, jag tror att vi pratar förbi varandra. Den historiska metoden kan inte göra anspråk på den slutgiltiga och obestridliga sanningen. Däremot har den visat sig vara ett användbart verktyg för att eliminera felkällor som fått tidigare generationer av historiker att fastna i återvändsgränder. Källkritiken är lite hårdraget »bara» ett sätt att fastställa om en källa är vetenskapligt användbar för att besvara en bestämd fråga. Ibland hamnar man i en situation där man visserligen själv är övertygad om att något förhåller sig på ett visst sätt men bara kan konstatera att man utifrån ett källkritiskt perspektiv inte har tillräckligt på fötterna. Ibland kan ett nytt fynd medföra att en etablerad föreställning som tillkommit efter att ha tillämpat den historiska metoden korrekt helt vänds upp och ned, så källkritiken innebär inte i sig att jag får de korrekta svaren (»wie es eigentlich gewesen», som den tyske historikern Ranke uttryckte det). En rätt tillämpad källkritisk forskning innebär i stället att ens forskningsresultat kan verifieras eller vederläggas utifrån gemensamma spelregler.

text: Men innebörden i begreppet källkritik, vad som innefattas däri och hur olika aspekter ska värderas – som närhet i tid, ömsesidiga beroenden, muntliga kontra skriftliga källor och så vidare – har inte varit statiskt. Våra tidigaste källkritiska historiker i mer modern mening (som Sven Lagerbring) tillämpade fortfarande en förnuftskritik som innebar att om något verkade vettigt och inte stred mot vad man visste i övrigt så kunde man acceptera det. En medeltida saga kunde därför tas på allvar bara man tog bort de gudomliga eller mirakulösa inslagen, till exempel. Du har helt rätt i att det i den kontinuerliga diskussionen och definitionen av vad som utgjorde acceptabel källkritik har funnits överdrifter. Jag har sett att du i Buresammanhang i annat forum har uttryckt dig mycket negativt om Weibullarnas hyperkritiska inställning mot berättande källor. Denna approach, lovvärd i teorin, fick skadliga konsekvenser i praktiken. Snart kunde man inom vissa områden (som kulturhistoria) inte säga något säkert om något som inte var belagt i någorlunda samtida räkenskaper eller andra handlingar; de weibullska principerna blev ibland ett destruktivt verktyg eftersom det enda som då betydde något var om något var vetbart eller inte. Men få är väl de historiker som reservationslöst anammar den inställningen nu. Muntliga källor har visat sig kunna vara värdefulla om man bara är medveten om att det är en annan problematik inblandad, som att intervjuaren är med om att skapa källan genom typen av och tendensen hos de frågor vederbörande ställer till den intervjuade. Malin Thors har skrivit en mycket intressant artikel om detta (»Muntliga källor och källkritik») i boken Muntlig historia (red. Lars Hansson & Malin Thor, 2006). Hennes resonemang är också tillämpligt i Burediskussionen, eftersom Johan Bure hämtade större delen av sina släktdata från just intervjuer av nära och avlägsna släktingar under Norrlandsresan 1600-1601. (Sedan tillkommer förstås frågan om vilka av hans uppgifter som faktiskt grundar sig på muntlig tradition och inte är Johan Bures egna tillägg.) I temanumret om källkritik av Historisk tidskrift 2005:2 hade Arne Jarrick likaså ett i mina ögon viktigt bidrag, »Källkritiken måste uppdateras för att inte förvandlas till kvarleva», där han argumenterar väl för att helt avskaffa indelningen av källor i berättande källor och kvarlevor (och där kvarlevor alltid anses ha högre källvärde), eftersom alla källor, med mycket få undantag, egentligen är beskrivande källor (hans term). Då det gäller tvärvetenskaper som genealogi, där man för äldre tid många gånger tvingas använda ett stort antal olika källor och basera sina slutsatser på indicier (som i fallet med Johan Bures släktföreställningar) har Janken Myrdal en lärorik artikel i Historisk tidskrift 2007:3, »Källpluralismen och dess inkluderande metodpaket», som sin lite abstrakta titel till trots är lättförståelig och väcker en hel del tankar. Jag drar upp det här för att visa att den historiska metoden inte är ett »enögt paket» utan hela tiden nyanseras och justeras utifrån en ökad förståelse av olika aspekter.

text: Den förteckning över felaktiga eller missvisande uppgifter i den nuvarande artikelversionen som jag gav ovan får naturligtvis stå för mig; jag har dock fördelen att jag kan anföra källor och argument som jag tror är källkritiskt hållbara. Jag skulle vilja be dig att lägga in dina kommentarer om varför du anser mitt resonemang felaktigt under respektive punkt så att vi kan göra den här diskussionen konkret och konstruktiv, utan fler rallarsvingar om enögda och historielösa genealoger och liknande. Jag lovar att bemöta dina argument så sakligt jag förmår.

text: Fale hin unge-legenden har en central ställning i din »traditionalistiska» (för att använda din terminologi) skrift »Fale Bure. Norrland i ett globalt kulturellt perspektiv», så jag tar den som exempel på frågor som i alla fall måste beaktas och med resonemanget om betydelsen av muntlig tradition fortfarande i sinnet. Att den version av Fale hin unge-legenden som Johan Bure har i sin släktbok skiljer sig betydligt från den ursprungliga version som han nedtecknade på plats i Skön i sin anteckningsbok »Sumlen» (tillsammans med en mängd andra noteringar från Norrlandsresan) tror jag ingen kan ifrågasätta, eftersom vi har båda versionerna kvar.I släktboken sätter dessutom Johan Bure lämpligt nog de flesta av sina förtydligande tillägg i släktboken - årtal och namn - inom parentes. Dessa förtydliganden bygger på Johan Bures läsning av konflikterna mellan den sverkerska och erikska ätterna omkring år 1200 hos fjortonhundratalskrönikören Ericus Olai och den något senare Johannes Magnus, vars verk antingen var otryckt och förelåg i handskrift i det kungliga kansliet (Ericus Olai) eller oerhört exklusivt och svårtillgängligt (Johannes Magnus), alltså verk som jag föreställer mig har varit svårtillgängliga för en landsortspräst i Medelpad. Här har vi därigenom en unik möjlighet att se skillnaden mellan den muntliga tradition som herr Peder framförde och den version som Johan Bure presenterar efter sin tolkning och bearbetning:
Legenden om Fale hin unge i sammandrag
Herr Peders ursprungsversion i Sumlen                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                          	Johan Bures bearbetade version i släktboken                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                          	
Fale den unge tjänade vid kungens hov som smådräng. I kriget mellan Danmark och Sverige blev den svenske kungen tillfångatagen. Då tog Fale kungens son, blott ett barn, och flydde med honom till Medelpad och födde upp honom på sin fars gård Byrstad i Sköns socken. Han lät honom där gå klädd i bondekläder till dess han blev femton år.                                                                                                                	När Fale hin unge i Byrestad tjänade i kung Knuts kammare i Uppsala kungsgård och Sverker krigade mot honom – eller när denne dräpte kung Knuts söner – då rymde Fale med kungens son Erik, omkring år 1199, hem till sin fars gård Byrestad och gömde honom där tills han började mannas.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                           	
Då iförde han honom högtidsdräkt och uppbådade Medelpad, ångermännen ända till Strinne, hälsingarna och jämtarna och drev bort jutarna och insatte prinsen till kung.                                                                                                                                                                                                                                                                                          	Då drog han in i Norge och skaffade prinsen hjälp till att kräva sitt fädernesrike åter och hämnas sin fars (eller sina bröders) död (eller oförrätt). När han kom tillbaka över fjällen uppbådade Fale hela Jämtland, Hälsingland, hela Medelpad och Ångermanland ända till Strinna, och drog söderut och krigade mot kung Sverker vid Lena år 1208 … Ty danskarna hjälpte kung Sverker mot kung Erik …                                                                                                                                                                                                             	
När nu pilten blivit kung gav han i sin tacksamhet Fale till förläning Medelpad och en del av Ångermanland och Jämtland. Han förbättrade också hans gamla förfallna adelskap och gav honom sköldemärket som finns inhugget på hans gravsten: en arm med stålhandske och ovanför skölden två yxor. Samma vapen var målat med guld och färger och hängde på väggen i Sköns kyrka; där fanns också en gammal bok på svenska, i vilken allt detta fanns nedskrivet.	När nu Erik Knutsson kommit i besittning av riket gjorde han Fale hin unge till en herre [dvs. storman, förnäm man] och förbättrade hans adelskap. Han gav honom en beväpnad arm till sköldemärke, eftersom han hade burit honom på sin arm under farorna, och ovanpå hjälmen norska vapenyxor, eftersom han med hade intagit riket åt kungen med norska män. Samma vapen var också målat med guld och fina färger och upphängt på kyrkväggen därsammastädes. Han själv eller hans son, Härse i Bure, som somliga menar, skrev den krönika som låg förvarad i Sköns kyrka och som innehöll vad som skett i Fales tid.	
En viss Johan Siggesson, född i Skön, tog dessa från herr Lars och sade till kung Johan att det tillhörde hans släkt och fick därigenom adligt gifte. Han lät sätta upp vapnet i kyrkan där han bodde i Småland, vid Kalmar.                                                                                                                                                                                                                                   	Herr Peder i Skön berättade den 8 april 1601 att denne hade tagit Fale hin unges vapen från kyrkväggen i Skön samt boken om Fale hin unges bedrifter och fört vapnet till kung Johan och därmed värvat sig frälse. Detta vapen sägs finnas i kyrkan där Johan Siggesson ska ha bott, och kanhända finns där också boken. Han fick också adelsgifte.

text: I herr Peders ursprungliga berättelse finns ingen koppling till någon särskild tid då detta skulle ha utspelat sig och inte heller anges vilken kungason som skulle ha räddats. Norge nämns inte i sammanhanget. Talet om jutarna preciserar i sig själv inte särskilt mycket, eftersom Danmark som närmsta granne traditionellt var Sveriges store fiende och danskarna i den svenska 1500- och 1600-talslitteraturen i allmänhet beskrev som lömska och förrädiska. Skulle man välja en yttre fiende i en berättelse gjorde danskhatet inte valet svårt.

text: Så vilken version ska vi sätta mest tilltro till, den lokala traditionen i Skön eller Johan Bures omarbetning av den? Som jag har förstått det förespråkar du generellt sett vikten av att acceptera den muntliga traditionen. Inte heller den är problemfri; den innehåller vissa drag som också återfinns i den bekanta gammaltestamentliga berättelsen om den unge prinsen Joash och man måste i alla fall fråga sig om där finns ett beroendeförhållande. (Joash räddas i sista minuten från att mördas av sin farmor, den blodtörstiga och maktgalna drottning Atalja, som föresatt sig att utplåna hela kungaätten i Juda. Efter att ha hållits gömd i sex år hos sin faster och dennes make, översteprästen Jojada, framträder han offentligt med det kungliga diademet och den skrikande och spottande drottningen huggs ner på fläcken av de lojala anhängarna. Redan i en marginalanteckning av okänt ursprung i X37 står: »Non incommode hæc tragœdia explicari potest per simile ex Joas. 2 Reg. II.» Det vill säga: »Denna tragedi kan utan besvär förklaras genom likheten med avseende på Joash. 2 Kungaboken, kap. 11.» Gamla testamentets historiska, ofta mycket dramatiska berättelser användes sedan gammalt i förkunnelsen i sedelärande syfte och för att ge råd i livets olika angelägenheter.)

text: Det stora problemet med Johan Bures inplacering av Fale hin unge-legenden i en historisk kontext är att den medför flera anakronismer som gör hans tolkning omöjlig utifrån vad vi vet om den svenska statsbildningen och det medeltida frälset. Jag har redogjort för de viktigare argumenten ovan (punkt 28). Är det möjligt att alls kringgå dessa? Jag ser inte hur det vore möjligt. / Vänliga hälsningar, Urban Sikeborg. --Minor 29 mars 2011 kl. 22.10 (CEST)
replies: text: :Kan man lägga in ett underavsnitt kallat "Anakronismer" i "De äldsta leden"?
replies: text: ::Det skulle nog fungera. / --Minor 30 mars 2011 kl. 09.46 (CEST)

text: :Vad hindrar att man stoppar in ovanstående tabell i artikeln, t.ex. i avsnittet "De äldsta leden"? Finns det någon uppgift i tabellen som moderna skeptiker ändå betraktar som trovärdiga?
replies: text: ::Eftersom berättelsen om Fale hin unge (Fale Bure hin unge) så att säga är navet i hela denna fantastiska släktsammanställning tror jag att det är bra att artikeln betonar legenden om denne. Tabellen ovan kan därför ha sitt värde. (Jag har hämtat den från ett artikelutkast som förhoppningsvis kommer i tryck i Släktforskarnas årsbok 2011.) I den ursprungliga versionen av legenden finns inget som är så konkret att man kan placera in det i ett historiskt sammanhang; därför går det inte heller att peka ut någon detalj där som särskilt trovärdig. Om gravhällen i Skön tillhör den historiske Fartägn Unge, som levde vid 1300-talets mitt, skulle man förstås vilja hitta någon motsvarighet i de politiskt turbulenta förhållandena i Skandinavien vid denna tid, men inte ens Bygdén kunde hitta någon tänkbar bakgrund som jag tycker verkar trovärdig. För närvarande utgår jag från att legendens detaljer – utöver kopplingen till Fartägn Unge – inte har historiskt bakgrund. / --Minor 30 mars 2011 kl. 09.46 (CEST)

text: :Om dessa ändringar är syntes av ny kunskap och nya slutsaser, och inte bara sammanställning av källor och uppenbara slutsatser, bör vi undvika att lägga in dem just nu. Det skulle vara enklare om det fanns en publicerad artikel som presenterade din analys, och som vi kunde referera.
replies: text: ::Då det gäller vad jag skrivit ovan om Fale hin unge-legenden består det till en del av nya aspekter eller slutsatser, men de kräver ingen större notapparat eller motiveringar; de är rätt självförklarande, föreställer jag mig. Däremot innehåller flera av punkterna i min förteckning ovan uppgifter som tidigare inte presenterats i tryck och som jag själv forskat fram utifrån tidigare obeaktade källor. Min avsikt var att få med denna information i årsboksartikeln 2011. / --Minor 30 mars 2011 kl. 09.46 (CEST)

text: :[28]: Kan vi ersätta rubriken "Etablerad tolkningstradition" med "Etablerat synsätt" eller "Kritik"?
replies: text: ::Jag tycker inte att det är motiverat att göra en sådan uppdelning. Vad som står i artikeln ska ju vara vad som är motiverbart och verifierbart utifrån den historiska metoden, så alla uppgifter om de äldre leden och den litterära traderingen är ju en del av denna »etablerade tolkningstradition». / --Minor 30 mars 2011 kl. 09.46 (CEST)

text: :[38]: Vi behöver ett rubrik för avsnittet om Rigedahls och Hernelinds synsätt (även om de skiljer sinsemellan). Kan vi ersätta rubriken "Äldre tolkningstradition" med "Buretraditionen i nya tolkningar", eller "Nutida förespråkare för Buretraditionen/de äldsta leden/legenden om Fale hin Unge".
replies: text: ::Ditt första förslag – »Buretraditionen i nya tolkningar» – låter i och för sig bra, även om jag tycker att ordet tradition är lite missvisande. En mer neutral och beskrivande rubrik skulle kanske vara något i stil med »Försök att harmonisera äldre släktled med historiska belägg». / --Minor 30 mars 2011 kl. 09.46 (CEST)
Jag är mycket glad över den lugna ton som diskussionen tagit och ser lösningen på problemet med de två synsätten nära. De är ju knappast märkliga med tanke på de "outgrundliga" för svensk historia stora tidrymder, som vi trevar oss fram i. Jag tycker Magnus rubrikförslag är acceptabla. Mitt egentliga mål är faktiskt att åter ge Johannes Bureus en aktad plats i vår historia men har naturligtvis ingenting emot att mitt eget älskade Norrland liksom min egen släkt också får ett litet ljussken över sin historia.
Rätta gärna nuvarande artikel efter dina rön Urban och ge också mig och Karl-Henrik Gustavssons rön en chans. Inte bara aktningen för Johannes fordrar detta utan också den växande skara amatörgenealoger, som hittar sina rötter i norrländsk mylla. 
Jag har fullt förtroende för dig Magnus att redigera mina rader med all den finess som Wikipedia fordrar.Sten Rigedahl 1 april 2011 kl. 20.06 (CEST)

text: :Du kallar Rigedahl och Hernelind för fritidsforskare. Vilka av källorna är inte det?Mange01 29 mars 2011 kl. 23.45 (CEST)
replies: text: ::Jag är själv fritidsforskare i betydelsen 'person som inte professionellt sysselsätter sig med historisk forskning'. Begreppet, som jag tror myntades av nationalekonomen (och hängivne genealogen) Michael Lundholm för några år sedan, undviker den negativa klang som »amatörforskare» har. Många gånger kan sådana »amatörer» vara mycket specialiserade och ha stor kunskap inom vissa områden. Sten Rigedahl är f.d. folkskollärare och lokalpolitiker (bland annat), Marc Hernelind är eller har varit kock och för egen del är jag teknisk skribent. Under 1600- och 1700-talen fanns på sätt och vis inte en sådan uppdelning mellan fritidshistoriker och professionell historiker. Biskopen Andreas Olai Rhyzelius (död 1761), som skrivit mycket om Bureätten, författade också flera historiska verk och var aktad som historiker, för att ge ett exempel. / --Minor 30 mars 2011 kl. 09.46 (CEST)
Det verkar som om Fale hin unge trots allt skulle behöva en egen artikel (det hade han men den har raderats), eftersom det blir lite väl detaljerat om honom för en släktartikel. Jag skulle också vilja passa på att tacka för redogörelsen för de olika uppgifterna, som trots den tvivelaktiga sanningshalten ändå har ett värde som legend. Ett stickspår som jag inte kan undanhålla mig är vapenbilden, som jag sett bäras av en medlem av en ingift i Ekestubbe (ointroducerad). Någon form av utläggning om denna vore nog bra. --90.233.163.66 30 mars 2011 kl. 10.58 (CEST)

text: Jag vet inget om ätten Ekestubbe. För vad det kan vara värt erinrade jag mig däremot att den kände heraldikern Philipp Jacob Spener tar upp armen som symbol i sköldemärken i sitt standardverk Insignium theoria seu operis heraldici pars generalis (utg. 1690; jag har här använt andra utgåvan från 1717). Spener uppger att armen var en rätt vanlig heraldisk symbol. Den uppfattades som en bild för styrka och flit. (»Brachii species non rara in insignibus: Symbolum vero creditur roboris & diligentiae».) Ofta avbildades armen som hållande något i handen. [Spener, s. 206] Spener ger flera exempel på ätter med bl.a. en väpnad arm (»brachium armatum») och böjd arm (»brachium curvatum»). Jag tar följande ur minnet och reserverar mig för att jag kan ha fel här, men jag har för mig att Jan Raneke i sitt verk Svenska medeltidsvapen tar upp flera personer med ett sköldemärke med en böjd arm som påminner om det vapen som förbundits med Fartägn Unge och adliga ätten Bure, utan att man fördenskull har anledning att misstänka någon koppling. / --Minor 30 mars 2011 kl. 22.28 (CEST)
thread_title: En eller flera versioner

message: Jag är garanterat helt okunnig i sakfrågan, men är mycket förvånad över hur mycket konflikter denna artikel/ämne verkar skapa. Kan någon på en kort sätt förklara varför den är kontroversiell? Och varför går det inte att få till en korrekt artikel. Om det är omdebatterade tolkningar finns det ju beprövade tekniker hur detta kan återges men ändå få en OK artikel. Om det det är glada amatörhistoriker som vill få in flum (jfr Sliprännor) så finns det beprövade processer hur hantera detta. Själv tycker jag det är dags denna artikel får en form som kan ligga still framöver.Yger 5 maj 2011 kl. 09.33 (CEST)
replies: text: Det gäller två olika inställningar till sanning och bevis. Ena sidan (Rigedahl) gillar att framhålla myterna och legenderna (lite lustfyllt/oseriöst spexigt, tycker jag det verkar som). Andra sidan (t.ex. Sikeborg) vill forska vetenskapligt om vad som är sant och skala bort myterna från sanningen. Tyvärr har Sikeborg under diskussionens gång samtidigt forskat om saken (se kommentarer som att detta kommer att stå i en artikel av honom själv i nästa nummer av någon släktforskartidskrift). Sikeborg är den eller en av de mest kunniga idag om Bureätten, och - tycker jag - är väldigt noga med detaljer. Inställningen till Bureätten som sådan är en annan sak som skiljer, där det finns en tendens till nedsvärtning å ena sidan och euforisk upphöjelse å den andra. Ytterligare en sak är att det är väldigt många som härstammar från Bureätten, så det är många som "drabbas" av en vilken artikelversion det än är. Bureätten är en av de få kända ätterna från medeltiden som kan ge en hum om övergången från ättesamhället till de självägande böndernas moderna tid, eftersom den är så väldokummenterad under just den tiden (ingången till Vasatiden).--90.239.108.179 5 maj 2011 kl. 10.26 (CEST)

text: Till Rigedahls försvar ska dock tilläggas att det är hans version som har stöd av den naturvetenskpligt sinnade forskningen, via Västerbottenssyndromet. Den medicinska vetenskapen har sagt sig belägga Bureättens äldre historia. Mot detta har släktforskare invänt och avfärdat uppgiften. Det är alltså professorn i genetik Karl-Henrik Gustavson, och medicine docent Sten Jagell som påstått att de kunnat spåra en sjukdom mha Bureättens släktkonstruktioner (Sikeobrg är motståndare till deras forskning). Så det är inte helt lätt att säga vem som är amatör och vem som är etablerad forskare.--90.239.108.179 5 maj 2011 kl. 12.16 (CEST)
replies: text: :Tack för ditt klargörande svar. Wikipedia skall ju vara beskrivande och i ett fall som detta vara öppen för att nämna både myter och vetenskap. Däremot får det inte vara egen forskning eller att ett synsätt har monopol. Det låter som Sikeborg också tagit påsig någon form av äganderoll för artikeln, vilket inte är bra. I ett fall som låser sig, är det bättre med att en mer neutral, även om okunnigare, tar på sig formuleringarna och mixen mellan myt och vetenskap.Yger 5 maj 2011 kl. 14.31 (CEST)
replies: text: :: Förlåt, men det här är trams. Problemet är att det inte finns någon genealogisk forskningsdiciplin, och det gör att pseudovetenskapliga teorier kan frodas tämligen fritt, eftersom ingen syn har företräde framför någon annan. Kan vi inte lämna Karl-Henrik Gustavson? Han är genetiker, och har enbart studerat modernt genmaterial, och har inget med runstenen eller runstensgenealogin att göra. Att han efter att ha tittat på några anträd, gjorda av amatörforskare och baserat på dem gjort några antaganden - det är inte något belägg.
replies: text: ::::Är det så att de kompletteringar och rättelser till artikeln som jag ger här på diskussionssidan inte upplevs som konstruktiva överlåter jag gärna det arbetet åt någon annan. / Urban Sikeborg, --Minor 6 maj 2011 kl. 12.36 (CEST)

text: :: Personligen är jag av helt motsatt åsikt - att Urban Sikeborg får skriva den här artikeln skulle ge bäst möjligheter att den blir bra. Annars kan vi nog lika bra börja införa omröstningar om jorden skall vara platt eller rund på wikipedia, vilket förvisso ibland känns som det enda wikipedia någonsin kommer att klara av. --FBQ 5 maj 2011 kl. 18.01 (CEST)
replies: text: ::: Enligt Urban Sikeborg har Gustavson för övrigt enligt honom i telefonkontakt tagit tillbaka sitt antagande. Det borde väl gå att få bekräftat om så är fallet, så kanske vi få den delen i diskussionen ur vägen.--FBQ 5 maj 2011 kl. 18.07 (CEST)
replies: text: :::: För protokollets skull: Det är Tord Bylund, inte Gustavsson jag har varit i kontakt med. / --Minor 6 maj 2011 kl. 12.36 (CEST)
Som jag redan påpekat för FBQ och som vederbörande högaktligen förtränger, är att det faktiskt finns en genealogisk forskningdisciplin. Gustavsson är en av Sveriges ende professionella släktforskare (såsom professor i klinisk genetik) och är detta såsom anställd (dock emeritus) på ett universitet.--90.233.217.140 5 maj 2011 kl. 18.42 (CEST)

text: Och som vi också konstaterade då har Gustavsson inte hittat några nya okända dokument, eller kunnat göra någon ny analysen av tolkningen av dessa dokument. (enligt vad han skall ha berättat för Sikborg så hittade han dessa personer genom att återfinna dem i en dator, inlagda i ett släktforskingsprogram, men som det är obekräftat kan vi ju lämna det därhän) Vi kan också konstatera att han inte lyckat identifiera skelletten av dessa medeltida bureättlingar, och har därför ingen aning om vad dessa hade för gener. Han har inte gjort några genetiska analyser på några andra än idag levande personer.--FBQ 5 maj 2011 kl. 19.09 (CEST)
Om du och jag genom en genetisk analys skulle visa oss ha samma kromosom, skulle det inte hjälpa om Sikeborg genom släktforskning konstaterade att vi inte var släkt. Den gemensamma kromosomen skulle vara ett vattentätt bevis för släktskap. Gustafsson släktforskar. Det är en central del av utredningen om huruvida en märklig medfödd sjukdom är ärftlig eller betingad av yttre orsaker. Därför måste alla genetiker släktforska, det är t.o.m. meriterande/krav för antagningen till institutionen att man är förtrogen med släktträdsanalyser.--90.233.217.140 5 maj 2011 kl. 19.14 (CEST)
replies: text: : Ja, visst och? Om du och jag delar en kromosom, eller mera troligt uppvisar släktskap genom att dela en stor del av vår genmassa går det att säga att vi är släkt. Det går faktiskt också att säga om vi skulle visa mer släkt på möderne eller fädernesidan. I dag går inte men det skulle kanske i framtiden vara möjligt att säga att vi hade en gemensam morfars farmors mormors farmors farfar, men det betyder inte att vi kan säga något om huvuvida han hette Fale Bure, Peder Seffredsson eller Ole Tygesen Brahe.

text: : Om artikeln skall påstå att en genetiker fastlagit ett samband mellan personen på Nolbystenen och personer med Västerbottensyndromet måste man ju kunna visa på hur man härlett detta. Att kunna släktforska är en sak - i en historisk vetenskap är kunskaper i källkritik A och O. Utan källkritik ingen vetenskap.--FBQ 5 maj 2011 kl. 19.32 (CEST)
Jag säger varken bu eller bä om Gustafssons och Jagells forskning om SLS. Dock anser jag det inte ankomma oss att - utan att ha tillgång till deras metoder och analysmaterial - avfärda dem som du gör (och så nedlåtande ton!). Det kan inte ens självaste Sikeborg göra. Men märk väl: med detta hävdar jag inte heller att de har rätt. Jag hävdar att vi inte kan uttala oss om deras forskning med mindre än att komma ihåg 1) att de är mycket mer meriterade än du och jag och Sikeborg angående släktforskning, 2) vi inte har tillgång till forskningsmaterialet och kan därför inte bedöma forskningsresultatet.--90.233.217.140 5 maj 2011 kl. 19.38 (CEST)

text: Den nedlåtande tonen handlar inte om Gutavssons eller Jagells forskning, utan hur du har velat tolka vad de säger. Jag tror att de främst varit intresserade av Västerbottensyndromet och dess genetiska spridning, inte att dra några slutsatser om vem som är Bureättens anfader. HADE de verkligen, med sin studie i första hand velat göra en genealogisk analys av Bureätten, hade jag verkligen och med skäl varit nedlåtande mot deras forskning. Man kan inte flyga till månen på en trampscykel. Om konstruktören hävdar att konstruktionen är hemlig och att jag inte är cykelkonstruktör spelar ingen roll. Du har tidigare hänvisat till att forskingsmaterialet är hemligstämplat - vad spelar det för roll? Han har analyserat DNA hos idag levande människor, i första hand i Västerbotten. De har säkert gemensamma ättlingar på flera olika led. Att det går att hitta gemensamma ättlingar bland flera av dem, och att Västerbottensyndromet hos någon gemensam ättling hos dessa personer. Men går det med det materialet att säga något om Fale Bure eller den påstådde Nolbystensresaren Bure? Nej, det går inte, oasett vilken titel man har eller vad de enskilda generna säger.--FBQ 5 maj 2011 kl. 22.15 (CEST)
replies: text: : Det finns visst sätt att hitta minsta gemensamma samband när du studerar individer, tidigare främst mitokondirellt-DNA, men på senare år har man också lärt sig spåra DNA:t i den manliga könskromosomen. Men utan DNA från de påstådda Bureättlingarna, och utan att de kan över huvud taget identifieras går det ju alla fall inte att säga något om vilka dessa "Ur-Västerbottningar" skulle vara.--FBQ 5 maj 2011 kl. 22.23 (CEST)
Det brukar vara intressant att diskutera med dig, men när du kommer in på Bureätten blir du obehaglig. Det är nämligen inte JAG som velat tolka dem på något visst sätt, utan vad de faktiskt påstår. Nu har jag hört att de fann X individer med SLS varav de inte kunde finna gemensamma förfäder till Y. Med Buregenealogin kunde de, påstod de, finna en gemensam ana, OCH, påstod de, kunde de förklara den geografiska spridningen. Detta är inte något jag tolkat fram. Detta får stå för dem. Detta vet du, att det inte är jag utan de som påstår att SLS spridning kan förklaras med Buregenealogin och att de menar att Nils Fartheignsson var genbärare. Jag har inte påstått att så är fallet. Ditt attribuerande i detta upplever jag som otäckt och värdigt, och jag vill inte fortsätta med en diskussion där jag beskylls för påståenden som andra (i detta fall en professor och en docent) lagt fram. Jag bara redogjorde för deras påståenden. Titlarna på deras verk säger allt: Från runsten till gen. Orsaken till Sjögren-Larssons syndrom ringas in. Kan det bli tydligare? Det är alltså inte jag, som FBQ försöker tillvita mig. Detta är obehagligt, oetiskt och otäckt.--90.233.150.37 5 maj 2011 kl. 22.58 (CEST)

text: Jag ber om ursäkt om jag blev oförskämd. Jag upplever wikipedia som ett fantastikt projekt, med möjligheter att skapa ett uppslagsverk tillgängligt för alla med internetanslutning utan ytterligare kostnad, genom gemensamt arbete. Tyvärr drar ju också möjighet att vem som helst får redigera till sig alla som annars inte skulle få sin "sanning" presenterad i försök att driva igenom den här. Att känner mig tvingad att bevaka artikar som den här för att hindra att den kapas gör mig lätt snarstucken. Att jag inte vet vem du är och att du uppträder under flera olika IP-adresser gör att jag känner mig osäker på vem du orsaken till dina inlägg. När du skrev i ett tidigare inlägg då jag ifrågasatte hur det gick ihop att man genom att enbart studera generna hos idag levande människor kan säga något om hur dagens västerbottningar är släkt med en person som vi inte vet om han existerade hänvisade du till att uppgifterna om vilka individer Henriksson studerat var hemligstämplat. Du hänvisade också främst till att han var professor, och menade att jag skulle nöja mig med det och inte fråga mig mer, det fick mig kanske i onödan att bli misstänksam. Nu handlar inte om Gustafsons avhandling om att "Bure-ätten ringas in" utan om att "Sjögren-Larssons syndrom ringas in". Gustafson redovisar inget som belägg för detta. Om en person påstår att månen är en ost måste han kunna visa varför - det duger inte att säga att han är professor i fysik och i det ingår att ha goda kunskaper om himlakropparnas sammansättning om han inte ens studerat månen - Gustafsson har inte studerat Bureätten och redovisar inga egna forskningsrön i fråga om Bureätten. Hans avhandling handlar om Sjögren-Larssons syndrom - med en klatschig titel och en spännande tvist om en vikigaätt såsom modernare avhandlingar brukar skrivas. Jag hoppas att du som jag främst är intresserad av sanningen, inte att bokstavligt läsa vad som råkat komma på pränt på en av Uppsala universitets hemsidor. Får jag fråga - vad tror du att Gustafsson fått sina uppgifter ifrån?

text: Sedan borde jag nog strunta i det, ge upp. Hoppas att Urban styr upp den här sidan. Han kan ju Bureätten tusen gånger bättre än mig, och korrigerade mig i flera stycken i sitt inlägg ovan. Tyvärr innebär det väl bara att artikeln utartar.--FBQ 6 maj 2011 kl. 00.12 (CEST)
replies: text: : Jag får inte ditt resonemang att gå ihop, och undrar hur du resonerar. Gustafsson är professor i genetik, som genetiker ingår att ägna sig åt släktforskning, Gustafson har skrivit att den som reste Nolbystenen var ättling till de som har Västerbottensyndromet. Alltså är detta den viktigaste utsagan kring Bureätten. Har Gustafson studerat kyrkböckerna och hittat några intressanta okända dokument? Har Gustafson dragit några viktiga slutsatser kring trovärdigheten i de 1600-talsforskare han baserar sig på? Har Gustafson diskuterat några tolknings eller trovärdighetsproblem kring Bureätten? Finns det över huvud taget något som tyder på att Gustafson gjort något annat än för in uppgifter i sin avhandling från någon släktdatabas? Men du anser alltså det viktiga är att han är professor i genforskning, och allt annat är oviktigt? Det liknar ramsan i mina öron sagan om världen är en potatis. Men det är möjligt att jag missat något viktigt här?--FBQ 6 maj 2011 kl. 01.07 (CEST)
replies: text: :: Problemet som jag ser det är att du ser Gustafson skrivit ett genealogiskt arbete - det har han inte. En professor i kemi behöver vara duktig på att skriva för att bli professor, men om en kemistprofessor gör några kommentarer om svensk språkanvändning i sin avhandling om aminosyror betyder det inte att det är ett tungt vägande inlägg i debatten om svensk lingvistik. Lite svårjämförbart eftersom genealogi inte är något forskningsämne, och vi därmed får tänka oss att det inte fanns någon svensk språkforskning. Men om professorn ingenstans härleder varför han gör sina språkliga kommenterer (ingen som helst klander mot professorn, eftersom hans avhandling handlar om aminosyror och knappast trodde att hans kommentar skulle leda till intensiv lingvistisk debatt) är det av värde noll och intet. Jag har svårt att begripa vari problemet ligger.--FBQ 6 maj 2011 kl. 09.07 (CEST)
replies: text: :::Vad gäller frågan om validiteten i Karl-Henrik Gustavssons påstående att det går att knyta de SLS-sjuka till "medelpadingen Nikolaus Fartegnsson, född 1280, som kom till Västerbotten 1327 med den första organiserade invandringen och som slog sig ned i nordöstra Västerbotten" har den redan underkänts på såväl medicinska som genealogiska grunder av läkarna far och son Cronberg i den artikel jag hänvisat till ovan. Gustavsson ger ingen källhänvisning i notapparaten till sitt påstående. Den Nils Fartägnsson som här avses finns belagd som storman i Ångermanland; han hade liksom ärkebiskopen ekonomiska intressen i koloniseringen i Västerbotten, men det betyder inte att han och ärkebiskopen därmed var bosatta där. Det finns inga medeltida belägg som visar att Nils Fartägnsson var bosatt i nordöstra Västerbotten, eller att han var född år 1280. Årtalet är hämtad från Tord Bylunds privata genealogiska databas som fanns på Härnösands landsarkiv, men det är inlagt av okänd person som approximativt för att någorlunda fixera denne ångermanländske storman i tiden. Bylund själv säger sig inte vara ansvarig för dessa uppgifter och att det är en vida spridd missuppfattning att databasen skulle vara landsarkivets och uppgifterna därmed belagda av landsarkivet. Gustavssons artikel innehåller fler historiska felaktigheter, som att Nils Fartägnsson skulle ha en anfader "Fale Bure Fartegn" (!). Den senare, synnerligen o-medeltida namnformen visar att uppgifterna är hämtade från Marc Hernelinds eller Sten Rigedahls originella varianter av Bureättens äldre led, vilka i sin tur utgått från Bylunds databas och Johan Bures runstensgenealogi. Gustavssons studie visar att flertalet personer med Västerbottensjukdomet finns belagda i Skellefteå och Piteå, några också i Sundsvallsområdet. Eftersom han inte har lyckats hitta gemensamma förfäder till alla av dessa - han och hans grupp har följt dem bakåt till 1600-talet - utgår han från att släktskapen ligger längre bak i tiden. Eftersom det enbart utifrån sköldemärke och namnlikhet antagits att den ångermanländske Nils Fartägnsson varit far till den Fartägn Unge som antagligen är den historiska motsvarigheten till den legend om Fale hin unge som kopplats till gravstenen i Skön, har någon dragit den förhastade slutsatsen att också Nils Fartägnsson varit bosatt i Sundsvallsområdet. Eftersom det finns mycket få handlingar som belyser Norrlands medeltid har man därför i det medeltida diplommaterialet utpekat Nils Fartägnsson som den skyldige till att ha spridit sjukdomsanlagen från Sundsvall till Skellefteå/Piteå, trots att det inte går att att belägga denne i Sundsvall, trots att det inte genealogiskt med någon trovärdighet går att koppla denne till någon familj med sjukdomen i Västerbotten eller visa att han själv bott där. För att parafrasera Cronberg & Cronberg: Är det rimligt att tro att denne, bara därför att han råkar finnas omnämnd i Ångermanland på 1300-talet, ska kunna lastas för samtliga ärftliga sjukdomar i Västerbotten och i Sundsvallsregionen ett halvt årtusende senare? / Urban Sikeborg, --Minor 6 maj 2011 kl. 12.36 (CEST)
replies: text: :::: Jag kollade upp en detalj för säkerhets skull. Det fiktiva årtalet 1280 som anges som födelseår för Nils Fartägnsson i Gustavsons (ett 's' ska det visst vara) artikel finns inte i på cd:n Thords (ett 'h' ska vara med) släktskiva, där Bylunds släktdatabas Angur nu ingår. Har ingen aning om vem som hittat på det årtalet. / --Minor 6 maj 2011 kl. 13.45 (CEST)

text: Tror Yger har fått en hint om vad artikelns problem är :-) // OlofE 6 maj 2011 kl. 09.31 (CEST)
replies: text: : Ja, det handlade kanske mest om förklara mig. Jag vill utgå från att IP-adressen faktiskt har en god vilja och vill försöka föra en dialog. Jag har svårt att se mig själv som "obehaglig" även om jag blir affekterad debatter där det känns som man stångar pannan blodig utan resultat. Jag förstår inte logiken i att man erkänner att 1 + 1 inte kan bli 3, men hävdar att "nu står det faktiskt så, och N.N. råkar var professor, och vilka är vi att ifrågasätta det". --FBQ 6 maj 2011 kl. 11.34 (CEST)
replies: text: ::Är det rätt uppfattat att du menar att inget i följande påståenden i Gustavssons artikel är möjligt att källbelägga?

text: ::Nikolaus Farteignsson, född cirka 1280 i Medelpad, koloniserade ett område i nordöstra Västerbotten 1327 i samband med den första organiserade invandringen, och är släkt med vissa nu levande SLS-patienter med rötter i Norr- och Västerbotten.

text: ::Var har Gustafsson då fått årtalet 1327 ifrån? Fanns det inte något medeltida brev om kolonialiseringen?  Mange01 6 maj 2011 kl. 15.06 (CEST)
replies: text: ::: Hej, Mange! Nils Fartägnsson nämns utan angiven hemvist i tre brev. Det första är daterat 5 jul 1324, utan ort, med vilket Nils Fartägnsson skänker ärkebiskopen den del i Indalsån som Nils far hade ägt. [DS 2471; SDHK-nr 3287] Det andra är från den 2 februari 1327, då Nils Fartägnsson ingår som en av de penningstarka parterna i det konsortium som kronan och kyrkan bildat för ett koloniseringsprojekt vid Lule älv. [DS 2606; DHK-nr 3462] Med det tredje, daterat 1352 utan ort och datum, ger Nils Fartägnsson sin son Johan Nilsson ansvarsfrihet beträffande räkenskaperna för de gods han anförtrott honom söder om Ödmorden (det vida skogsbälte som skiljer den norrländska rikshalvan från Gästrikland och de södra bygderna). [DS 4879; SDHK-nr 6315] Stormannen Nils Fartägnsson är alltså verksam från åtminstone Gästrikland i söder till Västerbotten. Medeltidsarkeologen Leif Grundberg kallar honom därför mellannorrländsk storman i sin utmärkta avhandling Medeltid i centrum. Europeisering, historieskrivning och kulturarvsbruk i norrländska kulturmiljöer från 2006 (s. 97, 136, 161, 199 f) och knyter honom till en inflytelserik norrländsk elit som skymtar i södra Ångermanland och östra Medelpad med stort ekonomiskt inlytande i stora delar av Norrland. För övrigt ser jag nu att min minnesuppgift ovan, att Nils Fartägnsson uttryckligen var belagd som bosatt i Ångermanland, är fel. Det är i alla fall allt vi vet om honom. Att han var född 1280 (Gustavson har inget "cirka" med för födelseåret), att hans förfäder är kända bakåt ända till vikingatidens runstenar, att han var bosatt i Medelpad, att han var son till en person med det helt osannolika namnet "Fale Bure Fartegn" – namnet återgår väl på Hernelinds och Rigdahls namnform "Fale Bure (Fartegn d.ä.)" –, att han flyttade till Västerbotten, att han har kunnat beläggas ha någon nu levande ättling, inget av detta framgår av källorna. Så vad jag kan se finns det inte någon substans i den delen av Gustavsons artikel. / Urban Sikeborg, --Minor 6 maj 2011 kl. 17.23 (CEST)
replies: text: :::: Aha. Men då borde man kunna dra slutsatsen att följande omskrivning av Gustavssons påstenden är korrekta: Nils Fartägnsson, med största sannolikt född i slutet av 1200-talet och uppvuxen i Medelpad, koloniserade ett område i nordöstra Norrbotten 1327 i samband med den första organiserade invandringen, men ägde också gods i Gästrikland. Eller? Förtjänar Nils en egen mycket kort artikel? Mange01 6 maj 2011 kl. 17.55 (CEST)
replies: text: ::::: Nja, här gäller det nog att vara exakt :-). Vi talar om en krets personer där de flesta faktiskt har koppling till Ångermanland, om jag inte minns alldeles galet; Grundberg nämner dem i sin avhandling ovan (och som finns nedladdningsbar). Nils Fartägnsson har intressen över hela norra rikshalvan och dessutom söder om Ödmorden. Det innebär att godsen kan ligga i Gästrikland eller Uppland eller både och. (Den senare Fartägn Unge äger jord i Uppland.) Att hans far hade ägt ett område vid Indalsälven gör inte att man kan säga att han med största sannolikhet var uppvuxen i Medelpad; av de tre Fartägn som har föreslagits som tänkbar fader så är två bosatta i Ångermanland, en i Medelpad. Att han var väl motsvarande riskkapitalist ingående i det konsortium som lade beslag på området vid Lule älv innebär inte att det var han som koloniserade området; uttrycket ger mig associationen att han själv flyttat dit och stoppat spaden i jorden. Men framför allt så finns ju ingen som helst koppling påvisad mellan SLS-patienterna och Nils Fartägnsson, så ska han nämnas alls i Bure-artikeln här? / --Minor 6 maj 2011 kl. 19.07 (CEST)
Jag laddade ner Grundbergs avhandling, och kan inte låta bli att kommentera att han på s. 199 kallar Nils Fartegnsson och Fale unge som "den så kallade Farthegnsläkten elelr landsdomarsläkten" !? Sedan i noten är bland annat en hänvisning till dig Urban: "Om släkten och personerna, se L. Bygdén 189 0; Lindgren 197 2; Audén 197 3; Raneke 198 2-1985 del I s. 247; Sikeborg 1996
s. 280 ff; Blomkvist 1996 s. 109 ff, 2000 s. 34 ff, 2005b s. 603 ff. Om namnen, se SMP bd 2 sp. 12 f." Men detta är ju Bureätten, så varför kallar han den Farthegnssläkten?--90.233.190.60 6 maj 2011 kl. 19.48 (CEST)

text: Hembygdsforskaren Gunnar Lindgren i Luleå/Södertälje använde beteckningen landsdomarsläkten om den krets där Nils Fartägnsson och Fartägn Unge verkar ingå på något sätt. Beteckningen är oegentlig, eftersom landsdomare som beteckning inte funnits i Norrland; här fanns i stället lagmän eller underlagmän. Lindgren utgick från att dessa personer tillhörde Bureätten och att de varit underlagmän i Norrland liksom deras förmenta ättlingar i Skellefteå skulle ha varit på 1400-talet, därav uttrycket. Raneke använde sedan uttrycket Niklis Fartegnssons ätt (med reservation för hans stavning) för att bunta ihop alla som verkade ha någon koppling på något sätt, genom namn- eller vapenlikhet. Fartägnsläkten är också en mindre lyckad beteckning, eftersom det finns så få källbelägg att det för ytterst få av personerna går att visa om och hur de var besläktade. Det går inte ens att fastställa att Nils Fartägnsson var far till Fartägn Unge; det är fullt möjligt att tillnamnet Unge här avser att dennes far haft samma dopnamn och att Fartägns far i så fall borde sökas på annat håll, om man nu till äventyrs skulle ha den lyckan att de råkat nämnas i någon bevarad urkund. "Fartägn-kretsen" vore en mer korrekt beteckning. Notera att jag använder den normaliserade namnformen Fartägn, vilken rekommenderats av universitetslektorn i nordiska språk Per Stille, som f.ö. forskar på Johan Bures tidiga arbeten om runorna. / Urban Sikeborg, --Minor 6 maj 2011 kl. 20.09 (CEST)
Grundberg kommer med fler intressanta saker. Han påstår på samma sida att kungsåren Johan Ingemarsson var befryntad med Nils Farthegnsson (vägrar normalisera stavningen med det fula ä:et :) ), och på en annan sida att Öndebyn köptes 1375 av en annan av "Farthegnsläkten", Spiälbuthe Fardijäknson. Allt detta är så pass intressant att det bör nämnas i artikeln. Jag tycker att uppmärksamheten kring SLS gör att det förtjänas tas med det med. Finns det fler privata arkiv med medeltida brev som är så pass okända som köpet av Öndebyn?--90.233.169.24 6 maj 2011 kl. 20.31 (CEST)

text: Skulle denna Fartägn-krets av mellannorrländska stormän beskrivas på Wikipedia så bör det inte vara i Bureätten-artikeln; dessa gossar kan ju inte visas ha haft någon släktförbindelse med Bure-säljägarna i Skellefteå. Det material som finns om personerna inom denna Fartägn-krets har presenterats dels av Grundberg, mig (i Släktforskarnas årsbok 1996) och så i Gunnar Lindgrens två små artiklar med mycket spekulativa och alltför vidlyftiga tolkningar; det är dem du ser refererade till i Grundbergs arbete. — Att kungsåren skulle ha varit befryndad med Nils Fartägnsson är felaktigt, där har Grundberg förletts av alltför fantasifulla fritidsforskare. Se närmare medeltidshistorikern Kaj Janzons artikel Kungsåren Johan Ingemarssons liv och verksamhet under 1300-talets första hälft" i Svensk Genealogisk Tidskrift 2010:1 (utg. Svenska Genealogiska Samfundet). / Urban Sikeborg, --Minor 7 maj 2011 kl. 00.19 (CEST)
===Kanske dags för en nystart med nya utgångspunkter?===
Med denna textmassa som svar på min "enkla" fråga så uppfattar jag att ni är en gruppering oerhört kunniga i sakfrågan om Bureätten men att ingen av er har intresse av att åstadkomma en begriplig artikel för gemene man. Jag har också försökt läsa artikeln och bedöma den utifrån den oinvigda vilket bör vara målgruppen för all wp artiklar. Jag klarade dock inta ta mig igenom den (den är för ogenomtränglig) men jag kan ändå ge lite återkoppling
*texten är oerhört tekniktung. Den viker gång på gång in i specialiteter som enbart blir förvirrande för en som mig och gör att den då inte går att ta till sig (att skriva om alla teknikaliteter i djupet är naturligtvis OK som sak, men en wp artikle rätta platsen). 
*den innehåller stilbrott mot wp språk, som att skriva typisk genealogi från senrenässansen. Detta är en form av värderande ord som inte passar vare sig det är korrekt eller ej.
*den innehållet fult med egna slutsatser. Jag säger inte de är fel, men wp är inte platsen för egna slutsatser, det passar bättre i en fristående akademisk uppsats. Här skall vi bara redovisa vad som står i olika källor.
*Artikeln fokuserar inte på det läsaren vill veta utan försvinner in i långa utredningar som för den ovetande är petitesser. Koncentrera på det västenliga!
Jag tror det skulle behövas en ordenlig satsning på formen av artikeln så den blev läsbar och att alla frågor om era specialkäpphästar lades åt sidan tills artikelns text är begriplig. Och om ni inta kan göra detta att en vit månad skapades, då ni som enbart vill diskutera sakfrågor höll er undan, så andra mer okunniga, som jag, fick chansen åtgärda denna kapsejsade artikel.Yger 6 maj 2011 kl. 20.46 (CEST)

text: Jag upplever dina slutsatser som lite förhastade, Yger. Eftersom frågan om Bureättens äldsta led under lång tid har varit en känslig fråga för en del, vilket lett till ständiga omredigeringar, började jag för en tid sedan lägga in kompletteringar och tillägg med källhänvisningar på diskussionssidan för att de som känner sig kallade först ska få möjlighet att reagera, kommentera och diskutera förslag till ändringar innan vi uppdaterar själva artikeln. Min förhoppning har varit att ett sådant angreppssätt ska göra det lättare att hålla den reviderade artikeln, när den väl är på plats, stabil. Jag har, tvärtemot vad du säger, ett mycket stort intresse att åstadkomma en begriplig artikel för gemene man. Men - ibland är det pragmatiska lösningar som gäller, så det har inget med vad du kallar specialkäpphästar att göra eller att jag bara vill diskutera sakfrågor. Det är inte heller någon ko på isen som kräver omedelbart åtgärdande; artikeln hänvisar till diskussionen, där felaktigheterna diskuteras, så den informationen är tillgänglig för den som vill veta mer. Som det är nu skulle det inte fungera om jag eller du bara gick in och skrev om artikeln. Och - med all respekt sagt – så tror jag att det krävs en hel del förkunskaper i ämnet av den som tar på sig att skriva om artikeln.

text: Vad beträffar ordet 'typisk' så uttrycker ordet i sig ingen värdering, bara att något till karaktären följer majoriteten - och det är ibland en viktig uppgift i sig. / --Minor 7 maj 2011 kl. 00.19 (CEST)
replies: text: :Jo jag anser situationen är akut. Artikeln är obegriplig i nuvarande utformning och det är inte teknikaliteterna som är problemet, vilket diskuteras här, utan utformningen. Tex i ingressen är sista meningen i andra stycket inte relevant, att skriva att en person från 1600-talet skriver som en person från 1600-talet kan möjligtvis nämnas senare bland källor, men inte i ingressen. Ingressen bör ange det väsentliga om Bureätten och det är väl att dokumentationen av bondegenealogi från norrlands 1400-tal är unik, också bör det stå centralt. Avsnittet om källor innehåller mycket som inte är beskrivning av källor, och alla annat än det bör tas bort, är ens stenen en källa borde inte den beskrivas under egen rubrik. Det är också så att du inte "äger" denna artikel, så om du inte inser de stora problemen med den (utformningen) och inte är intresserad att åtgärda dessa (detta diskuteras just nu inte alls på diskussionssidan) så tänker jag själv göra detta trots att jag inte kan något i sakfrågan (men jag är mycket kunnig i hur artiklar bör utformas för att de skall vara begripliga).Yger 7 maj 2011 kl. 06.55 (CEST)
replies: text: :: Du har helt rätt i att jag inte äger denna artikel och det har jag aldrig menat :-). Däremot har jag här på diskussionssidan velat ge återkoppling som underlag till en revidering av artikeln, som ständigt utsätts för plötsliga omskrivningar i göticistisk anda. Om du går tillbaka längre i diskussionen ser du att jag tidigt påtalade att artikelns nuvarande disposition inte funkar med dess blandning av väsentligt och oväsentligt om vartannat. De ändringar jag gjort direkt i artikeln tidigare har tagits bort eller skrivits om med inte helt lyckat resultat av andra användare, därför har jag på senare tid begränsat mig till diskussionssidan. Enligt Wikipedias riktlinjer ska man avstå från att helt skriva om en befintlig text, och jag har valt att respektera det. Listan med felaktigheter i artikeln som jag redovisar ovan tillkom inte på mitt initiativ utan för att jag blev direkt ombedd av andra moderatorer att redovisa felaktigheterna; det var ju t.o.m. planer på att höja artikelns status till rekommenderad. Mina inlägg därefter har till största delen varit svar på direkta frågor från andra användare. Det kanske gör mig till en del av problemet i andras ögon. Min kommentar att jag tror att det krävs en del förkunskaper för en varaktig revidering är ingen kritik av dig, som jag inte känner, utan min övertygelse. Jag går själv inte in och ändrar artiklar i ämnen som jag inte har god koll på, eftersom jag misstror min förmåga att förstå detaljernas betydelse. Det finns en hel del missuppfattningar om Bureätten spridda i litteraturen, så det är inte helt oproblematiskt att utgå från dem vid en omskrivning. Innan du skriver om artikeln tror jag att det vore bra om du ögnade igenom mina artiklar i Släktforskarnas årsbok 1996 och 2010; det ger en sammanfattning av vad som källkritiskt kan beläggas i nuläget. / Urban Sikeborg, --Minor 7 maj 2011 kl. 09.29 (CEST)
replies: text: :::Återigen. Jag är inte intresserad eller kunnig i sakfrågan, men vet att formen är bedrövlig. Och för att skriva om formen, behövs inte insikt i sakfrågan. Dock blir det säkert så att när och om jag skriver om den så blir innehållet mindre, dvs en del substans kan försvinna. Men jag ser det som mer önskvärt med en kortare och begriplig artikel, än en överlång och obegriplig. Och om och när formen är OK, kan sedan de sakmässiga detaljerna justeras, men ändå förhoppningsvis ge en artikel där spetsfundigheterna ges en rimlig omfattning. Yger 7 maj 2011 kl. 09.38 (CEST)
replies: text: :::: Principiellt så är jag inte övertygad om att det är möjligt att strukturera om en text om ett komplext ämne och i processen kunna identifiera såväl information som bör tas bort som vad som saknas och bör ingå om man inte är intresserad av eller kunnig i sakfrågan, som du beskriver dig själv; i alla fall tvivlar jag på att jag själv skulle klara av det. Hursomhelst, mina begränsningar är mina. Om jag förstått dig rätt har du alltså tagit på dig ägarrollen till artikeln nu? / --79.136.67.2 7 maj 2011 kl. 11.58 (CEST)
replies: text: :::::Jag har inte tagit på mig någon äganderätt, tvärtom, så skulle jag vilja att ni kunniga gjorde de omredigeringar som behövs för att den skall förståelig för den oinvigde. Men om ni, som tidigare bara vill diskutera detaljerna men inte att den får en form som gör texten begriplig, så erbjuder jag mig att göra en omarbetning så den blir läsbar och mer möjlig att komplettera med relevanta detaljinfo. Jag kommer dock inte göra något förrän jag har fått mer återkoppling om det är OK jag gör ett försök (om om försöket inte gillas så går det att backa till denna tidigare version).Yger 7 maj 2011 kl. 12.02 (CEST)
replies: text: :::::: För min del får du gärna skriva om, om du har tid och möjlighet; det är alltid lättare att ta ställning till något man ser i skrift. / --Minor 7 maj 2011 kl. 20.06 (CEST)
thread_title:  Kan någon sammanfatta 

message: Med denna textmassa som svar på min "enkla" fråga så uppfattar jag att ni är en gruppering oerhört kunniga i sakfrågan om Bureätten men att ingen av er har intresse av att åstadkomma en begriplig artikel för gemene man. Jag har också försökt läsa artikeln och bedöma den utifrån den oinvigda vilket bör vara målgruppen för all wp artiklar. Jag klarade dock inta ta mig igenom den (den är för ogenomtränglig) men jag kan ändå ge lite återkoppling
*texten är oerhört tekniktung. Den viker gång på gång in i specialiteter som enbart blir förvirrande för en som mig och gör att den då inte går att ta till sig (att skriva om alla teknikaliteter i djupet är naturligtvis OK som sak, men en wp artikle rätta platsen). 
*den innehåller stilbrott mot wp språk, som att skriva typisk genealogi från senrenässansen. Detta är en form av värderande ord som inte passar vare sig det är korrekt eller ej.
*den innehållet fult med egna slutsatser. Jag säger inte de är fel, men wp är inte platsen för egna slutsatser, det passar bättre i en fristående akademisk uppsats. Här skall vi bara redovisa vad som står i olika källor.
*Artikeln fokuserar inte på det läsaren vill veta utan försvinner in i långa utredningar som för den ovetande är petitesser. Koncentrera på det västenliga!
Jag tror det skulle behövas en ordenlig satsning på formen av artikeln så den blev läsbar och att alla frågor om era specialkäpphästar lades åt sidan tills artikelns text är begriplig. Och om ni inta kan göra detta att en vit månad skapades, då ni som enbart vill diskutera sakfrågor höll er undan, så andra mer okunniga, som jag, fick chansen åtgärda denna kapsejsade artikel.Yger 6 maj 2011 kl. 20.46 (CEST)
replies: text: Jag upplever dina slutsatser som lite förhastade, Yger. Eftersom frågan om Bureättens äldsta led under lång tid har varit en känslig fråga för en del, vilket lett till ständiga omredigeringar, började jag för en tid sedan lägga in kompletteringar och tillägg med källhänvisningar på diskussionssidan för att de som känner sig kallade först ska få möjlighet att reagera, kommentera och diskutera förslag till ändringar innan vi uppdaterar själva artikeln. Min förhoppning har varit att ett sådant angreppssätt ska göra det lättare att hålla den reviderade artikeln, när den väl är på plats, stabil. Jag har, tvärtemot vad du säger, ett mycket stort intresse att åstadkomma en begriplig artikel för gemene man. Men - ibland är det pragmatiska lösningar som gäller, så det har inget med vad du kallar specialkäpphästar att göra eller att jag bara vill diskutera sakfrågor. Det är inte heller någon ko på isen som kräver omedelbart åtgärdande; artikeln hänvisar till diskussionen, där felaktigheterna diskuteras, så den informationen är tillgänglig för den som vill veta mer. Som det är nu skulle det inte fungera om jag eller du bara gick in och skrev om artikeln. Och - med all respekt sagt – så tror jag att det krävs en hel del förkunskaper i ämnet av den som tar på sig att skriva om artikeln.

text: Vad beträffar ordet 'typisk' så uttrycker ordet i sig ingen värdering, bara att något till karaktären följer majoriteten - och det är ibland en viktig uppgift i sig. / --Minor 7 maj 2011 kl. 00.19 (CEST)
replies: text: :Jo jag anser situationen är akut. Artikeln är obegriplig i nuvarande utformning och det är inte teknikaliteterna som är problemet, vilket diskuteras här, utan utformningen. Tex i ingressen är sista meningen i andra stycket inte relevant, att skriva att en person från 1600-talet skriver som en person från 1600-talet kan möjligtvis nämnas senare bland källor, men inte i ingressen. Ingressen bör ange det väsentliga om Bureätten och det är väl att dokumentationen av bondegenealogi från norrlands 1400-tal är unik, också bör det stå centralt. Avsnittet om källor innehåller mycket som inte är beskrivning av källor, och alla annat än det bör tas bort, är ens stenen en källa borde inte den beskrivas under egen rubrik. Det är också så att du inte "äger" denna artikel, så om du inte inser de stora problemen med den (utformningen) och inte är intresserad att åtgärda dessa (detta diskuteras just nu inte alls på diskussionssidan) så tänker jag själv göra detta trots att jag inte kan något i sakfrågan (men jag är mycket kunnig i hur artiklar bör utformas för att de skall vara begripliga).Yger 7 maj 2011 kl. 06.55 (CEST)
replies: text: :: Du har helt rätt i att jag inte äger denna artikel och det har jag aldrig menat :-). Däremot har jag här på diskussionssidan velat ge återkoppling som underlag till en revidering av artikeln, som ständigt utsätts för plötsliga omskrivningar i göticistisk anda. Om du går tillbaka längre i diskussionen ser du att jag tidigt påtalade att artikelns nuvarande disposition inte funkar med dess blandning av väsentligt och oväsentligt om vartannat. De ändringar jag gjort direkt i artikeln tidigare har tagits bort eller skrivits om med inte helt lyckat resultat av andra användare, därför har jag på senare tid begränsat mig till diskussionssidan. Enligt Wikipedias riktlinjer ska man avstå från att helt skriva om en befintlig text, och jag har valt att respektera det. Listan med felaktigheter i artikeln som jag redovisar ovan tillkom inte på mitt initiativ utan för att jag blev direkt ombedd av andra moderatorer att redovisa felaktigheterna; det var ju t.o.m. planer på att höja artikelns status till rekommenderad. Mina inlägg därefter har till största delen varit svar på direkta frågor från andra användare. Det kanske gör mig till en del av problemet i andras ögon. Min kommentar att jag tror att det krävs en del förkunskaper för en varaktig revidering är ingen kritik av dig, som jag inte känner, utan min övertygelse. Jag går själv inte in och ändrar artiklar i ämnen som jag inte har god koll på, eftersom jag misstror min förmåga att förstå detaljernas betydelse. Det finns en hel del missuppfattningar om Bureätten spridda i litteraturen, så det är inte helt oproblematiskt att utgå från dem vid en omskrivning. Innan du skriver om artikeln tror jag att det vore bra om du ögnade igenom mina artiklar i Släktforskarnas årsbok 1996 och 2010; det ger en sammanfattning av vad som källkritiskt kan beläggas i nuläget. / Urban Sikeborg, --Minor 7 maj 2011 kl. 09.29 (CEST)
replies: text: :::Återigen. Jag är inte intresserad eller kunnig i sakfrågan, men vet att formen är bedrövlig. Och för att skriva om formen, behövs inte insikt i sakfrågan. Dock blir det säkert så att när och om jag skriver om den så blir innehållet mindre, dvs en del substans kan försvinna. Men jag ser det som mer önskvärt med en kortare och begriplig artikel, än en överlång och obegriplig. Och om och när formen är OK, kan sedan de sakmässiga detaljerna justeras, men ändå förhoppningsvis ge en artikel där spetsfundigheterna ges en rimlig omfattning. Yger 7 maj 2011 kl. 09.38 (CEST)
replies: text: :::: Principiellt så är jag inte övertygad om att det är möjligt att strukturera om en text om ett komplext ämne och i processen kunna identifiera såväl information som bör tas bort som vad som saknas och bör ingå om man inte är intresserad av eller kunnig i sakfrågan, som du beskriver dig själv; i alla fall tvivlar jag på att jag själv skulle klara av det. Hursomhelst, mina begränsningar är mina. Om jag förstått dig rätt har du alltså tagit på dig ägarrollen till artikeln nu? / --79.136.67.2 7 maj 2011 kl. 11.58 (CEST)
replies: text: :::::Jag har inte tagit på mig någon äganderätt, tvärtom, så skulle jag vilja att ni kunniga gjorde de omredigeringar som behövs för att den skall förståelig för den oinvigde. Men om ni, som tidigare bara vill diskutera detaljerna men inte att den får en form som gör texten begriplig, så erbjuder jag mig att göra en omarbetning så den blir läsbar och mer möjlig att komplettera med relevanta detaljinfo. Jag kommer dock inte göra något förrän jag har fått mer återkoppling om det är OK jag gör ett försök (om om försöket inte gillas så går det att backa till denna tidigare version).Yger 7 maj 2011 kl. 12.02 (CEST)
replies: text: :::::: För min del får du gärna skriva om, om du har tid och möjlighet; det är alltid lättare att ta ställning till något man ser i skrift. / --Minor 7 maj 2011 kl. 20.06 (CEST)
thread_title: Kanske dags för en nystart med nya utgångspunkter?

message: Jag har nu gjort en omskrivning. Jag har tagit bort en dubblerad skrivning om Fale hin och en om burestenen. Jag har tagit bort resonemang om tolkningar (överkurs och inte beskrivning av ätten) och lite detaljer var böcker finns etc. Jag har dessutom stuvat om och tillfört nya rubriker och förenklat några skrivningar samt ändrat andra stycket i ingressen.Yger 8 maj 2011 kl. 09.24 (CEST)
replies: text: Du har utfört ett storverk! Med tanke på vilket getingbo det handlar om är jag än mer imponerad. Fernbom2 8 maj 2011 kl. 10.38 (CEST)

text: Det där var en insats som var värd både en och två guldstjärnor... // OlofE 9 maj 2011 kl. 15.19 (CEST)
replies: text: : Klar förbättring i många avseenden. Flera av Urbans punkter ovan kan bockas av.

text: : Nu är artikeln läsbar för en bred grupp av läsare. Men jag tycker att kända alternativa uppfattningar med motargument med fördel kan tas upp i slutet. Sikeborg, Hernelind och Rigedal uppges ofta som källor på släktforskarsajter och därför bör vi varudeklarera dem. Hernelind och Rigedal skulle kunna omnämnas under "alternativa uppfattningar", en inte helt ovanlig rubrik i Wikipediaartiklar när man vill markera att åsikterna inte delas av etablissemanget. Tidigare var ingen emot att ta med detta förslag. Finns fortfarnade koncensus om det? Mange01 11 maj 2011 kl. 00.59 (CEST)
replies: text: :: Jag anser faktiskt inte att vare sig Rigedahl eller Hermelind behövs i artikeln utöver det som nu finns. Den reaktion jag sett när deras teorier förs fram beskrivs bäst som hån, och då pratar vi om amatörsajter där gångbarheten borde vara som störst. Men om enda sättet att få en stabil artikel är att ge dem en godbit så... // OlofE 11 maj 2011 kl. 08.42 (CEST)

text: ::Jag ser också att dessa kontroverser helst hålls utanför. men om de behövs nämnas så tycker jag det i första hand kan skrivas som bisatser i den avsnitt där åsiktskillnader finns. Bara om det är så att denna kontroversen har fått så stor uppmärksamhet att denna debatt har relevans i sig, tycker jag det kan motivera ett eget avsnitt, och då borde personerna stå i centrum av det avsnittet inte åsikterna.Yger 11 maj 2011 kl. 11.52 (CEST)
thread_title:  Omskrivning 

message: Artikeln har fått en bättre struktur efter den senaste omarbetningen. Fortfarande ligger en hel del felaktigheter kvar. Dessa är till sin karaktär på detaljnivå och jag undrar om vi just i Bureätten-artikeln – som väl ska vara något av en huvudartikel och port – ska ha dessa detaljer med. Ofta har rabaldret här handlat just om saker av mindre betydelse för en utomstående, kanske. Detaljerna är viktiga, för mig ibland det viktigaste, men dessa tror jag bör ligga på underordnade artiklar. Genom att skapa sådana (en för Johan Bures minnessten i Uppsala, en för Johan Bures släktbok över Bureätten och så vidare) kanske vi kan hålla huvudartikeln fredad. Den som behöver och vill stångas med mer detaljerad information kan gå till underartiklarna i stället.
Jag har suttit en liten stund och föreslår en struktur ungefär som följer. Jag behöver alltid en viss distans i form av tid i förhållande till vad jag skrivit för att kunna bedöma textens värde, så se den inte som ett försök från min sida att skapa en Ultimat och Slutgiltig Text. Jag tror i alla fall att vi inte behöver bli mer detaljrika här. Känner man för det får väl det läggas i noterna i stället; jag ger ett exempel på det också.
==Förslaget==
Bureätten eller Buresläkten är sedan 1600-talet en kollektiv benämning på de personer som på mans- eller kvinnolinjen härstammar från en senmedeltida familj i Bure
Ortnamnet Bure återgår på den äldre benämningen på Bureälven, »Buran». [Svenskt ortnamnslexikon (utg. Språk- och folkminnesinstitutet), Uppsala 2003, s. 51.
 i Skellefteå, nuvarande Bureå. Avkomlingar till Bureätten kallas vanligen Bureättlingar. Flera i den svenska stormaktstidens kyrko- och lärdomshistoria framstående män har varit Bureättlingar. 
=== Bureätten som tidigt släktbegrepp ===
Den starka släktkänslan inom Bureätten för det gemensamma ursprunget från vad som upplevdes som en särskilt framstående släkt med anknytning till Bure hade tidig och vid spridning och kan beläggas redan vid 1600-talets första år.
Sikeborg, Urban: »Johan Bures släktbok över Bureätten : tillkomst och tillförlitlighet», Släktforskarnas Årsbok 1996 (utg. Sveriges Släktforskarförbuund). – Jämför Armfeltin arkisto III:14–15, s. 223–227, Riksarkivet, Helsingfors.
 På 1500-talet tog sig familjer och personer som nått de sociala eliterna inom respektive samhällsklass inom sex släktgrenar namnet Burman, Bure eller den latiniserade namnformen Bureus (Buraeus), trots en ibland avlägsen släktskap inbördes.
Sikeborg 1996, s. 247. – En av de tidigast belagda släktmedlemmarna är »Anders Bureman» i Rödbäck i Umeå, som omnämns i ett brev från tiden 1508–1509. [Sturearkivet, kapsel 9, nr 1489] – Se Sikeborg 1996, s. 274–275, för en släkttavla över personer och familjer med namnen Bure, Bureus samt Burman inom Bureätten till och med 1600-talets första decennium enligt Johan Bures släktbok. – Johan Bure uppger att ärkebiskopen Andreas Laurentii (»Björnram», d. 1591), vars mormors far var Bureättling, skulle ha kallat sig Bureus. Andreas Laurentii kan inte beläggas ha skrivit sig så själv. Att uppgiften ändå stämmer framgår av det huvudbaner av snidat och målat trä som var uppsatt på en pelare i högkorets östra del i Uppsala domkyrka, ovanför dennes grav. Enligt Johan Peringskiölds avritning i Monumenta Ullerakerensia från 1719 fanns följande horisontella inskrift uppsatt på bärstången under begravningsvapnet: »Andreas Laurentii Archieposcopus Vpsaliensis Bureus». För en närmare beskrivning och avbildning, se Bengtsson, Herman: Uppsala domkyrka, vol. 6, Gravminnen (Sveriges kyrkor: konsthistoriskt inventarium, 232), Uppsala 2010, s. 431–433.
=== Buregenealogin och Fale Bure ===
Antikvarien Johan Bure (1568–1652), som via sin mormors far härstammade från Bureätten, genomförde 1600–1601 en omfattande resa i de norrländska landskapen. Han gjorde samtidigt ett stort antal intervjuer med avlägsna släktingar om deras gemensamma släkt tillbaka till den välbärgade säljägaren Härse i Bure. Resultatet blev en släktbok med en omfattande samling släkttavlor, som till större delen omfattar allmoge med tidiga släktgrenar bland prästerskap och kronotjänstemän från 1400-talets andra hälft och framåt i en unik omfattning för sin tid, då annars bara furstar och adel ansågs ha anor.
Sikeborg, Urban: »Ett göticistiskt släktbygge : Johan Bures minnessten över Bureätten från 1611», Släktforskarnas Årsbok 2010, s. 161 f. – Om de sagespersoner och skriftliga källor som låg till grund för släktboken, se Sikeborg 1996, s. 261–263.
Johan Bure trodde sig också härstamma från personer nämnda på runstenarna i Sko i Uppland och Selånger i Medelpad utifrån deras namn, som han föreställde sig vara unika för sin Bureätt. Han förenade dock aldrig släkttavlorna från Norrlandsresan med sin runstensgenealogi, som han tidsmässigt placerade långt bak i förkristen tid. Han kom så småningom att införliva sina föreställningar om Bureättens uråldriga ursprung i sin esoteriska föreställningsvärld. 1611 lät han rista en minnessten över Bureätten som sattes upp i Academia Carolinas fasad i Uppsala. Johan Bure framställde på denna i kryptiska ordalag Bureättens härstamning från det forna kungariket Hälsingland och antikens goter, tillsammans med vapnet från sköldemärkshällen i Skön och en komprimerad redogörelse över sin egen härstamning från dessa.
Om minnesstenen och Johan Bures föreställningsvärld, se Sikeborg 2010.
Som en följd av att två släktgrenar som gjorde anspråk på släktskap med Bureätten adlades på 1600-talet med namnen Bure respektive Burensköld kom släktkretsen att uppmärksammas av adelsgenealogerna. En omfattande tillbyggnad av de äldsta släktleden ägde rum på 1700-talet på ohistoriska grunder till dess Bureätten angavs härstamma från en Tord i Byr på 900-talet, en person vars namn är hämtat från en runsten vid Sko i Uppland. Under 1700-talets senare del kom Bureätten i egenskap av en av Sveriges äldsta släkter att uppmärksammas såväl i facklitteratur som i dramatiska verk.
Sikeborg, Urban: »Ifrån heden tid en talrik och hedrad släkt : den historiska framställningen av Bureättens äldre led», Släktforskarnas årsbok 2011 (utg. Sveriges Släktforskarförbund), s. 59 f.
==== De båda Fale Bure ====
I fokus för uppmärksamheten stod de två medeltidshjältarna Fale Bure. Den yngre Fale återgick på en lokal legend i Sköns socken i Medelpad om en hjälte Fale hin unge i Birsta som räddat en icke namngiven kungason vid ett icke angivet tillfälle och vars gravsten med en sköld och en böjd arm som sköldemärke fanns på kyrkogården. Johan Bure identifierade denne Fale som en anfader utifrån bynamnet Birsta, som han tolkade som Byrestad, dvs. en plats grundad och bebodd av Burar. Han passade därefter in legenden i stridigheterna mellan Sverkerska ätten och Erikska ätten ätterna omkring år 1200. I rikshistorikerna uppträder från 1650-talet också en Fale Bure som ska ha varit hövitsman för de anförare som hämnades Erik den heliges död år 1161. Denne Fale Bure »hin gamle» framställdes på 1700-talet som farfar till den yngre Fale Bure »hin unge». I en dissertation av Nils Casström 1746 presenterades de båda Fale och hela den fullständiga släktkedjan i tryck för första gången. 
Den latinska dissertationen med titeln Dissertatio historica, utriusque Falonis Bure in patriam merita leviter delineans (Uppsala 1746) finns i svensk översättning i sin helhet med noter i Sikeborg, Urban: »'De båda Fale Bures välgärningar mot fäderneslandet' : Nils Casströms dissertation från 1746», Släktforskarnas Årsbok 2008.
==== Historikernas avfärdande ====
Redan historikern Sven Lagerbring kunde 1773 påpeka de historiska orimligheterna i de berättelser om de båda Fale som var i omlopp i litteraturen.
LagerBring, Sven: Swea rikes historia, ifrån de äldsta tider til de närwarande. Andra delen. Som innefattar rikets öden från år 1060 til 1300. Stockholm 1773.
 Trots att mer kritiskt sinnade historiker i hans efterföljd sedan förkastade berättelserna som ohistoriska kom hela släktlinjen tillbaka till Tord i Byr att ingå i Gabriel Anreps edition av Svenska adelns ättar-taflor (1858). Bibliotekarien Leonard Bygdén höll 1890 ett föredrag där han presenterade sin kritiska undersökning av myten om Fale Bure (den yngre). Han kunde påvisa att den ursprungliga legenden om Fale hin unge återgick på Fartägn Unge, en man av viss betydelse som omnämns i ett par diplom vid 1300-talets mitt.
Föredraget med titeln »Om ursprunget till den historiska mythen om Fale Bure» trycktes 1891 i Samlaren 11. Uppsala 1891.
 Efter Bygdén kom Buregenealogin i sin helhet att falla i vanrykte och länge vara något för bördsstolta och fritidsforskare enbart. De äldsta leden mönstrades sedan ut i Gustaf Elgenstiernas edition av Den introducerade svenska adelns ättartavlor från 1920-talet. De senaste åren har dock Johan Bures släktföreställningar, hans släktbok och traderingen av uppgifter börjat ägnats ny uppmärksamhet utifrån ett källkritiskt perspektiv.
Sikeborg 1996; Sikeborg 2010; Sikeborg 2011.
=== Bureättlingar inom kyrka och fornvård ===
I den långvariga liturgiska striden som inleddes 1574 rörande den svenska kyrkans bekännelse och religionsbruk och dess förhållande till den katolska kyrkan tillhörde flera av huvudpersonerna Bureätten. På den segrande motståndarsidan stod Olaus Martini, sedermera ärkebiskop; Petrus Kenicius, sedermera ärkebiskop, och biskopen i Linköping Martinus Olai Gestricius. Till denna sida hörde också Nicolaus Olai Bothniensis, vald till ärkebiskop 1599 men död före sitt tillträde, som var gift med en Bureättling. På Johan III:s sida befann sig i stället Bureättlingen Andreas Laurentii (»Björnram»), 1583 utsedd till ärkebiskop. Flera biskopar och ärkebiskopar i Sverige kunde sedan på 1600- och 1700-talen räkna sig som Bureättlingar.
Inom den svenska forn- och språkforskningen innehade Johan Bure en helt dominerande roll även efter sin död. Flera av hans släktingar innehade sedan t.o.m. 1719 framstående positioner inom Riksarkivet och den svenska riksantikvarieverksamheten.
1. Riksantikvarien och riksarkivarien Georg Stiernhielm (1598–1672), gift med Cecilia (1603–1663), dotter till Bureättlingen och kyrkoherden i Riddarholms församling Laurentius Engelberti Buraeus (1573-1612). – 2. Lars Bureus (son till Bureättlingen och biskopen i Strängnäs Jacob Zebrozynthius och dennes hustru, Bureättlingen Katarina Nilsdotter) var riksantikvarie från 1657 till sin död 1665. – 3. Johan Henriksson Axehielm, gift med Johan Bures dotter, var riksantikvarie 1652–1667, då Antikvitetskollegium inrättades (och blev då en av dess assessorer); 1672–1675 var han dessutom ordförande för Antikvitetskollegium. – 4. Elias Runell/Palmskiöld (1667–1719), föreståndare för Riksarkivet i egenskap av arkivsekreterare; var son till arkivsekreteraren Erik Runell/Palmskiöld och dennes andra hustru Magdalena Gavelia, Bureättling och justitieborgmästardotter från Gävle.
== Noter ==
/ Urban Sikeborg, --Minor 13 maj 2011 kl. 21.34 (CEST)
==återkoppling på förslaget==
Tyvärr kan jag inte alls hålla med dig om detta förslag. Som okunnig vill jag veta att boken är viktig att den innehåller unika uppteckningar från 1400 och 1500 talet. Och detta med Fale Bure är jag som oinsatt otroligt ointresserad av och skulle helst reducera till fyra meningar. I den disposition jag la dit la jag det i ett avsnitt sist, utan avkortning så de mindre insatta skall orka ta sig dit, om de där tappar orken så förloras bara det avsnittet. Du föreslår tvärtom att denna fråga skulle dominera dispositionen, vilket då enligt mening gör den helt omöjligt ta till sig för vår huvudmålgrupp, de oinsatta.Yger 13 maj 2011 kl. 21.45 (CEST)
replies: text: Jag ställer mig tvekande till varför man just ska nämna kyrka och fornvård? Vi har ju alla på universitetet, alla som adlades och verkade inom det adliga ståndet, bergmästare, bruksherrarna, etc. om vi inte ska gå in i samtiden.--90.233.184.207 13 maj 2011 kl. 23.01 (CEST)

text: De ca 250 länkarna här http://sv.wikipedia.org/w/index.php?title=Special:L%C3%A4nkar_hit/Bure%C3%A4tten&limit=500 är ju bara en liten bråkdel, och huvudsakligen från äldre tid.--90.233.184.207 13 maj 2011 kl. 23.04 (CEST)
replies: text: :Hej, Yger (och du med IP-numret)! Att släktboken är unik med sina allmogegenealogier påpekar jag i texten, om du tittar efter lite närmare. — Med all respekt sagt: Vad gäller Fale Burarna så tror jag inte du är medveten om vilket symbolvärde de hade på 1600- och 1700-talen och första halvan av 1800-talet. Fale Bure, särskilt den yngre, hade en monumental roll och ingick i skolböckerna ännu omkring år 1850. De var Norrlands stolthet i medeltidshistorien. De spelade huvudrollen i flera teaterverk som uppfördes inför hovet omkring år 1800 och varenda kotte ville härstamma från dem, tillräckligt för att man skulle förfalska sina släkttavlor för att få in dem. De nämns i rikskrönikor, används som uppbyggliga exempel, dyker t.o.m. upp i skönlitteraturen. En biskop yttrade i början av 1800-talet att Fale Bure (den yngre) var den mest kände svensken i vår historia. Om inte det är ett kriterium för vad som skulle höra hemma på Wikipedia, vad krävs det då? Jag tycker därför att Fale Burarna förtjänar ett par rader på central plats och tror att de kan vara intressanta nog för en intresserad oinsatt, om än inte för en ointresserad oinsatt.

text: :Det som var speciellt med Bureätten var den dominans de hade just inom den kyrkliga sfären – och då just vid den tid då kyrkan gick igenom stora kriser och stor förändring – under ett halvsekel. Deras påtagliga närvaro i befattningar inom arkiv- och fornvården under drygt ett sekel hade också stor effekt. Riksarkivet går från att vara en samling dokument förvarade i tunnor och tinor till att bli ett ordnat och katalogiserat arkiv med en omfattande avskrivarverksamhet av det äldre beståndet, och antikvitetsvården regleras och fornminnen börjar inventeras ordentligt i landet. En sådan särställning tror jag inte att Bureätten har haft senare inom något område. Jag har inga problem med att utesluta omnämnandet av personerna dem från artikeln, dock. / --Minor 13 maj 2011 kl. 23.25 (CEST)
replies: text: ::OK, jag har gjort en omarbetning av artikeln som flera tycks gilla, speciellt ur aspekten läsbarhet. Men jag äger inte artikeln och om det finns konsensus för en helt annan text så har jag ingen synpunkt på detta.Yger 14 maj 2011 kl. 06.48 (CEST)
replies: text: :::Är mallen Ifrågasatta uppgifter fortfarande tillämplig? Mange01 14 maj 2011 kl. 15.30 (CEST)
replies: text: ::::Vad jag kan se finns det femton direkta sakfel i artikeln i dess nuvarande utformning, utöver några påståenden som känns rätt svajiga. Jag har redogjort för väl alla felaktigheterna ovan, så jag upprepar dem inte här. Fortfarande känns det som att målgruppen för artikeln skulle vara släktforskare, och jag tycker att den inriktningen förfelar målet lite; Bureätten är ett idéhistoriskt sett vidare begrepp än så och hade en rätt ansenlig inverkan på utformningen av Johan Bures esoteriska adulrunebygge, där den gudomliga kunskapen förmedlas via Bureätten och där hans förfäder haft en halvgudaliknande ställning.

text: ::::Bureätten var också en synnerligen inflytelserik grupp inom den kyrkliga domänen under några kritiska decennier från 1570-talet och framåt (och eftersom kyrkan var statsreligion innebar det att de frågor som behandlades av alla de biskopar som tillhörde Bureätten under denna tid engagerade hela nationen), liksom då det gällde fornforskning och arkivuppbyggnad i Sverige omkring 1600-1720. Och dessa områden var under stormaktstiden ordentligt prioriterade, eftersom de låg till grund för framställandet av Sverige som en mycket gammal och ärorik nation. (Under stormaktstiden är åldersbegreppet - ju äldre något är ,desto bättre - en central tanke i många argument på hög politisk nivå. Det uttalade syftet med fornforskningen var att den skulle förhärliga fosterlandet.) Ska Wikipedia-artiklarna ta upp det som har haft störst relevans så vore det olyckligt att utelämna sådana aspekter för att i stället ha med oväsentliga uppgifter som Wieselgrens kommentar, för att ta ett exempel. (Han upprepade bara vad LagerBring framfört 1773 och som jag hänvisar till i mitt ratade förslag till omdisponering ovan. LagerBring var den ende som faktiskt bemödade sig att undersöka de historiska grunderna för berättelserna om de båda Fale Bure så som de presenterades i Olof von Dalins rikshistorik. Efterföljande historiker har bara upprepat hans summering. Ska man här ta med den kritik som framförts av historiker som följt i LagerBrings fotspår så är det LagerBring som stått för analysen och slutsatserna.) Dessutom var Bureätten vida känd i de nordligaste landskapen på Johan Bures tid, flertalet underlagmän, präster och köpmän i Österbotten vid 1500-talets slut sägs ha varit Bureättlingar och något av en uppstudsig maktfaktor på lokal nivå i Västerbotten och Norrbotten som det gällde att hålla sig väl med. Jag nämner det för att visa att Bureätten är mycket mer än en genealogisk fråga.

text: ::::Artikeln nu vacklar mellan att ena stunden framföra absoluta uttalanden (som dock är felaktiga) och därefter plötsligt bli överdrivet försiktig då det gäller sådant som ingen historiker skulle ifrågasätta, som exempelvis att "flertalet nutida skeptiska forskare" betraktar det som sagor att en viss runstensgestalt skulle härstamma från de mytiska hälsingekungarna eller från de goter som skulle ha återinflyttat på 500-talet. Jag vet att det är svårt att formulera sig, att det här är ett komplext ämne och att det har varit en del upprörda känslor då det gäller den här artikeln, men den här typen av diplomatiska formuleringar hjälper ingen. En akademiker som forskar sedan många år om Johan Bure sade förra året att det finns så många vansinnigheter om denne och hans Bureätt på nätet att han inte kunde använda det som resurs eller infallsvinkel för sin forskning. Det vore synd om den här Wikipedia-artikeln skulle återspegla något av det.

text: ::::Det låter väl som om jag talar i egen sak här, men jag vill ändå i all anspråkslöshet påpeka att en hel del aspekter då det gäller Bureätten har jag tagit upp i mina artiklar, som i största görliga mån baseras på primärkällor och har en mycket utförlig källredovisning med kommentarer. Det är exempelvis jag som efter en källkritisk analys av sagespersoner, skriftliga källor och andra faktorer av Johan Bures släktbok dragit slutsatsen att dess släkttavlor över allmoge och ofrälse från 1400-talets andra hälft är mycket värdefulla och helt unika för sin tid. Men jag ser ingen hänvisning till de artiklarna :-).

text: ::::Jag vet inte hur jag ska gå vidare här. Att gå direkt in och redigera artikeln har inte funkat tidigare. Ämnet är komplext och ska man gå ner på detaljnivå i den omfattning som sker nu i artikeln krävs det en del jobb för att få balans i presentationen. Det var därför jag försökte hålla mitt artikelförslag ovan på en övergripande nivå för att i stället väcka tanken på att lägga detaljinformationen på relaterade artiklar med begränsat omfång (t.ex. en om Johan Bures släktbok över Bureätten, ett av de mest uppmärksammade genealogiska verken i svensk historia); det tror jag skulle göra huvudartikeln, den som skulle presentera det väsentliga på ett överskådligt, sammanfattat sätt för den intresserade oinsatte, fredad. / --Minor 16 maj 2011 kl. 01.06 (CEST)
replies: text: :::::Det skulle vara till stor hjälp om du kunde lista igen det du ser som problem, ev bara med sifferreferenser till det du redan skrivit. I allmänna termer brukar vi sätta högstadielever och gymnasister som målgruppen för artiklarna i Wikipedia, dvs det är den insiktsnivå som dessa har som vi bör utgå från. Med min egen erfarenhet och återkopplingen på den omredigering jag gjort, så uppfattar jag den disposition och det upplägg artikeln nu har är lämplig. Däremot kan (bör?) texten inom respektive rubrik kortas och korrigeras, där din kunskap är viktig för att få till dessa justeringar. Yger 16 maj 2011 kl. 06.53 (CEST)
replies: text: :::::: Jag tror personligen, att utan en omfattande artikel, som den Minor skrivit, kommer ganska snart felaktigheter att börja hopa sig, genom enstaka tillägg och kompletteringar av mer oinsatta personer, som till exempel tror att Wieselgren gjorde egna forskningar och inte bara byggde på Lagerbring. Jag tror att skall vi skriva en artikel för högstadieelever får det bli en kortare sammanfattning i inledningen, annars kommer nog inte det här att fungera.--FBQ 16 maj 2011 kl. 12.31 (CEST)
replies: text: :::::::Även i den enklaste versionen ("för högstadieelever") ser jag det relevant nämna släktboken och dess unika uppsättningar bondegenealogier, och om Burestenen (Den återfinns ju fysiskt på väggen i Uppsala domkyrka).Sedan kan man som Minor är inne på skriva fördjupningsartiklar om Burestenen och släktboken (och Fale..). En variant kan ju vara att någon av er kunniga skriver dessa fördjupningsartiklar så kan denna basartikel länka till dessa. Yger 16 maj 2011 kl. 13.13 (CEST)
==Fortsatt exempel på hur artikeln skulle kunna vara upplagd==
Jag har haft en sömnlös natt igen så jag satt en timme och fortsatte att skissa på en omskrivning där vi får med fler aspekter än den rent genealogiska; detta alltså för att demonstrera tydligare vad jag menar, ingen färdig text. Att målgruppen för Wikipedia nu skulle vara högstadieelever (!) låter förfärligt, men jag kan i alla fall säga att jag inte skulle ha haft några problem att ta till mig en sådan text som den här i högstadiet eller gymnasiet:
=== Exemplet ===
Bureätten är bland släktforskare en kollektiv benämning på de personer som på mans- eller kvinnolinjen härstammar från en mytisk, medeltida hjälte Fale hin unge i Medelpad och dennes föregivne son, säljägaren Härse Bure i Bure i Skellefteå, nuvarande Bureå i Västerbotten. Avkomlingar till denna »ätt» brukar kallas Bureättlingar.
Begreppet »ätt» är numera vanligen begränsat till att beteckna adliga och furstliga släkter där släktskap är patrilineärt, dvs. den överförs via manssidan enbart. Under medeltiden kunde dock med »ätt» avses alla som härstammade från en gemensam anfader eller anmoder eller som man själv var befryndad med på något sätt. [Jämför Harrison, Dick: I jarlens sekel, 2002, s. 100.] Denna bilaterala släktuppfattning, alltså att släktskap förmedlades både på mans- och kvinnosidan, levde kvar ännu på 1600-talet, särskilt bland de ofrälse stånden. [Winberg, Christer: Grenverket : studier rörande jord, släktskapssystem och ståndsprivilegier (Stockholm 1985), s. 89 f.]
 [Fortsatt sammanfattning.]
==== En tidig norrländsk elit ====
Beteckningen Bureätten användes redan på 1500-talet för att beteckna en lokal och inflytelserik elit som identifierade sig utifrån ett gemensamt ursprung i Bure. Denna släktkrets var under detta sekels andra hälft vitt spridd i Västerbotten, Norrbotten och finska Österbotten och sades vara kraftigt överrepresenterad bland präster, handelsmän och underlagmän i dessa landskap.
Jämför Armfeltin arkisto III:14–15, pag. 228, Riksarkivet, Helsingfors.
 Ett uttryck för den vikt som lades vid ursprungsorten och släkttillhörigheten är det tidiga upptagandet av tillnamnen Burman, Bure och den latiniserade formen Bureus inom olika släktgrenar som utflyttat från Skellefteå.
Se Sikeborg, Urban: Johan Bures släktbok över Bureätten : tillkomst och tillförlitlighet, Släktforskarnas Årsbok 1996 (utg. Sveriges Släktforskarförbund) 1996, s. 274–275, för en släkttavla över personer och familjer med namnen Bure, Bureus samt Burman inom Bureätten till och med 1600-talets första decennium enligt Johan Bures släktbok.
 Denna företeelse märks redan hos en av de tidigast belagda släktmedlemmarna, den »Anders Bureman» i Rödbäck i Umeå, som omnämns i ett brev från tiden 1508–1509.
Sturearkivet, kapsel 9, nr 1489, under Diverse, Riksarkivet.
 Att ärkebiskopen Andreas Laurentii (»Björnram»), död 1591, på sitt begravningsvapen nämns med namnet Bure visar hur även en person som härstammade från Bure på kvinnosidan kunde markera sin egenskap av Bureättling i officiella sammanhang; hans mormor tillhörde Bureätten. Ärkebiskopens efterlevande har här valt att framhäva förbindelsen med Bureätten i stället för att betona det adelskap med tre björnramar i skölden som ärkebiskopen erhållit av Johan III.
Johan Bure uppger att Andreas Laurentii skulle ha kallat sig Bureus. Det har inte gått att påvisa i samtida källor att han skrivit sig med detta namn. Ovanför dennes grav på en pelare i högkorets östra del i Uppsala domkyrka sattes dock upp ett huvudbaner med följande horisontella inskrift uppsatt på bärstången, enligt Johan Peringskiölds avritning: »Andreas Laurentii Archieposcopus Vpsaliensis Bureus» (»Anders Larsson, ärkebiskop i Uppsala, Bure») För en närmare beskrivning och avbildning, se Bengtsson, Herman: Uppsala domkyrka, vol. 6, Gravminnen (Sveriges kyrkor: konsthistoriskt inventarium, 232), Uppsala 2010, s. 431–433. Ärkebiskopens arvingar valde alltså att markera förbindelsen med Bureätten i stället för att betona det adelskap med tre björnramar i skölden som denne erhöll av Johan III.
==== Tidig dominans inom kyrka och forn- och arkivvård ====
Även om de flesta Bureättlingar såväl under 1500-talet som under 1600-talet tillhörde de självägande böndernas krets, påträffas från 1500-talets mitt flera släktmedlemmar bland kronans tjänstemän och prästerskapet i Uppsala stift. Det är sedan inom kyrkan och antikvitetsforskningen som medlemmar av Bureätten under en tid får en unik, dominerande ställning i svensk historia.
I den långvariga liturgiska strid som inleddes 1574 rörande den svenska kyrkans bekännelse och religionsbruk och dess förhållande till den katolska kyrkan tillhörde flera av de oppositionella huvudpersonerna Bureätten och Norrlandsortodoxin medan ärkebiskopen som försökte genomdriva Johan III:s linje i katoliserande riktning stod på motsatt sida. En direkt följd av att motståndarsidan segrade blev att dessa oppositionella Bureättlingar och deras släktingar i egenskap av biskopar och ärkebiskopar kom att få stort inflytande under ett halvsekel från 1590-talet och framåt, en tid av stora omställningar inom statskyrkan som då formades till en svensk evangelisk-luthersk bekännelsekyrka.
På den segrande motståndarsidan stod Olaus Martini, sedermera ärkebiskop; Petrus Kenicius, sedermera ärkebiskop, och biskopen i Linköping Martinus Olai Gestricius. Till denna sida hörde också Nicolaus Olai Bothniensis, vald till ärkebiskop 1599 men död före sitt tillträde, som var gift med en Bureättling. På Johan III:s sida befann sig i stället Bureättlingen Andreas Laurentii, som 1583 utsågs till ärkebiskop. – Om den liturgiska striden, se Andrén 1999, s. 157 ff.
 Bureättlingar kom också att få en dominerande roll inom den svenska forn- och och arkivvården under tiden 1600–1720, områden som prioriterades av kronan och som uttryckligen användes för att påvisa fäderneslandets uråldriga och ärorika förflutna. in-nehade Johan Bure en helt dominerande roll även efter sin död. Flera av hans släktingar innehade sedan t.o.m. 1719 framstående positioner inom Riksarkivet och den svenska riksantikvarieverksamheten.
Efter Johan Bure själv (1) som de facto riksantikvarie och hans kusin Jonas Bureus (2) som chef för Riksarkivet innehade följande personer med koppling till Bureättling högre poster inom dessa områden: 3. Riksantikvarien och riksarkivarien Georg Stiernhielm (1598–1672), gift med Cecilia (1603–1663), dotter till Bureättlingen och kyrkoherden i Riddarholms församling Laurentius Engelberti Buraeus (1573-1612). – 4. Lars Bureus (son till Bureättlingen och biskopen i Strängnäs Jacob Zebrozynthius och dennes hustru, Bureättlingen Katarina Nilsdotter) var riksantikvarie från 1657 till sin död 1665. – 5. Johan Henriksson Axehielm, gift med Johan Bures dotter, var riksantikvarie 1652–1667, då Antikvitetskollegium inrättades (och blev då en av dess assessorer); 1672–1675 var han dessutom ordförande för Antikvitetskollegium. – 6. Elias Runell/Palmskiöld (1667–1719), föreståndare för Riksarkivet i egenskap av arkivsekreterare; var son till arkivsekreteraren Erik Runell/Palmskiöld och dennes andra hustru Magdalena Gavelia, Bureättling och justitieborgmästardotter från Gävle.
==== Buregenealogin ====
Ursprunget till den omfattande Buregenealogi som den redovisas i Riddarhusets konceptgenealogier ... [osv.]
Antikvarien Johan Bure (1568–1652), som via sin mormors far härstammade från Bureätten, genomförde 1600–1601 en omfattande resa i de norrländska landskapen. Han gjorde samtidigt ett stort antal intervjuer med avlägsna släktingar om deras gemensamma släkt tillbaka till den välbärgade säljägaren Härse i Bure. Resultatet blev en släktbok med en omfattande samling släkttavlor, som till större delen omfattar allmoge från 1400-talets andra hälft och framåt i en unik omfattning för sin tid, då annars bara furstar och adel ansågs ha anor.
Sikeborg, Urban: »Ett göticistiskt släktbygge : Johan Bures minnessten över Bureätten från 1611», Släktforskarnas Årsbok 2010, s. 161 f. – Om de sagespersoner och skriftliga källor som låg till grund för släktboken, se Sikeborg 1996, s. 261–263.
Johan Bure trodde sig också härstamma från personer nämnda på runstenarna i Sko i Uppland och Selånger i Medelpad utifrån deras namn, som han föreställde sig vara unika för sin Bureätt. Han förenade dock aldrig släkttavlorna från Norrlandsresan med sin runstensgenealogi, som han tidsmässigt placerade långt bak i förkristen tid.
1611 lät han rista en minnessten över Bureätten som sattes upp i Academia Carolinas fasad i Uppsala. Johan Bure framställde på denna i kryptiska ordalag Bureättens härstamning från det forna kungariket Hälsingland och antikens goter, tillsammans med vapnet från sköldemärkshällen i Skön och en komprimerad redogörelse över sin egen härstamning från dessa ... [osv.]
Om minnesstenen och Johan Bures föreställningsvärld, se Sikeborg 2010.
Som en följd av att två släktgrenar som gjorde anspråk på släktskap med Bureätten adlades på 1600-talet med namnen Bure respektive Burensköld kom släktkretsen att uppmärksammas av adelsgenealogerna. En omfattande tillbyggnad av de äldsta släktleden ägde rum på 1700-talet på ohistoriska grunder till dess Bureätten angavs härstamma från en Tord i Byr på 900-talet, en person vars namn är hämtat från en runsten vid Sko i Uppland. Under 1700-talets senare del kom Bureätten i egenskap av en av Sveriges äldsta släkter att uppmärksammas såväl i facklitteratur som i dramatiska verk.
Sikeborg, Urban: »Ifrån heden tid en talrik och hedrad släkt : den historiska framställningen av Bureättens äldre led», Släktforskarnas årsbok 2011 (utg. Sveriges Släktforskarförbund), s. 59 f.
===== Framträdande släktgrenar =====
[Kort sammandrag om de släktgrenar som svingade sig upp till den sociala eliten inom kyrka och kronotjänst.]
====== De båda Fale Bure ======
I fokus för uppmärksamheten stod de två medeltidshjältarna Fale Bure. Den yngre Fale återgick på en lokal legend i Sköns socken i Medelpad om en hjälte Fale hin unge i Birsta som räddat en icke namngiven kungason vid ett icke angivet tillfälle och vars gravsten med en sköld och en böjd arm som sköldemärke fanns på kyrkogården. Johan Bure identifierade denne Fale som en anfader utifrån bynamnet Birsta, som han tolkade som Byrestad, dvs. en plats grundad och bebodd av Burar. Han passade därefter in legenden i stridigheterna mellan Sverkerska ätten och Erikska ätten ätterna omkring år 1200. I rikshistorikerna uppträder från 1650-talet också en Fale Bure som ska ha varit hövitsman för de anförare som hämnades Erik den heliges död år 1161. Denne Fale Bure »hin gamle» framställdes på 1700-talet som farfar till den yngre Fale Bure »hin unge». I en dissertation av Nils Casström 1746 presenterades de båda Fale och hela den fullständiga släktkedjan i tryck för första gången. Denna släkttavla ingick ännu i Gabriel Anreps Svenska adelns ättar-taflor', del 1 (1858), men i Gustaf Elgenstiernas edition av Den introducerade svenska adelns ättartavlor från 1920-talet har de äldre släktleden mönstrats ut.
Den latinska dissertationen med titeln Dissertatio historica, utriusque Falonis Bure in patriam merita leviter delineans (Uppsala 1746) finns i svensk översättning i sin helhet med noter i Sikeborg, Urban: »'De båda Fale Bures välgärningar mot fäderneslandet' : Nils Casströms dissertation från 1746», Släktforskarnas Årsbok 2008.
Redan historikern Sven Lagerbring kunde dock 1773 påpeka de historiska orimligheterna i de berättelser om de båda Fale som var i omlopp i litteraturen.
LagerBring, Sven: Swea rikes historia, ifrån de äldsta tider til de närwarande. Andra delen. Som innefattar rikets öden från år 1060 til 1300. Stockholm 1773.
 Trots att mer kritiskt sinnade historiker i hans efterföljd sedan förkastade berättelserna som ohistoriska kom hela släktlinjen tillbaka till Tord i Byr att ingå i Gabriel Anreps edition av Svenska adelns ättar-taflor (1858). Bibliotekarien Leonard Bygdén höll 1890 ett föredrag där han presenterade sin kritiska undersökning av myten om Fale Bure (den yngre). Han kunde påvisa att den ursprungliga legenden om Fale hin unge återgick på Fartägn Unge, en man av viss betydelse som omnämns i ett par diplom vid 1300-talets mitt.
Föredraget med titeln »Om ursprunget till den historiska mythen om Fale Bure» trycktes 1891 i Samlaren 11. Uppsala 1891.
 Efter Bygdén kom Buregenealogin i sin helhet att falla i vanrykte. De senaste åren har dock Johan Bures släktföreställningar, hans släktbok och traderingen av uppgifter börjat ägnats ny uppmärksamhet utifrån ett källkritiskt perspektiv.
===== Bureättens roll i Johan Bures esoteriska världsbild =====
Johan Bure införlivade sina föreställningar om Bureättens uråldriga ursprung i sin esoteriska föreställningsvärld.[Två-tre meningar om hur Johan Bure låter Bureättens äldsta led stå som förmedlare av den gudomliga visheten.]
=== Noter ===
===Återkoppling på detta senare förslag===
Jag förstår din goda vilja och ser det kan finnas positiva sker med denna text, men för mig med akademisk utbildning är den fortsatt alldeles för svår ta till sig, jag klarar cirka fyra rader innan jag kör fast. Jag skulle återigen rekommendera att du och andra kunniga skriver separata fördjupade artiklar och släktboken, Burestenen, och Fale... som alla inleds med en lättförståelig ingress och sedan ger sig in i detaljer. Sedan att denna summaartikel skrivs enklast möjligt med bara ingressen från fördjupningsartiklarna.Yger 16 maj 2011 kl. 14.09 (CEST)

text: Om det bara är så att jag ska skriva på förenklad svenska så gör jag gärna det, men jag antar att det egentligen inte är det du menar. Kan du inte i stället konkretisera vad det är som gör att den inte går att ha på Wikipedia? Det tycker jag vore mer konstruktivt, då har jag i alla fall något att utgå ifrån mer än att du inte tycker om texten. Jag ser att en halvfärdig mening som skulle tas bort kom med, men utöver det, menar jag. Mitt exempel handlar ju om vilken typ av information som borde vara med i artikeln; sedan hur man formulerar sig får man ju jobba på, det är inget man snor ihop på en handvändning. Till skillnad från den nuvarande artikeln har den den fördelen att den innehåller korrekta och relevanta uppgifter om ämnet och att den hänvisar till så goda källor som finns i litteraturen, vad jag kan se. Att uppgifterna i en artikel är korrekta tycker jag är en bra utgångspunkt för en artikel här, likaså att artikeln tar upp de viktigare aspekterna av ämnet, inte bara en viss. / --Minor 16 maj 2011 kl. 15.45 (CEST)
replies: text: :Jag har ju formulerat dispositionen på artikeltexten som ligger här nu, där du kan följa skillnaderna. Jag kan också motivera varje bit i denna. Du kan få även artikeln med den disposition jag valt att innehålla korrekta fakta om du redigerar/korrigerar de olika avsnitten. Om du vill kan jag också återkoppla det du skrivit, men misstänker vi snabbt då fastnar i sakfrågan medan jag har fokus på disposition.Yger 16 maj 2011 kl. 16.42 (CEST)
replies: text: ::Bara ett exempel. Ingressen skall ge en snabb överblick vad som är mest centralt. När det gäller Bureätten anser jag att det är hur och att den uppteckat i en släktkrönika av Johan Bure. Alltså skall släktkrönikan nämnas redan i ingressen (men bara i en mening). Jag anser också med tanke på den vikt själva släktkröninikan har att den skall inleda själv artikeln. etc, etc.Yger 16 maj 2011 kl. 16.47 (CEST)
replies: text: :::Jag är osäker i vilken roll du har här, Yger, eftersom du tidigare sade på förfrågan att du inte hade tagit på dig ägarrollen till artikeln. Nu säger du att du har spikat dispositionen för artikeln, om jag har förstått det rätt, och att vi andra har att rätta oss efter det. Det problem som jag har tagit upp och som du inte kommenterar är att den nuvarande dispositionen inte täcker upp ett par andra viktiga aspekter av Bureätten. Du har själv sagt ett par gånger redan att du är ointresserad av ämnet och oinsatt; kan inte det innebära att det blir svårt att avgöra vad som är väsentligt då? Den nuvarande dispositionen tycker jag exkluderar information som borde vara med. Det tycker jag är problematiskt. / --Minor 16 maj 2011 kl. 17.01 (CEST)
replies: text: ::::Jag är här för att jag har erfarenhet av att korrigerat upp cirka 70 000 wikipediaartiklar till acceptabel basstandard (och granskat ytterligare 60 000) och tror mig veta hur en artikel bör vara upplagd för att vara tillgänglig för våra läsare. Och då det varit tydliga problem komma överens om denna artikel har jag erbjudit och utnyttjat min erfarenhet för att skapa en disposition som gör artikeln tillgänglig för våra läsare, och denna nya disposition har mötts av gillande av de som uttalat sig om den ovan. Jag ser den inte som fix, men kan inte förstå att den skall kastas ut bara för det finns problem med detaljer, som jag aldrig sagt mig fixa till. Om du har synpunkter på den disposition jag tagit fram så framför gärna dem en och en så förklarar jag varför jag valt den jag gjort. Och om det är problem med detaljer ändra då på dessa eller framför de problemen så hjälps vi åt att föra in den texten.Yger 16 maj 2011 kl. 17.59 (CEST)
replies: text: ::::: Jag tror att jag har sagt ovan vad jag ville säga, Yger. Som omständigheterna har blivit kan jag inte och orkar inte tillföra så mycket mer här då det gäller artikeln. /--Minor 16 maj 2011 kl. 20.22 (CEST)

text: :::::(Redigeringskonflikt) Jag kan intyga att Yger många gånger tidigare visat sig ha blick för hur man bygger om artiklar så att de blir läsvärda. Jag kan också intyga att Minors fortsatta bidrag är mycket viktiga för att denna artikel ska bli saklig. Så jag hoppas verkligen ni kan hitta ett sätt att kompromissa och lyssna på varandra. Mange01 16 maj 2011 kl. 20.29 (CEST)
Hoppas att inte Yger misstycker nu, men jag tycker att Urbans förslag ovan verkar jättebra. Det har tidigare efterfrågats en lista över personer som tillhör ätten och det är nog en ganska rimlig önskan som Urbans förslag tillgodoser. Dock missar Urban t.ex. Falkengren.--90.233.165.216 17 maj 2011 kl. 14.48 (CEST)

text: Återigen, jag har inte synpunkter på sakinnehållet utan enbart på dispositionen. Yger 17 maj 2011 kl. 14.55 (CEST)
Jag ska tillägga att jag har vissa reservationer mot vissa beteckningar. Säljägare, t.ex., var inget yrke, inget stånd, inget utmärkande och ingen heltidssyselsättning, så jag förstår inte varför man ska använda den typen av beteckningar (det är som att titulera en bonde älgjägare i stf bonde).--90.233.165.216 17 maj 2011 kl. 15.00 (CEST)
====Förtydligande av resonemanget====

text: Okej, jag gör ett försök till att förtydliga vad jag menar, även om det innebär att jag blir långrandig.

text: I) Ett av mina intresseområden är hur man kvalitetssäkrar teknisk dokumentation och hur olika metodläror eller -skolor försöker tackla den utmaningen. (Jag arbetar som teknisk skribent sedan många år, det är därför jag tycker detta är så fängslande.) Som processägare för produktrelaterad texthantering - med texter menar jag mjukvarudokumentation och mjukvaruintegrerade strängar - ingick det i åtskilliga år i min roll att granska ett stort antal dokument skrivna av ett större team med tekniska skribenter som ett led i koncernens kvalitetssäkring. Ett av de största problemen har varit urvalet av information och hur uppgifterna sedan strukturerats. För att det här ska fungera måste skribenten antingen känna till det område hon/han arbetar med (exempelvis EU-kraven på rutiner vid periodbokslut och hur mjukvaran utformats för att uppfylla dessa krav) eller göra en ansträngning att sätta sig in i de mest elementära grunderna. I annat fall kommer skribenten att nöja sig med den information som för stunden råkar finnas tillgänglig. Även om själva bearbetningen av dessa uppgifter skötts helt korrekt - i det ingår att skala bort vad som verkar vara irrelevant information, ordna texten i en dokumentstruktur och slutligen redigera själva språket - så finns det en mycket stor risk att skribenten har stora hål i texten utan att själv vara medveten om det. Hon eller han har ju bara utgått från den information som fanns från början, till exempel i form av en designspecifikation. Men det finns inget som säger att det är denna information som själva användarna av produkten behöver och efterfrågar. Designspecifikationen, exempelvis, återspeglar ju bara utvecklarens rent funktionella perspektiv, och detta kan vara något helt annat än användarens. Det var därför jag inte kände mig övertygad när du, Yger, sade att du inte behövde någon kunskap om ämnet för att skapa en bra disposition; det gick emot min erfarenhet i alla fall. Den struktur som artikeln nu har efter den senaste revideringen lider av det problem jag just nämnt: den bygger helt och hållet på data som redan fanns i artikeln. Därigenom tar den inte hänsyn till vilken information som skulle behöva finnas där eller ger utrymme för att komplettera sådana uppgifter.

text: II) Strukturen, ja. Mitt exempel ovan var just ett exempel på hur en disposition borde se ut och texten är bara ett snabbt utkast och inte färdig på något sätt. Avfärda därför inte strukturen utifrån enskilda detaljer i texten. — Bureätten är till att börja med ingen fråga för släktforskare enbart, så artikeln måste ha ett bredare perspektiv än det nuvarande. Bureätten var under åtminstone 1500-talet och första hälften av 1600-talet en lokal social elit i Västerbotten, Norrbotten och Österbotten som var talrikt representerad bland prästerskapet, kronans tjänstemän och handelsmannafamiljer. Den kom att få ett stort inflytande på riksnivå inom ett par områden som då var prioriterade: den blev en elit inom kyrka och fornvård på riksnivå. Därefter späds denna släktkrets ut och blir inom kort en föreställning i tanken snarare än ett konkret nätverk. Det är det här som var Bureätten, så handlar artikeln om Bureätten är det här den information som borde ingå och det tidigt i artikeln, enligt min mening. Därefter kan man gå in på Buregenealogin, och till den hör förstås en kort presentation av Johan Bures släktbok, upptagande av tillnamn och släktnamn på Bure, Bureus och Burman, omnämnande av de tidigast belagda släktmedlemmarna. (Eller så tar man det reella, alltså de belagda medlemmarna, först och sedan går över till det själva släktboken.) Och så förstås någon rad om de släktgrenar som fick störst genomslag på olika sätt. Berättelserna om de båda rikskändisarna Fale Bure och hur dessa kommit till och uppfattats kan man inte förbigå i sammanhanget. Slutligen tycker jag personligen att man bör framhålla Bureättens halvgudaliknande roll i Johan Bures berömda esoteriska föreställningsvärld. Det finns fler aspekter och angreppssätt och när skrivandet kommer i gång brukar också strukturen behöva anpassas, men så ser jag på det hela nu åtminstone.

text: III) Den som skrev den förra versionen gjorde ett bra jobb, det måste jag framhålla, inte bara för att de flesta uppgifter då fick en källhänvisning. Eftersom litteraturen innehåller ett stort antal felaktigheter om Bureätten, vilka är svåra att genomskåda om man inte råkar ha borrat sig rätt djupt i ämnet, kom dock artikeln att innehålla en del fel. Ett par av rubrikerna hade jag själv skrivit för länge sedan i ett snabbt försök att "staga upp" informationen, som jag tyckte hade spårat ur. Dessa avsnittsrubriker kom att ligga kvar, lämpliga som de hade varit för stunden men inte i en disposition i en färdig artikel, kanske.

text: IV) En kommentar om min oläsliga text och målgruppen för artiklarna: mitt språk är nog tungt för en yngre generation, om det är det som menas med att min text var "oläslig". Varje släkte växer upp med sina skrivnormer och stilideal och sådant hänger kvar länge i åren. En femtonåring tycker antagligen att en åttioåring skriver högtravande och stolpigt medan åttioåringen kanske tycker att femtonåringen skriver slarvigt och släpphänt. Utrymmet att skriva vårdat enligt vad man lärt sig (till en viss gräns) ingår per definition i en öppen kunskapsbank som Wikipedia. Att Wikipedias målgrupp skulle vara samhällsminoriteten högstadie- och gymnasieelever låter som en policy definierad av just ungdomar. Jag tror också att man inte behöver utgå från att en tonåring har så kort uppmärksamhetsspann att hon eller han är oförmögen (= inte klarar av) att läsa en så pass komplex (?) text som ges i mitt exempel ovan utan att ge upp efter ett par rader.

text: Slutligen vad gäller först Falkengréen och sedan säljägeriet. — Det förnämsta var att kunna påvisa ett ursprung från Bureätten via den adelsförmedlande svärdssidan. På rak arm kommer jag inte på några andra än följande nobla släkter som levde upp till detta: adliga ätten Bure, adliga ätten Burensköld samt friherrliga ätten Burensköld. Adliga ätten Falkengréen stod visserligen i Anreps Svenska adelns ättar-taflor från omkring 1860 som ättlingar på svärdssidan från Fale Bure, men i en artikel i Släktforskarnas Årsbok 2011, som trycks i dagarna, visar jag hur den kopplingen faktiskt ljögs ihop av Johan Peringskiöld omkring 1719 och omständigheterna kring detta. — Den enda information som ges om Härse i Bure av de intervjuade släktingarna är att han bar silverbälte och jagade säl med hjälp av vissa angivna redskap. I det geografiska område vi talar om livnärde man sig huvudsakligen på jaktfångst till skogs och till havs omkring år 1400. Till skillnad från en älgjägande bonde i senare tid var säljakten ingen hobby eller ett extraknäck utan en av de främsta källorna till att livnära sig, om jag fattat Norrlandslitteraturen om denna tid rätt. Byn Bure låg utmärkt till för säljakt, som kunde vara en mycket lönsam sysselsättning; sälskinn var eftertraktade, likaså sältranet, och sälköttet togs också till vara. (Det fanns flera sätt att jaga säl på; jag kan ge litteraturhänvisningar om någon vill veta mer om detta. Härse i Bure för sin del använde en metod som var svår att lära sig och ibland också livsfarlig.) Legendens detaljer i kombination med de faktiska omständigheterna vid denna tid tycker jag talar för att Härse i Bure var säljägare. / --Minor 19 maj 2011 kl. 15.56 (CEST)
Inte ens på Holmön har det funnits någon som benämnts som säljägare, och där jagades det säl. De kallas bönder, och någon gång strandfiskare (det är fråga om ett oäkta soldatbarn som fick bygga ett hus på allmänningen). De levde ffa på jakt, jordbruk och fiske. Tänk mer laxfiske och strömming än säl - mer järv, fågel, bäver och utter än säl. Det är en mycket anakronisk titel, som falskt gör anspråk på en identifikation med säljagandet. Vad beträffar senaste numret av Släktforskarnas årsbok, tycker jag att det känns lite för nytt för att leva upp till den konstans ifråga om fakta som ett uppslagsverk måste uppfylla. Falkengrens stamfader använde namnet Bure och - om jag minns rätt - tog vapenskölden, hundra år innan Johannes Bureus skrev släktboken. Det borde nämnas om än inte ta för mycket utrymme. Beläggen emot att det skulle vara Bureätten är inte tillräckligt huggna i sten för att bara avfärda påståendet.--90.233.147.238 19 maj 2011 kl. 16.24 (CEST)
replies: text: : Du har bestämda åsikter, du :-). Angående säljägare: Naturligtvis var inte "själafisket" (som det kallades) den enda källan till livets nödtorft för de väster- och norrbottniska säljägarna - det finns ett säsongsberoende där också - men handeln med sälprodukter (man tog tillvara på allt på sälen och gjorde de mest uppfinningsrika saker) och då inte minst sälskinnen gav nog betydligt mer silver i pungen än den allestädes förekommande strömmingen, som du nämner. Jaktfångsten var länge viktigare än jordbruket i övre Norrland, om jag förstått det rätt. Själafiskare som tillnamn och yrkesnamn finns belagda redan under tidig Vasatid; som tillnamn på en norrländsk säljägare återfinns det hos Esbjörn Pedersson Själafiskare, som nämns i ett kungligt brev 1552. Legenden om Härse i Bure nämner att han var a) rik, och b) en skicklig säljägare. Att termen säljägare är anakronistisk är inget märkvärdigt; historiker har inga problem att översätta äldre titlar för att göra dem begripliga. En medeltida kirkioherra (där -herre närmast står för herreman) blir kyrkoherde, eller Johan Bure blir riksantikvarie (vilket han var i praktiken om än inte till namnet) eller Jöran Persson blir åklagare i stället för prokurator och så vidare. I min text handlar det om en översättning av det nu svårförståeliga och gamla ordet själafiskare. Om jag minns rätt trodde du själv tidigare i den här diskussionen att 'själ-' syftade på smeknamnet "abboten i Bure" och hade med andlig verksamhet att göra - men jag kan missta mig. Jag använder beteckningen säljägare för Härse för att markera att han inte var den hövitsman över Norrland som äldre adelsgenealogier påstod för att få ihop att den store och slottsägande Fale Bures hin unges son skulle ha bosatt sig i nybyggartrakterna i Västerbotten. — Angående Falkengréen: Jag förstår inte riktigt vad du menar med att Släktforskarnas Årsbok inte skulle "leva upp till den konstans ifråga om fakta som ett uppslagsverk måste uppfylla". I min forskning är det viktigaste att en uppgift är källkritiskt bearbetad och redovisad. Om de kriterierna för historievetenskaplighet är uppfyllda spelar det ingen roll om uppgiften återfinns i ICA-Kuriren eller Nationalencyklopedin. Det är inte verkets beständighet som avgör om en uppgift eller en artikel däri är värd att tas på allvar; i varje historieverk, om de så är standardverk skrivna av medeltidsgenealogen Hans Gillingstam, finns felaktiga uppgifter. Gillingstam själv har för övrigt ansett årsboken så pass konstant att han själv bidragit där. — Du råkar ta miste vad beträffar Falkengréen och Burarna. Det finns ingen belagd koppling alls mellan Falkengréens stamfader herr Siggo Christophori i Fors-Eskilstuna och Johan Siggesson [till Svartingstorp], båda i sin krafts dagar vid 1500-talets mitt. Den släktskapen uppfinns av Johan Peringskiöld på 1700-talet; den källreferens han anger är uppdiktad. De argument för en koppling till Bureätten som anförs av Collmar i Strängnäs stifts herdaminne jämte dem som 1996 presenterades av Ingvar Dahl har visat sig vara felaktiga och ohållbara. Se närmare följande diskussion på Sveriges Släktforskarförbunds Anbytarforum, där medeltidshistorikern Kaj Janzon och andra visar detta utifrån primärkällor: aforum.genealogi.se/discus, tråden Anbytarforum > Släkter > Bureätten > Siggo Christophori Bure. / --Minor 19 maj 2011 kl. 18.29 (CEST)

text: :Vill bara ge en kommentar om detta med "högstadie- och gymnasieelever": för artiklar som inte handlar om alltför specialiserade ämnen brukar det vara bra att anta att den som bara har högstadie-kunskaper skall kunna ta sig igenom texten utan att fastna på alltför många termer. Det finns dock vad jag vet ingen riktlinje om detta. Detta kan i viss mån påverka meningsbyggnad och liknande (vi skall inte skriva som gamla nordisk familjebok), men främst handlar det om vilka förkunskaper som förutsätts. I synnerhet inledningen bör skrivas för att vara så lättillgänglig som möjligt.

text: :andejons 19 maj 2011 kl. 17.56 (CEST)
replies: text: ::Tack för det förtydligandet, Andejons. Nuförtiden finns olika analysverktyg för läsbarhetsindex, där de dyraste ingår i paket med en prislapp på upp till en halv miljon. Jag kör ibland mina texter genom MS Words funktion för att få ett hum om på vilken nivå min text ligger. (Jag använder Office 2010 Professional-paketet; jag vet inte om den analysfunktionen skiljer sig från den i tidigare versioner.) Det ger ett objektivt mått - trubbigt men ändå - på hur texten fungerar. Subjektiva uttalanden om hur lättillgängligt ett språk är kan vara förledande, eftersom sådana bedömningar ibland styrs av underliggande motiv, medvetna eller inte. Det är förstås också ett enkelt sätt att slippa ta ställning till texten och dess innehåll. / --Minor 19 maj 2011 kl. 18.29 (CEST)
Det man känner till om saken med säljakt som kan ha betydelse, är dels förekomsten av bågaskatt och dettas implikationer och de många anföringarna om bönders laxfiske (till skillnad från kronans). Tittar man i Nordlanders Norrländska samlingar 1-6 så anförs ospecifikt fiske och specifikt laxfiske flera gånger i kaptilen om Väster- och Norrbotten, men nästan aldrig säljakt. Att ryssar köpte upp skinn i stora kvantiteter var känt under 1500-talet. Landsköpmännens och bottnakarlarnas verksamhet ger ganska mycket kunskap om inkomster, och säl är inte något som sticker ut som viktigare än annat (särskilt lax och päls).--90.233.170.0 20 maj 2011 kl. 12.53 (CEST)
I jordeboken 1543 skattar Bureå för fiiskwatn (ett fisketräsk ben. Farssiöö), sielawatn, qwarner för 6 sp. Förutom detta skattar Olaff Ionson 2 pl;16, Karl Mosesson 2 pl;16, Daniel Andersson 12;10 och Herse 2 pl;20. Visst fiskades det säl, men det var en bisak. Som jämförelse skattade Holmön 4 mark 3 öre 8 pgr i öijee penningar för siith fiskeuatn, sielewon, vilket alltså inte innefattade kvarnskatt.--90.233.184.93 20 maj 2011 kl. 16.09 (CEST)

text: Vad genomsnittet eller de flesta gör är en sak, hur verkligheten ser ut på individnivå är förstås en annan, det vet vi båda. Att svenskens genomsnittsinkomst ligger på 132.000 kr eller däromkring innebär inte att man kan utgå från att detta gäller alla svenskar. Grejen är ju att det som meddelas om Härse i Bure är just att han jagade säl. Det är också Härses säljagande som Johan Bure refererar till när han ska beskriva i sin esoteriska Adulruna rediviva hur den fördolda kunskapen om runornas andliga betydelse har överförts inom hans släkt till honom själv, dvs. Johan Bure uppfattade det som att säljagandet med myndrik och mynde var betydelsefullt nog för att det skulle få representera hans ursprung från Härse i Bure. Jag går in på det i min artikel i Släktforskarnas Årsbok 2011. Därför anser jag att det är motiverat att kalla honom säljägare - eller, om det känns bättre, kalla honom den säljägande Härse. Apropå anakronistisk måste man också vara försiktig med att bakåtprojicera förhållandena vid 1500-talets mitt, då kronan detaljreglerar som aldrig förr och styr vilka produkter som ska utges i skatt, till tiden omkring år 1400, då Härse i Bure bör ha levt om han nu var en historisk person. — Jag kommer att lägga den begränsade ork jag har utöver att försöka leva upp till de nödvändigare förpliktelserna i tillvaron till att skriva på ett förhoppningsvis genomarbetat förslag till reviderad artikel; som det nu är finns det inget utrymme för mig att samtidigt engagera mig i detaljdiskussioner här. / Urban Sikeborg, --Minor 20 maj 2011 kl. 17.04 (CEST)
Oavsett om Herse var duktig säljägare eller inte och oavsett hur mycket man känner till om honom, så är det att ge en felaktig bild av honom att kallade honom säljägare. Min farfar var mycket duktig på att spela piano, men det gör honom inte till pianist, för att göra en jämförelse. Säljägare som yrkestitel är en titel som anger att han inte omfattades av den agrara revolutionens kultur. F ö har du fel angående skatten: fiske, jakt och vattenkvarnar var strikt och avundsjukt bevakade av kronans fogdar, på grund av fiskeregale, jaktregale och kvarnregale. Detta redogörs för i Norrländskasamlingar. En låg skatt på fiske, säljakt och kvarnar i jämförelse med hög skatt på åker och äng, är ett absolut tecken på att jordbruket var den dominerande inkomsten. Innan dess finns bara kyrkoskatten och bågaskatten. Om du kallar herse säljägare i en publikation av Sveriges släktforskarförbund, så är det minsta man kan begära att de samtidigt publicerar en genetisk analys som styrker att Bureätten är ett jägar-samlarfolk.--90.233.184.93 20 maj 2011 kl. 17.29 (CEST)
== Artikeln omskriven ==
Jag har nu skrivit om hela artikeln. Omarbetningen är rätt total och det är förstås mycket som både kunde och bör diskuteras i detalj. Fördelen med artikeln nu är att den (förhoppningsvis) har en struktur som får med de viktigaste aspekterna av Bureätten; dessutom tror jag att uppgifterna är rätt väl belagda, även om det innebär att jag har fått hänvisa till mina egna artiklar en del. Men om artikeln inte fungerar så rulla tillbaka den till föregående version eller ta upp synpunkterna här. / Urban Sikeborg, --Minor 22 maj 2011 kl. 11.46 (CEST)

text: Jag gratulerar till ett förstklassigt jobb som lett till ett imponerande resultat! Jag tycker släktboken får rätt tyngd och legenden om Fale hin en begränsad plats längst ner som jag ser korrekt. Och med denna disposition tycker jag artikeln är väl tillgänglig för alla. Sakmässigt tycker jag det nämns för mycket om själva reformationen under avsnittet "Tidig dominans på riksnivå" så skulle gärna se en viss förkortning här, men där naturligtvis nyckelaktörena inom Bureätten skall omnämnas son nu.Yger 22 maj 2011 kl. 12.18 (CEST)
replies: text: :Tack, jag ska se över det stycket. Tack också för de små justeringarna av länkar lite här och var; jag är uppenbarligen inte alltför hemma på det området ... / --Minor 22 maj 2011 kl. 12.43 (CEST)
replies: text: ::OK nu med det jag kommenterade.Yger 22 maj 2011 kl. 15.43 (CEST)

text: Instämmer med Yger: fantastiskt bra artikel!--90.233.161.110 22 maj 2011 kl. 12.39 (CEST)
replies: text: :Artikeln är förbättrad på flera sätt! Den är fördjupad, och fokuserar på historiskt säkerställda uppgifter. Min käpphäst har också fått gehör i sista avsnittet, nämligen att alla signifikanta perspektiv bör omnämnas mycket kort - även kända "alternativa" uppfattningar, men att det bör markeras tydligt att dessa inte är etablerade.

text: :Jag föreslår att artikeln märks med mallen  när den har varit stabil ett par veckor.Mange01 22 maj 2011 kl. 14.11 (CEST)
==Bure-kategori==
Borde man skapa :kategori:Bureätten och märka artiklar om dess medlemmar med den? Mange01 22 maj 2011 kl. 14.11 (CEST)

text: Tycker att en särskild Bureätten-kategori kunde vara både praktisk och kul. Praktisk eftersom det gör det lättare att få en översikt över personer med Bureanknytning från Johan Bures tid och något sekel framåt. Och kul att kunna visa upp för sina föräldrar att man härstammar från idel genier när de klagar över ens betyg - eller liknande :-). /--Minor 23 maj 2011 kl. 12.51 (CEST)
Jag har nu skapat kategorin, men kom gärna med en hjälpande hand och synpunkter på avgränsing. Ska man ta med Stenmark (återigen), Folke Bernadotte (Munck af Fulkila), Dag Hammarsköld (Iserhjelm), Raoul Wallenberg (se Nils Barchius), tja och alla andra?--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 14.21 (CEST)

text: Wow!!! På några timmar har kategorin fått 154 medlemmar! De flesta bidragen är av 90.233.176.83.

text: Man skulle kunna skriva i kategorisidan att endast nu icke levande medlemmar får finnas med, eller medlemmar födda före året x. Om man är orolig för att det blir för många vill säga.

text: Man skulle även kunna skapa :kategori:Adelsätten Bure eller :kategori:Bure (adlig släkt).Mange01 23 maj 2011 kl. 17.22 (CEST)

text: Om man kallar en kategori för Adelsätten Bure så avser det förstås bara ättlingarna till de tre bröder Bure som adlades på 1620-talet, och de blev inte många, av någon anledning, men det kanske var det du avsåg? / --Minor 23 maj 2011 kl. 20.00 (CEST)
Man skulle kunna göra en :Kategori:Stormorättlingar i kategorin Bureätten. Det vore bra att ha dem samlade.--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 20.03 (CEST)
==Omnämnande av kändisar==
Misstycker någon om jag lägger in Ingemar Stenmark som Bureättling? Olof Hersesson är bl.a. hans fm mm mf fm mm ff ff mm ff f f, genom Mats Öndesson-linjen i Öndebyn. Han härstammar också från Barbara Königsdotter och klockarna i Stensele, men deras Burehärstamning är å andra sidan ifrågasatta. Han har säkert massor av andra Bureanor.--90.233.221.143 22 maj 2011 kl. 21.49 (CEST)

text: Hmm. Enligt webbsidan Olof Herssesson Bure (länk till hans sida på geni.com, som är en webbplats med låg tillförlitlighet och hög plagiatfaktor) så stödjer inga samtida dokument existensen av honom. Den äldste i samtidiga skrifliga källor bekräftade Buremedlemmen var Anders Jacobsson Bure (1485-1539). En snabb sökning (kräver konto och inloggning på geni.com) troliggör dock att Ingemar Stenmark är släkt i rakt nedstigande led med honom, och således en Bure. Om det sedan är lämpligt att lägga in kändisar i denna artikel överlåter jag till andra att avgöra. Mange01 22 maj 2011 kl. 23.03 (CEST)
Räknar du inte hans syster Elin som gifte sig till Teg och som Sursillarna är släkt genom? Själv härstammar jag från alla förmodade barnbarn till Olof Hersesson så det kvittar för min del. Men om du skulle ha rätt skulle bara Kåge- och Lövångergrenarna räknas, eller? Har aldrig hört någon göra ett sådant urval.--90.233.150.3 22 maj 2011 kl. 23.09 (CEST)
Stenmarks förfäder Öndesönerna i Öndebyn härstammar alltså från den Herse i Bureå som jag skrev om i förrgår i Bureå.--90.233.150.3 22 maj 2011 kl. 23.11 (CEST)
Finns det alltså de som bara räknar ättlingar till Anders Jacobsson?--90.233.150.3 22 maj 2011 kl. 23.19 (CEST)

text: Ja, läs denna artikel.

text: Ja Sursillarna verkar tillhör Bureätten. Se den förste Sursillen Östen Eriksson-Sursills släktskap (sökningen kräver inloggning).

text: Oerhört många kända finlandssvenskar och en och annan känd svensk är ju sursill. Om man ska börja räkna upp kända Burar på ett heltäckande sätt blir artikeln omfattande. Så vid närmare eftertanke tror jag omnämnande av Stenmark här kan få mothugg. Mange01 22 maj 2011 kl. 23.26 (CEST) (Ändrade detta inlägg i efterhand.)
Jag har läst artikeln. Urban skriver: "Samstämmigheten bland sagespersonerna tyder på att åtminstone Anders Olofsson i Bure är en historisk person". Anders Olofsson är din äldsta ana Anders Jacobssons farfar. Ditt synsätt skulle innebära att Kenicius inte var Bureättling. Sursillarnas härstamning från Bureätten härrör sannolikt från Ångermans på Teg men Johannes Bureus skriver om släktskapet under Elin Jacobsdotter, någon generation längre tillbaka ditt anförda släktskap.--90.233.150.3 22 maj 2011 kl. 23.30 (CEST)

text: Ursäkta förvirringen, hade lite bråttom. Ja, den äldsta historiske medlemmen av Bureätten är ju enligt Sikeborg Anders Olofsson i Bure. Mange01 23 maj 2011 kl. 01.13 (CEST)
replies: text: :Några kommentarer, bara: 1) Eftersom det väl borde finnas runt en halv miljon svenskar med Bureanknytning så betyder nog släktskapen med Bureätten mycket lite för dem; risken är väl att det blir en katalogaria av Bureättlingar i artikeln om man skulle börja med nutida personer. Jag valde namnen på ett par äldre personer som kunde tänkas fortfarande ha känslan av att vara lite speciella genom Bureblodet. Skulle vi kunna enas om att i alla fall inte lägga in namnen på Bureättlingar födda efter år 1900? - 2) Vad beträffar frågan om den äldste historiskt belagda medlemmen så satte jag den försiktigt vid Anders Olofsson, även om han inte finns nämnd i någon samtida källa. Jag ser inga skäl att motsäga hans ättlingars uppgifter där. Lite annat blir det förstås när man kommer sex och sju led tillbaka från de intervjuade. Enligt Johan Bure skulle dock en bror till Anders Olofsson, Olof Olofsson i Bure, ha haft en ättling vid namn Härse Andersson (belagd som bonde i Bure före 1550, tror jag), och det speciella dopnamnet är väl i sig ett indicium för att familjelegenden tillbaka till Härse i Bure inte är helt tagen ur luften. Men jag hade tänkt gå in på den problematiken i ett annat sammanhang och den artikeln är långt ifrån färdig. – 3) Sedan har vi frågan om Stormor i Dalom; att hon och hennes far skulle vara Bureättlingar blir allt mindre troligt utifrån några nyfunna kommentarer av Johan Bures hand. Det hela verkar vara en ren efterhandskonstruktion. Jag har dock inte gått in på det och försökt avgöra vilka som egentligen är Bureättlingar av de anförda exemplen, eftersom den analysen inte heller är klar och publicerad än. – 4) Sursillarnas koppling till Bureättling är inte belagd. Johan Bure har börjat lägga in en kommentar om några säger att antingen Erik Ångermans hustru Dordi eller [överstruket] skulle tillhöra Bureätten. Kommentaren är inte avslutad och kan nog inte användas som bevis för släktskap. / --Minor 23 maj 2011 kl. 12.25 (CEST)
replies: text: ::Om du tänker på Ihres Bureskap, så finns den ju om inte annat genom Ilsbodina via Steuchius.--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 12.36 (CEST)
replies: text: :::Även om jag ser fram emot din artikel Urban så är det viktigt att artikeln åsterspeglar flera andra perspektiv också. Vad säger andra auktoritativa källor om vilka som är de äldsta verifierade leden?Mange01 25 maj 2011 kl. 17.36 (CEST)
replies: text: ::::Det finns vad jag vet mycket litet om den frågan efter att Leonard Bygdén sågade Buregenealogin år 1890 utan att fördenskull ha gjort någon egentlig analys av dess trovärdighet; han kunde belägga att legenden om Fale hin unge inte alls återgick på en historisk hjälte omkring år 1200 utan en kille i Medelpad vid 1300-talets mitt och lämnade så resten åt sitt öde. Erik Vennberg valde att i Bygdéns efterföljd att utgå från den Anders Jakobsson i Bure som omnämns i en samtida handling från 1507, men det var för att det inte fanns någon analys gjord av de senare släktleden i Buregenealogin. Den första egentliga analysen kom med min artikel i Släktforskarnas Årsbok 1996. Där gick jag igenom alla skriftliga och muntliga källor som Johan Bure omnämner på diverse håll och visar exempelvis på att alla äktenskap mellan personer tillhöriga olika grenar av Bureätten följer de då gällande kanoniska lagarna om äktenskap i förbjudna led, sådant som visar att det finns en konsekvens i redovisningen som motsvarar de dåtida förhållandena (och som hade varit svår att få till om det hela var en mängd papperskonstruktioner). Så några auktoritativa källor dessförinnan skulle jag säga inte fanns. Det finns förstås nutida varianter på Buregenealogin, men dessa lever inte upp till de nutida kraven på historievetenskaplig forskning, som jag försiktigt formulerar det i artikeln. /--Minor 25 maj 2011 kl. 17.53 (CEST)
 
Det finns en mängd borgare utan släktnamn bland ättlingarna, som bosätter sig i Stockholm, Gävle, Uppsala och Öregrund. Har någon följt upp dessa linjer?--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 11.35 (CEST)

text: Jag tror att kommissarien Nils Jakobsson Burman (1705-1750) täckte upp dessa grenar så gott han kunde utifrån käll-läget. Han utgick en hel del från korrespondens med Bureättlingar, så det har väl begränsat uppföljningsmöjligheterna till grenar med då ännu levande släktmedlemmar. /--Minor 23 maj 2011 kl. 20.00 (CEST)
Det som gläder mig mest är den positiva anda som diskussionen numera förs i. Tack för det. Det har varit så otroligt trista tonfall tidigare. Stormor i Dalom liksom hennes bror Stor Chistoffer vars far var en farbror till Anders Bure är Säbråbornas stolthet (se minnesstenen på väg till Säbrå kyrka),  så rör helst inte den släktskapen. 
Nutida kändisar borde få vara med. Det skulle dra det sista mosstäcket från en forntida så aktiv släkt. Så kör gärna med Mästarnas mästar 2011 Ingemar Stenmark och andra i nutid. Det lättar upp stämningen än mer! God och glad sommar allihopa förresten! Äntligen har vi fått en snygg diskussion och en acceptabel Bureätten sida! Tack Urban och alla andra glada bidragsgivare! Sten Rigedahl 13 juni 2011 kl. 08.24 (CEST)
== Ang. approximativa födelseår ==
Ville bara säga att jag har tagit bort de uppskattade födelseår som Mange lagt in för de äldre släktmedlemmarna. Syftet är gott men jag har sett att det bara leder till elände på längre sikt. Folk kan vara 20 eller 50 när de får barn, så felmarginalen är mycket stor. Jag tror att forskare kommer att föra in årtalen i sina släktforskarprogram som absoluta med Wikipedia-artikeln som källa. Samma metod med approximativa årtal i den släktdatabas ANGER som fanns vid Härnösands landsarkiv gav forskarna uppfattningen att det rörde sig om belagda årtal och är anledningen till alla dessa årtal om de äldre Bureättlingarna som finns på ett otal hemsidor. Anders Jakobsson nämns som en gift man år 1507, och det ger väl en bild av när i tiden han kan ha fötts på ett ungefär. Jag har däremot lagt in att Anders Olsson i Bure bör ha fötts under 1400-talets första decennier, så långt kan jag nog gå. / --Minor 23 maj 2011 kl. 12.45 (CEST)

text: Det fanns ju skäl till att jag la in det som dold text, nämligen viss osäkerhet. Dock är det mycket praktiskt att ha ett tidsintervall för födelse eller död, när man försöker reda ut t.ex. vilken Anders Jakobsson som egentligen avses. Så i de fall sådana är verifierade och inte bara uppskattningar är det värdefullt att de anges. Mange01 23 maj 2011 kl. 17.29 (CEST)
replies: text: :Hej! Jo, jag vet att en hel del släktforskare lägger in uppskattade födelseår i sina personakter. Det vanliga orsaken till detta tror jag är att då ser de ett födelseår i namnrutan i det släktforskningsprogram de använder. Men går man in i Disbyt eller FamilySearch så ser man hur detta missbrukas; ett "omkring" eller "ca" försvinner så lätt och plötsligt så står där ett absolut årtal som tacksamt plockas upp av andra släktforskare. Det finns en hel drös med till och med helt uppdiktade personer som fått sådana födelseår. I den släktdatabas ANGUR som fanns på Härnösands landsarkiv (och som nu säljs under namnet Thords släktskiva av ett par medelpadska släktforskarföreningar) stod ursprungligen "ca" framför årtalen, men de försvann. I Disbyt har samma hopfantiserade personer i den äldre Buresläktkedjan flera olika fasta födelsedatum, därför att olika användare hittat på egna lämpliga födelseår. Kollar man ett "riktigt" biografiskt lexikon eller NE eller Äldre svenska frälsesläkter eller Släkt och hävd och så vidare så förekommer ju där aldrig (tror jag) några approximativa födelseår. Man redovisar när en person är belagd i källorna. Och så borde det vara här, tycker jag. Man kan förstås själv räkna med ett genomsnitt på fyra generationer på ett sekel, men det vet man ju aldrig; min morfar var 48 år när han fick min mor och hans far i sin tur var över 50, så där blev det bara två generationer. Det finns ett par utgångsvärden man kan ha om man själv vill försöka sig på en indelning. Anders Jakobsson i Bure var en gift man med en hel del pengar år 1507; han bör därför inte ha fötts före 1487, om man räknar med en giftermålsålder på tidigast tjugo år. Hans syster "Maria" (Mariet) Jakobsdotter, gift med den Anders Persson i Grubbe som är belagd i ett kungligt brev 1526, hade en dotter Anna som var gift med fogden Lasse Olsson ("Björnram"), som var född ca 1495 och de fick flera barn omkring 1530. Om denna Anna var född ca år 1500 så var - gissar jag - modern Mariet född senast 1480 och hennes och Anders Jakobssons far, Jakob Andersson i Bure, bör väl i så fall vara född vid 1400-talets mitt; fast hans bror Anders Burman var vid någorlunda vigör omkring år 1508-1509, eftersom han var skattskyldig (hade han av åldersskäl lämnat över hemmansstyret åt sonen i sextioårsåldern borde denne ha nämnts i stället). Men det finns en rejäl felmarginal, så jag har nöjt mig med att skriva att Härse i Bure bör ha levt omkring år 1400; det kan ju innebära att han föddes då eller var en gammal tandlös gubbe. Sammanfattningsvis så borde vi hålla oss till samma normer för hur man presenterar medeltida personer på Wikipedia som i tryckta verk med ambitioner, det är min mening. Det blir lätt så fel om vi här ska dra slutsatserna av ett sådant löst indicieresonemang åt läsarna; det är deras jobb och något de får ta ansvar för :-) / Urban Sikeborg, --Minor 23 maj 2011 kl. 20.00 (CEST)
replies: text: ::Din tanke med att ge en antydan om när personerna passar in i tiden kan man förtydliga grafiskt, när jag funderar på det. Jag har lagt in en liten släkttavla där jag markerar de äldsta belagda leden; det ger en bild av vilken tidsperiod vi rör oss i. Jag skrev också in att Jakob Andersson i Bure bör ha fötts vid mitten av 1400-talet, så därigenom borde det bli ännu tydligare. (Bara en märklig sak. Jag råkade skriva att Anders Jakobsson och makan var morföräldrar till Johan Bure i stället för att de var föräldrar till Johan Bures mormor. Jag har gjort en ny version av bilden och laddat upp den - men i artikeln visas fortfarande den gamla bilden. Det är bara när jag väljer att se den högupplösta versionen av filen som den rätta texten kommer upp. Någon som vet vad jag gjort för fel?)[Glömde signera när jag var inne här tidigare i dag, så jag gör det nu i kväll i stället:] / --Minor 24 maj 2011 kl. 21.31 (CEST)
replies: text: :::För mig var artikeln svårbegriplig innan du la in släkttavlan. Den är så viktig att den ev skulle kunna förstoras och utökas lite. Ett alternativ är naturligtvis  att använda redigerbar wikikod enligt någon av metoderna i artikeln Antavla. (Det tekniska problemet ser ut att vara löst. Någon kanske har gjort s.k. purge. Eller så ligger problemet lokalt hos dig, gör isåfall refresh/reload/uppdatering i din webbläsare.)

text: :::Vissa dödsår som cirkulerar på släktforskarsajter slutar inte på 0, vilket ger intryck av att de inte är uppskattningar utan kända. Isåfall bör de nämnas i artikeln.Mange01 25 maj 2011 kl. 17.45 (CEST)
replies: text: ::::Alla dessa årtal är helt fiktiva och har uppstått genom att man försökt placera in dem i tiden genom någon form av standardberäkning. Exempelvis: man vet att någon i historisk tid är född 1527. Man räknar sedan tillbaka 25 år (eller 30 eller vad man nu tycker är rimligt) för att komma till faderns "troliga" födelseår och så fortsätter man med denne på samma sätt. Och det ena har gissat sig fram tar den andre som absolut och belagt. Därför tyckte jag att det var bäst att inte ha den typen av gissningar i artikeln. / --Minor 25 maj 2011 kl. 18.00 (CEST)
Herse i Bure framställs som en bonde och god säljägare och inte ett ord om hans klosterbygge. Märkligt förresten att ingen tycks ha forskat i och sammanställt fakta om den verksamhet som munkar hade i stora delar av Sverige och där bara en del ortnamn finns kvar som i sig innehåller minnen om denna verksamhet. 
Se ur www.falebure.se Nordanland

text: Sten, jag vill bara påpeka att i Johan Bures släktbok uppges Olof Härsesson i Bure ha varit den som "upbygde Bura Kloster på en holma uti Bura åminne". [Avskrift X37, uppsl. 30, Uppsala Universitetsbibliotek] Föreställningen att det var Härse i Bure som byggde detta i övrigt obelagda kloster är lite senare i tid. / Urban Sikeborg, --Minor 7 juni 2011 kl. 22.31 (CEST)
Nordkalotten, fylkena Nordland, Troms och Finnmark i Norge, Norrbottens län, dvs norra tidigare Västerbotten och nordligaste Lappland i Sverige och Kolahalvön i Ryssland, alltså den fjärdedel av Norden som befinner sig norr om polcirkeln ligger inom fyra länders råmärken. Den territoriella splittringen liksom striderna om en norrländsk regions omfattning och Sapmis anspråk som säte för den samiska ursprungsbefolkningen är fortsatta bekymmer och möjligheter för områdets utveckling.
Umeå universitet och dess forskningar ledda av Evert Baudou och Per Rahmqvist har betytt mycket för att kartlägga förhistorien för Västerbotten och nordligaste Sverige. Det första befolkandet av nordligaste Sverige börjar långt in i sagans värld men stenfasta vittnesbörd talar. Vid Gråtanån i Vilhelmina har en 10 000 år gammal boplats identifierats.
Väster- och Norrbotten liksom Lappland har förmodligen en äldre befolkningshistoria än sydligase Sverige, eftersom de första inbyggarna kom hit från både väster och öster och kanske sist från söder. De som kom först var naturligvis jägare och fiskare som rörde sig inåt mot isranden, när den vek undan. En tanke har varit att dessa människors förfäder överlevde senaste istiden just på den isfria smala atlantkustremsan. Fynden är många och talande både från sten- , brons- och järnålder. Tidiga kvarts och kvartsit, flinta, skiffer, brons, asbest keramik och järnföremål har återfunnits liksom boplatser och gravminnen som rösen och stenkistor återgeende skilda religiösa skedens begravningssätt.
Den kristne historiskrivaren Orosius (385 – 420) talar om att svenskarna söder om sig hade havsarmen Osti (Östersjön). Öster om dem är sarmaterna, norr om dem på andra sidan ödemarken där bortom, kvänerna och nordväst om dessa lapparna.
Den äventyrslystne norrmannen Ottar, en Amundsen och Nansen föregångare, seglade hemifrån Hålogaland mot norr till Vita havet och bjarmernas land. Efter den bedriften seglade han västerut till England och Alfred den store (871 – 901) och berättar för denne om vad han har sett.
I Egils saga, upptecknad på Harald Hårfagres tid berättar Torolf Kveldulfsson om sina skattefärder i Lappmarken norr om Kvänland, som ligger bortom Jämtland och Hälsingland, gräns saknades norrut, men innan Karelen. Torolf slår sig samman med kvänerna och besegrar karelarna som härjade hos dem. Kvänerna bör ha varit dåtidens väster- och österbottningar, hav, sjö och älvar var dåtidens infrastruktur. Egilssagan talar också om kylfingar, klubbmän, vars ursprung är dunkelt.
Birkarlarna är en annan folkgrupp, som har dunkelt ursprung men som handelsmän i norr haft stor betydelse. Olaus Magni, som reste i trakterna 1519, verkar sätta likhetstecken mellan kväner och birkarlar. Johannes Bureus återberättar sägnen om Birkarlabon som lade sig i försåt för lapphövdingarna och med sin makas hjälp dödade dem. Magnus Ladulås, 1275 – 1290, Birger Jarls och eriksättade Ingeborgs son, lovade de som tog makten i norr beskattnings- och handelsrätt gentemot lapparna i utbyte mot gråverk, dvs skinn. Birkarlarna blev alltså kungamaktens yttersta spjutspets i norr. Från 1400-talet finns en del dokument som återspeglar birkarlarnas tendens att ta sig mer makt än som kanske avsetts och de miste genom kronans försorg också succesivt sin makt och tvingades slå sig ned i de framväxande städerna som vanliga köpmän under Karl XI:s tid. Riksantikvarien Johannes Bureus antar att birkarlarna voro svenskar även om Birkala ligger i Satakunda i Finland och var bebott av tavaster. Han skulle naturligvis också gärna velat bevisa att det var medelpadska köpmän och av buresläkt. Att många birkarlar var bosatta i bureåtrakten och tillhörde släkten som kallade sig Bure är lättare att förstå om Bureå antas vara släktens stamort. Namnet birkarl liksom ortsnamnet Birkkala kan ha samma stam nämligen pirkka ”karvstock”, som användes vid skinnköpen, en sorts abakus, där kulorna ersattes av skåror.
Den katolska kyrkan och dess mission spelar en stor roll när det organiserade svenska samhällsbygget sker i konkurrens med dansk/norska och ryska politiska intressen. Vid tiden för Hälsingelagens tillkomst i början på 1300-talet har försvarsorganisationen med ledungs funktionen inte kommit längre än till Västerbottens gränsen. Kyrkan var etablerad i Umeå och Bygdeå, så det andliga försvaret var väl organiserat. Dessa de då nordligaste socknarna räknades till Ångermanland. Krigen mellan Sverige och Danmark/Norge var ständigt återkommande och nära nog utan uppehåll fram till freden i Brömsebro 1658 och fortsättningskrigen i slaget vid Lund 1679 (se David Kloecker von Ehrenstrals målning), slaget vid Helsingborg 1710 (skildrat i dikten Stenbocks kurir ur Svenska bilder av Carl Snoilsky) och Karl XIV Johans invasion av Danmark som följdes av Kielfreden 1813. Norge men inte Island, Grönland och Färöarna införlivas med Sverige efter en kort intervention av Karl XIV Johan 1814 in i Norge (Sveriges sista krig) medan Rügen och Svenska Pommern går förlorade.
I en skrivelse i mitten av 1600-talet från Solovetska klostret vid Vita Havet skrivs att den furstliga ryska gränsen från freden i Nöteborg 1323, där gränsen i söder vid Systerbäck fastställdes, i norr räknades från Svitska (Baltiska) havet längs med kusten till Kem, Torneå och inom det furstliga landamäret utföll bl.a. floderna Uleå, Kemi, Torneå och Kalix. 1323 års gränssten, Bygdestenen, ett 20 m högt jättekast, ligger vid havet strax norr om Rätan i nordligaste Västerbotten. Vi ska kanske komma ihåg att tsar Alexander I hade samma tankar 1809, vilka sånär kom att bli verklighet i furstendömet Finlands gräns mot Sverige. Nordligaste Sverige mellan Ule och Torneå älvar samt Åland gick förlorade vid freden i Fredrikshamn. Det sista slaget, återskapat vid firandet av 200-årsminnet 2009, vid 1809 års strider stod vid Sävar/Rätan.
Världsliga synpunkter ser vi sammanfalla med kyrkans, när vi läser i ett dokument från 1327 att ”Vi Olof av Guds nåde ärkebiskop i Uppsala, Johannes Ingemarsson, kunglig fogde över Hälsingland, Nikolaus Farthiegnsson och sonen Peter Ungi kungöra härmed för alla dem det nu eller sedermera vederbör, att då området mellan Skeldeph och Ulu med kunglig myndighet förlänades att bebyggas och uppodlas...” fick ärkebiskopen en tredjedel, fogden en tredjedel och Nikolaus och Peter tillsammans en tredjedel av Lule älvområde”. Ärkebiskopen förordnade att riddaren Nils Abjörnsson (Sparre) fick ta hand om Pite älvs området. Redan 1323 hade biskopen fått en gård i Kåddis donerad till sig och Uppsala domkyrka och när donationen bekräftades på tinget i Umeå var fogden, Nikolaus Farthiegnsson jämte Farthiengnus från Näshem (Ångermanland) med. Gudlav Bilder trolig släkt, hade en egen son Fartegn (Fale) och en styvson Herse. Gudlav hade fisken både i Bygdeå och Byske och undertecknade vid ett tillfälle en förbindelse om att Ångermanland skulle betala S:t Olofsgärd till Uppsala domkyrka. Nils Abjörnsson i ett dokument sliter en tvist mellan fogden i Jämtland, Nils Petersson, och lagmannen i Medelpad Farthiegn unge, son till Nikolaus Farthiegnsson. Överbibliotekarien Leonard Bygdéns Fartegn unge som hade en namngiven hustru Ingeborg var lagman i Medelpad och nämns 1342 i ett jordbytesbrev, där de byter till sig en egendom i Glappostade (Klappsta). Männen som är de mäktigase i dåtida Hälsingland, utan nordlig gräns, samarbetar och har ofta släktförhållanden.
Det gamla Kvänland är alltså riksantikvarien Johannes Bureus mödernetrakter och hans intresse för gamla sägner är stort. Han söker helt enkelt sina rötter som så många gjort både förut och senare. Själva namnet Bureå var fantasieggande och kunde knyta an till Burestenen i Nolby, där namnet Bure stod skrivet i sten. Bureus sammanför sägnen om 1200-talets Fale den unge och sägnen om en sentida ättling Herse som skulle vara mannen bakom det ”kloster” som verkat i Bureå. Herses son Olof, som skulle varit den som fullbordade klosterbygget var, enligt min egen ättetavla, född 1380. Förmodligen utan att känna till traktaten från 1327 drar Bureus slutsatsen att buresläkten kommit från Medelpad och kommit att spela en framträdande roll i Västerbottens utveckling.
Sena tiders genpatologiska forskare har i genförändringen ”Västerbottenssyndromet” åtminstone till en viss del kunnat bekräfta dessa antaganden.
Sambandet mellan namnen Fardegn (Fale) och Bure finns på Nolbystenen och släktskapet är mer än troligt. Egendom och makt bars vidare i generationer genom förnuftiga äktenskap. De ”lärde” tvistar om själva Bure namnets ursprung i Bureåtrakten. Docent Gösta Holm och en senare professor Lars-Erik Edlund tror på den ljudhärmande varianten. ”Bura” skulle helt enkelt vara ett onomatpoetiskt verb. Etnologen Johan Nordlander lutar mot tolkningen av stammen i substantivet ”bur” i betydelsen av boplats, förrådshus. Dialektlikheter med Medelpads området finns. Tacitus för länge sedan talar om en gotisk stam ”buri” med säte vid Oder/Weichsels övre lopp och Jordanes om en päronformad ö, något som i viss mån anknyter till Johannes Bureus ättetavlas version om till Gotland återvändande emigranter.
Sägnerna om Bura kloster och den rike säljägaren Herses handfasta andliga ambitioner har betvivlats av många. Biskopen Carl G Nordin tror, att det rör sig om ett gille medan folkskolläraren Carl H Nyström säger att ett sådant gille i så fall legat närmare Skellefte kyrka. Nyström påpekar också att Johannes Bureus rimligen borde ha kunnat skilja mellan gille och kloster, att Bura kloster hade abbot och 14 munkar och att Bureus sagesman var Anders Danielsson, vars farfars bror var just abboten Bure herr Jon. Klostren i Sverige avvecklades först på 1530-talet, då traditionen för Bura klosters del talar om att Dominus Bure herr Jon tvingas missionera norrut hos lapparna men slås av blindhet och måste ledas av sina lärjungar. En märklig omständighet är att Johannes Bureus sagesman i Bureå denne Anders liksom sagesmannen i Skön kyrkoherde Petrus Laurentius dog året 1601, det år de fått vidarebefordra sina kunskaper till eftervärlden. Buresläktens (och därmed Carl G Nordins) stamfader i Säbrå var Laurentius Svenonius (Lars Svensson) född 1507, son till hövitsmannen i Medelpad Sven Pedersson och dennes hustru Margareta Boosdotter från Hälsingland. Lars ska ha vistats vid Bura kloster och i detta ”convivium sacrum” grundat på brödrabrev från Johanniterklostret i Eskilstuna, enligt Carl G Nordin, där lärt sig att läsa och skriva och leva klosterliv. Carl H Nyström anser att Nordin här gjort en obekräftad parallelltolkning till förhållandena i Ragunda. Laurentius blev senare franciskanermunk i Uppsala och tjänstgjorde vid Domen, innan han blev kyrkoherde i Säbrå, så Carl G Nordins utsago verkar märklig.
En annan ”modernare” tolkning är att ”de gråklädda” bl.a. med fiske sysslande ”andar” som det berättas om i bybornas sägner snarare skulle vara franciskanermunkar, som i Bureå liksom på andra ställen hade terminarhus, alltså förrådshus, dit man samlade gåvor till konventet i Uppsala. De norrländska fiskena efter kusten och i sjöar och älvar var synnerligen rika och lönande, vilket drog kyrkans män till sig. Många fynd har gjorts av bybefolkningen under årens lopp, som bekräftar religiös verksamhet på Klosterholmen Under åren som gått har många föremål återfunnits på holmen, där klostret legat: bastombundna flaskor, lerkärl, smidesverktyg, slagg och nycklar och ett handtag på en öltunnekran i form av en 4 cm hög bronstupp, den s.k. Buretuppen, som är daterad till 1400-tal. Ett processionskrucifix och en gammal ljuskrona från klostret finns förvarade i Skellefteå landsförsamlings kyrka. I Härnösands museum finns förvarad en 81 cm hög madonnabild och i Skellefteå museum ett antependium från samma källa.
De mer vetenskapliga utgrävningarna av Klosterholmen 1969-1970 är av utomordentligt intresse. Holmen har utsatts för stark påverkan av människan genom odling och bostadbebyggelse. Numera är den dock kulturhistoriskt väl vårdad. Det kanske mest utslagsgivande beskedet är att holmens högsta punkt på det aktuella århundrandet 1300 - talet lär ha legat 10 m (nu 16 m) över havet. Det har allså varit fullt möjligt att där bygga och bo. Därmed avlivas den falska uppgiften att holmen skulle varit under vatten vid den tid som Johannes Bureus berättelse handlar om. Herse Falessons, sonson till Fale den unge, som var lagman över Medelpad, klosterplaner var således helt genomförbar.a Denne Fale den unge är det förmodligen, som Leonard Bygdén refererar till, medan Johannes Bureus Fale den unge är 200 år längre tillbaks i tiden. Namnen ärvs i generationer i samma släkt. Gösta Holm styrker teorin om att namnet Falmark ibland skrivet Fålemark kan referera till mansnamnet Fale, alltså en son till Herse, vars namn återfinns i namnet Harrsjön = Herses sjö.
På holmens högsta del finns grundrester av ett varmbonat hus av dimensionen 8 * 8 m som mycket väl kan ha varit rest i två våningar. Johannes Bureus talar om sägnens träbyggnader i ”kosteliga våningar men att det stod högan skog”, där klostret legat, när han besiktigar platsen 1600-1601.
Arkeologgruppen finner dessutom en källarbyggnad av kullersten, som tydligen haft takbyggnad i form av ett tegelvalv, vilket bevisas av mängden nedfallet tegel. I denna källare finns också rester av keamikkärl. Bakom den förstärkta naturliga jordvall, som i väster förhindrat översvämning vid vårflod har funnits två mindre hus inte varmbonade men försedda med eldstad, troligen torkhus. Österut på holmen finner gruppen rester av en smedja eller verkstad, där mycket stark värme använts i tillverkningsskedet. Slaggropen har i bottnen en massa av glasliknande konsistens. Ett hundratal fynd av ben, tegel, keramik och järn gjordes. Bland identifierade föremål märks huggmejslar, knivar, spik, remsölja, bryne, glas, del av panna av keramik, del av gjutjärnsgryta, (ännu) en ölhane av brons, etc. Det sägs att grunden till en annan större byggnad är bortodlad.
Det resonemang som förs av gruppen om sannolikheten hos traditionerna om klostrets existens och tillkomst ger Johannes Bureus rätt i sin version. Detta ”kloster” har ingenting med gille eller johanniterorden att göra, dvs. biskop Carl G Nordins påståenden är utan grund. Samma slutsats kommer andra forskare till såsom professor Nils Ahnlund och museiintendent Ernst Westerlund och folkskollärare Carl H Nyström. Den senare har också en skarp vidräkning med prosten K A Fellströms tro på biskop Carl G Nordins ostyrkta version. Mycket svårförståelig syns Leif Grundbergs åsikt i sin sentida doktorsavhandling vara, där han säger att utgrävningarna inte lämnat ytterligar stoff till att bestyrka Bura klosters existens.
Medicinalväxterna och gösinplanteringen i Burträsk är andra mer substantiella minnen av de s.k. munkarnas möda. Fiskarbarnens ”monka”lekar som de ägnade sig åt med på snören uppträdda fiskbenskotor tyder på att klostertraditionen satt djupt i befolkningens medvetande i generationer.
Tiggarmunkarna hade dock inte en organisation med abbotar och kloster men det måste ha varit svårt för byborna att se skillnaden. De kom i alla fall till Sverige och Visby redan 1232 och hade konvent (kloster) i bl.a. Krokek i Kolmården liksom på Kökar med sin hamn i Ålands skärgård, så Bureå borde vid denna tid också ha haft en viss kommunikativ beydelse. Åren 1257 – 1267 var franciskanern Laurentius ärkebiskop i Uppsala.
Det katolska Europa hade under ungefär samma tid som vår kände Fale den unge levde, slutet av 1100-talet och början av 1200-talet, som ledare påven Innocentius III, som var mycket mäktig, ogiltigförklarade ”Magna Charta” och bannlyste och tillsatte kejsare. Han startade ett flertal korståg och förstärkte Inkvisitionens, den heliga domstolens, makt och i denna spelar franciskaner och dominikaner en inte helt oskyldig roll. Inkvisitionen hade en STASI liknande, men mer öppen och för oliktänkande förödande funktion, fastän här gällde det inte en politisk utan en religiös troskodex, som till varje pris skulle skyddas för att behålla den katolska kyrkans makt. Korstågens våld var riktat mot islam och hade kanske en mer religiös och mindre ekonomisk relevans än dagens.
Frågeställningarna om namn och namnlikheter om realitet och sannolikhet förlorar sig dock in i vissheten om buresläktens med förgreningar stora betydelse för Kvänland, gamla Hälsingland och varför inte Sverige i dess nuvarande form som nation.
Källor
Västerbotten 1931, Västerbottens hembygdsförbund
Boken om Säbrå, Säbrå hembygdsförening
Skellefte sockens historia, del 1, Karl Fahlgren
Bureå hembygdsförenings hemsida
Tidningsartiklar Bureå Skoltidning 1951-52 . Kloster eller gille. Ernst Westerlund, Nils Ahnlund
Norra Västerbotten 1972. Om Bo Giertz ”Riddarna på Rhodos”. Sven Axelsson
Die Franziskaner in den nordichen Ländern im Mittelalter, Jörgen Nybo Rasmussen
Maritimhistoriskt symposium Luleå, Om medeltid vid norra västerbottenskusten, Peter Gustafsson
Rapporter rörande undersökningar på Klosterholmen i Bureå, Ernst Westerlund. 
Sten Rigedahl 7 juni 2011 kl. 16.44 (CEST)
== Om den tidiga dominansen på riksnivå ==
Jag ser att du 90.222 etc har lagt till "Uppsala universitet" i meningen: "Det är främst med Bureättlingar från dessa släktled som Bureätten under en tid får en unik dominans inom kyrkan, Uppsala universitet och rikets antikvitetsforskning." Avsnittet i övrigt går bara in på Bureättlingarna inom kyrkan och arkiv- och fornvården. Jag antar att du hade något särskilt i tankarna; är det att de oppositionella Bureättlingarna i den liturgiska striden var professorer och liknande vid universitet? / Urban Sikeborg, --Minor 23 maj 2011 kl. 14.23 (CEST)

text: Jag tror att vi för ett år sedan diskuterade universitetet, och då skapade jag Professorslängd för Uppsala universitet till 1700 där jag har tittat lite på deras härstamning. Man kan säga så här: ärkebiskopen var automatiskt universitetets prokansler, dvs över rektorn men under De la Gardie och grabbarna (kallades de universitetskansler?). Professorerna tillhörde alltså prästståndet, och det andliga frälset. Högsta makten över kyrkan gav automatiskt makten över universitetet.

text: Bureätten hade dominans där till några saker inträffade: Rudbeckarna, Celsiusarna och Spolarna och deras släktkretsar utkonkurrerade Bureätten och skapade sina nätverk.--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 14.31 (CEST)
replies: text: :Hmm. Jag är lite tveksam till att föra in universitetet i sammanhanget. Avsnittet handlar om dominans i områden av betydelse på riksnivå; kyrkans stora kris i och med den liturgiska striden, en mångårig konflikthärd som faktiskt ledde till åtskilliga konvulsioner i riket, och så skapandet och förvaltandet av organisationer för att bevara och vårda rikets förflutna tycker jag hör dit; en liten grupp av personer drar ett stort lass och skapar något stort och varaktigt. Uppsala universitet menar jag ligger på en annan nivå. Jag tycker att din beskrivning är lite förenklad. Före den karolingiska tiden, alltså före 1654, var universitetet i mångt och mycket fortfarande en institution som körde med samma gamla ämnen - filosofi, retorik och liknande - som man gjort sedan medeltiden. Före 1620-talet var universitetet inte mycket mer än en lite utbyggd katedralskola, fattigt och med dåligt utbud. Ett bibliotek fick man först med krigsrovet från trettioåriga kriget. Något egentligt politiskt inflytande hade universitetet inte förrän adeln börjar sända dit sina söner att utbildas på allvar vid slutet av stormaktstiden. Jag kollade listan med professorer. Om man ser på tiden 1593-1643, alltså femtio år (om man ska vara generös nog med att utgå från att Bureätten så länge varit ett sammanhängande nätverk) så finns 58 professorer registrerade i listan. Av dem var fjorton (vad jag kan se) antingen Bureättlingar eller gifta med Bureättlingar. Några stannade bara ett par år eller så. Större delen av undervisningen bestod i latinstudier, att läsa latinsk vältalighet och poesi. Samma utbildning gällde i praktiken för alla, så teologin var inte alls så dominerande som man kunde föreställa sig. Att ärkebiskopen formellt var prokansler innebär inte att han i praktiken hade något större inflytande; tvärtom lyckades inte biskoparnas klagan över att de färdigutbildade studenterna som skulle gå den prästerliga banan knappt kunde någon teologi få universitetet att ändra sin utbildningsplan. Det var snarare adeln som hade det största inflytandet, det var deras engagemang och diktat som ledde till förändringar. Och inte var väl alla professorer prästvigda? (Det finns mycket skrivet om just Uppsala universitets äldre historia. Annerstedts flervolymsarbete är förstås standardverket, men Sten Lindroth ger i sin Svensk lärdomshistoria : stormaktstiden en rätt fyllig sammanfattning av tillståndet vid universitetet.) Så jag håller inte med riktigt om att universitetet ska nämnas här. / Urban Sikeborg, --Minor 23 maj 2011 kl. 20.39 (CEST)
replies: text: ::Professorerna räknades till det andliga ståndet och företräddes i riksdagen av ärkebiskopen, egna professorer och präster. Se t.ex. Martinus Gestrinius. Detta har att göra med att de andliga hade till uppgift att fostra (pedagogik) och att den enda världsbild som accepterades var teokratisk. Adeln hade makt över världsliga frågor, men prästståndet hade makt över utbildning, etik, folkfostran, världsbild, med mera. För att företräda prästståndet krävdes följaktligen inte att man formellt var prästvigd antar jag, eftersom Gestrinius väl inte var så.

text: ::Jag får det till fler Bureättlingar, tror jag, eller så räknade jag längre tid. Det är i alla fall fler Bureättlingar än en normalfördelning, för många för att bara vara en slump. Det är också många Bureättlingar efter de femtio åren.--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 21.00 (CEST)
replies: text: :::Enligt min mening är det en förenklad bild som riskerar att bli missvisande i det här sammanhanget; i en artikel med vetenskapliga anspråk (som jag har försökt förvandla den här artikeln till) är vi skyldiga att se till hur det verkligen funkade. Annerstedt och Lindroth och andra har visat på det i detalj, och det borde vara deras verk vi hänvisar till när vi uttalar oss om universitetet under 1600-talet. — Hur professorerna organisatorisk ordnades är en sak, men det innebär egentligen inte att ärkebiskopen i praktiken styrde universitetet och att professorerna var kyrkans lakejer. Man kanske kan jämföra det med adeln, som i ceremonier och tal och i ord alltid var underordnade konungen och betygade honom sin vördnad och lydnad men som i praktiken ofta motarbetade kungamakten för sin egen vinnings skull; jag kan rekommendera Nils Runbys stora avhandling Monarchia mixta för den som vill veta mer om maktfördelningskampen under stormaktstiden. I fallet med Uppsala universitet stämde inte heller den officiella bilden med den verkliga. Att man inte fick ifrågasätta den teologiska inriktning som fastslagits i och med Uppsala mötes beslut 1593 innebär inte att de "Bureförknippade" professorerna vid Uppsala universitet som undervisade i hexameter med med manlig cesur i fjärde foten eller använde ett helt år till att gå igenom Catullus (icke-ekivoka) dikter och epyllier dominerade universitetet i betydelsen styrde det. Detsamma gällde ju alla områden i samhället - inte ens adelsståndet eller riksrådet kunde ifrågasätta kyrkans fundamentala trosbekännelse.

text: :::— Vad jag kan se har väl ytterst få av dessa "Bureprofessorer" åstadkommit något under sin tid vid universitet som fick en varaktig betydelse? (Kanske med undantag av Loccenius, vars juridiska arbeten fick stort genomslag, men han hade ingen koppling till Bureätten.) Antalet Bureättlingar som professorer innebär inte en dominans, bara en övervikt. Undervisningsmetoden att diktera ur en bok gjorde att professorerna inte var mer specialiserade i sina ämnen att de stort sett kunde ta över vilken annan professur som helst. Bureprofessorerna styrde inte universitetet, de förändrade inte dess inriktning eller faktiskt bidrog till universitetets förändrade roll under den karolingiska tiden, de forskade mycket lite vid sin tid vid universitetet och de åstadkom väl inget som gav ett bestående värde; det typiska var att skrev man något så upprepade man bara vad andra redan skrivit. De välbärgade och adeln skickade sällan sina söner till universitetet före 1600-talets mitt, bland annat därför att universitetet då fortfarande hade en låg status; fint folk ordnade med egna informatorer i stället. Jag tycker därför att det är olyckligt att blanda in det då lilla universitetet i ett sammanhang som var tänkt att visa på hur Bureättlingarna var med och åstadkom stora förändringar som påverkade hela riket. Antalet lärda var under 1600-talet förvånansvärt litet och dessa gifte sig företrädesvis med döttrar eller änkor till likar. Och ingiftena i adeln och nyadlandena innebar (som jag skriver i artikeln) att ett hundratal adliga ätter (det blir väl omkring 7–8 % av hela adeln) vid 1700-talets mitt hade någon form av Buresläktskap. Hela begreppet Bureätten som ett' reellt nätverk finns då inte längre. Antalet Bureättlingar blr så stort att vi inte kan tala om dominans i någon riksangelägenhet då.

text: :::— Men jag har en bön. Innan vi gör några förändringar i sak i den här artikeln, kan vi inte försöka diskutera dem först här? Jag tror att jag har en hel del att komma med då det gäller såväl Bureätten som stormaktstiden och jag delar gärna den kunskapen här. Jag äger inte artikeln men jag vill så gärna att den faktamässigt ska hålla samma standard som ett tryckt uppslagsverk. / Urban Sikeborg, --Minor 23 maj 2011 kl. 22.26 (CEST)
replies: text: ::::En avslutande kommentar, bara: När jag skrev ihop artikeln var min tanke att vi skulle hålla den som en översiktlig beskrivning och undvika att gå ner i detaljnivå; den är lång nog som den är.. Det främsta undantaget jag gjorde var när det gällde beskrivningen av de tidigast belagda Bureättlingarna, eftersom informationen till en del inte fanns i tryck än. Det finns ju så mycket att säga om det här ämnet att frestelsen nog blir stor att klämma in detaljinformation här och där. Därför kunde det vara bra att ha några underordnade artiklar som uteslutande beskriver vissa aspekter, som exempelvis Johan Bures märkliga minnessten och Johan Bures släktbok, och där man kan lägga in detaljinformation. Tycker ni att det är en vettig idé?
replies: text: :::::Jo, jättebra idé, jag tänkte också så. Jag har hittat en jätterolig sak i den första Svenskt biografiskt lexikon från 1859, där de dementerar att Fale d.ä. skulle ha grundat Helsingfors i Finland. --90.233.169.50 24 maj 2011 kl. 10.41 (CEST)
replies: text: ::::::En sådan godbit kan man ju inte undvara :-). Tidigare fanns det - tror jag - en egen artikel för Fale Bure; den är omdirigerad hit nu. Det kanske vore bra att ha en egen artikel för Fale Bure den yngre (Fale hin unge) och den gamle. Då kunde man lägga in den tabell jag ställde ihop där man såg dels ursprungsversionen av legenden om Fale hin unge, dels Johan Bures bearbetade version parallellt; jag lade in den i mars i år. Hade man en egen för Fale (Bure) hin gamle också går det ju att få med sådana detaljer som du nämner. /--Minor 24 maj 2011 kl. 16.16 (CEST)
replies: text: :::::::En utökning av och om Fale Bure bör absolut göras i separata artiklar. Det har vi lärt av de "svåra" personerna i Sveriges äldre kungalängder - dessa debatter är så omfattande att de bara verkar förvirrande och minskar klarheten i en huvudartikel. Minnesstenen är i sig inte så svårfattlig, så viss förlängning av nuvarande text kan nog ske, men inte till mastodontstorlek då utbrytning blir bättre.Yger 24 maj 2011 kl. 17.07 (CEST)
== Motivering för en tillbakarullning ==
Mange01, jag kommer att göra din senaste ändring i artikeln ogjord. Det gäller meningen "Följden blev att Bureätten kom att räknas som en av de äldsta adliga släkterna i riket" som justerats till "Följden blev att den adlade delen av Bureätten kom att räknas ..." Jag förstår hur du resonerar, men den tidigare versionen var nog den korrekta. Det var nämligen så – och det var lite speciellt – att man verkligen trodde att den medeltida Bureätten (som den medeltida släktkedjan då framställdes) hade varit adlig redan före de båda hjältarna Fale Bures tid, ända tillbaka till den vikingatida stormannen Tord i Byr. Därför blev många lyckliga när de via någon bonde- eller prästsläkt kunde räkna sig som avkomlingar av Härses i Bure manliga ättlingar. I släktboken är den gren som löper ner till adliga ätten Bure bara en av de manliga grenarna; vi har också alla dessa ättlingar till Härses i Bure sonson Olof Härsesson (som ska ha varit far till den Anders Olofsson som finns i den släkttavla över belagda Bureättlingar som jag lade in i artikeln häromdagen). Dessa inbegrep – trodde man – alla dessa Burmannar och Stenklyftar (och en hel del andra), med den följden att man också såg dessa som att de egentligen var adliga, oavsett att de levde som ofrälse. Adlandet på 1620-talet av de tre bröderna Olof, Jonas och Andreas Bure på 1620-talet sågs som en bekräftelse på ett gammalt, vilande adelskap. / --Minor 25 maj 2011 kl. 19.26 (CEST)

text: Adelskap är ett slag av en släkts bekräftade relation till en viss stat; bekräftelsen sker via skölden eller adelsbrev. Det finns flera adliga släkter i Sverige som inte är adliga i Sverige, och så har det alltid varit. Dessa släkter är adliga i andra länder eller länder som har funnits. Många är medlemmar av Ointroducerad adels förening. Eftersom Bureätten gjorde anspråk på att vara Hälsinglands adel, har Bureätten aldrig gjort anspråk på att vara svensk adel, dvs sveaadel. Så oavsett om släktleden skulle bekräftas eller inte, skulle inte Bureättlingar erkännas som svensk adel. Så har det alltid varit.--90.233.174.0 25 maj 2011 kl. 20.25 (CEST)
replies: text: :Ah, riktigt så var det inte :-). Det var Johan Bure som ville göra anspråk på att härstamma från högadeln i det gamla kungariket Hälsingland, det som skulle ha krossats av sagokungen Ingjald Illråde på 600-talet eller däromkring, har jag för mig. Sedan menade Johan Bure att det var de gamla hälsingekungarna som Burarna härstammade från och han nämner dessutom den svenske sagokungen Visbur som en tidig Bure. — Tord i Byr i Uppland placerade man dock i 1700-talets Buregenealogier in i sveakungarnas välde och något tal om ett ursprung i hälsingsk adel hör man knappt något om efter Johan Bure. Tords föregivne ättling Fale Bure hin gamle liksom dennes sonson Fale Bure hin unge tillhörde båda sveakungarnas närmaste krets och den senare sägs ha fått sig gamla adelskap förnyat av kung Erik Knutsson. Vilket innebär att man hade all anledning att tro att man härstammade från gammal och god, svensk adel som Bureättling ... / Urban Sikeborg, --Minor 25 maj 2011 kl. 20.42 (CEST)
replies: text: ::Hur som helst är det viktigt att redan i ingressen förklara att idag är det skillnad på Bureätten och Adelsätten Bure. Mange01 25 maj 2011 kl. 20.51 (CEST)
replies: text: :::Jag har justerat ingressen, även om jag tyckte att det var klart nog som ordet Bureätten var definierat. Jag hoppas bara att vi inte hamnar i en situation där den ena ändringen av detaljen efter den andra ska göras för att allt ska vara övertydligt för alla överallt och på första plats :-( Sånt kan lätt sabba texten i slutändan, och ingressen är redan nu rätt lång. De flesta läsare av en facktext läser inte en längre artikel sekventiellt, från början till slut, så som man läser skönlitteratur. Den vanligaste anledningen till att ge sig i kast med en facktext är för att lösa ett problem eller åtminstone hitta en uppgift man är intresserad av. I ett tryckt verk är ett index den ingång man föredrar till texten, därefter innehållsförteckningen. Så kan man också göra i på Wikipedia: man söker efter information med hjälp av "indexord" på Google och väl inne i artikeln är Ctrl-F för sökning efter ordet det snabbaste sättet. Båda ingångsvägarna betonar i första hand vikten av en tydlig och konsekvent struktur av information i artikeln så att viss typ av information är samlad och inte utspridd i texten. Förord och ingresser, däremot, hoppar man ofta över, trots att skribenten ofta gjort sitt bästa för att sammanfatta och vara tydlig ... Så funkar det i alla fall med teknisk dokumentation, och den skiljer sig inte särskilt mycket i karaktär från en hyfsad Wikipedia-artikel. / --Minor 25 maj 2011 kl. 21.38 (CEST)
replies: text: ::::När jag går in och läser ingressen i dag, Mange, så tycker jag att du hade rätt. Det blev bättre med det förtydligandet, så jag tackar för det. / --Minor 26 maj 2011 kl. 11.47 (CEST)
replies: text: :::::Bra. WIkiprocessen går ut just på att man ändrar den ena detaljen efter den andra. En artikel blir aldrig färdig, även om den som har gjort huvudjobbet skulle vilja slippa bevaka. Det är ofta bättre att vidareutveckla taffliga försök att åtgärda problem (såsom mitt försök) än att rulla tillbaka dem. Mange01 26 maj 2011 kl. 14.17 (CEST)
replies: text: ::::::Jo, att en text här är levande är jag införstådd med. Bara vi inte fastnar på mikroskopisk nivå i justeringarna; ingen text kommer att upplevas lika av alla, oavsett hur mycket man än bearbetar den, så en viss toleransnivå måste ju finnas. (Jag har i mitt yrke åtskilliga gånger hamnat i situationer där man till slut lägger ner mer energi på att debattera om ett ord ska vara i fetstil eller inte än att identifiera och åtgärda de stora informationshålen i texten. Det är lätt hänt, eftersom den typen av justeringar är något som alla kan engagera sig i, oavsett ämne.) Det som - 'bekymrar' är väl kanske ett för starkt ord men 'engagerar mina tankar' nu i alla fall är helhetsbilden, om det är fler övergripande aspekter som borde vara med. — Jag ber om ursäkt för tillbakarullningen; jag känner inte till de riktlinjer ni erfarna redigerare har för att "rätta tillbaka" en tidigare rättning. Finns det beskrivet någonstans på Wikipedia? / --Minor 26 maj 2011 kl. 16.56 (CEST)
== Avgränsningar ==
Räknas Hans Larsson Björnram som Bureättling? Hur etablerad är Nils Ahnlunds uppfattning om att hustruarna till Lars Olofsson är samma Anna? Och ska vi räkna med Stormor eller inte?--90.233.174.0 25 maj 2011 kl. 21.40 (CEST)

text: Jag har visat i min artikel "Fogden Lasse Olsson ('Björnram') och hans ättlingar i Hälsingland" i Släktforskarnas Årsbok 1997, s. 104–106, att Lasse Olsson först var gift med Anna, dotter till Anders Persson och hustrun (och Bureättlingen) Mariet ("Maria"), och att denna Anna dog 1559 eller kort före. Lasse Olsson gifte sedan om sig med Stockholmsborgaren Klemet Kocks änka Margareta när han något år därefter ingick i konungsnämnden i Stockholm. De motstridiga uppgifter som finns i 1700-talslitteraturen om hans äktenskap är sena missuppfattningar och felläsningar.) – Vad beträffar Stormor i Dalom markerade jag i min Bure-artikel i Släktforskarnas Årsbok 1996 att den släktlinjen var udda och suspekt, så det är nog känt bland en del Stormor-ättlingar redan att hon kanske inte platsar i Buresläktträdet. Jag har tillgång till fler upplysningar nu som pekar i samma riktning. Jag hade tänkt skriva en artikel där jag bland annat tar upp just detta nästa år. Mitt råd är att du avvaktar med att lägga in kategorin Bureättling för henne. / --Minor 25 maj 2011 kl. 22.47 (CEST)
replies: text: :Hur är det med Nenzelius, då? Israel Noraeus ägde ju samma mark som en Bure, eller hur det var. Det påverkar också Catharina Nenzelia, Nicolaus Johannis Rudbeckius hustru.--90.233.157.155 15 juni 2011 kl. 12.06 (CEST)
replies: text: ::Jag känner inte till något närmare om dessa personer, tyvärr. Bygdéns Hernösands stifts herdaminne uppger att Johannes Laurentii (d. ca) 1609) ägde jord i Fantskog, som *verkar* ha varit det hemman som en föregående kyrkoherde, Olaus Laurentii (d. 1613) köpt av kronan 1582. (Carl Szabad har f.ö. inte funnit denne herr Olof någon gång skriva sig med namnet Bure i fogderäkenskaperna, varken i Nora i Ångermanland eller i Nora i Uppland; se supplementbandet utgivet 2004 till Härnösands stifts herdaminne.) Den kopplingen kanske man inte ska läsa in för mycket i. Eftersom prästernas barn inte ägde någon arvslott i prästbordet ägnade sig i alla fall prästerna i Hälsingland på 1600-talet åt att köpa in hemman när tillfälle gavs, för egen vinning och barnens. En förfader till mig, en prost i Bollnäs under första halvan av 1600-talet, ägde på det viset till slut hela sex hemman lite varstans. En annan hade till slut fyra hemman i samma socken; ett bytte han bort mot ett hemman som låg nära ett annat hemman han ägde och han kunde därmed slå ihop båda dessa gårdar till ett. — Fantskog var tidigare kronohemman och det var därför riskfritt att handla med, eftersom det inte var möjligt för någon tidigare ägare att åberopa bördsrätt och kräva att få återlösa jorden. Den typen av jord var därför idealisk som handelsvara och bytesobjekt för att till slut få tag på något ännu bättre eller för att kunna samla den utspridda jorden till en mer sammanliggande enhet. Eftersom herr Olof 1588 fick byta till sig Nora pastorat i Uppland blev därmed hemmanet/jorden i Fantskog inte längre lätthanterlig. Det vore därför inte ett osannolikt scenario att herr Olof passat på att avhända sig jorden till en efterföljande, kapitalstark kyrkoherde på jakt efter "säker" skattejord. – Jag vet inte om Nils Jakobsson Burman (d. 1750) kopplade ihop Johannes Laurentii i Nora med Bureätten. / --Minor 17 juni 2011 kl. 22.31 (CEST)
replies: text: :::På nätet förekommer flera härledningar för Nenzelius till Bureätten, och den enda källhänvsining jag sett är Hernelind. Jag förmodar att det är detta led som lett till att man ofta hör att hela släkten Wallenberg är Bureättlingar, detta och/eller sammanblandning mellan Nils Barck och hans äldre släkting Nils Barchius. --90.233.137.133 17 juni 2011 kl. 22.46 (CEST)
== Fråga om eventuell litteraturförteckning i artikeln ==
Jag funderade över om det vore bra med ett separat, avslutande avsnitt "Litteratur om Bureätten", där jag tog med de arbeten som behandlar Bureätten på mer än bara någon sida. Jag är dock osäker på om det skulle förhöja värdet på artikeln eller skulle göra den för lång. Har någon av er som deltagit i diskussionen här några synpunkter på det eller vet vad som gäller? / --Minor 26 maj 2011 kl. 00.16 (CEST)

text: Jag har ingen aning om hur lång den förteckning du tänker på skulle bli, men jag skulle nog föreslå en som främst tog upp de mer viktiga eller för allmänheten lättillgängliga verken snarare än en som listar allt med substans.

text: andejons 26 maj 2011 kl. 08.26 (CEST)
replies: text: :Egentligen har jag redan nämnt de viktigare verken (vilka i sin tur har omfattande litteraturförteckningar) i fotnotsapparaten, så jag avstår nog från att lägga in en "central" litteraturlista, vid närmare eftertanke. När det blir dags att ta itu med underartiklarna så kommer väl den aktuella literaturen att refereras där. / --Minor 26 maj 2011 kl. 17.01 (CEST)
Jag tycker den artikel som ligger nu är ligger skyhögt över det sammelsurium som funnits tidigare men saknar en hänvisning i någon form till Professor emeritus Carl-Henrik Gustafsson förre chefen för Uppsala universitets genpatologiska avdelning och dennes rön. En sådan bör finnas med!Sten Rigedahl 7 juni 2011 kl. 15.52 (CEST)
SE UNIVERSEN 14/99Sten Rigedahl 7 juni 2011 kl. 17.24 (CEST)
Recently there has been genetic research concerning a
connection between Sjögren–Larsson syndrome and the Bure lineage. Genetic pathology
research by Professor Karl-Henrik Gustavsson and Associate Professor Sten Jagell
regarding Sjögren-Larsson syndrome, also called Västerbotten syndrome (see -
http://en.wikipedia.org/wiki/Sj%C3%B6gren%E2%80%93Larsson_syndrome), gave the
following conclusions. The syndrome is an inherited gene alteration which occurs in
healthy carriers in 2% of the population of Västerbotten and 1% of the population of
Norrbotten. The reason for this relative accumulation is likely that the gene-bearing
settlers moved to northern Sweden when this area was sparsely populated and was
colonized in the 1300s. Relationships exist between the present-day SLS patients and
those settlers and their ancestors in Medelpad and Hälsingland, known by rune stones
from the 1000s.
Of 200 SLS patients in the world 59 are found in Sweden, where all but five have a
family relationship with the northernmost counties. Of the six SLS families where one
parent has no family connection with the north of Sweden, three are from Medelpad like
the settlers who are related to present-day SLS-patients. This small group of patients in
Medelpad can therefore be attributed to a single SLS gene causing SLS patients' disease
in northern Sweden. (source: http://www.falebure.se/kommentar.html). The foregoing
provides, perhaps, genetic corroboration for the connection between individuals in Bureå,
Skellefteå, Västerbotten Co. and Birsta, Skön, Västernorrland Co. suggested by Johan
Bure. Sten Rigedahl 13 juni 2011 kl. 07.42 (CEST)

text: Hej, Sten! Karl-Henrik Gustavsons m.fl. lilla artikel med titeln »Från runsten till gen. Orsaken till Sjögren-Larssons syndrom ringas in» hävdar att det finns belägg för att nu levande patienter med Västerbottensyndromet skulle vara släkt med den »Nikolaus Fartegnsson» som 1327 skulle ha kommit till Västerbotten från Medelpad, men den presenterar inget belägg för detta.  I en artikel med vetenskapliga anspråk hade man förväntat sig några källhänvisningar. Den skicklige Bure- och Luleåforskaren Leif Boström i Täby blev intresserad och skrev vid publiceringen av artikeln till Gustavson och frågade vem som utfört denna släktforskning och vilka källor han stödde sig på, men han fick då inget svar. Se diskussionen på Anbytarforum: http://aforum.genealogi.se/discus/messages/3539/9258.html?1113637660. Det korta stycke i artikeln där Nils Fartägnsson nämns innehåller sex påståenden som saknar stöd i det medeltida källmaterialet:
# Nils Fartägnsson föddes 1280. [Någon har någon gång gjort en av dessa trista uppskattningar av födelseår som Disbyt och FamilySearch kryllar av, och detta årtal som tillkommit på en höft har sedan kommit att framstå som absolut.]
# Han var bosatt i Medelpad. [Han hade intressen/jordinnehav både i Västerbotten, Medelpad och Uppland, men någon bostadsort anges inte för honom.]
# Han flyttade till Västerbotten 1327. [Han utgör jämte en annan person en av parterna i det riskkapitalbolag som investerade i koloniseringen av området vid Lule älv, om jag kommer ihåg rätt på rak arm, men att han själv skulle ha flyttat till Västerbotten sägs inte; de övriga parterna i bolaget, de som representerade kyrkan och kronan, är inte bosatta där.]
# Han bosatte sig i nordöstra Västerbotten. [Det är väl tänkt att här avses Bure i Skellefteå, men någon fysisk koppling dit finns ju inte, varken i Johan Bures släktbok eller i de medeltida urkunderna.]
# En förfader till honom var en hövitsman med »Fale Bure Fartegn». [Jag vet inte varifrån denna härledning kommer, men likaså här saknas stöd såväl i Johan Bures släktbok som i det samtida källmaterialet. Namnformen med dopnamn+tillnamn+dopnamn är synnerligen o-medeltida. Jag antar att här avses den Fale (Bure) hin gamle som skulle ha levt på 1100-talet men som inte dyker upp förrän ett halvt årtusende senare i litteraturen och som här fått det moderniserade dopnamnet Fartägn tillagt i efterhand.]
# Nils Fartägnssons förfäder har belagts på runstenar i Medelpad. [Om jag fattat det rätt avses med runstensgestalterna Härse i Selånger och de övriga, vilka ingår i den runstensgenealogi som sätts in som äldsta led i Buregenealogin vid 1700-talets mitt, långt efter Johan Bures tid. Inte heller här finns någon koppling antydd i Johan Bures släktbok och de medeltida källorna. För övrigt vore detta påstående helt sensationellt om det var sant, eftersom det då skulle vara första gången man historievetenskapligt hade kunnat koppla en medeltida släktkrets till runstensgestalter och vikingatid.]

text: Man kan också uttrycka detta som att det knappt finns någon korrekt uppgift i det enda stycke i artikeln som berör kopplingen mellan patienterna med Västerbottensyndromet och Bureätten.  I artikeln uppges uttryckligen att man inte har kunnat leda patienternas släktträd längre tillbaka än till 1600-talet. För kopplingen till Nils Fartägnsson har författarna utgått från att denne mellannorrländske storman och hans förmente son (också denna släktskap är ju något som faktiskt inte framgår i de medeltida källorna) Fartägn Unge skulle ha tillhört Bureätten som Johan Bures förfäder och att de i sin tur härstammade från den »klassiske» Fale (Bure) hin unge och de övriga vilka nämns i Riddarhusets konceptgenealogier under 1700-talets andra hälft. Grunderna för denna släktkedja har inte redovisats, vad jag känner till. Enligt min mening blir det mycket svårt att tillskriva artikeln något genealogiskt eller akademiskt värde då det gäller förbindelsen med Bureätten förrän källunderlaget redovisas; det finns för många frågetecken i artikeln för att den skulle kunna tillföra Wikipedia-artikeln något för närvarande. /Urban Sikeborg,  --Minor 14 juni 2011 kl. 22.04 (CEST)
== Hur auktoritativ släktboken är ==
Jag ställer mig frågande till att Johannes Bureus släktbok skulle vara auktoritativ för huvurvida någon kallat sig Bureus eller inte (om jag förstått passusen rätt som nyligen lades in). Tillnamn kom och gick, och var inte lika knutna till bäraren som släktnamn är idag. Det finns ju trots allt en möjlighet att Johannes Bureus kan ha missat att slottsfogden kallade sig Bureus. Vi känner ju till flera andra fall - det är snarare regel än undantag - när någon använder ett tillnamn ibland och ibland inte. I dessa fall är ju det viktiga om de någon gång har gjort det.--90.233.182.118 26 maj 2011 kl. 20.09 (CEST)

text: I det här fallet så tror jag att det är relevant att påpeka att Johan Bure inte nämner slottsfogden slottsfogden som Bureus. Johan Bure lade mycket stor vikt vid namnet Bure, så stor att han förde in flera personer i släkttavlorna enbart utifrån att de hetat Bure. Men Bure var inte ett namn unikt för Bureätten, som han föreställde sig, utan fanns - ursprungligen i betydelsen 'borgare' - på diverse håll under senmedeltiden och framåt. Om Johan Bure därför inte nämner den samtide slottsfogden med namnet Bure är det både intressant och signifikant, särskilt som Johan Bure många år i efterhand kompletterar släkttavlan med uppgifter om en son till slottsfogden utan att uppdatera slottsfogdens namn.

text: – Under 1600- och 1700-talen var det vanligt förekommande att man retroaktivt tilldelade förfäderna det tillnamn som en ättling upptagit. Nils Jakobsson Burman är med sin stora Buresläktbok bara ett exempel på hur det gick till, liksom Riddarhusets äldre adelsgenealogier. Därför har det ett lågt värde om någon ett eller ett och ett halvt sekel senare hävdar att också slottsfogden hetat Buraeus. Riddarhusets stamtavlor (cd utgiven av Riddarhuset 2002) anges som källa för slottsfogden Olof Jonsson Buraeus J. E. Almquists Den civila lokalförvaltningen i Sverige 1523–1630, vilket låter betryggande. Almquist, som har gått igenom det samtida källmaterialet i form av fogderäkenskaper och riksregistraturet för sitt stora verk, kallar honom dock enbart Olof Jönsson (A.a., d. 4, Sthlm 1922–23, s. 188); han har satt namnet Buraeus med frågetecken och hänvisar till Anreps Svenska adelns ättar-taflor från omkring 1860 för namnet. Anrep i sin tur var tvingad av Riddarhusdirektionen att återge vad Riddarhusets 1700-talsgenealogier hävdade, så att även om han hade sett att namnet Buraeus var fel eller otillräckligt underbyggt hade han inte haft mycket spelutrymme att göra något åt det. Innan någon faktiskt har kunnat visa att han verkligen använt namnet Buraeus är det det historievetenskapligt korrekta att hålla oss till vad vi faktiskt vet - och det är att en samtida källa (som ansåg att namnet Bure var synnerligt viktigt och unikt) inte skriver slottsfogden annat än som Olof Jonsson (medan han nämns Olof Jönsson i det kamerala källmaterialet, vilket alltså borde vara det korrekta). / Urban Sikeborg, --Minor 26 maj 2011 kl. 22.15 (CEST)
replies: text: :Det skulle vara intressant att se vad som står i adelsbrevet och friherrebrevet om Bureätten (Edaen här på Wikipedia har laddat upp flera adelsbrev men det känns sniket att be honom göra det igen...). A.A. von Stiernman skriver uttryckligt i Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel att de härstammar "ifrå den gamla Bure slägten" och inleder släktnotisen med att hävda att Börje Cronberg förut kalaldes Bureus. Fadern kallas Olaus Jonae Buraeus. Likaså i Svenskt biografiskt lexikon skriver de ju att fadern tagit sitt namn efter sin mormor, och att Börje Cronberg kallade sig Buraeus - det är Georg Wittrock som skrivit den artikeln.--90.233.182.118 26 maj 2011 kl. 22.49 (CEST)
replies: text: ::Jag är väldigt sömnig nu - nattmedicinen håller på att kicka in - men jag kommenterar det lite kort. I adelsbrevet för Jonas och Andreas Bure (Bureus) sägs att de får det vapen som deras förfäder tidigare haft, det är allt; för brodern Olof Bures del sägs inte ens det. Anders Anton von Stiernman är ökänd som släktforskare; han plagierade och blandade ihop; se ett omdöme hos prof. Bengt Hildebrand i dennes Handbok i släkt- och personhistoria (1961). Det von Stiernman anför har han till större delen hämtat just från 1700-talets adelsgenealogier, så det blir svårt att hänvisa till honom som en extern källa som bekräftar dessa genealogiers trovärdighet. Så Wittrocks biografi över Börje Olofsson Cronberg i SBL (band 9, s. 148 ff): om du kollar den lilla källförteckningen i slutet märker du att de flesta verk som listas rör Cronbergs roll som stor finansman. Ingen källa före 1654 (då adelsbrevet utfärdades för Cronberg) nämns. Likaså där finns det anledning att inte reservationslöst läsa in för mycket i vad som står där, särskilt som detta band av SBL är så gammalt som från år 1931. / --Minor 26 maj 2011 kl. 23.27 (CEST)
replies: text: :::Det var framför allt Cronbergs adelsbrev jag avsåg, för att se om Bureätten eller Burenamnet på något sätt hänvisas till. Vad gäller folk som kallat sig Bure, så hittade jag av en tillfällighet i Åbo stifts herdaminne, Johannes Magni Bureus, kyrkoherde i bl.a. Mustasaari och Malaks under början av 1600-talet. Jag letade i Leif Boströms stamtavlor efter denne, och den ende det skulle kunna vara är en son till kyrkoherden Magnus Petri Grubb i Frötuna, om det skulle vara fråga om Bureätten. Det jag tänker är att det finns så pass många linjer som inte följts upp att man nog skulle kunna koppla ihop namnbärare med stamtavlan om man verkligen vill.--90.233.169.4 28 maj 2011 kl. 11.04 (CEST)
replies: text: ::::Det som gör det hela besvärligt är att namnet Bure inte var unikt för Bureätten, som Johan Bure ville tro. Det betydde 'borgare', 'stadsbo' [se Söderwall & Schlyters fornsvenska lexikon] och kan beläggas ha använts av personer som näppeligen har någon koppling till Bureätten under senmedeltiden och framåt. [Där vet Sveriges medeltida personnamn närmare besked.] Att Johan Bure kunde koppla så många personer med namnet Bure till släkttavlan beror till någon del på att han utgick från namnet och sedan placerade in sådana personer i släkttavlan där han tyckte att de hörde hemma. De blev adopterade utan att veta om det. Ett exempel: Sten Bure var kronans befallningshavare i Gävle år 1560. I Buregenealogin står han utan reservation inskriven som son till bonden Jon Olofsson i Bure [nr 2], och kopplingen både kan och har använts som stöd för att det funnits en utbredd släktkänsla med koppling till Bure bland släkten; jag har själv hävdat det. I en hittills obeaktad anteckning av Johan Bure skriver denne dock på latin: "jag tror att det är här han ska placeras", dvs. det är en ren gissning från Johan Bures sida och frågan är väl om man överhuvudtaget kan se denne Sten Bure som Bureättling efter det. Jag har åtminstone tre exempel på att Johan Bure tillämpar ett sådant förfaringssätt. (I fråga om ärkebiskop Andreas Laurentii "Björnram" så går det emellertid faktiskt att belägga både att han eller hans efterlämnade familj kallat honom Bure eller kopplat honom till Bureätten, och dessutom hur han var släkt med Burarna.) Det gör att man måste vara försiktig med att utgå från att namnet Bure skulle indikera släktskap med Bureätten. — I övrigt så redovisar Johan Bures släktbok i första hand ättlingarna till Härses i Bure son Olof Härsesson i Bure, alltså en begränsad del av denna släktkrets, så det borde finnas gott om Bureättlingar som aldrig går att belägga. Men hur man ska kunna identifiera sådana även med minimala krav på källkritiskt förfarande överstiger mitt förstånd :-). / --Minor 28 maj 2011 kl. 13.51 (CEST)
replies: text: :::::::Jag konsulterade nätupplagan av SMP härom dagen (efter att du påtalat att Bure användes som tillnamn med betydelsen borgare), men det enda jag hittar där är ett uppslagsord "bvre-" som hänvisar till BIORN (1418). Stavningar med y, Byrii, Byriae etc, hänvisar till Birger. Jag finner inte din etymologi där. Har du någon annan version av SMP?--90.233.169.4 28 maj 2011 kl. 14.10 (CEST)
replies: text: ::::::::Jag var i kontakt 1996 med en Evert Melefors vid SMP angående namnet Bure och fick då också en lista på elva (tar det ur minnet) förekomster av personer med tillnamnet Bure, de flesta var senmedeltida stadsbor. Det du nämner, avser det dopnamn enbart? Svenska Akademiens Ordbok ger följande förklaring till ordet 'bur': "fsv. bur, bure, inbyggare, stadsbo, af mnt. bŭr, invånare, bonde, borgare, motsv. holl. boer (jfr BOER), mht. bure, bur, t. bauer, m.; till BO, v.; jfr BUR sbst.¹, BURSKAP]
replies: text: ::::::::[BUR.sbst2 1]
replies: text: ::::::::1) (†) bonde; äfv. nedsättande: bondtölp. MESSENIUS Blanck. 5 (1814). Borgaren och Bwren, / Skil allena Mwren. Fosz A 2 a (1621). NHOLGERI Troijenb. D 3 b (1632). (Flickan till bonden som kysst henne:) Ach ach hwad giorde tu tin buur, / Tin arge Tiuff och Bofwer. Tidfördrijf A 7 b (c. 1695).

text: ::::::::[BUR.sbst2 2]

text: ::::::::2) borgare; bl. ss. första led i vissa ssgr, ss. BUR-BREF, BUR-GÄLD, BUR-SPRÅK; jfr BURSKAP".

text: ::::::::En liknande definition ges i Söderwall & Schlyters fornsvenska ordbok, som jag nämnde. Den finns nu också på nätet som Fornsvensk lexikalisk databas, såg jag; här är länken: http://spraakbanken.gu.se/fsvldb/.

text: ::::::::/ --Minor 28 maj 2011 kl. 22.07 (CEST)
== Utvandrade Bureättlingar ==
Jag har under kategoriseringen och förr funnit flera Bureättlingar som utvandrat och fått barn i sina nya länder. På rakt arm kommer jag dock bara på Stenbock (adelsätt) (ingifte med Horn af Kanckas - Björnram) vilkas ättlingar slog sig ner i Estland och som jag nu fann förtecknade i en baltisk adelskalender (några av dessa hamnade i Florens och St Petersburg, men har inte hunnit mer än att ögna igenom detta). En annan släkt är Kewenbrinck som hamnade i Pommern och Preussen på 1600-talet, ättlingar till von Krassow och Carl Julius Bernhard von Bohlen, ättlingar till Catharina Stiernfelt eller Grubbe (en av dessa är Gustavus Hamilton men det kan säkerligen finnas fler) och flera andra som jag inte kommer på nu (ffa döttrar som gift sig med utländska officerare). Är det någon som tittat på detta?--90.233.168.134 1 juni 2011 kl. 15.28 (CEST)
Och så finns ju alla i Finland....--90.233.168.134 1 juni 2011 kl. 15.29 (CEST)

text: För Finlands del så är det också bara kopplingen till Hans Larssons (Björnram) till Isnäs familj jag kan komma på utan närmare efterforskningar. Mitt eget forskningsområde har varit Burarnas äldre led, alltså till och med år 1600, så jag kan inte bidra med särskilt mycket vad gäller senare tider. Jag har i alla fall ingen minnesbild av att Nils Jakobsson Burman tar upp några utrikiska Buregrenar i sin stora släktbok från 1700-talets första hälft (då räknar jag inte de finska kopplingarna som utländska). I Finland borde det finnas mängder av släkter med Bureursprung, med tanke på att de svensktalande kustbygderna i Österbotten ingick i samma kulturella sfär som Väster- och Norrbotten – återigen taget ur minnet – och det finns en hel del släktforskande finnar som är intresserade av den eventuella kopplingen mellan den stora Sursillsläkten och Bureätten; fast vad jag vet har man inte kunnat säga något bestämt i den frågan. / Urban Sikeborg, --Minor 7 juni 2011 kl. 05.27 (CEST)
replies: text: :Gällande Sursillarna så säger vissa släktträd på nätet att Erik Sursills hustru Dordi var dotter till Jacob lagman i Bure. Finns det tveksamhet om det? (Erik Ångerman bjöd ju Gustav Vasas män på surströmming och blev kallad "Sursill" av kungen, och då tog sig det namnet som familjenamn. Hans fem döttrar och hans sons sju döttrar flyttade från Umeå och gifte sig i Finland. Deras släkt är väl kartlagd; väldigt många finländarare är släkt med dem, i synnherhet de finlandssvenska prästerna.) Mange01 7 juni 2011 kl. 10.49 (CEST)
replies: text: ::Jag har aldrig konsulterat Hernelinds böcker, men har han tagit med alla led, t.ex. de jag nämner?--90.233.176.189 7 juni 2011 kl. 12.14 (CEST)

text: ::När jag tänker efter finns det två andra kategorier som man borde skapa, :Kategori:Sursillar och :Kategori:Stormorättlingar - jag har inte tagit med dessa i den här kategorin.--90.233.175.135 7 juni 2011 kl. 15.03 (CEST)
replies: text: :::Bra förslag! Ett argument är att :Kategori:Bureätten, som plötsligt har fått en imponerande storlek (335 artiklar), inte riskerar att växa över alla breddar om man istället placerar ättlingar i dessa underkategorier. Om nu kopplingen Sursillarna-Bureätten är välgrundad. Tänk på att sursillarna kan bli en gigantisk kategori om man inte formulerar en väldigt restriktiv policy för vilka som får vara med, exempelvis med en årtalsgräns. Annars finns risken att röster höjs för att kategorin raderas.

text: :::Vilka årtal är de yngsta i :Kategori:Bureätten födda?  Mange01 7 juni 2011 kl. 16.39 (CEST)
replies: text: :::::Nej, ingen artikel i kategorin (utom boken om Sursillarna) kan flyttas till kategorierna Sursillar eller Stormorättlingar. I några fall skulle de få två kategorier däremot. Jag tror inte att kategorin ifrågasätts för att det är för många artiklar, däremot om det är för få eller för komplicerat. Men skulle vi börja ta de som fötts under 1800-talet och senare blir kategorin genast fyra gånger så stor....--90.233.175.135 7 juni 2011 kl. 16.45 (CEST)
replies: text: ::::::Jag vill bara påpeka att uppgiften att Erik Sursills hustru Dordi skulle ha varit dotter till Jakob Andersson ("Jakob Lagman") i Bure bara är en ren gissning. Johan Bure påbörjar en anteckning i samband med att han skriver om Jakob Anderssons syster eller dotter (Johan Bure vet faktiskt inte vilket) Elin i Teg att somliga säger att antingen Erik Ångermans hustru Dordi i Teg eller [överstruket och ofullbordat] skulle vara av Bureätten. Anteckningen är oavslutad, trots att Johan Bure fortsatte uppdateringen av släktboken så sent som 1639. Eftersom inte ens Johan Bure alltså visste hur det förhöll sig så lär knappast nutida släktforskare veta det heller :-). Än så länge finns ingen belagd koppling mellan Sursillarna och Bureätten. Det försiggår i Finland engagerade diskussioner om de äldre Sursill-släktleden, lite som i Sverige om Bureätten, och det kan kanske vara svårt att avgöra vilka som faktiskt kan beläggas tillhöra de genuina Sursillarna eller som av senare tider placerats där. Särskilt som en hel del av nätdiskussionerna förs uteslutande på finska. — Vad gäller Stormor i Dalom så tyder de nya anteckningarna av Johan Bure som hittats i finska Riksarkivet att hon inte härstammar från Bureätten. Men hon är ju sedan länge ett begrepp (även om det till stor del bygger på hennes föregivna koppling till Burarna) så en kategori Stormorättlingar vore kanske befogad. /--Minor 7 juni 2011 kl. 22.07 (CEST)
replies: text: :::::::Aha. Då föreslår jag att vi väntar en tid med att skapa :Kategori:Sursillar, tills artikeln om Sursillarna har vidareutvecklats och rett ut detta. Mange01 7 juni 2011 kl. 22.33 (CEST)
===Bidrag till kommande sursilliana-kategori===
Ett litet bidrag till kommande sursilliana kategori:
Genealogia Sursilliana comments
Peter G. M. Dale, B.A., LL.B.
Eric, or his family, was originally from Ångermanland county and, hence, the name
Ångerman. Eric lived in Teg from at least 1539 and likely earlier. He is mentioned as a
Farmer in Teg in the parish of Umeå in the oldest tax roll in 1539. Eric was a wealthy
Farmer as evidence by tax records. He was often mentioned as a Juror. He likely died
elderly in the early 1550s. He is mentioned in the tax rolls in the year 1550 but is not
found in the following tax rolls in 1553. Erik lived in the area of the present town of
Umeå near Västerteg. His wife's name was Dordi. Eric’s son Östen is found in 1571 as a
Farmer’s representative in the Parliament. He disappears from the land registers in the
1580s.
Erik’s wife Dordi was previously married. It is possible that certain of the children
attributed to Erik and Dordi are, in fact, Dordi’s children from her prior marriage.
(sources: New Finland by Yrjö Soini. Published 25.3.1972;
(http://www.servut.us/sarinsuku/pikkarainen_maatta_ep.htm#Table63;
http://www.freewebs.com/sukuni/engermankamnelin.htm;
http://www.annelikotisaari.net/Erik.Angerman.ja.lapset.htm;
http://www.genealogia.fi/genos/13/13_123.htm).
An introduction to the Genealogia Sursilliana by Gunnar Damström states:
“There was a farmer named Erik, born in Nordingrå, Sweden, who at the beginning of the
16th century moved to Västerteg in the vicinity of Umeå in Västerbotten. He conducted
trade with the Lapplanders and brought his merchandize to the Distingsmarket in
Uppsala. In Uppsala he took the family name Ångerman, as said after the county where he was
born. As an Ångermanlander it was natural for Erik to be trading in herring - sill we say
in Swedish. During the war of independence from 1521-1523 he contracted with Lars
Olson Björnram, military governor of Väster-Norrland, to deliver large quantities of
herring to Gustav Vasa’s liberation army. Besides cheap, salted herring, Erik, in
appreciation of the good customer, delivered a small quantity of sursill, the famous partly
fermented herring popular in Northern Sweden. The soldiers did not understand this
delicacy, complained and a suit was brought against Erik who was found guilty of
fraudulent delivery. On top of everything Erik got the nickname Sursill which he later
assumed as his family name.
Erik Sursill had three daughters and two sons. The daughters moved to Finland and married
prominent burghers and clerics in Österbotten. Each became matriarchs of extensive families. One
of Erik’s sons had seven daughters who moved to Finland as well and had large families. In the
middle of the 17th Century the ancestry of Erik Sursill had grown to a point where most clerical
families and burger families in Österbotten were related. The next generations again counted large
numbers of daughters.
The Bishop of Åbo, Johannes Terserus, started making notes of the Sursill family during his
visitations to Österbotten parishes in the mid 17th century. Martinus and Gabriel Peitzius and others
continued the effort over a time period covering two centuries. Their notes constitute the source
material for Genealogia Sursilliana, published by Lappfjärd priest Elias Robert Alcenius in 1850. It
took Alcenius almost twenty years to compile the information. Printing took three years. The first
version of Genealogia Sursilliana had 345 pages.”
(source: http://finlander.genealogia.fi/sfhswiki/index.php/GENEALOGIA_SURSILLIANA)
The history of the origin of the classic work on Finnish genealogical research,
Genealogia Sursilliana, is well known from many writings: the bishop of Turku,
Johannes Elai Terserus, noticed in 1660 on his visitation of Ostrobothnia that many of the
region’s ministers and gentry were interrelated. The common ancestor of a wide family
network was revealed to have been Erik Ångerman from Umeå in Sweden, who used the
surname Sursill. This prefatory remark to Bishop Terserus’ official travels, written by E.
R. Alcenius in 1847, has been repeated up to this day in many writings illuminating the
history of Finnish genealogical research. Is the explanation of the origin of the pastime of
Finnish genealogy such as Alcenius gave us to understand? In particular, why was Bishop
Terserus, of wholly Swedish background, interested in the family roots of the gentry of
Ostrobothnia?
Johannes Terserus was born in 1605 to Elof Terserus and Anna Danielsdotter
Svinhufvud. Elof Terserus was married again around 1610 to Margareta Säbråzynthia.
Margareta was the daughter of Johannes Laurentius Bure, pastor of Härnösand. The newly refound
Bure book (2010 ) in the Finnish National Archive is probably a part
of the Stockholm Royal Library’s extensive Sumlen collection, whose genealogical
section is missing. The [Finnish] National Archive’s Bure book is bound in precisely the
same parchment cover as the Sumlen collection. How the Bure book ended up in Finland
is obscure. A lead, however, is offered by the ex libris-type family arms glued to the
opening of the pedigree book: the arms belong to Johannes Bureus’ cousins, Anders, Olof
and Jonas Bure, ennobled in 1627.
Olof Bure worked around 1633 as vice-president of the Turku Court of Appeal, and he is
known to have possessed an extensive collection of books in Sweden. On the basis of the
ex libris, the pedigree book perhaps ended up with Olof Bure, who died in 1655. Olof
Bure’s daughter Elisabet Bure married Johan Munck af Fulkila in Finland. Elisabet
inherited her father’s whole estate together with her sister. Thus the Bure pedigree book
could have ended up in Turku, Finland , in the possession of Elisabet Bure, and been open
to viewing by the learned community of Turku. Elisabet Bure was Johannes Terserus’
first wife’s second cousin.
In the opening of the National Archive’s Bure book refound in 2010 there is a sentence, found
unique from the point of view of the origin of the Genealogia Sursilliana: ‘Some are of the opinion
that the great family in Ostrobothnia is from the Tegs. E.g. Erik Ångerman’s wife Dordi is
possibly of the Bure family.’ Thus Johannes Bureus, like the Västerbothnians he
interviewed in the sixteenth and seventeenth centuries, is clear that in Finland lived a
related family which was known to be descended from Erik Ångerman of Umeå and his
wife Dordi. So the Ostrobothnian Sursills could also in part be from the Bure family. Elin
was married to Bengt Germundsson of Umeå Tegs, which may explain the choice of her
as the foremother uniting both families. Bishop Terserus carried out his official visit to
Ostrobothnia only in 1660. A strong suspicion arises that having spent his childhood and
youth among the Bure family Terserus knew beforehand what he intended to do on his
visit to Ostrobothnia alongside his official duties. The conclusion emerges that the
genealogical observations did not in fact originate merely with the observations made in
Ostrobothnia, but in Turku before the journey began. Terserus’ objective was to record
the families descended from Erik Ångerman and Dordi, mentioned by Bureus.
In the 1840s, Elias Robert Alcenius was not aware that Johannes Bureus had
already named Erik Ångerman and Dordi and their descendants in Ostrobothnia long
before Terserus. Alcenius had the original Terserus records published in 1850 in an
expanded form. Thus was born the Genealogia Sursilliana, which cannot be counted as
part of the Bureus pedigree book: it formed an independent entity. The pedigree book of
Johannes Bureus, of Finnish descent on his father’s side, has remained unknown in
Finland, even though in Sweden it has for centuries been esteemed as the most significant
work of genealogical history. Suomen Sukututkimusseura, Tiina Miettinen, Genoksen
päätoimittaja, Huvudredaktör för Genos”
GS 1850: Östen Ericsson son of Erik Ångerman had seven daughters. His sister
Magdalena Ericsdotter traveled to Pedersöre at the recommendation of her older sister
Catharina Ericsdotter. According to GS 1970 Catharina took in also Östen's daughters as
they arrived in Österbotten. Magdalena Ericsdotter married Pedersöre pastor Eric
Johansson Tenalensis. The couple had two children Isaac and Anna. GS 1850: Magdalena
Östensdotter Sursill was the granddaughter of Erik Ångerman (Sursill). She was married
to Kalajoki pastor Petrus Michaelsson Arctophilacius. I see no reason to doubt the
original notes by Bishop Johannes Elai Terserus and pastors Martinus and Gabriel
Peitzius. Presumably the original sources, archived in the Finnish National Archive were
verified for the 1970 edition of GS. The Finnish Genealogical Society’s publication says .
The author is assistant Arvi Ilmoniemi is from Leppävaara (Finland) and the article is titled: Siniussuvun
alkuperästä ja vähän muitakin Sursilliana tutkimuksia (About the origin of the Sinius family
and some other Sursilliana research). According to Ilmoniemi a court protocol issued by the Oulu
municipal court states that under oath Brita Mårtensdotter’s daughter Karin Larsdotter in
1679, with amazing precision, remembered her distant relatives’ succession; she also
remembered Östen Eriksson’s wife, whom Terserus does not mention at all, and claimed
that the wife’s brother was Carl the vicar of Kokkola (according to Terserus he was
Östen’s brother). Iloniemi points to this discrepancy as proof that Terserus’ information is
not always correct. Clarity can only be achieved if Swedish documents can be found, he
concludes. http://www.sursill.net/about.htm”
Erik Angerman Sursill´s daughters all married in Österbotten and were first ancestress of an
extraordinarily widespread family. One son [Östen] had seven daughters who also married in
Finland and likewise had a large number of descendants. In the middle of the 1600s these Sursill
descendants had gained such prevalence that most of the ministers’ and public officials’
families in Österbotten had a kinship with each other. Through the richness in daughters,
the following branches involved over time many familiar names in the large family and
the Sursill descendants have such dimensions that presently hardly any family can be
found in Österbotten or in all of Finland that is not connected to the Sursill genealogical
tree. Many prominent people of our day belong, Baron fieldmarshal Mannerheim in particular and
also Zackarias Topelius the national poet and J. Sibelius the do. composer. The Sursill descendants
have also appeared in Sweden, and many of the Swedish family names are Aminoff, Armfelt,
Bonde, Horn, Knorring, von Schwerin, Lagercrantz, Palmstjerna, Nordensvan, Langensköld,
Linder, Ekman, Palme, Rålamb,Tondén, Grafström, Kempe, Hernmarck, Bruzelius, Salin, Edelstam,
Tigerstedt, Kalling,Liljenerantz and many others. The simple Erik Ångerman Sursill stands as
progenitor of over 1,500 large families through all classes of society, spread over the Nordic
countries, the Baltic countries, Germany, France and America.”
(source: http://finlander.genealogia.fi/sfhswiki/index.php/Lars_Frijs_of_Karleby_and_his_descen
dants)
His daughter Catherina was the one who turned out to take the initiative for the family
developing its widest breeding ground on the Ostrobothnian side. She arrived as the
ladybird? [Hostess, Housekeeper] to the powerful steward/bailiff in Pedersöre, Hans
Fordell, and married the Westzynthius family’s progenitor, Henricus Nicolai, pastor of
Pedersöre. Several siblings and siblings’ daughters followed her; all those who came
over to Ostrobothnia created the framework for a long line of famous kin. Among others,
at least three of the nation’s presidents had their origin in the family: Mannerheim,
Ståhlberg, and Svinhufvud. Thanks to early genealogical labor, it is one of the best
documented families in the world today.” (source:
http://finlander.genealogia.fi/sfhswiki/index.php/Migration_and_relationships_over_the_
Gulf_of_Bothnia)
Another fact is that Erik Ångerman did have a daughter Malin. She was the wife of Isak
Tenalensis, Reverend in Pietarsaari from 1569-1600. Keep in mind, Sten Rigedahl says, a Swedish
scholar as well as a Bure relative, that Johannes Bureus went on his travel to nothern Sweden 1600-
1601 because of an heritage from a relative named Malin. Probably a daughter to Anders Jacobsson
(Jappson) and did she have a daughter called Dordi so perhaps do we here have the connection
wanted between Erik and Dordi Angerman Sursill and the Bure kinship. Malin, Erik Ångerman´s
daughter, was married to an Östen Eriksson, who adopted his father-in-law´s name and trade.
This couple produced the famous seven Sursill sisters. Östen also had an illegitimate son Hans who
became Cantor in Kokkola - this might have happened before his marriage? Let´s assume that Östen
died about 1580. Widowed Malin remarried to Isak Tenalensis - and brought her adolescent children 
to Finland! Malin´s elder sister Catharina had already established herself in Finland. She, 
then, as the Sursilliana book explains, brought her younger brother Carl to Kokkola, supported him
and educated him in Turku Cathedral School. If Carl did not belong to the siblings, why
would she have done that?
Genos 13(1942), s. 123-124 also states the following: “Archaeologist Johannes Bureus
mentions in his notes made in the early 1600s concerning the ‘norrlantilaista’ Bure family
“den stora släkt i Österbotten, som är ifrån Teg”. According to some Bureuksen the
thought is that this family descends from Erik Ångerman's spouse Dordi. (från “Erik
Angermans hustru Dordi”).” The foregoing Swedish roughly translates as “the large
family in western Finland, which is from Teg, descends from Eric Angermans' wife
Dordi.” (sources: http://www.genealogia.fi/genos/13/13_123.htm).
Tiina Miettinen says in: Who found the Sursill family? The early stages of genealogy in Sweden
and Finland Genos 2[3]/2010 (English Summary)
http://www.varola.fi/imagess/teksti12.jpg  Urban Sikeborgs tolkning:
"I read the text as follows: "Somblige go, at then store Slächten i
Österbotn som är ifrå Theegh. antingen Erik Ångermans hustrus (Dordijs)
eller [överstruket: thennes] skall wara af Bureätten." That is: "Some claim
that the big family in Ostrobothnia that comes from Teg, either Erik
Ångerman's wifes (Dordi's) or [crossed over: his] belongs to the Bure
family." The 'eller' is a bit tricky since Jo Bure started to write 'skall'
but corrected it to 'eller.' Since they 'crossed over the thennes', that
might indicate that he corrected himself and that it was Erik Ångerman's
wife that was of the Bure family." 
Abridgement SR  Sten Rigedahl 13 juni 2011 kl. 12.02 (CEST)
Sammanfattning på svenska:
Den finländska Sursillsläkten torde vara den bäst utredda av alla finländska släkter. Prästen Elias Robert Alcenius arbetade i 20 år med verket Genealogia Sursilliana och gav ut det 345 sidor stora verket 1850.
I korthet berättas familjens ursprung vara Erik Ångerman som han själv kallade sig, eftersom han härstammade från det landskapet. Han omnämns första gången i skattelängder från 1539 i Umeå församling, dit han flyttat. Han var gift med Dordi (Dorotea) och hade tre döttrar och två söner. Dordi hade varit gift tidigare varför en del av barnen kan härstamma från detta äktenskap. Erik Ångerman var en driftig köpman som bl.a. handlade på Disingmarknaden i Uppsala. Han kontrakterade där med Gustav Vasas militäre ledare över Västra Norrland, Lars Olson Björnram, ett parti sill för kungens manskap. För att göra ett gott intryck lade Erik till ett parti surströmming. Surströmmingen upptogs inte väl av soldaterna och Ångerman ställdes inför rätta och fick som vanligt var då av rätten ett öknamn som straff, hans namn blev Sursill. Erik neutraliserade nesan med att anta just detta namn som sitt släktnamn. Eriks döttrar gifte sig med prominenta präster och borgare i den östra rikshalvan och detta fortsatte i nästa generation när Eriks son Östens sju döttrar också gifte sig i Österbotten. 
Långt tidigare än Alcenius hade Johannes Bureus i dennes i Finlands riksarkiv så sent som 2010 återfunna genealogiska anteckningar nämnt släktskapet med buresläkten. Boken med Buresläktens vapen som ex-libris. Urban Sikeborg har tytt de handskrivna raderna sålunda: ”Somliga anse att den stora släkten i Österbotten, som är från Teegh, antingen Erik Ångermans hustrus (Dordijs) eller [överstruket thennes] skall vara af Bureätten.” Märk väl att Johannes 1600 besökte Bureå för att utreda ett arv efter en Malin, sin mors släkting. Detta kan ha varit Dordis mor, ff. anm. 
Även biskopen i Åbo, Johannes Terserus, började redan i mitten av 1600-talet att forska efter sin släkt Sursillfamiljen. Terserus var född 1605 och son till Elof Terserus och Anna Danielsdotter Svinhufvud. Elof var gift med Margareta Zäbrozynthia, gemenligen kallad Stormor i Dalom och dotter till Johannes Laurentius Bure, präst i Härnösand.
Sursillsläkten fick en utomordentlig spridning och ca 1500 stora familjer i Finland, Balticum, Sverige, Tyskland, Frankrike och Amerika har sina rötter i denna släkt. Tre av Finlands presidenter Mannerheim, Ståhlberg och Svinhufvud hör dit. Så också släkter som Topelius, Sibelius, Palme, Bonde, Horn, Knorring, von Schwerin, Lagercrantz, Palmstjerna, Nordensvan, Langensköld, Linder, Ekman, Rålamb, Tondén, Grafström, Kempe, Hernmarck, Bruzelius, Salin, Edelstam, Kalling, Liljencrantz och många fler. Sten Rigedahl 17 juli 2011 kl. 19.48 (CEST)

text: Tack Sten! Texten var svårläslig eftersom det var radbrytningar instoppade efter varje rad. Jag la in kod som gör den något mer läsbar, men som tips är det bra att ta bort alla radbryningar mitt i stycken - datorn radbryter ju automatiskt på mer lämpliga ställen - men istället lägga in två radbrytningar mellan varje stycke. Och förhandsgranska att texten är läsbar innan man sparar.

text: Innan vi börjar med kategorin bör vi ta oss an artikeln Genealogia Sursilliana, som idag är mycket kort. Om du skulle sammanfatta huvudpunkterna i din text med 5-10 källbelagda meningar på svenska som du tycker skulle passa i artikeln, vad skulle det då vara? Och vilka av källorna ovan kan anses auktoritativa och trovärdiga, och är bra som grund för sursillsartikeln? (Svara gärna på sidan diskussion:Genealogia Sursilliana, som är ett bättre ställe för denna diskussion. Eller gör mindre redigeringar av artikeln Genealogia Sursilliana själv. )

text: Mange01 13 juni 2011 kl. 13.58 (CEST)
== Rekommenderad ==
Alla verkar belåtna med Urbans artikel. Den är väldigt bra. Jag lägger därför in en sådan där mall med rekommenderad.--90.233.175.135 7 juni 2011 kl. 16.12 (CEST)

text: Understödjes. Även om jag skulle säga Urbans version snarare än Urbans artikel. :=) Mange01 7 juni 2011 kl. 16.40 (CEST)
replies: text: :Jag får tacka för den komplimangen. Eftersom jag inte är insatt i systemet för kvalitetsklassificering på Wikipedia gick jag in på sidan Wikipedia:Kriterier för utvalda artiklar. Det finns alltså tre kvalitetsgrader: rekommenderad, bra och utmärkt. (Själv trodde jag spontant att rekommenderad var bättre än bra, typ "vi har många bra produkter men vi rekommenderar särskilt den här", men så var det alltså inte.)

text: :Jag läste igenom kriterierna för vad som definierade en rekommenderad, en bra och en utmärkt artikel. Jag tyckte nog att de var rätt flytande. Bara några få av dem är egentligen mätbara, bland dem "saknar åtgärdsmallar" och "har klarlagd upphovsrättsstatus för alla bilder". Vad jag kan se går det att utan större problem faktiskt definiera användbara mått på kravuppfyllelse för flera andra kriterier också, men det här är inte rätta platsen för den diskussionen, tror jag. Hursomhelst – flera av kriterierna för de olika graderna flyter in i varandra och gjorde mig osäker på vad som egentligen avsågs.

text: :Min fråga är därför: vad ska jag konkret göra med artikeln för att den ska bli "bra" eller till och med "utmärkt"? Någon som är insatt i de tankegångarna? Finns det andra, inte uttalade kriterier, som att en högstadieelev ska kunna läsa och förstå texten utan problem, som det sagts tidigare här, eller att artikeln ska ha varit stabil i minst tre månader eller liknande? Det skulle vara intressant att veta. Kvalitetsklassificeringar blir lätt meningslösa om skribenter och granskare inte själva kan avgöra om texten har levt upp till specifika krav. Detaljerade kriterier och tydlig mått på måluppfyllelse per krav gör det lätt för alla att se på vilken nivå texten ligger då det gäller just dessa kriterier. Det i sin tur minskar risken för alltför subjektiva värderingar från granskarnas sida och det gör också att ett påtalande om saker att förbättra inte upplevs som lika personligt av skribenten, det har jag sett många exempel på i mitt yrke. / --Minor 8 juni 2011 kl. 20.03 (CEST)
replies: text: ::Jag menade absolut inte det här som att artikeln får en bronsplats av tre steg, utan valde rekommenderad för att de båda högre nivåerna kräver omröstning såg jag.--90.233.189.17 8 juni 2011 kl. 20.37 (CEST)
replies: text: :::Hej! Vilken klassificering artikeln får bekymrar mig egentligen inte; jag är sällan nöjd med det jag har skrivit och det finns alltid utrymme för förbättringar. Däremot är jag sedan länge intresserad av frågan om kvalitetssäkring av dokumentation å yrkets vägnar. Det finns – och har funnits – flera skolor som har olika inriktning då det gäller hur detta ska gå till. Kontentan blir dock till slut alltid att de kriterier man till slut väljer måste kunna kokas ner till konkreta punkter med praktiska mått på hur väl varje punkt har uppfyllts, annars förlorar de sin betydelse. Ta det här med "korrekt språk", till exempel, det som krävs för en rekommenderad artikel. Innebär det att alla ord och uttryck som i SAOL betecknas som "vardagligt" är bannlysta (så att man måste skriva 'fungera', inte 'funka') eller ord som uppfattas som formella ("skall" > "ska"?"ovannämnde" > "den tidigare nämnde"?) Finns det någon principiell maxlängd för hur lång en mening bör vara? Ska texten huvudsakligen bestå av samordnade satser – vilket gör texten enklare och därmed lättare att ta till sig – i stället för huvudsats med underordnade satser? I vilken utsträckning ska Språkrådets Svenska skrivregler efterlevas (så att hudiksvallsbo är fel men Hudiksvallsbo är rätt, exempelvis)? Ska Flesch-läsbarhetspoängen eller Flesch-Kincaid-poängen – som används i MS Word – ligga på viss nivå och därmed motsvara det genomsnittliga antal år en person måste ha studerat för att kunna tillgodogöra sig texten? Så där går det att fortsätta :-). En stor risk med den här typen av kriterier att de tenderar att fokusera på grammatik, ordval och stavning, medan få läsare har något större problem med sådant. Hur spikar man ett mätbart kriterium som avser att man har täckt det väsentliga i en artikel? Något att grubbla över – men helt omöjligt tror jag inte att det är. / --Minor 9 juni 2011 kl. 00.18 (CEST)
replies: text: ::::"Rekommenderad" hette förr "läsvärd". Den gröna rekommendationsstjärnan ser jag som ett bevis på att det råder koncensus - bland den grupp som är särskilt intresserade av ämnet - om att artikeln är välskriven och saknar allvarlig kritik. Utvalda artiklar har dessutom ett brett stöd av de mest engagerade wikipedianerna, och står sig i jämförelse med de cirka 600 bästa artiklarna på Wikipedia. Kvalitetsgranskningen brukar leda till många bra synpunkter på hur artiklar bör förbättras. Se Wikipedia:Artikelnomineringar för konkreta exempel.

text: ::::Språket är bara en lite den av det man tittar på. (Språket bör e.m.m. vara modern formell sakprosa av den karaktär som uppmuntras i akademiska utbildningar och används i nyskriven akademisk litteratur. Språket bör inte ha juridisk eller auktoritär stil såsom "skall", eller vara ålderdomligt såsom "ehuru". Vidare bör språket inte vara allt för invecklat, med många bisatser. En mening - en tanke. Artiklarna ska vara begripliga för skolungdomar utan att kännas barnsliga. Språket bör vara rikt och intresseväckande utan att vara pratigt och ineffektivt.)
replies: text: :::::Språkfrågor engagerar många, eftersom de flesta kan ha synpunkter där, på gott och ont. Jag kommer ihåg en gång när jag lyssnade på en skicklig talare som presenterade en bra men komplex idé. Efter presentationen satt chefen tyst en stund och pekade sedan på den aktuella sidan i Powerpointpresentationen (enligt Språkrådet ska det visst skrivas Powerpoint i svenskan, inte PowerPoint) och sade: "Ska det verkligen vara fet stil där?" – Jag tog uttrycket "korrekt språk" ur kriterieförteckningen för rekommenderade artiklar bara som exempel, som du såg. Och det går ju att bryta ner detta krav till flera, som du gör här, och det är också så man borde göra. (Bara en detalj i sammanhanget: för många svenskar är "skall" fortfarande den naturliga skriftformen medan "ehuru" väl knappast har många anhängare kvar. Kombinerar man ett sådant outtalat, underförstått krav med att språket ska vara av den typ som används i nyskriven akademisk litteratur så blir det svårt för folk som är över trettioårsåldern att delta utan att kritiseras för sitt språkbruk, trots att det för dem är det normala.) Resonemanget hör nu inte hemma här, jag nämnde det bara för att jag för mitt liv inte kunde begripa vad jag skulle göra för att så att säga höja statusen på artikeln efter att ha läst de officiella kriterierna. Det kanske vore värt att göra en satsning för att få dem tydligare. Vet du var man kan initiera en sådan diskussion? / --Minor 9 juni 2011 kl. 16.55 (CEST)
replies: text: ::::::(Ursäkta att inte kan motstå stickspårsfrestelsen. Jag skriver "skall" i tentamensregler och kursplaner, och kanske i Wikipedias riktlinjer. Jag skriver det inte i läromedel eller Wikipediartiklar.)

text: ::::::Språklig stil blir i många fall en bedömningsfråga - det är svårt att formuler absoluta regler. Språkdiskussioner passar bra på diskussionsidorna för Wikipedia:Skrivregler, Wikipedia:Språkvård och Wikipedia:Stilguide med fördjupningssidor. Principiella frågor som berör många artiklar tas ibland på Wp:Bybrunnen. Mange01 9 juni 2011 kl. 17.20 (CEST)

text: ::::Istället får nominerade artiklar ofta kritik för att de inte har varit stabila tillräckligt länge, utan nyligen har varit i redigeringskrig; att de har brist på globalt perspektiv (Bureartikeln kanske kan få kritik för att finska och utländska ättlingar inte nämns tillräckligt), eller på annat sätt inte täcker in området; för brist på källor, eller för källor av bristande trovärdighet; för brist på illustrationer; för att de kommer in på tekniska detaljer för tidigt; eller för att ingressen inte ger sammanhang för den som är helt obekant med ämnet. Det är sällan en kort artikel blir utvald. Min egen käpphäst i det sammanhanget är att ingressen ska vara intresseväckande och ha flyt i språket, så att den passar på huvudsidan.
replies: text: :::::Det här låter inte lätt: språket ska vara rikt och intressant och ha flyt och samtidigt vara enkelt med en låg andel underordnade satser och ha ett högt informationsvärde utan ovidkommande formuleringar och inte innehålla ordformer eller fraser som för en stor del av befolkningen framstår som normala och som gott skriftspråk och det ska återspegla språkkraven i nyskriven akademisk litteratur :-) Jag skämtar bara, jag förstår vad du menar; jag ville bara illustrera hur svårt det blir att förmedla sådana tankar på ett sätt att också skribenten förstår i konkreta termer vad det betyder för henne eller honom i praktiken. – I det här fallet tror jag inte att det är någon risk att artikeln kommer att kritiseras för sin brist på globalt perspektiv. Bureätten som ett konkret nätverk försvann redan på 1600-talet. Därefter har Bureätten mer varit en föreställning och ett sätt att förgylla sin härstamning. Ett feministiskt perspektiv kanske man kunde förvänta sig, men i artikeln är det nästan bara gubbar som nämns. Kvinnorna är oftast dolda; i släktboken nämns de bara vid namn, är de gifta definieras de enligt modellen "hustru Karin Nils Larssons". Det mest påtagliga är att Johan Bure ser kvinnliga Bureättlingar som förmedlare av Bureblodet, deras barn framställs likaså som en del av Bureätten. Alltså ett släktperspektiv som är äldre och som länge levde kvar bland allmogen medan monarken och adeln såg till att endast mannen var den släkt- och adelsförmedlande parten. Men jag har nämnt något ditåt i den första fotnoten. Däremot tror jag inte att någon kommer att begära ett queerperspektiv på Bureätten än så länge ... /--Minor 9 juni 2011 kl. 16.55 (CEST)
replies: text: ::::::Just nu pågår diskussion på kategoridiskussion:Bureätten om kvinnornas barn verkligen ska få vara med i ätten. De får ju inte vara med i adelsätter. SÅ lite genusperspektiv får du gärna bidra med i den diskussionen, eller annan hjälp... Mange01 9 juni 2011 kl. 17.34 (CEST)

text: ::::Vad gäller denna artikel tror jag man måste vänta några månader på att den har varit stabil innan det är någon idé att nominera den. Jag har inte fattat när det är en bättre idé att gå via  Wikipedia:Artiklar_i_väntan_på_nominering än att gå direkt till nomineringen. Mange01 9 juni 2011 kl. 01.18 (CEST)
replies: text: :::::Som många säkert har märkt har jag ansträngt mig ytterst lite språkligt och stilistiskt när jag skrivit artiklar och sådant (många upprepningar och inte genomtänkt syntax), bortsett från att jag tyvärr får hjärnsläpp vilket jag väl måste erkänna samtidigt att jag får. Men jag var en gång här med om att jag faktiskt satt och filade på syntaxen och var riktigt kreativ i fråga om att finna syftningsord, varigenom jag kunde komprimera innehållet och variera både struktur, meningslängd och ordval. Jag var riktigt nöjd när jag postade artikeln. Sedan dröjde det dock inte länge förrän någon hade "förbättrat språket", vilket betydde att alla meningar antingen började med pronomen eller med en nominalfras, och att alla meningar slutade med objekt eller adverb. Dessutom hade alla meningar plötsligt blivit mellan fem och åtta ord långa. Visst kan man finna argument för att hävda att "förbättringen" var en alldeles för långt gående förenkling, men vem orkar det...--90.233.160.143 9 juni 2011 kl. 17.20 (CEST)
replies: text: ::::::Artikeln har i dagsläget ett mycket rikt språk e.m.ö.m. Dessutom uppskattar jag att den numera inte slår någon i huvudet att de har fel. Mange01 9 juni 2011 kl. 17.34 (CEST)

text: :::::Som nämnt är "rekommenderar" en utmärkelse där en erfaren och i ämnet insatt ger sitt erkännande, med andras gillande, och jag tycker du Urban kan vara stolt och nöjd att artikeln fått den erkänslan som den förtjänar. De andra nivåerna är inte stringent beskrivna och ges av generalsiter mer än i ämnet insatta. Det innebär att det är enklare driva artiklar om lättfattliga ämnen som landhöjningen i Stockholm, eller Gustav V då flera kan "förstå" och ge synpunkter på sådan artiklar. Jag är långt ifrån säker att det är önskvärt för denna artikel sträva efter dessa utmärkelser och jag har en oro att i en sådan process, mycket okunnigt i ämnet skulle kunna föras fram. Och under alla omständigheter skulle jag som Mange01 rekommendera att åtminstone vänta en tid (3-6 månader) innan en sådan process inleddes. Yger 9 juni 2011 kl. 17.53 (CEST)
replies: text: ::::::Lägg inte bara in  i artikeln, utan lägg även in artikeln på sidan Wikipedia:Rekommenderade artiklar. / Elinnea 11 juni 2011 kl. 15.29 (CEST)
replies: text: :::::::Den bot som övervakar att den listan stämmer med kategorin har varit nere sedan februari. Mange01 11 juni 2011 kl. 21.17 (CEST)

text: Artikeln inleds med "Bureätten var under 1500-talet en benämning på en regional elit i rikets nordligaste delar." Vilket rike åsyftas? Då detta inte framgår tog jag direkt bort rekommenderadmallen. /Grillo 19 juni 2011 kl. 13.10 (CEST)
replies: text: :Jag har nu skrivit Sverige och återställt mallen. Men det är problematiskt för man kan både tänka riket Hälsingland, Kalmarunionen och Sverige, men jag tycker Sverige räcker.--90.233.155.46 19 juni 2011 kl. 13.15 (CEST)
replies: text: ::Snarare tänker jag väl då att en artikel med en sådan brist i inledningen kanske mycket väl kan vara välskriven, men kanske inte riktigt efter Wikipedias kriterier. Utan att ha läst igenom hela tänker jag dock inte skriva mer än så. /Grillo 19 juni 2011 kl. 14.15 (CEST)
replies: text: :::Detta var oväntat. Skellefteå, Västerbotten och Medelpad på 1500-talet omnämns direkt i samband med "rikets nordligaste delar" bland de första orden i en artikel på svenska Wikipedia, tätt följt av "svenska allmogen" och i den bredvidliggande bildtexten "en av Sveriges märkligaste genealogier". Jag förstår inte att någon inte skulle kunna förstå att det är det svenska riket som avsågs, eller att någon skulle tro att någon annan inte skulle förstå det. Jag tycker att det var ett felaktigt förfarande att utifrån en sådan detalj och utan att ha läst artikeln i övrigt avgöra att artikeln därmed var så bristfällig att den inte längre var berättigad till statusen Rekommenderad eller vara skriven efter Wikipedias kriterier i övrigt. Detta särskilt som jag ju har sett vad som får passera på flera andra kvalitetsmärkta artiklar här. Jag tar själv bort mallen, för säkerhets skull, så kanske artikeln lämnas i fred en stund. Och en bön: vill ni att folk med någon form av expertis inom något ämne ska delta på Wikipedia, ägna då mindre tid åt formalia och felfinneri (som har mycket, mycket lite med kvalitet att göra) om det är kvalitet och informationsvärde ni vill ha i artiklarna. Det har varit en tröttsam affär att skriva en artikel på Wikipedia och jag skulle inte rekommendera någon att försöka sig på det. Innan jag avslutar mitt deltagande här skulle jag kunna gå in och ta bort kvalitetsmärkningen för åtskilliga artiklar på Wikipedia och utan problem motivera det förfaringssättet utifrån formella grunder – men jag ser inte på vilket sätt detta skulle höja kvaliteten. / --Minor 20 juni 2011 kl. 00.16 (CEST)
replies: text: ::::Riktigt så stingslig behöver man väl inte vara? Man måste kunna tåla både mer omfattande kritik och kritik mot detaljer. Något som är ganska grundläggande för Wikipedia är globalt perspektiv. Det innebär att man aldrig ska utgå ifrån att något handlar om exempelvis Sverige om det inte står explicit. Att det här är Wikipedia på svenska har inget med saken att göra. Det här hade lika gärna kunnat vara Wikipedia på swahili med exakt samma innehåll, och man skulle kunna förstå innehållet och vad artiklarna syftar på även om de varit på det språket. Därför är det viktigt att undvika termer som "riket" om man inte först definierar vilket rike man syftar på. "Nordliga delarna av riket" kan ju syfta på vilket land som helst! Jag har alltså aldrig sagt att den här artikeln är dålig, och du behöver inte agera martyr genom att gå omkring och ta bort andra markeringar och hävda att du ska sluta bidra till Wikipedia, bara för att det anmärks på en ganska viktig formsak. Att formen ska vara lika korrekt som informationen är en viktig del i att skriva Wikipedia-artiklar, och något man ändå måste lära sig förr eller senare när man bidrar här. Det är inte det viktigaste när man är ny, men när man varit med ett tag förväntas man hålla koll på hur artiklarna ska vara utformade. Slutligen, ingen är ute efter att hoppa på någon annan eller att få någon annan att sluta bidra. Allt vi här är ute efter är att skriva ett bättre uppslagsverk, och menar alltså väl med våra påpekanden. /Grillo 20 juni 2011 kl. 09.16 (CEST)

text: ::::Lite mer utförligt: Västerbotten, Skellefteå och Medelpad nämns mycket riktigt i artikeln ganska omedelbart, men det gör ändå att personer som inte vet var dessa platser ligger (förmodligen inte så sannolikt om man frågar en amerikan exempelvis) måste gå in i artiklarna och därifrån inse att de ligger i Sverige. Det är ett onödigt extrasteg när det hade varit så enkelt att direkt skriva "Sverige" istället för "riket". Jag anser att artiklar bara bör vara rekommenderade om de både är välskrivna kvalitativt och dessutom följer Wikipedias stilregler. Jag invänder inte mot att den här artikeln är rekommenderad, då jag som sagt inte har läst hela, men av min kommentar och bemötandet att döma misstänker jag att det kan finnas andra formproblem med artikeln. Det är inte lätt att kunna alla Wikipedias formregler, men man bör då heller inte bli arg när någon försöker lära ut dem. /Grillo 20 juni 2011 kl. 09.21 (CEST)
replies: text: ::::: Jag får intrycket att du har läst in betydligt mer i min kommentar än vad jag avsåg, Grillo. Tanken är väl att Wikipedia ska vara ett samarbetsprojekt? Om det är samarbete jag vill ha kan jag påpeka fel på diskussionssidan först – för Bureätten-artikeln pågår ju kontinuerligt en diskussion om fakta i artikeln – om det inte är något som jag ser att jag kan justera direkt. Men skulle jag gå in i en artikel, deklassera den och säga att jag visserligen inte har läst den men ändå ifrågasätter hela artikelns kvalitet utifrån ett formaliafel i inledningen kan jag nog inte vara säker på att andra skulle uppfatta min kritik som konstruktiv. Jag håller inte med det du säger om att form och formalia skulle vara lika viktiga som informationen då det gäller bedömningen av vad som är kvalitet (det finns en hel del forskning om just kvalitet i texter och hur läsare upplever den), men den diskussionen hör inte hemma här. Wikipedias riktlinjer säger att vi ska undvika personargument och i stället resonera sakfrågor. Om jag förstått det rätt så gör du i din replik sakfrågan om artikelns kvalitet i viss mån avhängig av min reaktion på ditt inhopp: »den huvudsaklige författaren protesterar mot Wikipedia-administratörens förfarande» = »indicium på att artikelns kvalitet inte håller måttet». Jag vet inte hur jag ska bemöta sådant. Som jag sade har det varit tröttsamt att försöka få ordning på den här artikeln. Jag har förpliktelser som jag har svårt att klara av som mina alltmer begränsade förhållanden är nu och jag har svårt att motivera för mig själv varför jag då ska lägga ner mer arbete här. Var snäll och förringa inte det med att reducera det till en fråga om martyrspel och stingslighet; det här är den realitet jag måste hantera och som påverkar i vilken utsträckning jag orkar fortsätta här. --79.136.67.2 20 juni 2011 kl. 13.14 (CEST)
replies: text: ::::::: Grillo, hoppas du har sett i diskussionen ovan att det fanns koncensus bland en handfull personer som varit engangerade i denna artikel om att den nu är välskriven och läsvärd, medan vi inte är säkra på att den uppnår kriterierna för utvalda artiklar. Så mot den bakgrunden var din plötsliga borttagning av rekommendationsmallen lite överraskande. Mange01 20 juni 2011 kl. 13.34 (CEST)
replies: text: ::::::::Nej jag är inte osäker på att den är minst lika bra som de som klassats enligt högre nivåer, men jag orkar inte med en omröstning för det är ett så stort motstånd (idag blev jag klandrad för att framhäva att Johannes Bureus kallats riksarkivarie på bekostnad av tre stycken som inte kallats detta). Det är på många sätt en enorm förlust om Urban inte vill delta på Wikipedia. Svensk historieskrivning glömmer konsekvent bort Norrlandskusten som faktiskt har en särskild och egen historia, och det är få som kan dess medeltida historia så bra som Urban. Det enda angående formalia jag kan se med den här artikeln är kanske att den till sitt upplägg är mer akademisk än vanliga artiklar i encyklopedier (främst bruket av kommenterande notapparat), men det är ju knappast något fel i det. Artikeln tillkom under en slitsam process men den är också nu så mycket bättre än det som var inklippt från Nordisk familjebok. --90.233.130.231 20 juni 2011 kl. 14.05 (CEST)
replies: text: :::::::::Och sedan måste jag bara instämma med Urbans uppfattning att Grillo 20 juni 2011 kl. 09.21 bemötte honom med personangrepp. Det var inte sakfrågan som diskuterades utan reaktionen.--90.233.130.231 20 juni 2011 kl. 14.10 (CEST)
replies: text: :::::::::Samtidigt kan jag förstå den frustration som Urban ger uttryck för: Urban kan detta så mycket bättre än källorna.--90.233.130.231 20 juni 2011 kl. 14.12 (CEST)
replies: text: ::::::::::Inlägget i morse var verkligen inte menat som ett personangrepp (vad har jag för anledning att hoppa på en person jag inte känner och som har bidragit med många bra wikipediaartiklar personligen???) utan att försök att förklara hur Wikipedia fungerar och att det är skillnad på form och faktainnehåll. Om det uppfattades som ett personangrepp av Minor ber jag naturligtvis om ursäkt, men jag ber honom dessutom att i så fall läsa om inlägget och försöka ha en positiv utgångspunkt till det. Det fina med rekommenderadmallen är att det är lätt att sätta dit den och lika lätt att ta bort den. Håller man inte med om min bedömning, sätter man helt enkelt dit mallen igen, vilket också gjordes efter att mitt påpekande om avsaknat globalt perspektiv snabbt åtgärdats. Det behöver inte bli mer debatt om det. Man måste få påpeka brister i i övrigt bra artiklar utan att misstänkliggöras. Jag ser det som naturligt, att då man stöter på en artikel med rekommenderadmall som har brister som kan leda till en kvalitetsmall (jag valde här att inte sätta ut någon eftersom det trots allt var ett ganska lättavhjälpt problem), att man också tar bort rekommenderadmallen. Vi kan inte ha utvalda artiklar med åtgärdsmallar. Det är nog alla överens om. /Grillo 20 juni 2011 kl. 14.31 (CEST)
replies: text: :::::::::::Jag vill också ge Minor mitt stöd, och hoppas verkligen du kommer tillbaka. En sådan tillgång får vi inte slarva bort. Samtidigt brukar du Grillo annars ha bra synpunkter, så jag föreslår att vi inväntar med rekommendationsmallen tills du har läst artikeln och åtgärdat eller mallat ev problem, och tills alla åtgärdsmallar är borta. Dock betraktar jag Rekommendationsmallen som ett koncensusbeslut som skall tas på artikelns diskussionssida, baserat på en omröstning "lite", och inte som något olika personer lägger ut och tar bort hur som helst. Tänk också på att de formella kraven för rekommenderat inte är lika höga som kraven för utvalda artiklar. Mange01 20 juni 2011 kl. 14.40 (CEST)
replies: text: ::::::::::::Ja, jag kan inget om Bureätten så faktamässigt kan jag inte hjälpa till, men jag ska ta tag i att läsa igenom hela artikeln när jag får tillfälle under veckan och återkomma här. Påminn mig gärna om jag inte återkommit inom några dagar. Det är en ganska maffig text att sätta sig in i :) /Grillo 20 juni 2011 kl. 18.52 (CEST)
replies: text: :::::::::::::Fint! Vi kan vänta ett par veckor tycker jag. Mange01 20 juni 2011 kl. 19.40 (CEST)
replies: text: :::::::::::::: Jag hänger inte med riktigt. Vad är det som ska bedömas? / --Minor 20 juni 2011 kl. 22.14 (CEST)
replies: text: :::::::::::::::Jag har återlagt mallen. Jag kan inte se att Grillo krävt den tas bort och om det kommer konkreta synpunkter på brister bör dessa först presenteras här för att ges möjlighet åtgärdas inne ev mall tas bort. Och vi är flera som anser den uppfyller kriterierna för rekommenderad.Yger 24 juni 2011 kl. 21.55 (CEST)
== Några kommentarer ==
Jag har funderat under dagen hur systemet på Wikipedia fungerar. Jag tror att jag tillhör en äldre generation än flera administratörer här, det är i alla fall det intryck jag fått, och den här modellen där personer utan kännedom om ämnet kan gå in och redigera texter som de vill och där jag återkommande måste gå i försvarsställning för att motivera ett återställande känns främmande för mig. I teorin låter det bra, men i praktiken tycker jag inte att det har fungerat så bra för min del här, vilket jag vet är en brist hos mig. Jag är van vid lite långsammare tempo och mer eftertanke i förväg och framför allt samarbete och resonemang i stället för absoluta uttalanden. Jag lämnar därför den här artikeln; jag tror att jag bidrar på bättre sätt genom att skriva i tryckta publikationer i stället. / --Minor 20 juni 2011 kl. 23.01 (CEST)

text: Jag har kommenterat detta inlägg på Användardiskussion:Minor#Om Wikipedia.Yger 25 juni 2011 kl. 07.33 (CEST)
Jag förstår dig verkligen Urban, även om jag inte i allt är överens med dig i artikeln, så har du gjort ett magnifikt jobb. Den duger mer än väl som den är. Det är oerhört irriterande att folk som inte har haft något intresse för en artikel, inte har någon kännedom om faktainnehållet och inget annat intresse än att få lysa med sin magnifika okunnighet ger sig in för att ändra. På det sättet kommer aldrig en vettig artikel att kunna bli till.
Wikipedia är en fantastisk tanke men kan förstöras när obeslutsamhet och ängslighet i samband med lysande okunnighet får ta alltför stor plats. Hatten av för en mästare!  Sten Rigedahl 17 juli 2011 kl. 19.58 (CEST)
== Birkarlarna och bureätten ==
Birkarlarna och bureätten
I nr 113 0ch 114 av Skelleftebygdens släktforskarförenings tidning Roten har Lars Stiernman på ett förtjänstfullt sätt skildrat birkarlarnas roll i norr. 
Det är intressant att jämföra hans slutsatser med Johannes Bureus egna fyrahundra år tidigare, när det rör birkarlarna, varifrån de härstammar och vilka de var. Bureus berättar en historia om en grym slakt på släktledare bland samerna under ett och samma tillfälle åstadkommet av en enda man och hans hustru vid detta enda tillfälle, när dessa två tagit den dåvarande kungens ord, Magnus Ladulås, blodigt bokstavligt, då han önskade lapparna och deras marker under svensk domvärjo. Allt land norr om Bygdeå var ju under lång tid ett ingenmansland under skiftande danskt/norskt, svenskt och ryskt inflytande. Stiernman påpekar att rendriften med stora renflockar är av ganska sent datum. Samerna levde i kusttrakterna med ett fåtal tamrenar som utkomst och dessutom jakt på vildren och fiske. När inflyttningen kom söderifrån från framför allt Hälsingland trängs samerna undan från sina forna boplatser och hamnar i samband med en effektiv skatteindrivning i stora svårigheter. Lösningen på detta blir den intensiva renskötsel i storformat som vi ser idag. Slutsatsen kan vara riktig, speciellt om man ser detta som konsekvenserna av överenskommelsen av 1326 mellan Magnus Eriksson  och  Nils Fartegnsson, Peter Unge, ärkebiskop Olof Björnsson, hälsingefogden, Ingimar Ingimarsson och greve Sparre, Sv Dipl. IV nr 2606, om exploatering av området mellan Skellefte- och Ule älvar. Detta innebar en utflyttning från framför allt Medelpadsområdet och om man förutsätter att Fartegn- och Buresläktena hör samman är förklaringen nära till att uppfatta birkarlarna som just inflyttarna och deras ättlingar. Märkligt att inte redan Bureus gjorde detta antagande. Birkarlarna/handelsmännen i norr är i de flesta fall naturaliserade hälsingar av bure stam med anfadern Bure i Nolby. Kvänerna och bjarmerna nämnda i Flatöboken och Heimskringla hör inte hit i begreppsförvirringen runt birkarlarnas ursprung utom som möjliga föregångare. Mången birkarlesläkt tog sig, när monopolet upphörde, bildligt och reellt innanför stadsmurarna och fortsatte sin verksamhet. Pirkala i Finland och handelsplatsen Björkön utanför Torneå kan ha något med just namnet birkarl att göra. Intressant att jämföra med det växande handelscentrat i våra dagars Haparanda/Torneå. 
Birkarlarna var  alltså handelsmän i Lappmarken, som hade ärftligt monopol på den lönsamma handeln med fisk, skinn, hudar, vilt och varor som lappmarksborna behövde. Verksamheten drevs i skråform och man såg till att hålla den inom släkten. Fram till 1553 ingick också skatteuppbörd i lappmarken i birkarlarnas uppdrag, vilket gav dem stor makt.
Många birkarlesöner skickades under 1500-talet och senare till Nord-Tyskland, oftast Rostock, för att studera, som i dåtiden var detsamma som att studera teologi. Detta betydde sedan att en karriär inom prästyrket var naturlig. Genom släktskap och ingiften och vänskap kom det sedan att formas en mäktig kader av medlemmar i bursläkten och eftersom utnämningar till ärkebiskopsämbetet gjordes inom prästerskapet, även om staten hade sista ordet ända till år 2000, så betydde detta att yrket eller kallet stannade inom släkt- och vänkrets inom bureätten i tvåhundra år, dvs under den tid då den protestantiska kyrkan byggdes upp och konsoliderades i Sverige. 
Laurentius Petri Nericius 1531 – 1573 var den förste och Uno von Troil 1786 – 1803, som har ”Stormor i Dalom” i släktannalerna, den siste bland de aderton bure ärkebiskoparna. Den tredje ärkebiskopen ibland dessa aderton som kom ur bureättens sfär bar namnet Björnram. Namnet är bekant från den sorglustiga historien om Sursillättens utbredning i Finland och Baltikum. Björnram hette nämligen också Gustav Vasas befälhavare i norr som beordrade Erik Angermanni sedermera Sursill att leverera sill till Gustav Vasas män och som gjorde misstaget att krydda med litet surströmming. Ofta var ärkebiskoparna fornt gjorda av stål både andligt och mer världsligt, de kunde klä sig i rustning och ta till stål.
Johan Bure, Sveriges förste riksantikvarie, var född samma år (1568) som sin släkting Elisabeth Grubb, som gifte sig med hans lärare Nicolaus Olai Bothniensis. I sin dagbok skriver Johan Bure att han vid sin lärares död blivit spådd att en gång bli ärkebiskop. Detta var märkligt eftersom han inte bedrivit några teologiska studier men föreföll alltså naturligt för spåmannen, eftersom han tillhörde rätt släkt. Grundkravet blev liksom med birkarlarna att man tillhörde släkten och sedan valdes den mest lämpade ur denna skara.
Märkligt nog levde vetskapen om detta kyrkliga överdåd i släkten i minnet ännu så sent som 1900-tal i min familj, som på mödernet härstammar från Grafström Bure grenen. Min första kontakt med dessa fakta om ”släkten” gavs av min mor för 80 år sedan, när hon tittade ned på mig, sin lille gosse, och sa – i mormors släkt har det funnits många präster och biskopar. Så förunderligt starkt kan släktminnet som går i arv vara utan att behöva bekräftas av skrift förrän nu.
Jfr artikel om birkarlarna under rubriken ””Gruvan” www.falebure.se !
Sten Rigedahl

text: Källa: Lars Stiernman, Folk i norr - Om samer, kväner, birkarlar och präster, Lokalhistorisk portal för Skellefteåbygden 2004

text: Hej Sten! I vilka Wikipediaartiklar tycker du att något av detta skulle passa in? Artiklar för några av de röda länkarna ovan borde kanske skapas. Mange01 26 november 2011 kl. 18.20 (CET)
Det vore kanske av värde för intresserade om flera fick tillgång till både texten om genealocica sursilliana och denna om birkarlarna. Kanske kunde du göra direkta länkar till dem från Urbans sida. Båda är tänkta för "min" hemsida www.falebure.se! Du är teknikern! 
Jag har inget behov av att gömma mig bakom pseudonymer.Sten Rigedahl.
== Laestadius ==
Är det någon som har en bra källa till att Brita Noraeus-grenen av Laestadius härstammar från Bureätten? Det är ju via hennes mormor Karin Burman i Piteå (hustru till lappfogden Per Anundsson). Det gäller kategorier i Johan Anders Linder‎, Lars Levi Læstadius, och information att införa i släktartikeln Laestadius.--78.79.163.160 7 december 2011 kl. 11.34 (CET)
== Formatering ==
Svårt att släppa det här. Efter alldeles för lång tid har jag nu lagt in en ny version av artikeln där samtliga fotnoter är konverterade till referenser som lagts efter den löpande texten (i stället för att som noter ligga inne i texten). Därigenom har artikeln blivit lättare att redigera och mer överskådlig i redigeringsläge. Jag har också lagt in en ordentlig förteckning över källor och bearbetningar; rättat de raka citattecken till typografiska; lite småputs i formuleringarna här och var; lagt till uppgiften att Johan Skytte nämner i en gravskrift från 1610 att ärkebiskoparna Olaus Martini (d. 1609) och dennes efterträdare på ärkebiskopsstolen (och avlägsne släkting) Petrus Kenicius var Bureättlingar. Det har antagligen blivit några malörer i språk och format som jag inte upptäcker nu, men jag kollar det när jag är lite piggare. / Urban Sikeborg, --Urban Sikeborg (»Minor») 21 december 2011 kl. 04.47 (CET)
@Esquilo: Hej! Jag såg att du hade lagt in mallen . Jag har tagit bort den, eftersom jag tycker att den mallen är alldeles för komplicerad, särskilt om det handlar om ett större antal personer. Jag satt en bra stund med mallen igår innan jag gav upp. Jag valde i stället den struktur på släktträdet med indrag för generationerna som nu ligger i artikeln. Det är sedan 1700-talet ett vedertaget sätt att återge stamtavlor i textform, är flitigt använt också inom den borgerliga genealogin och det används också på Wikipedia i andra släktartiklar. Det är dessutom enkelt att redigera när man måste lägga till eller ta bort personer, också för sådana som inte är vana vid Wiki-kod. / Hälsningar --Urban Sikeborg (»Minor») 23 december 2011 kl. 14.32 (CET)

text: jag tror att ett släktträd skulle göra den nu ganska komplicerade och djupt indenterade listan mer överskådlig. Jag kan göra ett försök att införa  i mellandagarna om jag får en stund över. Men då måste jag först begripa mig på alla underligheter i listan. /ℇsquilo 23 december 2011 kl. 18.49 (CET)
==Frågor==
Fenomentalt arbete Urban. 
Jag har några frågor:
*Byrestad nämns på några ställen i artikeln. Menar du att namnet Byrestad är Johan Bures eget påfund? Jag [trodde att det bara var tolkningen Burestad som han gjorde? Varför står det Birsta vid Siggessons namn och inte Byrestad? Många andra nätkällor skriver ju Byrestad där.
*Formuleringen "Personer med korstecken framför (††) och med namnet i grått har sannolikt ingen koppling alls till Bureätten" stöds av en fotnot, men den är argumentativ och resonerande till sin karaktär. Är detta en allmän uppfattning i släktforskningskretsar? Finns det någon fler författare med liknande syn? 
Mange01 23 december 2011 kl. 17.19 (CET)

text: Hej Mange01! Johan Bure använder namnformen Byrestad eftersom han i det kan läsa in namnet Bure. De tidiga belägg jag har sett på Ortnamnsregistret: 1519 9/7 (fforde i Byresthe); 1535 To(m)mas i byersstad; 1543, bijrsta, birsta; 1547 Biirstad. Jag uppfattar det som att byn på Johan Bures tid uttalsmässigt kallades Birstad, liksom den gör i 1642 års mantalslängd för Skön. Egentligen är det oväsentligt om byn under senmedeltid har hetat Byrestad och Johan Bure har fått höra att platsen tidigare kallats så; det är Johan Bures namntolkning som är den springande punkten, menar jag. I Johan Bures avhandling om tio kapitel som han i efterhand lade till som inledning till Buregenealogin (och om till stor del handlar om våghalsiga etymologier på medeltida vis) uppger han i det åttonde kapitlet rörande ortnamn med Bureursprung i Norrland: »Byrestad är en by uti Skiön sokn i Melp: Der hafwa burerne bodt i förrtiden och af dem har det namn, der bodde Fale hin unge». På samma sätt lyckades han tolka namnet på ett skånsk kloster Byringe som att hans förfader Härse i Bure nog hade varit abbot där (innan han flyttade tillbaka till Bure i Skellefteå).

text: Då det gäller den källhänvisning du önskade till min uppgift att vissa personer sannolikt inte har någon koppling till Bureätten så har jag resonerat följande. Jag har tidigare inte velat lägga in någon större släkttavla i Wikipedia-artikeln, eftersom jag är övertygad om att det bara leder till att släktforskare »köper» släkttavlan med de osannolika släktleden inbegripna. Jag var med om något liknande när jag skrev min första artikel om ämnet 1996 och då lade in ett utdrag ur släktboken som visade vilka grenar och personer som burit namnen Bure/Bureus eller Burman, allt enligt Johan Bure. Men trots en stor rubrik och en inledande kommentar kom släkttavlan att betraktas som att den var representativt för det senaste forskningsläget. Så vad ska man då kunna skriva för att markera att det finns mycket osäkra och otillförlitliga led i genealogin? Eftersom det här har varit en av de återkommande stötestenarna så är det bäst att kritiken ligger på flera nivåer. Min redovisning i noten för varför vissa led rimligen kan betraktas som osannolika är ett hårt komprimerat urval av argument och jag hänvisar då till de av mina Bure-relaterade artiklar som redan tryckts. För frågan om herr Engelbrekt i Säbrå och hans eventuella fädernehärstamning från Bureätten har jag redan skrivit en ingående analys om närmare 6.000 ord utifrån olika perspektiv, inte minst sedan fyndet av en av Johan Bures två släktböcker i koncept visar med handstil och kommentarer att släktlinjen från herr Engelbrekt till Bureätten är ett senare tillägg och dessutom att Johan Bure själv inte visste hur herr Engelbrekt skulle härstamma från Burarna. Men eftersom den artikeln ännu är otryckt kan jag inte hänvisa till den på Wikipedia (även om man i akademisk litteratur i övrigt kan hänvisa till ännu opublicerat material). Därför får jag inrikta mig, som jag fattat det, på faktorer som jag redan berört i de tryckta artiklarna. Där kommer tendensen in, Johan Bures namnmystiska ådra som gör att han kan läsa in namnet Bure i vilket ord som helst som innehåller b+[vokal: i, u, y]+r; det kan alla snabbt konstatera som läser någon av släktbokens avskrifter. Den andra argumentet jag använder är ett realkritiskt sådant, eftersom det också är något jag berört tidigare: det verkar helt kronologiskt omöjligt att Fale hin unge skulle kunna vara far till Härse i Bure. – Det här är ett problem jag har haft länge innan jag skrev om hela artikeln; jag hade hur mycket material som helst, men eftersom det inte var tryckt och det innehöll omfattande resonemang med nya slutsatser kunde jag inte återge dem och sedan fylla varje fotnot med flera A4-sidors innehåll. Jag har också nämnt detta problem tidigare i denna diskussion.

text: Att herr Engelbrekts i Säbrå fädernehärstamning verkar mycket skum var en slutsats jag drog och redogjorde för redan i min Bureartikel 1996, så det är rätt allmänt känt och accepterat. Det är länge nu sedan jag fick höra någon opposition mot den tanken; de artiklar jag skrivit där jag gått igenom punkt för punkt med hänvisning till huvudsakligen primärt källmaterial har gjort det hela till betydligt mindre av en trosfråga än det varit tidigare, så uppfattar jag det. Det är i alla fall länge sedan jag såg någon kritik mot detta på nätet eller själv fick höra något. Jag har inte varit med om att släktforskare med historievetenskapliga, »akademiska» anspråk och träning har ifrågasatt mina slutsatser efter att jag redogjort för dem i tryck. Så din fråga kanske skulle omformuleras till: finns det någon släktforskare som faktiskt har gått igenom det primära källmaterialet som *inte* delar dina slutsatser om Bureättens äldre led? Jag känner inte till någon sådan. / --Urban Sikeborg (»Minor») 23 december 2011 kl. 23.54 (CET)
replies: text: :Dåså är jag lugnad. :) SLäktträdet lyfter artikeln. Vill man vara ändå tydligare med innebörden av de gråade släktleden kan man skriva ut "(Ej bekräftad)", "(Sannolikt ej Bureättling)" eller något sådant vid varje person, istället för att använda dubbla kors.Mange01 29 december 2011 kl. 13.21 (CET)
== Originalforskning? ==
Jag blev nyligen uppmärksammad på att artikeln om Bureätten, som jag är huvudförfattare till, inte lever upp till Wikipedias grundpolicy "Ingen originalforskning". Policyn innebär följande:
*Det är inte tillåtet att ta med originalforskning i artikeln, alltså egna forskningsresultat med egna slutsatser, resonemang och argument.
*Det är i princip förbjudet att hänvisa till källor som inte är tryckta i form av bearbetningar, och primärkällor får endast åberopas med stor restriktion.
*Riktlinjerna säger också att det är principiellt olämpligt att hänvisa till sina egna publikationer som källa för en uppgift; det enda angivna undantaget är när artikeln varit publicerad i en referee-granskad vetenskaplig tidskrift.
Som jag förstår det, efter att ha läst igenom Wikipediadiskussion:Ingen originalforskning och själv deltagit i den i dag, innebär policyn i praktiken att jag inte får ta med uppgifter jag själv funnit rörande Bureätten; jag är här begränsad till att hänvisa till vad andra har låtit publicera; jag har inte rätt att hänvisa till mina egna artiklar med analyser av olika aspekter av Buregenealogins tradering och källstöd, eftersom de inte har varit tryckta i vad Wikipedia kallar en referee-granskad vetenskaplig tidskrift. Det måste jag naturligtvis respektera. Jag har därför försökt att varsamt skala bort samtliga slutsatser och iakttagelser som jag är ensamt upphov till eller åtminstone varit den förste att framhålla, liksom referenserna till mina egna artiklar, och jag har därefter försökt att formulera om den återstående texten så att den inte innehåller några direkta felaktigheter. Släkttavlan kände jag mig också tvingad att ta bort, eftersom den innehöll korrigeringar som baserade sig på egna framforskade resultat. Hade jag tagit bort dessa skulle släkttavlan ha blivit felaktig, därför bedömde jag det som bättre att ta bort den helt. Det kanske hade varit bättre att rulla tillbaka artikeln till den 21 maj 2011, dagen innan jag ersatte artikeln med den nya, men det måste i så fall en administratör ta hand om. Mallen Rekommenderad har av naturliga skäl också försvunnit ... / --Minor 27 december 2011 kl. 20.34 (CET)

text: Jag återställde din ödmjuka radering. Kan vi ta lite tid för diskussion först? Riktlinjen WP:Ingen originalforskning förbjuder inte egen forskning, utan tidigare opublicerad forskning, och jag tror att du har publicerat en hel del av dessa uppgifter på annat håll. Principen förbjuder syntes, dvs nya slutsatser på hög nivå, men inte uppenbara slutsatser ur verifierbara källor. Vad i den raderade texten är syntes som inte kan verifieras i källor? Vad i texten kan andra etablerade författare och forskare tänkas ha annan åsikt om? Mange01 27 december 2011 kl. 21.11 (CET)
replies: text: :Det är svårt att komma ifrån att policyn är ett hinder här, Magnus. Min sammanfattning ovan av vilka konsekvenser »Ingen originalforskning»-riktlinjen får är hämtad från själva policy-dokumentet och diskussionen och representerar ingen reductio ad absurdum. Får jag uttrycka mig lite mer öppenhjärtig en sekund så tycker jag att policyn eller standarden är av det genuint sämre slaget. Den är negativt formulerad, den uppger inte hur det bör vara utan hur det inte får vara. En sådan dokumentationsstandard kommer i första hand att styra medlet, inte målet; man försöker definiera vilken typ av uppgifter som inte får vara med och i vilka situationer. Policyn är kategoriskt uttryckt och beaktar inte sådana aspekter som du nämner, vad i texten som andra etablerade forskare skulle kunna ha annan åsikt om.
replies: text: ::På Wikipedia skrivs mängder av gissningar, hemmabyggda teorier och ideologiskt vinklade budskap. Vi behöver denna riktlinje för att kunna förklara varför sådant raderas. Men min erfarenhet är att man emellanåt gör undantag från riktlinjen vid ickekontroversiella slutsatser, om alla är överens.
replies: text: :::Blir det inte lätt en schizofren situation då, när en grundpolicy bara är tillämpbar i vissa situationer och när man som användare inte kan förutsäga om den gäller eller inte? Det här öppnar för en olustig situation när jag som skribent hamnar i en osäker sits. Vilken administratör som  helst som för stunden är på lite dåligt humör skulle i efterhand kunna gå in och slå en i huvudet med en policy och kräva omarbetning av artikeln. (Jag menar inte att du skulle göra så.) Efter att ha läst igenom en rad artikeldiskussioner har jag fått intrycket att en sådan situation inte bara är en teoretisk eventualitet. / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :Enligt policyn är det förbjudet att på Wikipedia anföra en ny uppgift ur en otryckt källa (oavsett att internet nu får tryckta och otryckta källor och bearbetningar att flyta samman). Därför är bland andra följande uppgifter inte tillåtna i artikeln eftersom källan inte har gått igenom en tryckpress:

text: :*Min uppgift att Bureätten redan omkring år 1600 varit vitt spridd också i Österbotten och där utgjort en regional elit, bryter mot denna riktlinje, eftersom den är hämtad från en intervju som Johan Bure genomfört med en lappfogde och som finns summerad i den finska autografen. Jag uppger visserligen en exakt källhänvisning och detta hade varit tillräckligt om artikeln hade varit tryckt men inte när artikeln ligger på Wikipedia.
replies: text: ::Intervjun finns publicerad av Bure och kan således kontrolleras. Annat hade det varit om du själv hade intervjuat någon och lagt ut svaren på Wikipedia.
replies: text: :::Men räknas uppgiften som publicerad om den bara finns i en opublicerad handskrift i ett finskt arkiv? / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :*Ett annat exempel är uppgiften att Anders Burman är omnämnd 1508–1509 i en handling i Sturearkivet och att han därmed är en av de äldsta belagda släktmedlemmarna.
replies: text: ::Källan är verifierbar. Slutsatsen är den enda av dina punkter som jag ser som knivig. Den vilar på hur man uppfattar ordet "belagd". Menas "belagd i samtida skriftlig källa"? Skulle någon annan ha en annan uppfattning? Har inte du publicerat slutsatsen?
replies: text: :::Anders Burman är belagd i en samtida skriftlig källa i Riksarkivet, så vem som helst kan beställa en kopia av handlingen om man så vill. Vad jag minns har jag inte behandlat källan än i någon av mina artiklar. / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :*Ett tredje är att Johan Bure enligt sina egna kommentarer i släktboken inte visste på vilket sätt herr Engelbrekt i Säbrå skulle härstamma från Bureätten och att han laborerade med flera alternativ. Likaså här ges en exakt källhänvisning till släktboken, men den är ju inte en giltig Wikipedia-källa.
replies: text: ::Varför är inte släktboken giltig? Den är kanske inte helt trovärdig, men den är ju publicerad, och du förhåller dig ju källkritisk till den.
replies: text: :::Jag förstår i så fall inte riktigt vad man lägger i begreppet »publicera» här. Menas inte med det att en slutsats eller ett resonemang eller själva texten som sådan ingår i en tryckt eller på nätet offentliggjord artikel? / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :*Att hustru Mariet/Maria i Grubbe, som många härstammar från, enligt Johan Bures sena redigeringar i själva verket var syster och inte dotter till Jakob "Lagman" Andersson i Bure har jag bara nämnt i förbigående i en kort artikel i en släktforskartidning; annars framgår det endast av Johan Bures autograf.
replies: text: ::Men då är den ju publicerad.
replies: text: :::Nja, hittills rör det sig bara om ett påstående från min sida och jag skulle själv inte utan vidare godta en sådan uppgift i litteraturen utan ordentliga reservationer ... / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :*Omfattningen av släktboken, att den (enligt min preliminära beräkning) upptar närmare 2.000 personer kan man visserligen räkna sig fram till om man gör ett överslag sida för sida i släktboken, men inte heller den uppgiften finns publicerad.
replies: text: ::Det är inte en kontroversiell uppgift. Ingen kommer att ifrågasätta den. Mange01 28 december 2011 kl. 00.22 (CET)

text: :Jag märker att mina nattmediciner håller på att kicka in rejält just nu, så jag är så illa tvungen avsluta här. Men det finns ju fler aspekter som gör artikeln problematisk, enligt policyn, kanske särskilt att jag i sådan omfattning refererar till mina egna artiklar med egna framforskade slutsatser. Dessa artiklar är inte tryckta i några vetenskapliga publikationer som tillämpar peer review, något som framhålls som viktigt i policyn. / --Minor 27 december 2011 kl. 23.29 (CET)
replies: text: ::Jag får uppfattningen att du väljer att agera demonstrativt i syfte att protestera mot policyn i första hand. Hur mycket vill du höra att du är jätteduktig? Minns att texten du skrivit är släppt under en fri licens.--LittleGun 27 december 2011 kl. 23.37 (CET)
replies: text: ::::Med all respekt sagt, LittleGun, så var det den här frekventa typen av kommentarer från vissa administratörers sida som gjorde att jag ville få klarhet i vad som gäller. Det är plågsamt att bli tillvitad dåliga motiv och jag vill inte utsätta mig för kritik av det här slaget som jag har sett drabba andra användare. Jag är dokumentatör till yrket och tar därför standarder och riktlinjer på stort allvar. Jag vill kunna känna mig trygg och veta att jag gör rätt när jag skriver här, särskilt som texter på Wikipedia får stort genomslag och kommer först i träfflistan vid Google-sökningar. / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :::Tvärtom är Minors försiktighet klok - refererar man sig själv på Wikipedia bör man vara ödmjuk, och gärna tillfråga någon annan, vilket han nu har gjort. I övrigt svarar jag inbäddat i kursiv stil ovan. Mange01 28 december 2011 kl. 00.22 (CET)
replies: text: ::::Tack för att du tog dig tid, Magnus. Jag ser att du har gjort ett förslag till justering av formuleringarna i policyn "Ingen originalforskning". / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)
Minor, du skrev någonstans att du inte tagit dig för att läsa alla riktlinjer, men det finns en riktlinje som är tillämplig här, Wikipedia:Strunta i reglerna. (tidigare 90.233...)--217.214.231.104 28 december 2011 kl. 11.21 (CET)

text: Hej f.d. 90! :) "Ignore all rules" är den mest omdiskuterade grundprincipen på enwp, men jag tycker den är bra. Den återspeglar anglosaxisk de factor-lagstiftning istället för vår latinska de jure-tradition. Mange01 28 december 2011 kl. 13.18 (CET)
replies: text: :Tack för påpekandet, f.d. 90; jag hade inte noterat den. Lite av Vilda västern här, alltså, där den ena policyn slår ihjäl den andra :-). Jag vill ta tillfället i akt och säga att jag tycker att du, Magnus, och Yger gör ett enastående arbete som administratörer på Wikipedia. Ni är sakliga, resonerande och pedagogiska, och jag uppskattar det. /--Minor 28 december 2011 kl. 14.13 (CET)
replies: text: ::Tacktack. Den enda av dina punkter Urban som jag tyckte var misstänkt originalforskning var att Anders Burman var den tidigaste belaggda Bureättligen. Jag har nu förtydligat att då avses belaggd i samtida skriftlig källa. Därmed förmodar jag att ingen har någon annan uppfattning i frågan - det borde inte vara ett särskilt kontroversiellt påstående. Naturligtivs vore det väldigt bra om du eller någon annan publicerade en artikel i någon tidskrift som vi kan hänvisa till.

text: ::Du har rätt i att artikeln kanske inte riktigt följer kravet på publicerade andrahandskällor, lite beroende på hur man definierar "publicerad". Även det skulle lösas om du hade publicerat en artikel på annat håll som refererade källorna. Man skulle kunna fundera på om det kravet kan tonas ned i vore riktlinjer så länge man förhåller sig källkritisk till källorna.

text: ::Wikipedia har fem grundprinciper som vi inte kan göra avkall på, hur anarkistiska vi än är, och en av dem är WP:verifierbarhet, dvs att källorna ska kunna kontrolleras av vem som helst, men jag förmodar att man kan beställa kopior från de arkiv där dina källor förvaras, eller att man kan besöka arkiven.

text: ::Du nämner administratörerna, men de har ingen större formell makt än andra, utan det krävs koncencus kring vad som tolkas som originalforskning, dvs huruvida slutsatserna är triviala ickekontroversiella slutsatser eller syntes av ny kunskap. Men du har rätt, om artikeln är i en gråzon räcker det med att litet antal personer ifrågasätter för att upphäva koncencus. Och problemen du påpekar skulle eventuellt kunna ligga artikeln i fatet vid en omröstning om utvald artikel. Jag skulle dock rösta ja. Mange01 29 december 2011 kl. 12.52 (CET)
replies: text: :::Jag har lagt in mitt foto av handlingen i Sturearkivet i artikeln, så det hoppas jag förebygger eventuella protester. Grundpelaren om verifierbarhet är lovvärd, men också där verkar policyn vara lite ur takt med tiden eftersom den bara talar om tryckta verk. Har man en exakt källhänvisning, som jag ger i det här fallet, är det bara att skicka ett mejl till Riksarkivet och beställa en kopia (eller som jag gjorde i somras, gå dit och fotografera av handlingen själv). Det är alltså inte mer komplicerat eller dyrare än vad som gäller om man vill beställa en tryckt skrift. Med andra ord: uppgiften är hur verifierbar som helst för den som skulle vilja verifiera den. Och nu har ju en ansenlig del av såväl riksregistratur som fogderäkenskaper digitaliserats av Riksarkivet, så många av de viktigare äldre handlingarna är lättillgängliga.

text: :::Jag vet att vad administratörerna beträffar har de ingen större formell makt än andra, som du påpekar. Det är väl så att den aggressivitet och det konfliktsökande jag sett exempel på är en del av internetkulturen numera och att en Wikipedia-skribent förutsätts vara mer hårdhudad än jag är. Jag har en gnagande oroskänsla varje gång jag går in och skriver något här, eftersom jag har fått intrycket att det inte finns något sätt att delta utan att exponera sig för personinriktad kritik. (Diskussioner om artikeldisposition och språk och liknande berikar ju, det är inte det jag menar.) Det är därför jag är så angelägen att följa regelverket – i den mån jag förstår det – så långt det bara går för att minimera den risken. / --Minor 29 december 2011 kl. 21.26 (CET)
replies: text: ::::Fotot hade jag missat - därmed tycker jag att problemet är löst! Ett par funderingar: I bildtexten och i diskussionen ovan står det att det är upprättat troligen 1508 eller 1509, men i den löpande texten står det 1507. Handskrivevet överst i handlingen står det 1489 - är det ett årtal? Och vad är det för slags handling egentligen?
replies: text: :::::Årtalet 1507 avser ett annat dokument i vilket Anders Burmans brorson Anders Jakobsson i Bure nämns; dessa två dokument är de tidigaste skriftliga beläggen på Bureättlingar. Siffran 1489 överst på handlingen i Sturearkivet är bara ett dokumentnummer och står alltså inte för något årtal; jag har för säkerhets skull förtydligat detta i bildtexten. Dokumentet är en minnesanteckning om att de uppräknade åtta personerna i Umeå ska "ligger min herre [ärkebiskopen] under ögonen". Handlingen, som uppmärksammades i slutet av maj 2005 av redaktören vid Svenskt biografiskt lexikon Roger Axelsson på Sveriges Släktforskarförbunds Anbytarforum (tråden Släkter > Bureätten > Bureätten på internet), kan dateras till 1508–1509 utifrån utifrån ett annat pappersbrev i Sturearkivet (nr 1055), daterat 31 mars 1509, rörande en viss hjälpskatt som uppbars i området.   / --Minor 30 december 2011 kl. 07.34 (CET)

text: ::::(Den typ av perfektionism du beskriver behövs på Wikipedia, och har verkligen lyft denna artikel. Själv blir jag besviken om ingen petar i mina bidrag - jag lär mig av andras återkoppling. Det skrivs många dumheter på Wikipedia, men i slutänden brukar koncencusbesluten kloka. Man vågar faktiskt släppa kontrollen och låta bli att bevaka sina bidrag ett tag, andra brukar kunna fixa. Jag stör mig precis som du på alla infantila personangrepp, men jag tycker att diskussioner på Wikipedia är mer sakliga än på många andra ickemodererade nätforum där folk gömmer sig bakom anonyma användar-ID:n och Ip-adresser. Personangreppen är dock ändå färre på sociala nätverk där man tvingas skriva under sitt rätta namn, så anonymiteten på Wikipedia är ett gissel.)

text: ::::Go fortsättning allihop och gott nytt år!Mange01 30 december 2011 kl. 00.45 (CET)
replies: text: :::::Jag har nu justerat artikeltexten så att den inte uteslutande refererar till en otryckt källa/bearbetning för någon uppgift. Därigenom hoppas jag att jag har löst problemet med att artikeln innehöll uppgifter som enligt Wikipedias riktlinje "Ingen originalforskning" var förbjudna genom att de inte redan fanns tillgängliga i en publicerad källa/bearbetning. En uppgift, som visserligen var mycket intressant, tog jag bort helt; världen får sitta i andlös väntan på den ett tag till. För de övriga hittade jag ett par nätreferenser som borde vara tillräckligt pålitliga; om ytterligare en hänvisning till mina egna arbeten innebär en kvalitetshöjning kan man sedan fråga sig. När jag ett par gånger i noterna nämner en handskrift och sidangivelse är detta alltså bara ett förtydligande; den publicerade källan/bearbetningen nämns efter. / Urban Sikeborg, --Minor 9 januari 2012 kl. 20.31 (CET)
thread_title: Förslag till ny approach

message: Bureätten eller Buresläkten är sedan 1600-talet en kollektiv benämning på de personer som på mans- eller kvinnolinjen härstammar från en senmedeltida familj i Bure
Ortnamnet Bure återgår på den äldre benämningen på Bureälven, »Buran». [Svenskt ortnamnslexikon (utg. Språk- och folkminnesinstitutet), Uppsala 2003, s. 51.
 i Skellefteå, nuvarande Bureå. Avkomlingar till Bureätten kallas vanligen Bureättlingar. Flera i den svenska stormaktstidens kyrko- och lärdomshistoria framstående män har varit Bureättlingar. 
=== Bureätten som tidigt släktbegrepp ===
Den starka släktkänslan inom Bureätten för det gemensamma ursprunget från vad som upplevdes som en särskilt framstående släkt med anknytning till Bure hade tidig och vid spridning och kan beläggas redan vid 1600-talets första år.
Sikeborg, Urban: »Johan Bures släktbok över Bureätten : tillkomst och tillförlitlighet», Släktforskarnas Årsbok 1996 (utg. Sveriges Släktforskarförbuund). – Jämför Armfeltin arkisto III:14–15, s. 223–227, Riksarkivet, Helsingfors.
 På 1500-talet tog sig familjer och personer som nått de sociala eliterna inom respektive samhällsklass inom sex släktgrenar namnet Burman, Bure eller den latiniserade namnformen Bureus (Buraeus), trots en ibland avlägsen släktskap inbördes.
Sikeborg 1996, s. 247. – En av de tidigast belagda släktmedlemmarna är »Anders Bureman» i Rödbäck i Umeå, som omnämns i ett brev från tiden 1508–1509. [Sturearkivet, kapsel 9, nr 1489] – Se Sikeborg 1996, s. 274–275, för en släkttavla över personer och familjer med namnen Bure, Bureus samt Burman inom Bureätten till och med 1600-talets första decennium enligt Johan Bures släktbok. – Johan Bure uppger att ärkebiskopen Andreas Laurentii (»Björnram», d. 1591), vars mormors far var Bureättling, skulle ha kallat sig Bureus. Andreas Laurentii kan inte beläggas ha skrivit sig så själv. Att uppgiften ändå stämmer framgår av det huvudbaner av snidat och målat trä som var uppsatt på en pelare i högkorets östra del i Uppsala domkyrka, ovanför dennes grav. Enligt Johan Peringskiölds avritning i Monumenta Ullerakerensia från 1719 fanns följande horisontella inskrift uppsatt på bärstången under begravningsvapnet: »Andreas Laurentii Archieposcopus Vpsaliensis Bureus». För en närmare beskrivning och avbildning, se Bengtsson, Herman: Uppsala domkyrka, vol. 6, Gravminnen (Sveriges kyrkor: konsthistoriskt inventarium, 232), Uppsala 2010, s. 431–433.
=== Buregenealogin och Fale Bure ===
Antikvarien Johan Bure (1568–1652), som via sin mormors far härstammade från Bureätten, genomförde 1600–1601 en omfattande resa i de norrländska landskapen. Han gjorde samtidigt ett stort antal intervjuer med avlägsna släktingar om deras gemensamma släkt tillbaka till den välbärgade säljägaren Härse i Bure. Resultatet blev en släktbok med en omfattande samling släkttavlor, som till större delen omfattar allmoge med tidiga släktgrenar bland prästerskap och kronotjänstemän från 1400-talets andra hälft och framåt i en unik omfattning för sin tid, då annars bara furstar och adel ansågs ha anor.
Sikeborg, Urban: »Ett göticistiskt släktbygge : Johan Bures minnessten över Bureätten från 1611», Släktforskarnas Årsbok 2010, s. 161 f. – Om de sagespersoner och skriftliga källor som låg till grund för släktboken, se Sikeborg 1996, s. 261–263.
Johan Bure trodde sig också härstamma från personer nämnda på runstenarna i Sko i Uppland och Selånger i Medelpad utifrån deras namn, som han föreställde sig vara unika för sin Bureätt. Han förenade dock aldrig släkttavlorna från Norrlandsresan med sin runstensgenealogi, som han tidsmässigt placerade långt bak i förkristen tid. Han kom så småningom att införliva sina föreställningar om Bureättens uråldriga ursprung i sin esoteriska föreställningsvärld. 1611 lät han rista en minnessten över Bureätten som sattes upp i Academia Carolinas fasad i Uppsala. Johan Bure framställde på denna i kryptiska ordalag Bureättens härstamning från det forna kungariket Hälsingland och antikens goter, tillsammans med vapnet från sköldemärkshällen i Skön och en komprimerad redogörelse över sin egen härstamning från dessa.
Om minnesstenen och Johan Bures föreställningsvärld, se Sikeborg 2010.
Som en följd av att två släktgrenar som gjorde anspråk på släktskap med Bureätten adlades på 1600-talet med namnen Bure respektive Burensköld kom släktkretsen att uppmärksammas av adelsgenealogerna. En omfattande tillbyggnad av de äldsta släktleden ägde rum på 1700-talet på ohistoriska grunder till dess Bureätten angavs härstamma från en Tord i Byr på 900-talet, en person vars namn är hämtat från en runsten vid Sko i Uppland. Under 1700-talets senare del kom Bureätten i egenskap av en av Sveriges äldsta släkter att uppmärksammas såväl i facklitteratur som i dramatiska verk.
Sikeborg, Urban: »Ifrån heden tid en talrik och hedrad släkt : den historiska framställningen av Bureättens äldre led», Släktforskarnas årsbok 2011 (utg. Sveriges Släktforskarförbund), s. 59 f.
==== De båda Fale Bure ====
I fokus för uppmärksamheten stod de två medeltidshjältarna Fale Bure. Den yngre Fale återgick på en lokal legend i Sköns socken i Medelpad om en hjälte Fale hin unge i Birsta som räddat en icke namngiven kungason vid ett icke angivet tillfälle och vars gravsten med en sköld och en böjd arm som sköldemärke fanns på kyrkogården. Johan Bure identifierade denne Fale som en anfader utifrån bynamnet Birsta, som han tolkade som Byrestad, dvs. en plats grundad och bebodd av Burar. Han passade därefter in legenden i stridigheterna mellan Sverkerska ätten och Erikska ätten ätterna omkring år 1200. I rikshistorikerna uppträder från 1650-talet också en Fale Bure som ska ha varit hövitsman för de anförare som hämnades Erik den heliges död år 1161. Denne Fale Bure »hin gamle» framställdes på 1700-talet som farfar till den yngre Fale Bure »hin unge». I en dissertation av Nils Casström 1746 presenterades de båda Fale och hela den fullständiga släktkedjan i tryck för första gången. 
Den latinska dissertationen med titeln Dissertatio historica, utriusque Falonis Bure in patriam merita leviter delineans (Uppsala 1746) finns i svensk översättning i sin helhet med noter i Sikeborg, Urban: »'De båda Fale Bures välgärningar mot fäderneslandet' : Nils Casströms dissertation från 1746», Släktforskarnas Årsbok 2008.
==== Historikernas avfärdande ====
Redan historikern Sven Lagerbring kunde 1773 påpeka de historiska orimligheterna i de berättelser om de båda Fale som var i omlopp i litteraturen.
LagerBring, Sven: Swea rikes historia, ifrån de äldsta tider til de närwarande. Andra delen. Som innefattar rikets öden från år 1060 til 1300. Stockholm 1773.
 Trots att mer kritiskt sinnade historiker i hans efterföljd sedan förkastade berättelserna som ohistoriska kom hela släktlinjen tillbaka till Tord i Byr att ingå i Gabriel Anreps edition av Svenska adelns ättar-taflor (1858). Bibliotekarien Leonard Bygdén höll 1890 ett föredrag där han presenterade sin kritiska undersökning av myten om Fale Bure (den yngre). Han kunde påvisa att den ursprungliga legenden om Fale hin unge återgick på Fartägn Unge, en man av viss betydelse som omnämns i ett par diplom vid 1300-talets mitt.
Föredraget med titeln »Om ursprunget till den historiska mythen om Fale Bure» trycktes 1891 i Samlaren 11. Uppsala 1891.
 Efter Bygdén kom Buregenealogin i sin helhet att falla i vanrykte och länge vara något för bördsstolta och fritidsforskare enbart. De äldsta leden mönstrades sedan ut i Gustaf Elgenstiernas edition av Den introducerade svenska adelns ättartavlor från 1920-talet. De senaste åren har dock Johan Bures släktföreställningar, hans släktbok och traderingen av uppgifter börjat ägnats ny uppmärksamhet utifrån ett källkritiskt perspektiv.
Sikeborg 1996; Sikeborg 2010; Sikeborg 2011.
=== Bureättlingar inom kyrka och fornvård ===
I den långvariga liturgiska striden som inleddes 1574 rörande den svenska kyrkans bekännelse och religionsbruk och dess förhållande till den katolska kyrkan tillhörde flera av huvudpersonerna Bureätten. På den segrande motståndarsidan stod Olaus Martini, sedermera ärkebiskop; Petrus Kenicius, sedermera ärkebiskop, och biskopen i Linköping Martinus Olai Gestricius. Till denna sida hörde också Nicolaus Olai Bothniensis, vald till ärkebiskop 1599 men död före sitt tillträde, som var gift med en Bureättling. På Johan III:s sida befann sig i stället Bureättlingen Andreas Laurentii (»Björnram»), 1583 utsedd till ärkebiskop. Flera biskopar och ärkebiskopar i Sverige kunde sedan på 1600- och 1700-talen räkna sig som Bureättlingar.
Inom den svenska forn- och språkforskningen innehade Johan Bure en helt dominerande roll även efter sin död. Flera av hans släktingar innehade sedan t.o.m. 1719 framstående positioner inom Riksarkivet och den svenska riksantikvarieverksamheten.
1. Riksantikvarien och riksarkivarien Georg Stiernhielm (1598–1672), gift med Cecilia (1603–1663), dotter till Bureättlingen och kyrkoherden i Riddarholms församling Laurentius Engelberti Buraeus (1573-1612). – 2. Lars Bureus (son till Bureättlingen och biskopen i Strängnäs Jacob Zebrozynthius och dennes hustru, Bureättlingen Katarina Nilsdotter) var riksantikvarie från 1657 till sin död 1665. – 3. Johan Henriksson Axehielm, gift med Johan Bures dotter, var riksantikvarie 1652–1667, då Antikvitetskollegium inrättades (och blev då en av dess assessorer); 1672–1675 var han dessutom ordförande för Antikvitetskollegium. – 4. Elias Runell/Palmskiöld (1667–1719), föreståndare för Riksarkivet i egenskap av arkivsekreterare; var son till arkivsekreteraren Erik Runell/Palmskiöld och dennes andra hustru Magdalena Gavelia, Bureättling och justitieborgmästardotter från Gävle.
thread_title: Förslaget

message: Den starka släktkänslan inom Bureätten för det gemensamma ursprunget från vad som upplevdes som en särskilt framstående släkt med anknytning till Bure hade tidig och vid spridning och kan beläggas redan vid 1600-talets första år.
Sikeborg, Urban: »Johan Bures släktbok över Bureätten : tillkomst och tillförlitlighet», Släktforskarnas Årsbok 1996 (utg. Sveriges Släktforskarförbuund). – Jämför Armfeltin arkisto III:14–15, s. 223–227, Riksarkivet, Helsingfors.
 På 1500-talet tog sig familjer och personer som nått de sociala eliterna inom respektive samhällsklass inom sex släktgrenar namnet Burman, Bure eller den latiniserade namnformen Bureus (Buraeus), trots en ibland avlägsen släktskap inbördes.
Sikeborg 1996, s. 247. – En av de tidigast belagda släktmedlemmarna är »Anders Bureman» i Rödbäck i Umeå, som omnämns i ett brev från tiden 1508–1509. [Sturearkivet, kapsel 9, nr 1489] – Se Sikeborg 1996, s. 274–275, för en släkttavla över personer och familjer med namnen Bure, Bureus samt Burman inom Bureätten till och med 1600-talets första decennium enligt Johan Bures släktbok. – Johan Bure uppger att ärkebiskopen Andreas Laurentii (»Björnram», d. 1591), vars mormors far var Bureättling, skulle ha kallat sig Bureus. Andreas Laurentii kan inte beläggas ha skrivit sig så själv. Att uppgiften ändå stämmer framgår av det huvudbaner av snidat och målat trä som var uppsatt på en pelare i högkorets östra del i Uppsala domkyrka, ovanför dennes grav. Enligt Johan Peringskiölds avritning i Monumenta Ullerakerensia från 1719 fanns följande horisontella inskrift uppsatt på bärstången under begravningsvapnet: »Andreas Laurentii Archieposcopus Vpsaliensis Bureus». För en närmare beskrivning och avbildning, se Bengtsson, Herman: Uppsala domkyrka, vol. 6, Gravminnen (Sveriges kyrkor: konsthistoriskt inventarium, 232), Uppsala 2010, s. 431–433.
thread_title:  Bureätten som tidigt släktbegrepp 

message: Antikvarien Johan Bure (1568–1652), som via sin mormors far härstammade från Bureätten, genomförde 1600–1601 en omfattande resa i de norrländska landskapen. Han gjorde samtidigt ett stort antal intervjuer med avlägsna släktingar om deras gemensamma släkt tillbaka till den välbärgade säljägaren Härse i Bure. Resultatet blev en släktbok med en omfattande samling släkttavlor, som till större delen omfattar allmoge med tidiga släktgrenar bland prästerskap och kronotjänstemän från 1400-talets andra hälft och framåt i en unik omfattning för sin tid, då annars bara furstar och adel ansågs ha anor.
Sikeborg, Urban: »Ett göticistiskt släktbygge : Johan Bures minnessten över Bureätten från 1611», Släktforskarnas Årsbok 2010, s. 161 f. – Om de sagespersoner och skriftliga källor som låg till grund för släktboken, se Sikeborg 1996, s. 261–263.
Johan Bure trodde sig också härstamma från personer nämnda på runstenarna i Sko i Uppland och Selånger i Medelpad utifrån deras namn, som han föreställde sig vara unika för sin Bureätt. Han förenade dock aldrig släkttavlorna från Norrlandsresan med sin runstensgenealogi, som han tidsmässigt placerade långt bak i förkristen tid. Han kom så småningom att införliva sina föreställningar om Bureättens uråldriga ursprung i sin esoteriska föreställningsvärld. 1611 lät han rista en minnessten över Bureätten som sattes upp i Academia Carolinas fasad i Uppsala. Johan Bure framställde på denna i kryptiska ordalag Bureättens härstamning från det forna kungariket Hälsingland och antikens goter, tillsammans med vapnet från sköldemärkshällen i Skön och en komprimerad redogörelse över sin egen härstamning från dessa.
Om minnesstenen och Johan Bures föreställningsvärld, se Sikeborg 2010.
Som en följd av att två släktgrenar som gjorde anspråk på släktskap med Bureätten adlades på 1600-talet med namnen Bure respektive Burensköld kom släktkretsen att uppmärksammas av adelsgenealogerna. En omfattande tillbyggnad av de äldsta släktleden ägde rum på 1700-talet på ohistoriska grunder till dess Bureätten angavs härstamma från en Tord i Byr på 900-talet, en person vars namn är hämtat från en runsten vid Sko i Uppland. Under 1700-talets senare del kom Bureätten i egenskap av en av Sveriges äldsta släkter att uppmärksammas såväl i facklitteratur som i dramatiska verk.
Sikeborg, Urban: »Ifrån heden tid en talrik och hedrad släkt : den historiska framställningen av Bureättens äldre led», Släktforskarnas årsbok 2011 (utg. Sveriges Släktforskarförbund), s. 59 f.
==== De båda Fale Bure ====
I fokus för uppmärksamheten stod de två medeltidshjältarna Fale Bure. Den yngre Fale återgick på en lokal legend i Sköns socken i Medelpad om en hjälte Fale hin unge i Birsta som räddat en icke namngiven kungason vid ett icke angivet tillfälle och vars gravsten med en sköld och en böjd arm som sköldemärke fanns på kyrkogården. Johan Bure identifierade denne Fale som en anfader utifrån bynamnet Birsta, som han tolkade som Byrestad, dvs. en plats grundad och bebodd av Burar. Han passade därefter in legenden i stridigheterna mellan Sverkerska ätten och Erikska ätten ätterna omkring år 1200. I rikshistorikerna uppträder från 1650-talet också en Fale Bure som ska ha varit hövitsman för de anförare som hämnades Erik den heliges död år 1161. Denne Fale Bure »hin gamle» framställdes på 1700-talet som farfar till den yngre Fale Bure »hin unge». I en dissertation av Nils Casström 1746 presenterades de båda Fale och hela den fullständiga släktkedjan i tryck för första gången. 
Den latinska dissertationen med titeln Dissertatio historica, utriusque Falonis Bure in patriam merita leviter delineans (Uppsala 1746) finns i svensk översättning i sin helhet med noter i Sikeborg, Urban: »'De båda Fale Bures välgärningar mot fäderneslandet' : Nils Casströms dissertation från 1746», Släktforskarnas Årsbok 2008.
==== Historikernas avfärdande ====
Redan historikern Sven Lagerbring kunde 1773 påpeka de historiska orimligheterna i de berättelser om de båda Fale som var i omlopp i litteraturen.
LagerBring, Sven: Swea rikes historia, ifrån de äldsta tider til de närwarande. Andra delen. Som innefattar rikets öden från år 1060 til 1300. Stockholm 1773.
 Trots att mer kritiskt sinnade historiker i hans efterföljd sedan förkastade berättelserna som ohistoriska kom hela släktlinjen tillbaka till Tord i Byr att ingå i Gabriel Anreps edition av Svenska adelns ättar-taflor (1858). Bibliotekarien Leonard Bygdén höll 1890 ett föredrag där han presenterade sin kritiska undersökning av myten om Fale Bure (den yngre). Han kunde påvisa att den ursprungliga legenden om Fale hin unge återgick på Fartägn Unge, en man av viss betydelse som omnämns i ett par diplom vid 1300-talets mitt.
Föredraget med titeln »Om ursprunget till den historiska mythen om Fale Bure» trycktes 1891 i Samlaren 11. Uppsala 1891.
 Efter Bygdén kom Buregenealogin i sin helhet att falla i vanrykte och länge vara något för bördsstolta och fritidsforskare enbart. De äldsta leden mönstrades sedan ut i Gustaf Elgenstiernas edition av Den introducerade svenska adelns ättartavlor från 1920-talet. De senaste åren har dock Johan Bures släktföreställningar, hans släktbok och traderingen av uppgifter börjat ägnats ny uppmärksamhet utifrån ett källkritiskt perspektiv.
Sikeborg 1996; Sikeborg 2010; Sikeborg 2011.
thread_title:  Buregenealogin och Fale Bure 

message: I fokus för uppmärksamheten stod de två medeltidshjältarna Fale Bure. Den yngre Fale återgick på en lokal legend i Sköns socken i Medelpad om en hjälte Fale hin unge i Birsta som räddat en icke namngiven kungason vid ett icke angivet tillfälle och vars gravsten med en sköld och en böjd arm som sköldemärke fanns på kyrkogården. Johan Bure identifierade denne Fale som en anfader utifrån bynamnet Birsta, som han tolkade som Byrestad, dvs. en plats grundad och bebodd av Burar. Han passade därefter in legenden i stridigheterna mellan Sverkerska ätten och Erikska ätten ätterna omkring år 1200. I rikshistorikerna uppträder från 1650-talet också en Fale Bure som ska ha varit hövitsman för de anförare som hämnades Erik den heliges död år 1161. Denne Fale Bure »hin gamle» framställdes på 1700-talet som farfar till den yngre Fale Bure »hin unge». I en dissertation av Nils Casström 1746 presenterades de båda Fale och hela den fullständiga släktkedjan i tryck för första gången. 
Den latinska dissertationen med titeln Dissertatio historica, utriusque Falonis Bure in patriam merita leviter delineans (Uppsala 1746) finns i svensk översättning i sin helhet med noter i Sikeborg, Urban: »'De båda Fale Bures välgärningar mot fäderneslandet' : Nils Casströms dissertation från 1746», Släktforskarnas Årsbok 2008.
thread_title:  De båda Fale Bure 

message: Redan historikern Sven Lagerbring kunde 1773 påpeka de historiska orimligheterna i de berättelser om de båda Fale som var i omlopp i litteraturen.
LagerBring, Sven: Swea rikes historia, ifrån de äldsta tider til de närwarande. Andra delen. Som innefattar rikets öden från år 1060 til 1300. Stockholm 1773.
 Trots att mer kritiskt sinnade historiker i hans efterföljd sedan förkastade berättelserna som ohistoriska kom hela släktlinjen tillbaka till Tord i Byr att ingå i Gabriel Anreps edition av Svenska adelns ättar-taflor (1858). Bibliotekarien Leonard Bygdén höll 1890 ett föredrag där han presenterade sin kritiska undersökning av myten om Fale Bure (den yngre). Han kunde påvisa att den ursprungliga legenden om Fale hin unge återgick på Fartägn Unge, en man av viss betydelse som omnämns i ett par diplom vid 1300-talets mitt.
Föredraget med titeln »Om ursprunget till den historiska mythen om Fale Bure» trycktes 1891 i Samlaren 11. Uppsala 1891.
 Efter Bygdén kom Buregenealogin i sin helhet att falla i vanrykte och länge vara något för bördsstolta och fritidsforskare enbart. De äldsta leden mönstrades sedan ut i Gustaf Elgenstiernas edition av Den introducerade svenska adelns ättartavlor från 1920-talet. De senaste åren har dock Johan Bures släktföreställningar, hans släktbok och traderingen av uppgifter börjat ägnats ny uppmärksamhet utifrån ett källkritiskt perspektiv.
Sikeborg 1996; Sikeborg 2010; Sikeborg 2011.
thread_title:  Historikernas avfärdande 

message: I den långvariga liturgiska striden som inleddes 1574 rörande den svenska kyrkans bekännelse och religionsbruk och dess förhållande till den katolska kyrkan tillhörde flera av huvudpersonerna Bureätten. På den segrande motståndarsidan stod Olaus Martini, sedermera ärkebiskop; Petrus Kenicius, sedermera ärkebiskop, och biskopen i Linköping Martinus Olai Gestricius. Till denna sida hörde också Nicolaus Olai Bothniensis, vald till ärkebiskop 1599 men död före sitt tillträde, som var gift med en Bureättling. På Johan III:s sida befann sig i stället Bureättlingen Andreas Laurentii (»Björnram»), 1583 utsedd till ärkebiskop. Flera biskopar och ärkebiskopar i Sverige kunde sedan på 1600- och 1700-talen räkna sig som Bureättlingar.
Inom den svenska forn- och språkforskningen innehade Johan Bure en helt dominerande roll även efter sin död. Flera av hans släktingar innehade sedan t.o.m. 1719 framstående positioner inom Riksarkivet och den svenska riksantikvarieverksamheten.
1. Riksantikvarien och riksarkivarien Georg Stiernhielm (1598–1672), gift med Cecilia (1603–1663), dotter till Bureättlingen och kyrkoherden i Riddarholms församling Laurentius Engelberti Buraeus (1573-1612). – 2. Lars Bureus (son till Bureättlingen och biskopen i Strängnäs Jacob Zebrozynthius och dennes hustru, Bureättlingen Katarina Nilsdotter) var riksantikvarie från 1657 till sin död 1665. – 3. Johan Henriksson Axehielm, gift med Johan Bures dotter, var riksantikvarie 1652–1667, då Antikvitetskollegium inrättades (och blev då en av dess assessorer); 1672–1675 var han dessutom ordförande för Antikvitetskollegium. – 4. Elias Runell/Palmskiöld (1667–1719), föreståndare för Riksarkivet i egenskap av arkivsekreterare; var son till arkivsekreteraren Erik Runell/Palmskiöld och dennes andra hustru Magdalena Gavelia, Bureättling och justitieborgmästardotter från Gävle.
thread_title:  Bureättlingar inom kyrka och fornvård 

message: / Urban Sikeborg, --Minor 13 maj 2011 kl. 21.34 (CEST)
thread_title:  Noter 

message: Tyvärr kan jag inte alls hålla med dig om detta förslag. Som okunnig vill jag veta att boken är viktig att den innehåller unika uppteckningar från 1400 och 1500 talet. Och detta med Fale Bure är jag som oinsatt otroligt ointresserad av och skulle helst reducera till fyra meningar. I den disposition jag la dit la jag det i ett avsnitt sist, utan avkortning så de mindre insatta skall orka ta sig dit, om de där tappar orken så förloras bara det avsnittet. Du föreslår tvärtom att denna fråga skulle dominera dispositionen, vilket då enligt mening gör den helt omöjligt ta till sig för vår huvudmålgrupp, de oinsatta.Yger 13 maj 2011 kl. 21.45 (CEST)
replies: text: Jag ställer mig tvekande till varför man just ska nämna kyrka och fornvård? Vi har ju alla på universitetet, alla som adlades och verkade inom det adliga ståndet, bergmästare, bruksherrarna, etc. om vi inte ska gå in i samtiden.--90.233.184.207 13 maj 2011 kl. 23.01 (CEST)

text: De ca 250 länkarna här http://sv.wikipedia.org/w/index.php?title=Special:L%C3%A4nkar_hit/Bure%C3%A4tten&limit=500 är ju bara en liten bråkdel, och huvudsakligen från äldre tid.--90.233.184.207 13 maj 2011 kl. 23.04 (CEST)
replies: text: :Hej, Yger (och du med IP-numret)! Att släktboken är unik med sina allmogegenealogier påpekar jag i texten, om du tittar efter lite närmare. — Med all respekt sagt: Vad gäller Fale Burarna så tror jag inte du är medveten om vilket symbolvärde de hade på 1600- och 1700-talen och första halvan av 1800-talet. Fale Bure, särskilt den yngre, hade en monumental roll och ingick i skolböckerna ännu omkring år 1850. De var Norrlands stolthet i medeltidshistorien. De spelade huvudrollen i flera teaterverk som uppfördes inför hovet omkring år 1800 och varenda kotte ville härstamma från dem, tillräckligt för att man skulle förfalska sina släkttavlor för att få in dem. De nämns i rikskrönikor, används som uppbyggliga exempel, dyker t.o.m. upp i skönlitteraturen. En biskop yttrade i början av 1800-talet att Fale Bure (den yngre) var den mest kände svensken i vår historia. Om inte det är ett kriterium för vad som skulle höra hemma på Wikipedia, vad krävs det då? Jag tycker därför att Fale Burarna förtjänar ett par rader på central plats och tror att de kan vara intressanta nog för en intresserad oinsatt, om än inte för en ointresserad oinsatt.

text: :Det som var speciellt med Bureätten var den dominans de hade just inom den kyrkliga sfären – och då just vid den tid då kyrkan gick igenom stora kriser och stor förändring – under ett halvsekel. Deras påtagliga närvaro i befattningar inom arkiv- och fornvården under drygt ett sekel hade också stor effekt. Riksarkivet går från att vara en samling dokument förvarade i tunnor och tinor till att bli ett ordnat och katalogiserat arkiv med en omfattande avskrivarverksamhet av det äldre beståndet, och antikvitetsvården regleras och fornminnen börjar inventeras ordentligt i landet. En sådan särställning tror jag inte att Bureätten har haft senare inom något område. Jag har inga problem med att utesluta omnämnandet av personerna dem från artikeln, dock. / --Minor 13 maj 2011 kl. 23.25 (CEST)
replies: text: ::OK, jag har gjort en omarbetning av artikeln som flera tycks gilla, speciellt ur aspekten läsbarhet. Men jag äger inte artikeln och om det finns konsensus för en helt annan text så har jag ingen synpunkt på detta.Yger 14 maj 2011 kl. 06.48 (CEST)
replies: text: :::Är mallen Ifrågasatta uppgifter fortfarande tillämplig? Mange01 14 maj 2011 kl. 15.30 (CEST)
replies: text: ::::Vad jag kan se finns det femton direkta sakfel i artikeln i dess nuvarande utformning, utöver några påståenden som känns rätt svajiga. Jag har redogjort för väl alla felaktigheterna ovan, så jag upprepar dem inte här. Fortfarande känns det som att målgruppen för artikeln skulle vara släktforskare, och jag tycker att den inriktningen förfelar målet lite; Bureätten är ett idéhistoriskt sett vidare begrepp än så och hade en rätt ansenlig inverkan på utformningen av Johan Bures esoteriska adulrunebygge, där den gudomliga kunskapen förmedlas via Bureätten och där hans förfäder haft en halvgudaliknande ställning.

text: ::::Bureätten var också en synnerligen inflytelserik grupp inom den kyrkliga domänen under några kritiska decennier från 1570-talet och framåt (och eftersom kyrkan var statsreligion innebar det att de frågor som behandlades av alla de biskopar som tillhörde Bureätten under denna tid engagerade hela nationen), liksom då det gällde fornforskning och arkivuppbyggnad i Sverige omkring 1600-1720. Och dessa områden var under stormaktstiden ordentligt prioriterade, eftersom de låg till grund för framställandet av Sverige som en mycket gammal och ärorik nation. (Under stormaktstiden är åldersbegreppet - ju äldre något är ,desto bättre - en central tanke i många argument på hög politisk nivå. Det uttalade syftet med fornforskningen var att den skulle förhärliga fosterlandet.) Ska Wikipedia-artiklarna ta upp det som har haft störst relevans så vore det olyckligt att utelämna sådana aspekter för att i stället ha med oväsentliga uppgifter som Wieselgrens kommentar, för att ta ett exempel. (Han upprepade bara vad LagerBring framfört 1773 och som jag hänvisar till i mitt ratade förslag till omdisponering ovan. LagerBring var den ende som faktiskt bemödade sig att undersöka de historiska grunderna för berättelserna om de båda Fale Bure så som de presenterades i Olof von Dalins rikshistorik. Efterföljande historiker har bara upprepat hans summering. Ska man här ta med den kritik som framförts av historiker som följt i LagerBrings fotspår så är det LagerBring som stått för analysen och slutsatserna.) Dessutom var Bureätten vida känd i de nordligaste landskapen på Johan Bures tid, flertalet underlagmän, präster och köpmän i Österbotten vid 1500-talets slut sägs ha varit Bureättlingar och något av en uppstudsig maktfaktor på lokal nivå i Västerbotten och Norrbotten som det gällde att hålla sig väl med. Jag nämner det för att visa att Bureätten är mycket mer än en genealogisk fråga.

text: ::::Artikeln nu vacklar mellan att ena stunden framföra absoluta uttalanden (som dock är felaktiga) och därefter plötsligt bli överdrivet försiktig då det gäller sådant som ingen historiker skulle ifrågasätta, som exempelvis att "flertalet nutida skeptiska forskare" betraktar det som sagor att en viss runstensgestalt skulle härstamma från de mytiska hälsingekungarna eller från de goter som skulle ha återinflyttat på 500-talet. Jag vet att det är svårt att formulera sig, att det här är ett komplext ämne och att det har varit en del upprörda känslor då det gäller den här artikeln, men den här typen av diplomatiska formuleringar hjälper ingen. En akademiker som forskar sedan många år om Johan Bure sade förra året att det finns så många vansinnigheter om denne och hans Bureätt på nätet att han inte kunde använda det som resurs eller infallsvinkel för sin forskning. Det vore synd om den här Wikipedia-artikeln skulle återspegla något av det.

text: ::::Det låter väl som om jag talar i egen sak här, men jag vill ändå i all anspråkslöshet påpeka att en hel del aspekter då det gäller Bureätten har jag tagit upp i mina artiklar, som i största görliga mån baseras på primärkällor och har en mycket utförlig källredovisning med kommentarer. Det är exempelvis jag som efter en källkritisk analys av sagespersoner, skriftliga källor och andra faktorer av Johan Bures släktbok dragit slutsatsen att dess släkttavlor över allmoge och ofrälse från 1400-talets andra hälft är mycket värdefulla och helt unika för sin tid. Men jag ser ingen hänvisning till de artiklarna :-).

text: ::::Jag vet inte hur jag ska gå vidare här. Att gå direkt in och redigera artikeln har inte funkat tidigare. Ämnet är komplext och ska man gå ner på detaljnivå i den omfattning som sker nu i artikeln krävs det en del jobb för att få balans i presentationen. Det var därför jag försökte hålla mitt artikelförslag ovan på en övergripande nivå för att i stället väcka tanken på att lägga detaljinformationen på relaterade artiklar med begränsat omfång (t.ex. en om Johan Bures släktbok över Bureätten, ett av de mest uppmärksammade genealogiska verken i svensk historia); det tror jag skulle göra huvudartikeln, den som skulle presentera det väsentliga på ett överskådligt, sammanfattat sätt för den intresserade oinsatte, fredad. / --Minor 16 maj 2011 kl. 01.06 (CEST)
replies: text: :::::Det skulle vara till stor hjälp om du kunde lista igen det du ser som problem, ev bara med sifferreferenser till det du redan skrivit. I allmänna termer brukar vi sätta högstadielever och gymnasister som målgruppen för artiklarna i Wikipedia, dvs det är den insiktsnivå som dessa har som vi bör utgå från. Med min egen erfarenhet och återkopplingen på den omredigering jag gjort, så uppfattar jag den disposition och det upplägg artikeln nu har är lämplig. Däremot kan (bör?) texten inom respektive rubrik kortas och korrigeras, där din kunskap är viktig för att få till dessa justeringar. Yger 16 maj 2011 kl. 06.53 (CEST)
replies: text: :::::: Jag tror personligen, att utan en omfattande artikel, som den Minor skrivit, kommer ganska snart felaktigheter att börja hopa sig, genom enstaka tillägg och kompletteringar av mer oinsatta personer, som till exempel tror att Wieselgren gjorde egna forskningar och inte bara byggde på Lagerbring. Jag tror att skall vi skriva en artikel för högstadieelever får det bli en kortare sammanfattning i inledningen, annars kommer nog inte det här att fungera.--FBQ 16 maj 2011 kl. 12.31 (CEST)
replies: text: :::::::Även i den enklaste versionen ("för högstadieelever") ser jag det relevant nämna släktboken och dess unika uppsättningar bondegenealogier, och om Burestenen (Den återfinns ju fysiskt på väggen i Uppsala domkyrka).Sedan kan man som Minor är inne på skriva fördjupningsartiklar om Burestenen och släktboken (och Fale..). En variant kan ju vara att någon av er kunniga skriver dessa fördjupningsartiklar så kan denna basartikel länka till dessa. Yger 16 maj 2011 kl. 13.13 (CEST)
thread_title: återkoppling på förslaget

message: Jag har haft en sömnlös natt igen så jag satt en timme och fortsatte att skissa på en omskrivning där vi får med fler aspekter än den rent genealogiska; detta alltså för att demonstrera tydligare vad jag menar, ingen färdig text. Att målgruppen för Wikipedia nu skulle vara högstadieelever (!) låter förfärligt, men jag kan i alla fall säga att jag inte skulle ha haft några problem att ta till mig en sådan text som den här i högstadiet eller gymnasiet:
=== Exemplet ===
Bureätten är bland släktforskare en kollektiv benämning på de personer som på mans- eller kvinnolinjen härstammar från en mytisk, medeltida hjälte Fale hin unge i Medelpad och dennes föregivne son, säljägaren Härse Bure i Bure i Skellefteå, nuvarande Bureå i Västerbotten. Avkomlingar till denna »ätt» brukar kallas Bureättlingar.
Begreppet »ätt» är numera vanligen begränsat till att beteckna adliga och furstliga släkter där släktskap är patrilineärt, dvs. den överförs via manssidan enbart. Under medeltiden kunde dock med »ätt» avses alla som härstammade från en gemensam anfader eller anmoder eller som man själv var befryndad med på något sätt. [Jämför Harrison, Dick: I jarlens sekel, 2002, s. 100.] Denna bilaterala släktuppfattning, alltså att släktskap förmedlades både på mans- och kvinnosidan, levde kvar ännu på 1600-talet, särskilt bland de ofrälse stånden. [Winberg, Christer: Grenverket : studier rörande jord, släktskapssystem och ståndsprivilegier (Stockholm 1985), s. 89 f.]
 [Fortsatt sammanfattning.]
==== En tidig norrländsk elit ====
Beteckningen Bureätten användes redan på 1500-talet för att beteckna en lokal och inflytelserik elit som identifierade sig utifrån ett gemensamt ursprung i Bure. Denna släktkrets var under detta sekels andra hälft vitt spridd i Västerbotten, Norrbotten och finska Österbotten och sades vara kraftigt överrepresenterad bland präster, handelsmän och underlagmän i dessa landskap.
Jämför Armfeltin arkisto III:14–15, pag. 228, Riksarkivet, Helsingfors.
 Ett uttryck för den vikt som lades vid ursprungsorten och släkttillhörigheten är det tidiga upptagandet av tillnamnen Burman, Bure och den latiniserade formen Bureus inom olika släktgrenar som utflyttat från Skellefteå.
Se Sikeborg, Urban: Johan Bures släktbok över Bureätten : tillkomst och tillförlitlighet, Släktforskarnas Årsbok 1996 (utg. Sveriges Släktforskarförbund) 1996, s. 274–275, för en släkttavla över personer och familjer med namnen Bure, Bureus samt Burman inom Bureätten till och med 1600-talets första decennium enligt Johan Bures släktbok.
 Denna företeelse märks redan hos en av de tidigast belagda släktmedlemmarna, den »Anders Bureman» i Rödbäck i Umeå, som omnämns i ett brev från tiden 1508–1509.
Sturearkivet, kapsel 9, nr 1489, under Diverse, Riksarkivet.
 Att ärkebiskopen Andreas Laurentii (»Björnram»), död 1591, på sitt begravningsvapen nämns med namnet Bure visar hur även en person som härstammade från Bure på kvinnosidan kunde markera sin egenskap av Bureättling i officiella sammanhang; hans mormor tillhörde Bureätten. Ärkebiskopens efterlevande har här valt att framhäva förbindelsen med Bureätten i stället för att betona det adelskap med tre björnramar i skölden som ärkebiskopen erhållit av Johan III.
Johan Bure uppger att Andreas Laurentii skulle ha kallat sig Bureus. Det har inte gått att påvisa i samtida källor att han skrivit sig med detta namn. Ovanför dennes grav på en pelare i högkorets östra del i Uppsala domkyrka sattes dock upp ett huvudbaner med följande horisontella inskrift uppsatt på bärstången, enligt Johan Peringskiölds avritning: »Andreas Laurentii Archieposcopus Vpsaliensis Bureus» (»Anders Larsson, ärkebiskop i Uppsala, Bure») För en närmare beskrivning och avbildning, se Bengtsson, Herman: Uppsala domkyrka, vol. 6, Gravminnen (Sveriges kyrkor: konsthistoriskt inventarium, 232), Uppsala 2010, s. 431–433. Ärkebiskopens arvingar valde alltså att markera förbindelsen med Bureätten i stället för att betona det adelskap med tre björnramar i skölden som denne erhöll av Johan III.
==== Tidig dominans inom kyrka och forn- och arkivvård ====
Även om de flesta Bureättlingar såväl under 1500-talet som under 1600-talet tillhörde de självägande böndernas krets, påträffas från 1500-talets mitt flera släktmedlemmar bland kronans tjänstemän och prästerskapet i Uppsala stift. Det är sedan inom kyrkan och antikvitetsforskningen som medlemmar av Bureätten under en tid får en unik, dominerande ställning i svensk historia.
I den långvariga liturgiska strid som inleddes 1574 rörande den svenska kyrkans bekännelse och religionsbruk och dess förhållande till den katolska kyrkan tillhörde flera av de oppositionella huvudpersonerna Bureätten och Norrlandsortodoxin medan ärkebiskopen som försökte genomdriva Johan III:s linje i katoliserande riktning stod på motsatt sida. En direkt följd av att motståndarsidan segrade blev att dessa oppositionella Bureättlingar och deras släktingar i egenskap av biskopar och ärkebiskopar kom att få stort inflytande under ett halvsekel från 1590-talet och framåt, en tid av stora omställningar inom statskyrkan som då formades till en svensk evangelisk-luthersk bekännelsekyrka.
På den segrande motståndarsidan stod Olaus Martini, sedermera ärkebiskop; Petrus Kenicius, sedermera ärkebiskop, och biskopen i Linköping Martinus Olai Gestricius. Till denna sida hörde också Nicolaus Olai Bothniensis, vald till ärkebiskop 1599 men död före sitt tillträde, som var gift med en Bureättling. På Johan III:s sida befann sig i stället Bureättlingen Andreas Laurentii, som 1583 utsågs till ärkebiskop. – Om den liturgiska striden, se Andrén 1999, s. 157 ff.
 Bureättlingar kom också att få en dominerande roll inom den svenska forn- och och arkivvården under tiden 1600–1720, områden som prioriterades av kronan och som uttryckligen användes för att påvisa fäderneslandets uråldriga och ärorika förflutna. in-nehade Johan Bure en helt dominerande roll även efter sin död. Flera av hans släktingar innehade sedan t.o.m. 1719 framstående positioner inom Riksarkivet och den svenska riksantikvarieverksamheten.
Efter Johan Bure själv (1) som de facto riksantikvarie och hans kusin Jonas Bureus (2) som chef för Riksarkivet innehade följande personer med koppling till Bureättling högre poster inom dessa områden: 3. Riksantikvarien och riksarkivarien Georg Stiernhielm (1598–1672), gift med Cecilia (1603–1663), dotter till Bureättlingen och kyrkoherden i Riddarholms församling Laurentius Engelberti Buraeus (1573-1612). – 4. Lars Bureus (son till Bureättlingen och biskopen i Strängnäs Jacob Zebrozynthius och dennes hustru, Bureättlingen Katarina Nilsdotter) var riksantikvarie från 1657 till sin död 1665. – 5. Johan Henriksson Axehielm, gift med Johan Bures dotter, var riksantikvarie 1652–1667, då Antikvitetskollegium inrättades (och blev då en av dess assessorer); 1672–1675 var han dessutom ordförande för Antikvitetskollegium. – 6. Elias Runell/Palmskiöld (1667–1719), föreståndare för Riksarkivet i egenskap av arkivsekreterare; var son till arkivsekreteraren Erik Runell/Palmskiöld och dennes andra hustru Magdalena Gavelia, Bureättling och justitieborgmästardotter från Gävle.
==== Buregenealogin ====
Ursprunget till den omfattande Buregenealogi som den redovisas i Riddarhusets konceptgenealogier ... [osv.]
Antikvarien Johan Bure (1568–1652), som via sin mormors far härstammade från Bureätten, genomförde 1600–1601 en omfattande resa i de norrländska landskapen. Han gjorde samtidigt ett stort antal intervjuer med avlägsna släktingar om deras gemensamma släkt tillbaka till den välbärgade säljägaren Härse i Bure. Resultatet blev en släktbok med en omfattande samling släkttavlor, som till större delen omfattar allmoge från 1400-talets andra hälft och framåt i en unik omfattning för sin tid, då annars bara furstar och adel ansågs ha anor.
Sikeborg, Urban: »Ett göticistiskt släktbygge : Johan Bures minnessten över Bureätten från 1611», Släktforskarnas Årsbok 2010, s. 161 f. – Om de sagespersoner och skriftliga källor som låg till grund för släktboken, se Sikeborg 1996, s. 261–263.
Johan Bure trodde sig också härstamma från personer nämnda på runstenarna i Sko i Uppland och Selånger i Medelpad utifrån deras namn, som han föreställde sig vara unika för sin Bureätt. Han förenade dock aldrig släkttavlorna från Norrlandsresan med sin runstensgenealogi, som han tidsmässigt placerade långt bak i förkristen tid.
1611 lät han rista en minnessten över Bureätten som sattes upp i Academia Carolinas fasad i Uppsala. Johan Bure framställde på denna i kryptiska ordalag Bureättens härstamning från det forna kungariket Hälsingland och antikens goter, tillsammans med vapnet från sköldemärkshällen i Skön och en komprimerad redogörelse över sin egen härstamning från dessa ... [osv.]
Om minnesstenen och Johan Bures föreställningsvärld, se Sikeborg 2010.
Som en följd av att två släktgrenar som gjorde anspråk på släktskap med Bureätten adlades på 1600-talet med namnen Bure respektive Burensköld kom släktkretsen att uppmärksammas av adelsgenealogerna. En omfattande tillbyggnad av de äldsta släktleden ägde rum på 1700-talet på ohistoriska grunder till dess Bureätten angavs härstamma från en Tord i Byr på 900-talet, en person vars namn är hämtat från en runsten vid Sko i Uppland. Under 1700-talets senare del kom Bureätten i egenskap av en av Sveriges äldsta släkter att uppmärksammas såväl i facklitteratur som i dramatiska verk.
Sikeborg, Urban: »Ifrån heden tid en talrik och hedrad släkt : den historiska framställningen av Bureättens äldre led», Släktforskarnas årsbok 2011 (utg. Sveriges Släktforskarförbund), s. 59 f.
===== Framträdande släktgrenar =====
[Kort sammandrag om de släktgrenar som svingade sig upp till den sociala eliten inom kyrka och kronotjänst.]
====== De båda Fale Bure ======
I fokus för uppmärksamheten stod de två medeltidshjältarna Fale Bure. Den yngre Fale återgick på en lokal legend i Sköns socken i Medelpad om en hjälte Fale hin unge i Birsta som räddat en icke namngiven kungason vid ett icke angivet tillfälle och vars gravsten med en sköld och en böjd arm som sköldemärke fanns på kyrkogården. Johan Bure identifierade denne Fale som en anfader utifrån bynamnet Birsta, som han tolkade som Byrestad, dvs. en plats grundad och bebodd av Burar. Han passade därefter in legenden i stridigheterna mellan Sverkerska ätten och Erikska ätten ätterna omkring år 1200. I rikshistorikerna uppträder från 1650-talet också en Fale Bure som ska ha varit hövitsman för de anförare som hämnades Erik den heliges död år 1161. Denne Fale Bure »hin gamle» framställdes på 1700-talet som farfar till den yngre Fale Bure »hin unge». I en dissertation av Nils Casström 1746 presenterades de båda Fale och hela den fullständiga släktkedjan i tryck för första gången. Denna släkttavla ingick ännu i Gabriel Anreps Svenska adelns ättar-taflor', del 1 (1858), men i Gustaf Elgenstiernas edition av Den introducerade svenska adelns ättartavlor från 1920-talet har de äldre släktleden mönstrats ut.
Den latinska dissertationen med titeln Dissertatio historica, utriusque Falonis Bure in patriam merita leviter delineans (Uppsala 1746) finns i svensk översättning i sin helhet med noter i Sikeborg, Urban: »'De båda Fale Bures välgärningar mot fäderneslandet' : Nils Casströms dissertation från 1746», Släktforskarnas Årsbok 2008.
Redan historikern Sven Lagerbring kunde dock 1773 påpeka de historiska orimligheterna i de berättelser om de båda Fale som var i omlopp i litteraturen.
LagerBring, Sven: Swea rikes historia, ifrån de äldsta tider til de närwarande. Andra delen. Som innefattar rikets öden från år 1060 til 1300. Stockholm 1773.
 Trots att mer kritiskt sinnade historiker i hans efterföljd sedan förkastade berättelserna som ohistoriska kom hela släktlinjen tillbaka till Tord i Byr att ingå i Gabriel Anreps edition av Svenska adelns ättar-taflor (1858). Bibliotekarien Leonard Bygdén höll 1890 ett föredrag där han presenterade sin kritiska undersökning av myten om Fale Bure (den yngre). Han kunde påvisa att den ursprungliga legenden om Fale hin unge återgick på Fartägn Unge, en man av viss betydelse som omnämns i ett par diplom vid 1300-talets mitt.
Föredraget med titeln »Om ursprunget till den historiska mythen om Fale Bure» trycktes 1891 i Samlaren 11. Uppsala 1891.
 Efter Bygdén kom Buregenealogin i sin helhet att falla i vanrykte. De senaste åren har dock Johan Bures släktföreställningar, hans släktbok och traderingen av uppgifter börjat ägnats ny uppmärksamhet utifrån ett källkritiskt perspektiv.
===== Bureättens roll i Johan Bures esoteriska världsbild =====
Johan Bure införlivade sina föreställningar om Bureättens uråldriga ursprung i sin esoteriska föreställningsvärld.[Två-tre meningar om hur Johan Bure låter Bureättens äldsta led stå som förmedlare av den gudomliga visheten.]
=== Noter ===
===Återkoppling på detta senare förslag===
Jag förstår din goda vilja och ser det kan finnas positiva sker med denna text, men för mig med akademisk utbildning är den fortsatt alldeles för svår ta till sig, jag klarar cirka fyra rader innan jag kör fast. Jag skulle återigen rekommendera att du och andra kunniga skriver separata fördjupade artiklar och släktboken, Burestenen, och Fale... som alla inleds med en lättförståelig ingress och sedan ger sig in i detaljer. Sedan att denna summaartikel skrivs enklast möjligt med bara ingressen från fördjupningsartiklarna.Yger 16 maj 2011 kl. 14.09 (CEST)
replies: text: Om det bara är så att jag ska skriva på förenklad svenska så gör jag gärna det, men jag antar att det egentligen inte är det du menar. Kan du inte i stället konkretisera vad det är som gör att den inte går att ha på Wikipedia? Det tycker jag vore mer konstruktivt, då har jag i alla fall något att utgå ifrån mer än att du inte tycker om texten. Jag ser att en halvfärdig mening som skulle tas bort kom med, men utöver det, menar jag. Mitt exempel handlar ju om vilken typ av information som borde vara med i artikeln; sedan hur man formulerar sig får man ju jobba på, det är inget man snor ihop på en handvändning. Till skillnad från den nuvarande artikeln har den den fördelen att den innehåller korrekta och relevanta uppgifter om ämnet och att den hänvisar till så goda källor som finns i litteraturen, vad jag kan se. Att uppgifterna i en artikel är korrekta tycker jag är en bra utgångspunkt för en artikel här, likaså att artikeln tar upp de viktigare aspekterna av ämnet, inte bara en viss. / --Minor 16 maj 2011 kl. 15.45 (CEST)
replies: text: :Jag har ju formulerat dispositionen på artikeltexten som ligger här nu, där du kan följa skillnaderna. Jag kan också motivera varje bit i denna. Du kan få även artikeln med den disposition jag valt att innehålla korrekta fakta om du redigerar/korrigerar de olika avsnitten. Om du vill kan jag också återkoppla det du skrivit, men misstänker vi snabbt då fastnar i sakfrågan medan jag har fokus på disposition.Yger 16 maj 2011 kl. 16.42 (CEST)
replies: text: ::Bara ett exempel. Ingressen skall ge en snabb överblick vad som är mest centralt. När det gäller Bureätten anser jag att det är hur och att den uppteckat i en släktkrönika av Johan Bure. Alltså skall släktkrönikan nämnas redan i ingressen (men bara i en mening). Jag anser också med tanke på den vikt själva släktkröninikan har att den skall inleda själv artikeln. etc, etc.Yger 16 maj 2011 kl. 16.47 (CEST)
replies: text: :::Jag är osäker i vilken roll du har här, Yger, eftersom du tidigare sade på förfrågan att du inte hade tagit på dig ägarrollen till artikeln. Nu säger du att du har spikat dispositionen för artikeln, om jag har förstått det rätt, och att vi andra har att rätta oss efter det. Det problem som jag har tagit upp och som du inte kommenterar är att den nuvarande dispositionen inte täcker upp ett par andra viktiga aspekter av Bureätten. Du har själv sagt ett par gånger redan att du är ointresserad av ämnet och oinsatt; kan inte det innebära att det blir svårt att avgöra vad som är väsentligt då? Den nuvarande dispositionen tycker jag exkluderar information som borde vara med. Det tycker jag är problematiskt. / --Minor 16 maj 2011 kl. 17.01 (CEST)
replies: text: ::::Jag är här för att jag har erfarenhet av att korrigerat upp cirka 70 000 wikipediaartiklar till acceptabel basstandard (och granskat ytterligare 60 000) och tror mig veta hur en artikel bör vara upplagd för att vara tillgänglig för våra läsare. Och då det varit tydliga problem komma överens om denna artikel har jag erbjudit och utnyttjat min erfarenhet för att skapa en disposition som gör artikeln tillgänglig för våra läsare, och denna nya disposition har mötts av gillande av de som uttalat sig om den ovan. Jag ser den inte som fix, men kan inte förstå att den skall kastas ut bara för det finns problem med detaljer, som jag aldrig sagt mig fixa till. Om du har synpunkter på den disposition jag tagit fram så framför gärna dem en och en så förklarar jag varför jag valt den jag gjort. Och om det är problem med detaljer ändra då på dessa eller framför de problemen så hjälps vi åt att föra in den texten.Yger 16 maj 2011 kl. 17.59 (CEST)
replies: text: ::::: Jag tror att jag har sagt ovan vad jag ville säga, Yger. Som omständigheterna har blivit kan jag inte och orkar inte tillföra så mycket mer här då det gäller artikeln. /--Minor 16 maj 2011 kl. 20.22 (CEST)

text: :::::(Redigeringskonflikt) Jag kan intyga att Yger många gånger tidigare visat sig ha blick för hur man bygger om artiklar så att de blir läsvärda. Jag kan också intyga att Minors fortsatta bidrag är mycket viktiga för att denna artikel ska bli saklig. Så jag hoppas verkligen ni kan hitta ett sätt att kompromissa och lyssna på varandra. Mange01 16 maj 2011 kl. 20.29 (CEST)
Hoppas att inte Yger misstycker nu, men jag tycker att Urbans förslag ovan verkar jättebra. Det har tidigare efterfrågats en lista över personer som tillhör ätten och det är nog en ganska rimlig önskan som Urbans förslag tillgodoser. Dock missar Urban t.ex. Falkengren.--90.233.165.216 17 maj 2011 kl. 14.48 (CEST)

text: Återigen, jag har inte synpunkter på sakinnehållet utan enbart på dispositionen. Yger 17 maj 2011 kl. 14.55 (CEST)
Jag ska tillägga att jag har vissa reservationer mot vissa beteckningar. Säljägare, t.ex., var inget yrke, inget stånd, inget utmärkande och ingen heltidssyselsättning, så jag förstår inte varför man ska använda den typen av beteckningar (det är som att titulera en bonde älgjägare i stf bonde).--90.233.165.216 17 maj 2011 kl. 15.00 (CEST)
====Förtydligande av resonemanget====

text: Okej, jag gör ett försök till att förtydliga vad jag menar, även om det innebär att jag blir långrandig.

text: I) Ett av mina intresseområden är hur man kvalitetssäkrar teknisk dokumentation och hur olika metodläror eller -skolor försöker tackla den utmaningen. (Jag arbetar som teknisk skribent sedan många år, det är därför jag tycker detta är så fängslande.) Som processägare för produktrelaterad texthantering - med texter menar jag mjukvarudokumentation och mjukvaruintegrerade strängar - ingick det i åtskilliga år i min roll att granska ett stort antal dokument skrivna av ett större team med tekniska skribenter som ett led i koncernens kvalitetssäkring. Ett av de största problemen har varit urvalet av information och hur uppgifterna sedan strukturerats. För att det här ska fungera måste skribenten antingen känna till det område hon/han arbetar med (exempelvis EU-kraven på rutiner vid periodbokslut och hur mjukvaran utformats för att uppfylla dessa krav) eller göra en ansträngning att sätta sig in i de mest elementära grunderna. I annat fall kommer skribenten att nöja sig med den information som för stunden råkar finnas tillgänglig. Även om själva bearbetningen av dessa uppgifter skötts helt korrekt - i det ingår att skala bort vad som verkar vara irrelevant information, ordna texten i en dokumentstruktur och slutligen redigera själva språket - så finns det en mycket stor risk att skribenten har stora hål i texten utan att själv vara medveten om det. Hon eller han har ju bara utgått från den information som fanns från början, till exempel i form av en designspecifikation. Men det finns inget som säger att det är denna information som själva användarna av produkten behöver och efterfrågar. Designspecifikationen, exempelvis, återspeglar ju bara utvecklarens rent funktionella perspektiv, och detta kan vara något helt annat än användarens. Det var därför jag inte kände mig övertygad när du, Yger, sade att du inte behövde någon kunskap om ämnet för att skapa en bra disposition; det gick emot min erfarenhet i alla fall. Den struktur som artikeln nu har efter den senaste revideringen lider av det problem jag just nämnt: den bygger helt och hållet på data som redan fanns i artikeln. Därigenom tar den inte hänsyn till vilken information som skulle behöva finnas där eller ger utrymme för att komplettera sådana uppgifter.

text: II) Strukturen, ja. Mitt exempel ovan var just ett exempel på hur en disposition borde se ut och texten är bara ett snabbt utkast och inte färdig på något sätt. Avfärda därför inte strukturen utifrån enskilda detaljer i texten. — Bureätten är till att börja med ingen fråga för släktforskare enbart, så artikeln måste ha ett bredare perspektiv än det nuvarande. Bureätten var under åtminstone 1500-talet och första hälften av 1600-talet en lokal social elit i Västerbotten, Norrbotten och Österbotten som var talrikt representerad bland prästerskapet, kronans tjänstemän och handelsmannafamiljer. Den kom att få ett stort inflytande på riksnivå inom ett par områden som då var prioriterade: den blev en elit inom kyrka och fornvård på riksnivå. Därefter späds denna släktkrets ut och blir inom kort en föreställning i tanken snarare än ett konkret nätverk. Det är det här som var Bureätten, så handlar artikeln om Bureätten är det här den information som borde ingå och det tidigt i artikeln, enligt min mening. Därefter kan man gå in på Buregenealogin, och till den hör förstås en kort presentation av Johan Bures släktbok, upptagande av tillnamn och släktnamn på Bure, Bureus och Burman, omnämnande av de tidigast belagda släktmedlemmarna. (Eller så tar man det reella, alltså de belagda medlemmarna, först och sedan går över till det själva släktboken.) Och så förstås någon rad om de släktgrenar som fick störst genomslag på olika sätt. Berättelserna om de båda rikskändisarna Fale Bure och hur dessa kommit till och uppfattats kan man inte förbigå i sammanhanget. Slutligen tycker jag personligen att man bör framhålla Bureättens halvgudaliknande roll i Johan Bures berömda esoteriska föreställningsvärld. Det finns fler aspekter och angreppssätt och när skrivandet kommer i gång brukar också strukturen behöva anpassas, men så ser jag på det hela nu åtminstone.

text: III) Den som skrev den förra versionen gjorde ett bra jobb, det måste jag framhålla, inte bara för att de flesta uppgifter då fick en källhänvisning. Eftersom litteraturen innehåller ett stort antal felaktigheter om Bureätten, vilka är svåra att genomskåda om man inte råkar ha borrat sig rätt djupt i ämnet, kom dock artikeln att innehålla en del fel. Ett par av rubrikerna hade jag själv skrivit för länge sedan i ett snabbt försök att "staga upp" informationen, som jag tyckte hade spårat ur. Dessa avsnittsrubriker kom att ligga kvar, lämpliga som de hade varit för stunden men inte i en disposition i en färdig artikel, kanske.

text: IV) En kommentar om min oläsliga text och målgruppen för artiklarna: mitt språk är nog tungt för en yngre generation, om det är det som menas med att min text var "oläslig". Varje släkte växer upp med sina skrivnormer och stilideal och sådant hänger kvar länge i åren. En femtonåring tycker antagligen att en åttioåring skriver högtravande och stolpigt medan åttioåringen kanske tycker att femtonåringen skriver slarvigt och släpphänt. Utrymmet att skriva vårdat enligt vad man lärt sig (till en viss gräns) ingår per definition i en öppen kunskapsbank som Wikipedia. Att Wikipedias målgrupp skulle vara samhällsminoriteten högstadie- och gymnasieelever låter som en policy definierad av just ungdomar. Jag tror också att man inte behöver utgå från att en tonåring har så kort uppmärksamhetsspann att hon eller han är oförmögen (= inte klarar av) att läsa en så pass komplex (?) text som ges i mitt exempel ovan utan att ge upp efter ett par rader.

text: Slutligen vad gäller först Falkengréen och sedan säljägeriet. — Det förnämsta var att kunna påvisa ett ursprung från Bureätten via den adelsförmedlande svärdssidan. På rak arm kommer jag inte på några andra än följande nobla släkter som levde upp till detta: adliga ätten Bure, adliga ätten Burensköld samt friherrliga ätten Burensköld. Adliga ätten Falkengréen stod visserligen i Anreps Svenska adelns ättar-taflor från omkring 1860 som ättlingar på svärdssidan från Fale Bure, men i en artikel i Släktforskarnas Årsbok 2011, som trycks i dagarna, visar jag hur den kopplingen faktiskt ljögs ihop av Johan Peringskiöld omkring 1719 och omständigheterna kring detta. — Den enda information som ges om Härse i Bure av de intervjuade släktingarna är att han bar silverbälte och jagade säl med hjälp av vissa angivna redskap. I det geografiska område vi talar om livnärde man sig huvudsakligen på jaktfångst till skogs och till havs omkring år 1400. Till skillnad från en älgjägande bonde i senare tid var säljakten ingen hobby eller ett extraknäck utan en av de främsta källorna till att livnära sig, om jag fattat Norrlandslitteraturen om denna tid rätt. Byn Bure låg utmärkt till för säljakt, som kunde vara en mycket lönsam sysselsättning; sälskinn var eftertraktade, likaså sältranet, och sälköttet togs också till vara. (Det fanns flera sätt att jaga säl på; jag kan ge litteraturhänvisningar om någon vill veta mer om detta. Härse i Bure för sin del använde en metod som var svår att lära sig och ibland också livsfarlig.) Legendens detaljer i kombination med de faktiska omständigheterna vid denna tid tycker jag talar för att Härse i Bure var säljägare. / --Minor 19 maj 2011 kl. 15.56 (CEST)
Inte ens på Holmön har det funnits någon som benämnts som säljägare, och där jagades det säl. De kallas bönder, och någon gång strandfiskare (det är fråga om ett oäkta soldatbarn som fick bygga ett hus på allmänningen). De levde ffa på jakt, jordbruk och fiske. Tänk mer laxfiske och strömming än säl - mer järv, fågel, bäver och utter än säl. Det är en mycket anakronisk titel, som falskt gör anspråk på en identifikation med säljagandet. Vad beträffar senaste numret av Släktforskarnas årsbok, tycker jag att det känns lite för nytt för att leva upp till den konstans ifråga om fakta som ett uppslagsverk måste uppfylla. Falkengrens stamfader använde namnet Bure och - om jag minns rätt - tog vapenskölden, hundra år innan Johannes Bureus skrev släktboken. Det borde nämnas om än inte ta för mycket utrymme. Beläggen emot att det skulle vara Bureätten är inte tillräckligt huggna i sten för att bara avfärda påståendet.--90.233.147.238 19 maj 2011 kl. 16.24 (CEST)
replies: text: : Du har bestämda åsikter, du :-). Angående säljägare: Naturligtvis var inte "själafisket" (som det kallades) den enda källan till livets nödtorft för de väster- och norrbottniska säljägarna - det finns ett säsongsberoende där också - men handeln med sälprodukter (man tog tillvara på allt på sälen och gjorde de mest uppfinningsrika saker) och då inte minst sälskinnen gav nog betydligt mer silver i pungen än den allestädes förekommande strömmingen, som du nämner. Jaktfångsten var länge viktigare än jordbruket i övre Norrland, om jag förstått det rätt. Själafiskare som tillnamn och yrkesnamn finns belagda redan under tidig Vasatid; som tillnamn på en norrländsk säljägare återfinns det hos Esbjörn Pedersson Själafiskare, som nämns i ett kungligt brev 1552. Legenden om Härse i Bure nämner att han var a) rik, och b) en skicklig säljägare. Att termen säljägare är anakronistisk är inget märkvärdigt; historiker har inga problem att översätta äldre titlar för att göra dem begripliga. En medeltida kirkioherra (där -herre närmast står för herreman) blir kyrkoherde, eller Johan Bure blir riksantikvarie (vilket han var i praktiken om än inte till namnet) eller Jöran Persson blir åklagare i stället för prokurator och så vidare. I min text handlar det om en översättning av det nu svårförståeliga och gamla ordet själafiskare. Om jag minns rätt trodde du själv tidigare i den här diskussionen att 'själ-' syftade på smeknamnet "abboten i Bure" och hade med andlig verksamhet att göra - men jag kan missta mig. Jag använder beteckningen säljägare för Härse för att markera att han inte var den hövitsman över Norrland som äldre adelsgenealogier påstod för att få ihop att den store och slottsägande Fale Bures hin unges son skulle ha bosatt sig i nybyggartrakterna i Västerbotten. — Angående Falkengréen: Jag förstår inte riktigt vad du menar med att Släktforskarnas Årsbok inte skulle "leva upp till den konstans ifråga om fakta som ett uppslagsverk måste uppfylla". I min forskning är det viktigaste att en uppgift är källkritiskt bearbetad och redovisad. Om de kriterierna för historievetenskaplighet är uppfyllda spelar det ingen roll om uppgiften återfinns i ICA-Kuriren eller Nationalencyklopedin. Det är inte verkets beständighet som avgör om en uppgift eller en artikel däri är värd att tas på allvar; i varje historieverk, om de så är standardverk skrivna av medeltidsgenealogen Hans Gillingstam, finns felaktiga uppgifter. Gillingstam själv har för övrigt ansett årsboken så pass konstant att han själv bidragit där. — Du råkar ta miste vad beträffar Falkengréen och Burarna. Det finns ingen belagd koppling alls mellan Falkengréens stamfader herr Siggo Christophori i Fors-Eskilstuna och Johan Siggesson [till Svartingstorp], båda i sin krafts dagar vid 1500-talets mitt. Den släktskapen uppfinns av Johan Peringskiöld på 1700-talet; den källreferens han anger är uppdiktad. De argument för en koppling till Bureätten som anförs av Collmar i Strängnäs stifts herdaminne jämte dem som 1996 presenterades av Ingvar Dahl har visat sig vara felaktiga och ohållbara. Se närmare följande diskussion på Sveriges Släktforskarförbunds Anbytarforum, där medeltidshistorikern Kaj Janzon och andra visar detta utifrån primärkällor: aforum.genealogi.se/discus, tråden Anbytarforum > Släkter > Bureätten > Siggo Christophori Bure. / --Minor 19 maj 2011 kl. 18.29 (CEST)

text: :Vill bara ge en kommentar om detta med "högstadie- och gymnasieelever": för artiklar som inte handlar om alltför specialiserade ämnen brukar det vara bra att anta att den som bara har högstadie-kunskaper skall kunna ta sig igenom texten utan att fastna på alltför många termer. Det finns dock vad jag vet ingen riktlinje om detta. Detta kan i viss mån påverka meningsbyggnad och liknande (vi skall inte skriva som gamla nordisk familjebok), men främst handlar det om vilka förkunskaper som förutsätts. I synnerhet inledningen bör skrivas för att vara så lättillgänglig som möjligt.

text: :andejons 19 maj 2011 kl. 17.56 (CEST)
replies: text: ::Tack för det förtydligandet, Andejons. Nuförtiden finns olika analysverktyg för läsbarhetsindex, där de dyraste ingår i paket med en prislapp på upp till en halv miljon. Jag kör ibland mina texter genom MS Words funktion för att få ett hum om på vilken nivå min text ligger. (Jag använder Office 2010 Professional-paketet; jag vet inte om den analysfunktionen skiljer sig från den i tidigare versioner.) Det ger ett objektivt mått - trubbigt men ändå - på hur texten fungerar. Subjektiva uttalanden om hur lättillgängligt ett språk är kan vara förledande, eftersom sådana bedömningar ibland styrs av underliggande motiv, medvetna eller inte. Det är förstås också ett enkelt sätt att slippa ta ställning till texten och dess innehåll. / --Minor 19 maj 2011 kl. 18.29 (CEST)
Det man känner till om saken med säljakt som kan ha betydelse, är dels förekomsten av bågaskatt och dettas implikationer och de många anföringarna om bönders laxfiske (till skillnad från kronans). Tittar man i Nordlanders Norrländska samlingar 1-6 så anförs ospecifikt fiske och specifikt laxfiske flera gånger i kaptilen om Väster- och Norrbotten, men nästan aldrig säljakt. Att ryssar köpte upp skinn i stora kvantiteter var känt under 1500-talet. Landsköpmännens och bottnakarlarnas verksamhet ger ganska mycket kunskap om inkomster, och säl är inte något som sticker ut som viktigare än annat (särskilt lax och päls).--90.233.170.0 20 maj 2011 kl. 12.53 (CEST)
I jordeboken 1543 skattar Bureå för fiiskwatn (ett fisketräsk ben. Farssiöö), sielawatn, qwarner för 6 sp. Förutom detta skattar Olaff Ionson 2 pl;16, Karl Mosesson 2 pl;16, Daniel Andersson 12;10 och Herse 2 pl;20. Visst fiskades det säl, men det var en bisak. Som jämförelse skattade Holmön 4 mark 3 öre 8 pgr i öijee penningar för siith fiskeuatn, sielewon, vilket alltså inte innefattade kvarnskatt.--90.233.184.93 20 maj 2011 kl. 16.09 (CEST)

text: Vad genomsnittet eller de flesta gör är en sak, hur verkligheten ser ut på individnivå är förstås en annan, det vet vi båda. Att svenskens genomsnittsinkomst ligger på 132.000 kr eller däromkring innebär inte att man kan utgå från att detta gäller alla svenskar. Grejen är ju att det som meddelas om Härse i Bure är just att han jagade säl. Det är också Härses säljagande som Johan Bure refererar till när han ska beskriva i sin esoteriska Adulruna rediviva hur den fördolda kunskapen om runornas andliga betydelse har överförts inom hans släkt till honom själv, dvs. Johan Bure uppfattade det som att säljagandet med myndrik och mynde var betydelsefullt nog för att det skulle få representera hans ursprung från Härse i Bure. Jag går in på det i min artikel i Släktforskarnas Årsbok 2011. Därför anser jag att det är motiverat att kalla honom säljägare - eller, om det känns bättre, kalla honom den säljägande Härse. Apropå anakronistisk måste man också vara försiktig med att bakåtprojicera förhållandena vid 1500-talets mitt, då kronan detaljreglerar som aldrig förr och styr vilka produkter som ska utges i skatt, till tiden omkring år 1400, då Härse i Bure bör ha levt om han nu var en historisk person. — Jag kommer att lägga den begränsade ork jag har utöver att försöka leva upp till de nödvändigare förpliktelserna i tillvaron till att skriva på ett förhoppningsvis genomarbetat förslag till reviderad artikel; som det nu är finns det inget utrymme för mig att samtidigt engagera mig i detaljdiskussioner här. / Urban Sikeborg, --Minor 20 maj 2011 kl. 17.04 (CEST)
Oavsett om Herse var duktig säljägare eller inte och oavsett hur mycket man känner till om honom, så är det att ge en felaktig bild av honom att kallade honom säljägare. Min farfar var mycket duktig på att spela piano, men det gör honom inte till pianist, för att göra en jämförelse. Säljägare som yrkestitel är en titel som anger att han inte omfattades av den agrara revolutionens kultur. F ö har du fel angående skatten: fiske, jakt och vattenkvarnar var strikt och avundsjukt bevakade av kronans fogdar, på grund av fiskeregale, jaktregale och kvarnregale. Detta redogörs för i Norrländskasamlingar. En låg skatt på fiske, säljakt och kvarnar i jämförelse med hög skatt på åker och äng, är ett absolut tecken på att jordbruket var den dominerande inkomsten. Innan dess finns bara kyrkoskatten och bågaskatten. Om du kallar herse säljägare i en publikation av Sveriges släktforskarförbund, så är det minsta man kan begära att de samtidigt publicerar en genetisk analys som styrker att Bureätten är ett jägar-samlarfolk.--90.233.184.93 20 maj 2011 kl. 17.29 (CEST)
thread_title: Fortsatt exempel på hur artikeln skulle kunna vara upplagd

message: Bureätten är bland släktforskare en kollektiv benämning på de personer som på mans- eller kvinnolinjen härstammar från en mytisk, medeltida hjälte Fale hin unge i Medelpad och dennes föregivne son, säljägaren Härse Bure i Bure i Skellefteå, nuvarande Bureå i Västerbotten. Avkomlingar till denna »ätt» brukar kallas Bureättlingar.
Begreppet »ätt» är numera vanligen begränsat till att beteckna adliga och furstliga släkter där släktskap är patrilineärt, dvs. den överförs via manssidan enbart. Under medeltiden kunde dock med »ätt» avses alla som härstammade från en gemensam anfader eller anmoder eller som man själv var befryndad med på något sätt. [Jämför Harrison, Dick: I jarlens sekel, 2002, s. 100.] Denna bilaterala släktuppfattning, alltså att släktskap förmedlades både på mans- och kvinnosidan, levde kvar ännu på 1600-talet, särskilt bland de ofrälse stånden. [Winberg, Christer: Grenverket : studier rörande jord, släktskapssystem och ståndsprivilegier (Stockholm 1985), s. 89 f.]
 [Fortsatt sammanfattning.]
==== En tidig norrländsk elit ====
Beteckningen Bureätten användes redan på 1500-talet för att beteckna en lokal och inflytelserik elit som identifierade sig utifrån ett gemensamt ursprung i Bure. Denna släktkrets var under detta sekels andra hälft vitt spridd i Västerbotten, Norrbotten och finska Österbotten och sades vara kraftigt överrepresenterad bland präster, handelsmän och underlagmän i dessa landskap.
Jämför Armfeltin arkisto III:14–15, pag. 228, Riksarkivet, Helsingfors.
 Ett uttryck för den vikt som lades vid ursprungsorten och släkttillhörigheten är det tidiga upptagandet av tillnamnen Burman, Bure och den latiniserade formen Bureus inom olika släktgrenar som utflyttat från Skellefteå.
Se Sikeborg, Urban: Johan Bures släktbok över Bureätten : tillkomst och tillförlitlighet, Släktforskarnas Årsbok 1996 (utg. Sveriges Släktforskarförbund) 1996, s. 274–275, för en släkttavla över personer och familjer med namnen Bure, Bureus samt Burman inom Bureätten till och med 1600-talets första decennium enligt Johan Bures släktbok.
 Denna företeelse märks redan hos en av de tidigast belagda släktmedlemmarna, den »Anders Bureman» i Rödbäck i Umeå, som omnämns i ett brev från tiden 1508–1509.
Sturearkivet, kapsel 9, nr 1489, under Diverse, Riksarkivet.
 Att ärkebiskopen Andreas Laurentii (»Björnram»), död 1591, på sitt begravningsvapen nämns med namnet Bure visar hur även en person som härstammade från Bure på kvinnosidan kunde markera sin egenskap av Bureättling i officiella sammanhang; hans mormor tillhörde Bureätten. Ärkebiskopens efterlevande har här valt att framhäva förbindelsen med Bureätten i stället för att betona det adelskap med tre björnramar i skölden som ärkebiskopen erhållit av Johan III.
Johan Bure uppger att Andreas Laurentii skulle ha kallat sig Bureus. Det har inte gått att påvisa i samtida källor att han skrivit sig med detta namn. Ovanför dennes grav på en pelare i högkorets östra del i Uppsala domkyrka sattes dock upp ett huvudbaner med följande horisontella inskrift uppsatt på bärstången, enligt Johan Peringskiölds avritning: »Andreas Laurentii Archieposcopus Vpsaliensis Bureus» (»Anders Larsson, ärkebiskop i Uppsala, Bure») För en närmare beskrivning och avbildning, se Bengtsson, Herman: Uppsala domkyrka, vol. 6, Gravminnen (Sveriges kyrkor: konsthistoriskt inventarium, 232), Uppsala 2010, s. 431–433. Ärkebiskopens arvingar valde alltså att markera förbindelsen med Bureätten i stället för att betona det adelskap med tre björnramar i skölden som denne erhöll av Johan III.
==== Tidig dominans inom kyrka och forn- och arkivvård ====
Även om de flesta Bureättlingar såväl under 1500-talet som under 1600-talet tillhörde de självägande böndernas krets, påträffas från 1500-talets mitt flera släktmedlemmar bland kronans tjänstemän och prästerskapet i Uppsala stift. Det är sedan inom kyrkan och antikvitetsforskningen som medlemmar av Bureätten under en tid får en unik, dominerande ställning i svensk historia.
I den långvariga liturgiska strid som inleddes 1574 rörande den svenska kyrkans bekännelse och religionsbruk och dess förhållande till den katolska kyrkan tillhörde flera av de oppositionella huvudpersonerna Bureätten och Norrlandsortodoxin medan ärkebiskopen som försökte genomdriva Johan III:s linje i katoliserande riktning stod på motsatt sida. En direkt följd av att motståndarsidan segrade blev att dessa oppositionella Bureättlingar och deras släktingar i egenskap av biskopar och ärkebiskopar kom att få stort inflytande under ett halvsekel från 1590-talet och framåt, en tid av stora omställningar inom statskyrkan som då formades till en svensk evangelisk-luthersk bekännelsekyrka.
På den segrande motståndarsidan stod Olaus Martini, sedermera ärkebiskop; Petrus Kenicius, sedermera ärkebiskop, och biskopen i Linköping Martinus Olai Gestricius. Till denna sida hörde också Nicolaus Olai Bothniensis, vald till ärkebiskop 1599 men död före sitt tillträde, som var gift med en Bureättling. På Johan III:s sida befann sig i stället Bureättlingen Andreas Laurentii, som 1583 utsågs till ärkebiskop. – Om den liturgiska striden, se Andrén 1999, s. 157 ff.
 Bureättlingar kom också att få en dominerande roll inom den svenska forn- och och arkivvården under tiden 1600–1720, områden som prioriterades av kronan och som uttryckligen användes för att påvisa fäderneslandets uråldriga och ärorika förflutna. in-nehade Johan Bure en helt dominerande roll även efter sin död. Flera av hans släktingar innehade sedan t.o.m. 1719 framstående positioner inom Riksarkivet och den svenska riksantikvarieverksamheten.
Efter Johan Bure själv (1) som de facto riksantikvarie och hans kusin Jonas Bureus (2) som chef för Riksarkivet innehade följande personer med koppling till Bureättling högre poster inom dessa områden: 3. Riksantikvarien och riksarkivarien Georg Stiernhielm (1598–1672), gift med Cecilia (1603–1663), dotter till Bureättlingen och kyrkoherden i Riddarholms församling Laurentius Engelberti Buraeus (1573-1612). – 4. Lars Bureus (son till Bureättlingen och biskopen i Strängnäs Jacob Zebrozynthius och dennes hustru, Bureättlingen Katarina Nilsdotter) var riksantikvarie från 1657 till sin död 1665. – 5. Johan Henriksson Axehielm, gift med Johan Bures dotter, var riksantikvarie 1652–1667, då Antikvitetskollegium inrättades (och blev då en av dess assessorer); 1672–1675 var han dessutom ordförande för Antikvitetskollegium. – 6. Elias Runell/Palmskiöld (1667–1719), föreståndare för Riksarkivet i egenskap av arkivsekreterare; var son till arkivsekreteraren Erik Runell/Palmskiöld och dennes andra hustru Magdalena Gavelia, Bureättling och justitieborgmästardotter från Gävle.
==== Buregenealogin ====
Ursprunget till den omfattande Buregenealogi som den redovisas i Riddarhusets konceptgenealogier ... [osv.]
Antikvarien Johan Bure (1568–1652), som via sin mormors far härstammade från Bureätten, genomförde 1600–1601 en omfattande resa i de norrländska landskapen. Han gjorde samtidigt ett stort antal intervjuer med avlägsna släktingar om deras gemensamma släkt tillbaka till den välbärgade säljägaren Härse i Bure. Resultatet blev en släktbok med en omfattande samling släkttavlor, som till större delen omfattar allmoge från 1400-talets andra hälft och framåt i en unik omfattning för sin tid, då annars bara furstar och adel ansågs ha anor.
Sikeborg, Urban: »Ett göticistiskt släktbygge : Johan Bures minnessten över Bureätten från 1611», Släktforskarnas Årsbok 2010, s. 161 f. – Om de sagespersoner och skriftliga källor som låg till grund för släktboken, se Sikeborg 1996, s. 261–263.
Johan Bure trodde sig också härstamma från personer nämnda på runstenarna i Sko i Uppland och Selånger i Medelpad utifrån deras namn, som han föreställde sig vara unika för sin Bureätt. Han förenade dock aldrig släkttavlorna från Norrlandsresan med sin runstensgenealogi, som han tidsmässigt placerade långt bak i förkristen tid.
1611 lät han rista en minnessten över Bureätten som sattes upp i Academia Carolinas fasad i Uppsala. Johan Bure framställde på denna i kryptiska ordalag Bureättens härstamning från det forna kungariket Hälsingland och antikens goter, tillsammans med vapnet från sköldemärkshällen i Skön och en komprimerad redogörelse över sin egen härstamning från dessa ... [osv.]
Om minnesstenen och Johan Bures föreställningsvärld, se Sikeborg 2010.
Som en följd av att två släktgrenar som gjorde anspråk på släktskap med Bureätten adlades på 1600-talet med namnen Bure respektive Burensköld kom släktkretsen att uppmärksammas av adelsgenealogerna. En omfattande tillbyggnad av de äldsta släktleden ägde rum på 1700-talet på ohistoriska grunder till dess Bureätten angavs härstamma från en Tord i Byr på 900-talet, en person vars namn är hämtat från en runsten vid Sko i Uppland. Under 1700-talets senare del kom Bureätten i egenskap av en av Sveriges äldsta släkter att uppmärksammas såväl i facklitteratur som i dramatiska verk.
Sikeborg, Urban: »Ifrån heden tid en talrik och hedrad släkt : den historiska framställningen av Bureättens äldre led», Släktforskarnas årsbok 2011 (utg. Sveriges Släktforskarförbund), s. 59 f.
===== Framträdande släktgrenar =====
[Kort sammandrag om de släktgrenar som svingade sig upp till den sociala eliten inom kyrka och kronotjänst.]
====== De båda Fale Bure ======
I fokus för uppmärksamheten stod de två medeltidshjältarna Fale Bure. Den yngre Fale återgick på en lokal legend i Sköns socken i Medelpad om en hjälte Fale hin unge i Birsta som räddat en icke namngiven kungason vid ett icke angivet tillfälle och vars gravsten med en sköld och en böjd arm som sköldemärke fanns på kyrkogården. Johan Bure identifierade denne Fale som en anfader utifrån bynamnet Birsta, som han tolkade som Byrestad, dvs. en plats grundad och bebodd av Burar. Han passade därefter in legenden i stridigheterna mellan Sverkerska ätten och Erikska ätten ätterna omkring år 1200. I rikshistorikerna uppträder från 1650-talet också en Fale Bure som ska ha varit hövitsman för de anförare som hämnades Erik den heliges död år 1161. Denne Fale Bure »hin gamle» framställdes på 1700-talet som farfar till den yngre Fale Bure »hin unge». I en dissertation av Nils Casström 1746 presenterades de båda Fale och hela den fullständiga släktkedjan i tryck för första gången. Denna släkttavla ingick ännu i Gabriel Anreps Svenska adelns ättar-taflor', del 1 (1858), men i Gustaf Elgenstiernas edition av Den introducerade svenska adelns ättartavlor från 1920-talet har de äldre släktleden mönstrats ut.
Den latinska dissertationen med titeln Dissertatio historica, utriusque Falonis Bure in patriam merita leviter delineans (Uppsala 1746) finns i svensk översättning i sin helhet med noter i Sikeborg, Urban: »'De båda Fale Bures välgärningar mot fäderneslandet' : Nils Casströms dissertation från 1746», Släktforskarnas Årsbok 2008.
Redan historikern Sven Lagerbring kunde dock 1773 påpeka de historiska orimligheterna i de berättelser om de båda Fale som var i omlopp i litteraturen.
LagerBring, Sven: Swea rikes historia, ifrån de äldsta tider til de närwarande. Andra delen. Som innefattar rikets öden från år 1060 til 1300. Stockholm 1773.
 Trots att mer kritiskt sinnade historiker i hans efterföljd sedan förkastade berättelserna som ohistoriska kom hela släktlinjen tillbaka till Tord i Byr att ingå i Gabriel Anreps edition av Svenska adelns ättar-taflor (1858). Bibliotekarien Leonard Bygdén höll 1890 ett föredrag där han presenterade sin kritiska undersökning av myten om Fale Bure (den yngre). Han kunde påvisa att den ursprungliga legenden om Fale hin unge återgick på Fartägn Unge, en man av viss betydelse som omnämns i ett par diplom vid 1300-talets mitt.
Föredraget med titeln »Om ursprunget till den historiska mythen om Fale Bure» trycktes 1891 i Samlaren 11. Uppsala 1891.
 Efter Bygdén kom Buregenealogin i sin helhet att falla i vanrykte. De senaste åren har dock Johan Bures släktföreställningar, hans släktbok och traderingen av uppgifter börjat ägnats ny uppmärksamhet utifrån ett källkritiskt perspektiv.
===== Bureättens roll i Johan Bures esoteriska världsbild =====
Johan Bure införlivade sina föreställningar om Bureättens uråldriga ursprung i sin esoteriska föreställningsvärld.[Två-tre meningar om hur Johan Bure låter Bureättens äldsta led stå som förmedlare av den gudomliga visheten.]
thread_title:  Exemplet 

message: Beteckningen Bureätten användes redan på 1500-talet för att beteckna en lokal och inflytelserik elit som identifierade sig utifrån ett gemensamt ursprung i Bure. Denna släktkrets var under detta sekels andra hälft vitt spridd i Västerbotten, Norrbotten och finska Österbotten och sades vara kraftigt överrepresenterad bland präster, handelsmän och underlagmän i dessa landskap.
Jämför Armfeltin arkisto III:14–15, pag. 228, Riksarkivet, Helsingfors.
 Ett uttryck för den vikt som lades vid ursprungsorten och släkttillhörigheten är det tidiga upptagandet av tillnamnen Burman, Bure och den latiniserade formen Bureus inom olika släktgrenar som utflyttat från Skellefteå.
Se Sikeborg, Urban: Johan Bures släktbok över Bureätten : tillkomst och tillförlitlighet, Släktforskarnas Årsbok 1996 (utg. Sveriges Släktforskarförbund) 1996, s. 274–275, för en släkttavla över personer och familjer med namnen Bure, Bureus samt Burman inom Bureätten till och med 1600-talets första decennium enligt Johan Bures släktbok.
 Denna företeelse märks redan hos en av de tidigast belagda släktmedlemmarna, den »Anders Bureman» i Rödbäck i Umeå, som omnämns i ett brev från tiden 1508–1509.
Sturearkivet, kapsel 9, nr 1489, under Diverse, Riksarkivet.
 Att ärkebiskopen Andreas Laurentii (»Björnram»), död 1591, på sitt begravningsvapen nämns med namnet Bure visar hur även en person som härstammade från Bure på kvinnosidan kunde markera sin egenskap av Bureättling i officiella sammanhang; hans mormor tillhörde Bureätten. Ärkebiskopens efterlevande har här valt att framhäva förbindelsen med Bureätten i stället för att betona det adelskap med tre björnramar i skölden som ärkebiskopen erhållit av Johan III.
Johan Bure uppger att Andreas Laurentii skulle ha kallat sig Bureus. Det har inte gått att påvisa i samtida källor att han skrivit sig med detta namn. Ovanför dennes grav på en pelare i högkorets östra del i Uppsala domkyrka sattes dock upp ett huvudbaner med följande horisontella inskrift uppsatt på bärstången, enligt Johan Peringskiölds avritning: »Andreas Laurentii Archieposcopus Vpsaliensis Bureus» (»Anders Larsson, ärkebiskop i Uppsala, Bure») För en närmare beskrivning och avbildning, se Bengtsson, Herman: Uppsala domkyrka, vol. 6, Gravminnen (Sveriges kyrkor: konsthistoriskt inventarium, 232), Uppsala 2010, s. 431–433. Ärkebiskopens arvingar valde alltså att markera förbindelsen med Bureätten i stället för att betona det adelskap med tre björnramar i skölden som denne erhöll av Johan III.
thread_title:  En tidig norrländsk elit 

message: Även om de flesta Bureättlingar såväl under 1500-talet som under 1600-talet tillhörde de självägande böndernas krets, påträffas från 1500-talets mitt flera släktmedlemmar bland kronans tjänstemän och prästerskapet i Uppsala stift. Det är sedan inom kyrkan och antikvitetsforskningen som medlemmar av Bureätten under en tid får en unik, dominerande ställning i svensk historia.
I den långvariga liturgiska strid som inleddes 1574 rörande den svenska kyrkans bekännelse och religionsbruk och dess förhållande till den katolska kyrkan tillhörde flera av de oppositionella huvudpersonerna Bureätten och Norrlandsortodoxin medan ärkebiskopen som försökte genomdriva Johan III:s linje i katoliserande riktning stod på motsatt sida. En direkt följd av att motståndarsidan segrade blev att dessa oppositionella Bureättlingar och deras släktingar i egenskap av biskopar och ärkebiskopar kom att få stort inflytande under ett halvsekel från 1590-talet och framåt, en tid av stora omställningar inom statskyrkan som då formades till en svensk evangelisk-luthersk bekännelsekyrka.
På den segrande motståndarsidan stod Olaus Martini, sedermera ärkebiskop; Petrus Kenicius, sedermera ärkebiskop, och biskopen i Linköping Martinus Olai Gestricius. Till denna sida hörde också Nicolaus Olai Bothniensis, vald till ärkebiskop 1599 men död före sitt tillträde, som var gift med en Bureättling. På Johan III:s sida befann sig i stället Bureättlingen Andreas Laurentii, som 1583 utsågs till ärkebiskop. – Om den liturgiska striden, se Andrén 1999, s. 157 ff.
 Bureättlingar kom också att få en dominerande roll inom den svenska forn- och och arkivvården under tiden 1600–1720, områden som prioriterades av kronan och som uttryckligen användes för att påvisa fäderneslandets uråldriga och ärorika förflutna. in-nehade Johan Bure en helt dominerande roll även efter sin död. Flera av hans släktingar innehade sedan t.o.m. 1719 framstående positioner inom Riksarkivet och den svenska riksantikvarieverksamheten.
Efter Johan Bure själv (1) som de facto riksantikvarie och hans kusin Jonas Bureus (2) som chef för Riksarkivet innehade följande personer med koppling till Bureättling högre poster inom dessa områden: 3. Riksantikvarien och riksarkivarien Georg Stiernhielm (1598–1672), gift med Cecilia (1603–1663), dotter till Bureättlingen och kyrkoherden i Riddarholms församling Laurentius Engelberti Buraeus (1573-1612). – 4. Lars Bureus (son till Bureättlingen och biskopen i Strängnäs Jacob Zebrozynthius och dennes hustru, Bureättlingen Katarina Nilsdotter) var riksantikvarie från 1657 till sin död 1665. – 5. Johan Henriksson Axehielm, gift med Johan Bures dotter, var riksantikvarie 1652–1667, då Antikvitetskollegium inrättades (och blev då en av dess assessorer); 1672–1675 var han dessutom ordförande för Antikvitetskollegium. – 6. Elias Runell/Palmskiöld (1667–1719), föreståndare för Riksarkivet i egenskap av arkivsekreterare; var son till arkivsekreteraren Erik Runell/Palmskiöld och dennes andra hustru Magdalena Gavelia, Bureättling och justitieborgmästardotter från Gävle.
thread_title:  Tidig dominans inom kyrka och forn- och arkivvård 

message: Ursprunget till den omfattande Buregenealogi som den redovisas i Riddarhusets konceptgenealogier ... [osv.]
Antikvarien Johan Bure (1568–1652), som via sin mormors far härstammade från Bureätten, genomförde 1600–1601 en omfattande resa i de norrländska landskapen. Han gjorde samtidigt ett stort antal intervjuer med avlägsna släktingar om deras gemensamma släkt tillbaka till den välbärgade säljägaren Härse i Bure. Resultatet blev en släktbok med en omfattande samling släkttavlor, som till större delen omfattar allmoge från 1400-talets andra hälft och framåt i en unik omfattning för sin tid, då annars bara furstar och adel ansågs ha anor.
Sikeborg, Urban: »Ett göticistiskt släktbygge : Johan Bures minnessten över Bureätten från 1611», Släktforskarnas Årsbok 2010, s. 161 f. – Om de sagespersoner och skriftliga källor som låg till grund för släktboken, se Sikeborg 1996, s. 261–263.
Johan Bure trodde sig också härstamma från personer nämnda på runstenarna i Sko i Uppland och Selånger i Medelpad utifrån deras namn, som han föreställde sig vara unika för sin Bureätt. Han förenade dock aldrig släkttavlorna från Norrlandsresan med sin runstensgenealogi, som han tidsmässigt placerade långt bak i förkristen tid.
1611 lät han rista en minnessten över Bureätten som sattes upp i Academia Carolinas fasad i Uppsala. Johan Bure framställde på denna i kryptiska ordalag Bureättens härstamning från det forna kungariket Hälsingland och antikens goter, tillsammans med vapnet från sköldemärkshällen i Skön och en komprimerad redogörelse över sin egen härstamning från dessa ... [osv.]
Om minnesstenen och Johan Bures föreställningsvärld, se Sikeborg 2010.
Som en följd av att två släktgrenar som gjorde anspråk på släktskap med Bureätten adlades på 1600-talet med namnen Bure respektive Burensköld kom släktkretsen att uppmärksammas av adelsgenealogerna. En omfattande tillbyggnad av de äldsta släktleden ägde rum på 1700-talet på ohistoriska grunder till dess Bureätten angavs härstamma från en Tord i Byr på 900-talet, en person vars namn är hämtat från en runsten vid Sko i Uppland. Under 1700-talets senare del kom Bureätten i egenskap av en av Sveriges äldsta släkter att uppmärksammas såväl i facklitteratur som i dramatiska verk.
Sikeborg, Urban: »Ifrån heden tid en talrik och hedrad släkt : den historiska framställningen av Bureättens äldre led», Släktforskarnas årsbok 2011 (utg. Sveriges Släktforskarförbund), s. 59 f.
===== Framträdande släktgrenar =====
[Kort sammandrag om de släktgrenar som svingade sig upp till den sociala eliten inom kyrka och kronotjänst.]
====== De båda Fale Bure ======
I fokus för uppmärksamheten stod de två medeltidshjältarna Fale Bure. Den yngre Fale återgick på en lokal legend i Sköns socken i Medelpad om en hjälte Fale hin unge i Birsta som räddat en icke namngiven kungason vid ett icke angivet tillfälle och vars gravsten med en sköld och en böjd arm som sköldemärke fanns på kyrkogården. Johan Bure identifierade denne Fale som en anfader utifrån bynamnet Birsta, som han tolkade som Byrestad, dvs. en plats grundad och bebodd av Burar. Han passade därefter in legenden i stridigheterna mellan Sverkerska ätten och Erikska ätten ätterna omkring år 1200. I rikshistorikerna uppträder från 1650-talet också en Fale Bure som ska ha varit hövitsman för de anförare som hämnades Erik den heliges död år 1161. Denne Fale Bure »hin gamle» framställdes på 1700-talet som farfar till den yngre Fale Bure »hin unge». I en dissertation av Nils Casström 1746 presenterades de båda Fale och hela den fullständiga släktkedjan i tryck för första gången. Denna släkttavla ingick ännu i Gabriel Anreps Svenska adelns ättar-taflor', del 1 (1858), men i Gustaf Elgenstiernas edition av Den introducerade svenska adelns ättartavlor från 1920-talet har de äldre släktleden mönstrats ut.
Den latinska dissertationen med titeln Dissertatio historica, utriusque Falonis Bure in patriam merita leviter delineans (Uppsala 1746) finns i svensk översättning i sin helhet med noter i Sikeborg, Urban: »'De båda Fale Bures välgärningar mot fäderneslandet' : Nils Casströms dissertation från 1746», Släktforskarnas Årsbok 2008.
Redan historikern Sven Lagerbring kunde dock 1773 påpeka de historiska orimligheterna i de berättelser om de båda Fale som var i omlopp i litteraturen.
LagerBring, Sven: Swea rikes historia, ifrån de äldsta tider til de närwarande. Andra delen. Som innefattar rikets öden från år 1060 til 1300. Stockholm 1773.
 Trots att mer kritiskt sinnade historiker i hans efterföljd sedan förkastade berättelserna som ohistoriska kom hela släktlinjen tillbaka till Tord i Byr att ingå i Gabriel Anreps edition av Svenska adelns ättar-taflor (1858). Bibliotekarien Leonard Bygdén höll 1890 ett föredrag där han presenterade sin kritiska undersökning av myten om Fale Bure (den yngre). Han kunde påvisa att den ursprungliga legenden om Fale hin unge återgick på Fartägn Unge, en man av viss betydelse som omnämns i ett par diplom vid 1300-talets mitt.
Föredraget med titeln »Om ursprunget till den historiska mythen om Fale Bure» trycktes 1891 i Samlaren 11. Uppsala 1891.
 Efter Bygdén kom Buregenealogin i sin helhet att falla i vanrykte. De senaste åren har dock Johan Bures släktföreställningar, hans släktbok och traderingen av uppgifter börjat ägnats ny uppmärksamhet utifrån ett källkritiskt perspektiv.
===== Bureättens roll i Johan Bures esoteriska världsbild =====
Johan Bure införlivade sina föreställningar om Bureättens uråldriga ursprung i sin esoteriska föreställningsvärld.[Två-tre meningar om hur Johan Bure låter Bureättens äldsta led stå som förmedlare av den gudomliga visheten.]
thread_title:  Buregenealogin 

message: [Kort sammandrag om de släktgrenar som svingade sig upp till den sociala eliten inom kyrka och kronotjänst.]
====== De båda Fale Bure ======
I fokus för uppmärksamheten stod de två medeltidshjältarna Fale Bure. Den yngre Fale återgick på en lokal legend i Sköns socken i Medelpad om en hjälte Fale hin unge i Birsta som räddat en icke namngiven kungason vid ett icke angivet tillfälle och vars gravsten med en sköld och en böjd arm som sköldemärke fanns på kyrkogården. Johan Bure identifierade denne Fale som en anfader utifrån bynamnet Birsta, som han tolkade som Byrestad, dvs. en plats grundad och bebodd av Burar. Han passade därefter in legenden i stridigheterna mellan Sverkerska ätten och Erikska ätten ätterna omkring år 1200. I rikshistorikerna uppträder från 1650-talet också en Fale Bure som ska ha varit hövitsman för de anförare som hämnades Erik den heliges död år 1161. Denne Fale Bure »hin gamle» framställdes på 1700-talet som farfar till den yngre Fale Bure »hin unge». I en dissertation av Nils Casström 1746 presenterades de båda Fale och hela den fullständiga släktkedjan i tryck för första gången. Denna släkttavla ingick ännu i Gabriel Anreps Svenska adelns ättar-taflor', del 1 (1858), men i Gustaf Elgenstiernas edition av Den introducerade svenska adelns ättartavlor från 1920-talet har de äldre släktleden mönstrats ut.
Den latinska dissertationen med titeln Dissertatio historica, utriusque Falonis Bure in patriam merita leviter delineans (Uppsala 1746) finns i svensk översättning i sin helhet med noter i Sikeborg, Urban: »'De båda Fale Bures välgärningar mot fäderneslandet' : Nils Casströms dissertation från 1746», Släktforskarnas Årsbok 2008.
Redan historikern Sven Lagerbring kunde dock 1773 påpeka de historiska orimligheterna i de berättelser om de båda Fale som var i omlopp i litteraturen.
LagerBring, Sven: Swea rikes historia, ifrån de äldsta tider til de närwarande. Andra delen. Som innefattar rikets öden från år 1060 til 1300. Stockholm 1773.
 Trots att mer kritiskt sinnade historiker i hans efterföljd sedan förkastade berättelserna som ohistoriska kom hela släktlinjen tillbaka till Tord i Byr att ingå i Gabriel Anreps edition av Svenska adelns ättar-taflor (1858). Bibliotekarien Leonard Bygdén höll 1890 ett föredrag där han presenterade sin kritiska undersökning av myten om Fale Bure (den yngre). Han kunde påvisa att den ursprungliga legenden om Fale hin unge återgick på Fartägn Unge, en man av viss betydelse som omnämns i ett par diplom vid 1300-talets mitt.
Föredraget med titeln »Om ursprunget till den historiska mythen om Fale Bure» trycktes 1891 i Samlaren 11. Uppsala 1891.
 Efter Bygdén kom Buregenealogin i sin helhet att falla i vanrykte. De senaste åren har dock Johan Bures släktföreställningar, hans släktbok och traderingen av uppgifter börjat ägnats ny uppmärksamhet utifrån ett källkritiskt perspektiv.
thread_title:  Framträdande släktgrenar 

message: I fokus för uppmärksamheten stod de två medeltidshjältarna Fale Bure. Den yngre Fale återgick på en lokal legend i Sköns socken i Medelpad om en hjälte Fale hin unge i Birsta som räddat en icke namngiven kungason vid ett icke angivet tillfälle och vars gravsten med en sköld och en böjd arm som sköldemärke fanns på kyrkogården. Johan Bure identifierade denne Fale som en anfader utifrån bynamnet Birsta, som han tolkade som Byrestad, dvs. en plats grundad och bebodd av Burar. Han passade därefter in legenden i stridigheterna mellan Sverkerska ätten och Erikska ätten ätterna omkring år 1200. I rikshistorikerna uppträder från 1650-talet också en Fale Bure som ska ha varit hövitsman för de anförare som hämnades Erik den heliges död år 1161. Denne Fale Bure »hin gamle» framställdes på 1700-talet som farfar till den yngre Fale Bure »hin unge». I en dissertation av Nils Casström 1746 presenterades de båda Fale och hela den fullständiga släktkedjan i tryck för första gången. Denna släkttavla ingick ännu i Gabriel Anreps Svenska adelns ättar-taflor', del 1 (1858), men i Gustaf Elgenstiernas edition av Den introducerade svenska adelns ättartavlor från 1920-talet har de äldre släktleden mönstrats ut.
Den latinska dissertationen med titeln Dissertatio historica, utriusque Falonis Bure in patriam merita leviter delineans (Uppsala 1746) finns i svensk översättning i sin helhet med noter i Sikeborg, Urban: »'De båda Fale Bures välgärningar mot fäderneslandet' : Nils Casströms dissertation från 1746», Släktforskarnas Årsbok 2008.
Redan historikern Sven Lagerbring kunde dock 1773 påpeka de historiska orimligheterna i de berättelser om de båda Fale som var i omlopp i litteraturen.
LagerBring, Sven: Swea rikes historia, ifrån de äldsta tider til de närwarande. Andra delen. Som innefattar rikets öden från år 1060 til 1300. Stockholm 1773.
 Trots att mer kritiskt sinnade historiker i hans efterföljd sedan förkastade berättelserna som ohistoriska kom hela släktlinjen tillbaka till Tord i Byr att ingå i Gabriel Anreps edition av Svenska adelns ättar-taflor (1858). Bibliotekarien Leonard Bygdén höll 1890 ett föredrag där han presenterade sin kritiska undersökning av myten om Fale Bure (den yngre). Han kunde påvisa att den ursprungliga legenden om Fale hin unge återgick på Fartägn Unge, en man av viss betydelse som omnämns i ett par diplom vid 1300-talets mitt.
Föredraget med titeln »Om ursprunget till den historiska mythen om Fale Bure» trycktes 1891 i Samlaren 11. Uppsala 1891.
 Efter Bygdén kom Buregenealogin i sin helhet att falla i vanrykte. De senaste åren har dock Johan Bures släktföreställningar, hans släktbok och traderingen av uppgifter börjat ägnats ny uppmärksamhet utifrån ett källkritiskt perspektiv.
thread_title:  De båda Fale Bure 

message: Johan Bure införlivade sina föreställningar om Bureättens uråldriga ursprung i sin esoteriska föreställningsvärld.[Två-tre meningar om hur Johan Bure låter Bureättens äldsta led stå som förmedlare av den gudomliga visheten.]
thread_title:  Bureättens roll i Johan Bures esoteriska världsbild 

thread_title:  Noter 

message: Jag förstår din goda vilja och ser det kan finnas positiva sker med denna text, men för mig med akademisk utbildning är den fortsatt alldeles för svår ta till sig, jag klarar cirka fyra rader innan jag kör fast. Jag skulle återigen rekommendera att du och andra kunniga skriver separata fördjupade artiklar och släktboken, Burestenen, och Fale... som alla inleds med en lättförståelig ingress och sedan ger sig in i detaljer. Sedan att denna summaartikel skrivs enklast möjligt med bara ingressen från fördjupningsartiklarna.Yger 16 maj 2011 kl. 14.09 (CEST)
replies: text: Om det bara är så att jag ska skriva på förenklad svenska så gör jag gärna det, men jag antar att det egentligen inte är det du menar. Kan du inte i stället konkretisera vad det är som gör att den inte går att ha på Wikipedia? Det tycker jag vore mer konstruktivt, då har jag i alla fall något att utgå ifrån mer än att du inte tycker om texten. Jag ser att en halvfärdig mening som skulle tas bort kom med, men utöver det, menar jag. Mitt exempel handlar ju om vilken typ av information som borde vara med i artikeln; sedan hur man formulerar sig får man ju jobba på, det är inget man snor ihop på en handvändning. Till skillnad från den nuvarande artikeln har den den fördelen att den innehåller korrekta och relevanta uppgifter om ämnet och att den hänvisar till så goda källor som finns i litteraturen, vad jag kan se. Att uppgifterna i en artikel är korrekta tycker jag är en bra utgångspunkt för en artikel här, likaså att artikeln tar upp de viktigare aspekterna av ämnet, inte bara en viss. / --Minor 16 maj 2011 kl. 15.45 (CEST)
replies: text: :Jag har ju formulerat dispositionen på artikeltexten som ligger här nu, där du kan följa skillnaderna. Jag kan också motivera varje bit i denna. Du kan få även artikeln med den disposition jag valt att innehålla korrekta fakta om du redigerar/korrigerar de olika avsnitten. Om du vill kan jag också återkoppla det du skrivit, men misstänker vi snabbt då fastnar i sakfrågan medan jag har fokus på disposition.Yger 16 maj 2011 kl. 16.42 (CEST)
replies: text: ::Bara ett exempel. Ingressen skall ge en snabb överblick vad som är mest centralt. När det gäller Bureätten anser jag att det är hur och att den uppteckat i en släktkrönika av Johan Bure. Alltså skall släktkrönikan nämnas redan i ingressen (men bara i en mening). Jag anser också med tanke på den vikt själva släktkröninikan har att den skall inleda själv artikeln. etc, etc.Yger 16 maj 2011 kl. 16.47 (CEST)
replies: text: :::Jag är osäker i vilken roll du har här, Yger, eftersom du tidigare sade på förfrågan att du inte hade tagit på dig ägarrollen till artikeln. Nu säger du att du har spikat dispositionen för artikeln, om jag har förstått det rätt, och att vi andra har att rätta oss efter det. Det problem som jag har tagit upp och som du inte kommenterar är att den nuvarande dispositionen inte täcker upp ett par andra viktiga aspekter av Bureätten. Du har själv sagt ett par gånger redan att du är ointresserad av ämnet och oinsatt; kan inte det innebära att det blir svårt att avgöra vad som är väsentligt då? Den nuvarande dispositionen tycker jag exkluderar information som borde vara med. Det tycker jag är problematiskt. / --Minor 16 maj 2011 kl. 17.01 (CEST)
replies: text: ::::Jag är här för att jag har erfarenhet av att korrigerat upp cirka 70 000 wikipediaartiklar till acceptabel basstandard (och granskat ytterligare 60 000) och tror mig veta hur en artikel bör vara upplagd för att vara tillgänglig för våra läsare. Och då det varit tydliga problem komma överens om denna artikel har jag erbjudit och utnyttjat min erfarenhet för att skapa en disposition som gör artikeln tillgänglig för våra läsare, och denna nya disposition har mötts av gillande av de som uttalat sig om den ovan. Jag ser den inte som fix, men kan inte förstå att den skall kastas ut bara för det finns problem med detaljer, som jag aldrig sagt mig fixa till. Om du har synpunkter på den disposition jag tagit fram så framför gärna dem en och en så förklarar jag varför jag valt den jag gjort. Och om det är problem med detaljer ändra då på dessa eller framför de problemen så hjälps vi åt att föra in den texten.Yger 16 maj 2011 kl. 17.59 (CEST)
replies: text: ::::: Jag tror att jag har sagt ovan vad jag ville säga, Yger. Som omständigheterna har blivit kan jag inte och orkar inte tillföra så mycket mer här då det gäller artikeln. /--Minor 16 maj 2011 kl. 20.22 (CEST)

text: :::::(Redigeringskonflikt) Jag kan intyga att Yger många gånger tidigare visat sig ha blick för hur man bygger om artiklar så att de blir läsvärda. Jag kan också intyga att Minors fortsatta bidrag är mycket viktiga för att denna artikel ska bli saklig. Så jag hoppas verkligen ni kan hitta ett sätt att kompromissa och lyssna på varandra. Mange01 16 maj 2011 kl. 20.29 (CEST)
Hoppas att inte Yger misstycker nu, men jag tycker att Urbans förslag ovan verkar jättebra. Det har tidigare efterfrågats en lista över personer som tillhör ätten och det är nog en ganska rimlig önskan som Urbans förslag tillgodoser. Dock missar Urban t.ex. Falkengren.--90.233.165.216 17 maj 2011 kl. 14.48 (CEST)

text: Återigen, jag har inte synpunkter på sakinnehållet utan enbart på dispositionen. Yger 17 maj 2011 kl. 14.55 (CEST)
Jag ska tillägga att jag har vissa reservationer mot vissa beteckningar. Säljägare, t.ex., var inget yrke, inget stånd, inget utmärkande och ingen heltidssyselsättning, så jag förstår inte varför man ska använda den typen av beteckningar (det är som att titulera en bonde älgjägare i stf bonde).--90.233.165.216 17 maj 2011 kl. 15.00 (CEST)
====Förtydligande av resonemanget====

text: Okej, jag gör ett försök till att förtydliga vad jag menar, även om det innebär att jag blir långrandig.

text: I) Ett av mina intresseområden är hur man kvalitetssäkrar teknisk dokumentation och hur olika metodläror eller -skolor försöker tackla den utmaningen. (Jag arbetar som teknisk skribent sedan många år, det är därför jag tycker detta är så fängslande.) Som processägare för produktrelaterad texthantering - med texter menar jag mjukvarudokumentation och mjukvaruintegrerade strängar - ingick det i åtskilliga år i min roll att granska ett stort antal dokument skrivna av ett större team med tekniska skribenter som ett led i koncernens kvalitetssäkring. Ett av de största problemen har varit urvalet av information och hur uppgifterna sedan strukturerats. För att det här ska fungera måste skribenten antingen känna till det område hon/han arbetar med (exempelvis EU-kraven på rutiner vid periodbokslut och hur mjukvaran utformats för att uppfylla dessa krav) eller göra en ansträngning att sätta sig in i de mest elementära grunderna. I annat fall kommer skribenten att nöja sig med den information som för stunden råkar finnas tillgänglig. Även om själva bearbetningen av dessa uppgifter skötts helt korrekt - i det ingår att skala bort vad som verkar vara irrelevant information, ordna texten i en dokumentstruktur och slutligen redigera själva språket - så finns det en mycket stor risk att skribenten har stora hål i texten utan att själv vara medveten om det. Hon eller han har ju bara utgått från den information som fanns från början, till exempel i form av en designspecifikation. Men det finns inget som säger att det är denna information som själva användarna av produkten behöver och efterfrågar. Designspecifikationen, exempelvis, återspeglar ju bara utvecklarens rent funktionella perspektiv, och detta kan vara något helt annat än användarens. Det var därför jag inte kände mig övertygad när du, Yger, sade att du inte behövde någon kunskap om ämnet för att skapa en bra disposition; det gick emot min erfarenhet i alla fall. Den struktur som artikeln nu har efter den senaste revideringen lider av det problem jag just nämnt: den bygger helt och hållet på data som redan fanns i artikeln. Därigenom tar den inte hänsyn till vilken information som skulle behöva finnas där eller ger utrymme för att komplettera sådana uppgifter.

text: II) Strukturen, ja. Mitt exempel ovan var just ett exempel på hur en disposition borde se ut och texten är bara ett snabbt utkast och inte färdig på något sätt. Avfärda därför inte strukturen utifrån enskilda detaljer i texten. — Bureätten är till att börja med ingen fråga för släktforskare enbart, så artikeln måste ha ett bredare perspektiv än det nuvarande. Bureätten var under åtminstone 1500-talet och första hälften av 1600-talet en lokal social elit i Västerbotten, Norrbotten och Österbotten som var talrikt representerad bland prästerskapet, kronans tjänstemän och handelsmannafamiljer. Den kom att få ett stort inflytande på riksnivå inom ett par områden som då var prioriterade: den blev en elit inom kyrka och fornvård på riksnivå. Därefter späds denna släktkrets ut och blir inom kort en föreställning i tanken snarare än ett konkret nätverk. Det är det här som var Bureätten, så handlar artikeln om Bureätten är det här den information som borde ingå och det tidigt i artikeln, enligt min mening. Därefter kan man gå in på Buregenealogin, och till den hör förstås en kort presentation av Johan Bures släktbok, upptagande av tillnamn och släktnamn på Bure, Bureus och Burman, omnämnande av de tidigast belagda släktmedlemmarna. (Eller så tar man det reella, alltså de belagda medlemmarna, först och sedan går över till det själva släktboken.) Och så förstås någon rad om de släktgrenar som fick störst genomslag på olika sätt. Berättelserna om de båda rikskändisarna Fale Bure och hur dessa kommit till och uppfattats kan man inte förbigå i sammanhanget. Slutligen tycker jag personligen att man bör framhålla Bureättens halvgudaliknande roll i Johan Bures berömda esoteriska föreställningsvärld. Det finns fler aspekter och angreppssätt och när skrivandet kommer i gång brukar också strukturen behöva anpassas, men så ser jag på det hela nu åtminstone.

text: III) Den som skrev den förra versionen gjorde ett bra jobb, det måste jag framhålla, inte bara för att de flesta uppgifter då fick en källhänvisning. Eftersom litteraturen innehåller ett stort antal felaktigheter om Bureätten, vilka är svåra att genomskåda om man inte råkar ha borrat sig rätt djupt i ämnet, kom dock artikeln att innehålla en del fel. Ett par av rubrikerna hade jag själv skrivit för länge sedan i ett snabbt försök att "staga upp" informationen, som jag tyckte hade spårat ur. Dessa avsnittsrubriker kom att ligga kvar, lämpliga som de hade varit för stunden men inte i en disposition i en färdig artikel, kanske.

text: IV) En kommentar om min oläsliga text och målgruppen för artiklarna: mitt språk är nog tungt för en yngre generation, om det är det som menas med att min text var "oläslig". Varje släkte växer upp med sina skrivnormer och stilideal och sådant hänger kvar länge i åren. En femtonåring tycker antagligen att en åttioåring skriver högtravande och stolpigt medan åttioåringen kanske tycker att femtonåringen skriver slarvigt och släpphänt. Utrymmet att skriva vårdat enligt vad man lärt sig (till en viss gräns) ingår per definition i en öppen kunskapsbank som Wikipedia. Att Wikipedias målgrupp skulle vara samhällsminoriteten högstadie- och gymnasieelever låter som en policy definierad av just ungdomar. Jag tror också att man inte behöver utgå från att en tonåring har så kort uppmärksamhetsspann att hon eller han är oförmögen (= inte klarar av) att läsa en så pass komplex (?) text som ges i mitt exempel ovan utan att ge upp efter ett par rader.

text: Slutligen vad gäller först Falkengréen och sedan säljägeriet. — Det förnämsta var att kunna påvisa ett ursprung från Bureätten via den adelsförmedlande svärdssidan. På rak arm kommer jag inte på några andra än följande nobla släkter som levde upp till detta: adliga ätten Bure, adliga ätten Burensköld samt friherrliga ätten Burensköld. Adliga ätten Falkengréen stod visserligen i Anreps Svenska adelns ättar-taflor från omkring 1860 som ättlingar på svärdssidan från Fale Bure, men i en artikel i Släktforskarnas Årsbok 2011, som trycks i dagarna, visar jag hur den kopplingen faktiskt ljögs ihop av Johan Peringskiöld omkring 1719 och omständigheterna kring detta. — Den enda information som ges om Härse i Bure av de intervjuade släktingarna är att han bar silverbälte och jagade säl med hjälp av vissa angivna redskap. I det geografiska område vi talar om livnärde man sig huvudsakligen på jaktfångst till skogs och till havs omkring år 1400. Till skillnad från en älgjägande bonde i senare tid var säljakten ingen hobby eller ett extraknäck utan en av de främsta källorna till att livnära sig, om jag fattat Norrlandslitteraturen om denna tid rätt. Byn Bure låg utmärkt till för säljakt, som kunde vara en mycket lönsam sysselsättning; sälskinn var eftertraktade, likaså sältranet, och sälköttet togs också till vara. (Det fanns flera sätt att jaga säl på; jag kan ge litteraturhänvisningar om någon vill veta mer om detta. Härse i Bure för sin del använde en metod som var svår att lära sig och ibland också livsfarlig.) Legendens detaljer i kombination med de faktiska omständigheterna vid denna tid tycker jag talar för att Härse i Bure var säljägare. / --Minor 19 maj 2011 kl. 15.56 (CEST)
Inte ens på Holmön har det funnits någon som benämnts som säljägare, och där jagades det säl. De kallas bönder, och någon gång strandfiskare (det är fråga om ett oäkta soldatbarn som fick bygga ett hus på allmänningen). De levde ffa på jakt, jordbruk och fiske. Tänk mer laxfiske och strömming än säl - mer järv, fågel, bäver och utter än säl. Det är en mycket anakronisk titel, som falskt gör anspråk på en identifikation med säljagandet. Vad beträffar senaste numret av Släktforskarnas årsbok, tycker jag att det känns lite för nytt för att leva upp till den konstans ifråga om fakta som ett uppslagsverk måste uppfylla. Falkengrens stamfader använde namnet Bure och - om jag minns rätt - tog vapenskölden, hundra år innan Johannes Bureus skrev släktboken. Det borde nämnas om än inte ta för mycket utrymme. Beläggen emot att det skulle vara Bureätten är inte tillräckligt huggna i sten för att bara avfärda påståendet.--90.233.147.238 19 maj 2011 kl. 16.24 (CEST)
replies: text: : Du har bestämda åsikter, du :-). Angående säljägare: Naturligtvis var inte "själafisket" (som det kallades) den enda källan till livets nödtorft för de väster- och norrbottniska säljägarna - det finns ett säsongsberoende där också - men handeln med sälprodukter (man tog tillvara på allt på sälen och gjorde de mest uppfinningsrika saker) och då inte minst sälskinnen gav nog betydligt mer silver i pungen än den allestädes förekommande strömmingen, som du nämner. Jaktfångsten var länge viktigare än jordbruket i övre Norrland, om jag förstått det rätt. Själafiskare som tillnamn och yrkesnamn finns belagda redan under tidig Vasatid; som tillnamn på en norrländsk säljägare återfinns det hos Esbjörn Pedersson Själafiskare, som nämns i ett kungligt brev 1552. Legenden om Härse i Bure nämner att han var a) rik, och b) en skicklig säljägare. Att termen säljägare är anakronistisk är inget märkvärdigt; historiker har inga problem att översätta äldre titlar för att göra dem begripliga. En medeltida kirkioherra (där -herre närmast står för herreman) blir kyrkoherde, eller Johan Bure blir riksantikvarie (vilket han var i praktiken om än inte till namnet) eller Jöran Persson blir åklagare i stället för prokurator och så vidare. I min text handlar det om en översättning av det nu svårförståeliga och gamla ordet själafiskare. Om jag minns rätt trodde du själv tidigare i den här diskussionen att 'själ-' syftade på smeknamnet "abboten i Bure" och hade med andlig verksamhet att göra - men jag kan missta mig. Jag använder beteckningen säljägare för Härse för att markera att han inte var den hövitsman över Norrland som äldre adelsgenealogier påstod för att få ihop att den store och slottsägande Fale Bures hin unges son skulle ha bosatt sig i nybyggartrakterna i Västerbotten. — Angående Falkengréen: Jag förstår inte riktigt vad du menar med att Släktforskarnas Årsbok inte skulle "leva upp till den konstans ifråga om fakta som ett uppslagsverk måste uppfylla". I min forskning är det viktigaste att en uppgift är källkritiskt bearbetad och redovisad. Om de kriterierna för historievetenskaplighet är uppfyllda spelar det ingen roll om uppgiften återfinns i ICA-Kuriren eller Nationalencyklopedin. Det är inte verkets beständighet som avgör om en uppgift eller en artikel däri är värd att tas på allvar; i varje historieverk, om de så är standardverk skrivna av medeltidsgenealogen Hans Gillingstam, finns felaktiga uppgifter. Gillingstam själv har för övrigt ansett årsboken så pass konstant att han själv bidragit där. — Du råkar ta miste vad beträffar Falkengréen och Burarna. Det finns ingen belagd koppling alls mellan Falkengréens stamfader herr Siggo Christophori i Fors-Eskilstuna och Johan Siggesson [till Svartingstorp], båda i sin krafts dagar vid 1500-talets mitt. Den släktskapen uppfinns av Johan Peringskiöld på 1700-talet; den källreferens han anger är uppdiktad. De argument för en koppling till Bureätten som anförs av Collmar i Strängnäs stifts herdaminne jämte dem som 1996 presenterades av Ingvar Dahl har visat sig vara felaktiga och ohållbara. Se närmare följande diskussion på Sveriges Släktforskarförbunds Anbytarforum, där medeltidshistorikern Kaj Janzon och andra visar detta utifrån primärkällor: aforum.genealogi.se/discus, tråden Anbytarforum > Släkter > Bureätten > Siggo Christophori Bure. / --Minor 19 maj 2011 kl. 18.29 (CEST)

text: :Vill bara ge en kommentar om detta med "högstadie- och gymnasieelever": för artiklar som inte handlar om alltför specialiserade ämnen brukar det vara bra att anta att den som bara har högstadie-kunskaper skall kunna ta sig igenom texten utan att fastna på alltför många termer. Det finns dock vad jag vet ingen riktlinje om detta. Detta kan i viss mån påverka meningsbyggnad och liknande (vi skall inte skriva som gamla nordisk familjebok), men främst handlar det om vilka förkunskaper som förutsätts. I synnerhet inledningen bör skrivas för att vara så lättillgänglig som möjligt.

text: :andejons 19 maj 2011 kl. 17.56 (CEST)
replies: text: ::Tack för det förtydligandet, Andejons. Nuförtiden finns olika analysverktyg för läsbarhetsindex, där de dyraste ingår i paket med en prislapp på upp till en halv miljon. Jag kör ibland mina texter genom MS Words funktion för att få ett hum om på vilken nivå min text ligger. (Jag använder Office 2010 Professional-paketet; jag vet inte om den analysfunktionen skiljer sig från den i tidigare versioner.) Det ger ett objektivt mått - trubbigt men ändå - på hur texten fungerar. Subjektiva uttalanden om hur lättillgängligt ett språk är kan vara förledande, eftersom sådana bedömningar ibland styrs av underliggande motiv, medvetna eller inte. Det är förstås också ett enkelt sätt att slippa ta ställning till texten och dess innehåll. / --Minor 19 maj 2011 kl. 18.29 (CEST)
Det man känner till om saken med säljakt som kan ha betydelse, är dels förekomsten av bågaskatt och dettas implikationer och de många anföringarna om bönders laxfiske (till skillnad från kronans). Tittar man i Nordlanders Norrländska samlingar 1-6 så anförs ospecifikt fiske och specifikt laxfiske flera gånger i kaptilen om Väster- och Norrbotten, men nästan aldrig säljakt. Att ryssar köpte upp skinn i stora kvantiteter var känt under 1500-talet. Landsköpmännens och bottnakarlarnas verksamhet ger ganska mycket kunskap om inkomster, och säl är inte något som sticker ut som viktigare än annat (särskilt lax och päls).--90.233.170.0 20 maj 2011 kl. 12.53 (CEST)
I jordeboken 1543 skattar Bureå för fiiskwatn (ett fisketräsk ben. Farssiöö), sielawatn, qwarner för 6 sp. Förutom detta skattar Olaff Ionson 2 pl;16, Karl Mosesson 2 pl;16, Daniel Andersson 12;10 och Herse 2 pl;20. Visst fiskades det säl, men det var en bisak. Som jämförelse skattade Holmön 4 mark 3 öre 8 pgr i öijee penningar för siith fiskeuatn, sielewon, vilket alltså inte innefattade kvarnskatt.--90.233.184.93 20 maj 2011 kl. 16.09 (CEST)

text: Vad genomsnittet eller de flesta gör är en sak, hur verkligheten ser ut på individnivå är förstås en annan, det vet vi båda. Att svenskens genomsnittsinkomst ligger på 132.000 kr eller däromkring innebär inte att man kan utgå från att detta gäller alla svenskar. Grejen är ju att det som meddelas om Härse i Bure är just att han jagade säl. Det är också Härses säljagande som Johan Bure refererar till när han ska beskriva i sin esoteriska Adulruna rediviva hur den fördolda kunskapen om runornas andliga betydelse har överförts inom hans släkt till honom själv, dvs. Johan Bure uppfattade det som att säljagandet med myndrik och mynde var betydelsefullt nog för att det skulle få representera hans ursprung från Härse i Bure. Jag går in på det i min artikel i Släktforskarnas Årsbok 2011. Därför anser jag att det är motiverat att kalla honom säljägare - eller, om det känns bättre, kalla honom den säljägande Härse. Apropå anakronistisk måste man också vara försiktig med att bakåtprojicera förhållandena vid 1500-talets mitt, då kronan detaljreglerar som aldrig förr och styr vilka produkter som ska utges i skatt, till tiden omkring år 1400, då Härse i Bure bör ha levt om han nu var en historisk person. — Jag kommer att lägga den begränsade ork jag har utöver att försöka leva upp till de nödvändigare förpliktelserna i tillvaron till att skriva på ett förhoppningsvis genomarbetat förslag till reviderad artikel; som det nu är finns det inget utrymme för mig att samtidigt engagera mig i detaljdiskussioner här. / Urban Sikeborg, --Minor 20 maj 2011 kl. 17.04 (CEST)
Oavsett om Herse var duktig säljägare eller inte och oavsett hur mycket man känner till om honom, så är det att ge en felaktig bild av honom att kallade honom säljägare. Min farfar var mycket duktig på att spela piano, men det gör honom inte till pianist, för att göra en jämförelse. Säljägare som yrkestitel är en titel som anger att han inte omfattades av den agrara revolutionens kultur. F ö har du fel angående skatten: fiske, jakt och vattenkvarnar var strikt och avundsjukt bevakade av kronans fogdar, på grund av fiskeregale, jaktregale och kvarnregale. Detta redogörs för i Norrländskasamlingar. En låg skatt på fiske, säljakt och kvarnar i jämförelse med hög skatt på åker och äng, är ett absolut tecken på att jordbruket var den dominerande inkomsten. Innan dess finns bara kyrkoskatten och bågaskatten. Om du kallar herse säljägare i en publikation av Sveriges släktforskarförbund, så är det minsta man kan begära att de samtidigt publicerar en genetisk analys som styrker att Bureätten är ett jägar-samlarfolk.--90.233.184.93 20 maj 2011 kl. 17.29 (CEST)
thread_title: Återkoppling på detta senare förslag

message: :Okej, jag gör ett försök till att förtydliga vad jag menar, även om det innebär att jag blir långrandig.
replies: text: I) Ett av mina intresseområden är hur man kvalitetssäkrar teknisk dokumentation och hur olika metodläror eller -skolor försöker tackla den utmaningen. (Jag arbetar som teknisk skribent sedan många år, det är därför jag tycker detta är så fängslande.) Som processägare för produktrelaterad texthantering - med texter menar jag mjukvarudokumentation och mjukvaruintegrerade strängar - ingick det i åtskilliga år i min roll att granska ett stort antal dokument skrivna av ett större team med tekniska skribenter som ett led i koncernens kvalitetssäkring. Ett av de största problemen har varit urvalet av information och hur uppgifterna sedan strukturerats. För att det här ska fungera måste skribenten antingen känna till det område hon/han arbetar med (exempelvis EU-kraven på rutiner vid periodbokslut och hur mjukvaran utformats för att uppfylla dessa krav) eller göra en ansträngning att sätta sig in i de mest elementära grunderna. I annat fall kommer skribenten att nöja sig med den information som för stunden råkar finnas tillgänglig. Även om själva bearbetningen av dessa uppgifter skötts helt korrekt - i det ingår att skala bort vad som verkar vara irrelevant information, ordna texten i en dokumentstruktur och slutligen redigera själva språket - så finns det en mycket stor risk att skribenten har stora hål i texten utan att själv vara medveten om det. Hon eller han har ju bara utgått från den information som fanns från början, till exempel i form av en designspecifikation. Men det finns inget som säger att det är denna information som själva användarna av produkten behöver och efterfrågar. Designspecifikationen, exempelvis, återspeglar ju bara utvecklarens rent funktionella perspektiv, och detta kan vara något helt annat än användarens. Det var därför jag inte kände mig övertygad när du, Yger, sade att du inte behövde någon kunskap om ämnet för att skapa en bra disposition; det gick emot min erfarenhet i alla fall. Den struktur som artikeln nu har efter den senaste revideringen lider av det problem jag just nämnt: den bygger helt och hållet på data som redan fanns i artikeln. Därigenom tar den inte hänsyn till vilken information som skulle behöva finnas där eller ger utrymme för att komplettera sådana uppgifter.

text: II) Strukturen, ja. Mitt exempel ovan var just ett exempel på hur en disposition borde se ut och texten är bara ett snabbt utkast och inte färdig på något sätt. Avfärda därför inte strukturen utifrån enskilda detaljer i texten. — Bureätten är till att börja med ingen fråga för släktforskare enbart, så artikeln måste ha ett bredare perspektiv än det nuvarande. Bureätten var under åtminstone 1500-talet och första hälften av 1600-talet en lokal social elit i Västerbotten, Norrbotten och Österbotten som var talrikt representerad bland prästerskapet, kronans tjänstemän och handelsmannafamiljer. Den kom att få ett stort inflytande på riksnivå inom ett par områden som då var prioriterade: den blev en elit inom kyrka och fornvård på riksnivå. Därefter späds denna släktkrets ut och blir inom kort en föreställning i tanken snarare än ett konkret nätverk. Det är det här som var Bureätten, så handlar artikeln om Bureätten är det här den information som borde ingå och det tidigt i artikeln, enligt min mening. Därefter kan man gå in på Buregenealogin, och till den hör förstås en kort presentation av Johan Bures släktbok, upptagande av tillnamn och släktnamn på Bure, Bureus och Burman, omnämnande av de tidigast belagda släktmedlemmarna. (Eller så tar man det reella, alltså de belagda medlemmarna, först och sedan går över till det själva släktboken.) Och så förstås någon rad om de släktgrenar som fick störst genomslag på olika sätt. Berättelserna om de båda rikskändisarna Fale Bure och hur dessa kommit till och uppfattats kan man inte förbigå i sammanhanget. Slutligen tycker jag personligen att man bör framhålla Bureättens halvgudaliknande roll i Johan Bures berömda esoteriska föreställningsvärld. Det finns fler aspekter och angreppssätt och när skrivandet kommer i gång brukar också strukturen behöva anpassas, men så ser jag på det hela nu åtminstone.

text: III) Den som skrev den förra versionen gjorde ett bra jobb, det måste jag framhålla, inte bara för att de flesta uppgifter då fick en källhänvisning. Eftersom litteraturen innehåller ett stort antal felaktigheter om Bureätten, vilka är svåra att genomskåda om man inte råkar ha borrat sig rätt djupt i ämnet, kom dock artikeln att innehålla en del fel. Ett par av rubrikerna hade jag själv skrivit för länge sedan i ett snabbt försök att "staga upp" informationen, som jag tyckte hade spårat ur. Dessa avsnittsrubriker kom att ligga kvar, lämpliga som de hade varit för stunden men inte i en disposition i en färdig artikel, kanske.

text: IV) En kommentar om min oläsliga text och målgruppen för artiklarna: mitt språk är nog tungt för en yngre generation, om det är det som menas med att min text var "oläslig". Varje släkte växer upp med sina skrivnormer och stilideal och sådant hänger kvar länge i åren. En femtonåring tycker antagligen att en åttioåring skriver högtravande och stolpigt medan åttioåringen kanske tycker att femtonåringen skriver slarvigt och släpphänt. Utrymmet att skriva vårdat enligt vad man lärt sig (till en viss gräns) ingår per definition i en öppen kunskapsbank som Wikipedia. Att Wikipedias målgrupp skulle vara samhällsminoriteten högstadie- och gymnasieelever låter som en policy definierad av just ungdomar. Jag tror också att man inte behöver utgå från att en tonåring har så kort uppmärksamhetsspann att hon eller han är oförmögen (= inte klarar av) att läsa en så pass komplex (?) text som ges i mitt exempel ovan utan att ge upp efter ett par rader.

text: Slutligen vad gäller först Falkengréen och sedan säljägeriet. — Det förnämsta var att kunna påvisa ett ursprung från Bureätten via den adelsförmedlande svärdssidan. På rak arm kommer jag inte på några andra än följande nobla släkter som levde upp till detta: adliga ätten Bure, adliga ätten Burensköld samt friherrliga ätten Burensköld. Adliga ätten Falkengréen stod visserligen i Anreps Svenska adelns ättar-taflor från omkring 1860 som ättlingar på svärdssidan från Fale Bure, men i en artikel i Släktforskarnas Årsbok 2011, som trycks i dagarna, visar jag hur den kopplingen faktiskt ljögs ihop av Johan Peringskiöld omkring 1719 och omständigheterna kring detta. — Den enda information som ges om Härse i Bure av de intervjuade släktingarna är att han bar silverbälte och jagade säl med hjälp av vissa angivna redskap. I det geografiska område vi talar om livnärde man sig huvudsakligen på jaktfångst till skogs och till havs omkring år 1400. Till skillnad från en älgjägande bonde i senare tid var säljakten ingen hobby eller ett extraknäck utan en av de främsta källorna till att livnära sig, om jag fattat Norrlandslitteraturen om denna tid rätt. Byn Bure låg utmärkt till för säljakt, som kunde vara en mycket lönsam sysselsättning; sälskinn var eftertraktade, likaså sältranet, och sälköttet togs också till vara. (Det fanns flera sätt att jaga säl på; jag kan ge litteraturhänvisningar om någon vill veta mer om detta. Härse i Bure för sin del använde en metod som var svår att lära sig och ibland också livsfarlig.) Legendens detaljer i kombination med de faktiska omständigheterna vid denna tid tycker jag talar för att Härse i Bure var säljägare. / --Minor 19 maj 2011 kl. 15.56 (CEST)
Inte ens på Holmön har det funnits någon som benämnts som säljägare, och där jagades det säl. De kallas bönder, och någon gång strandfiskare (det är fråga om ett oäkta soldatbarn som fick bygga ett hus på allmänningen). De levde ffa på jakt, jordbruk och fiske. Tänk mer laxfiske och strömming än säl - mer järv, fågel, bäver och utter än säl. Det är en mycket anakronisk titel, som falskt gör anspråk på en identifikation med säljagandet. Vad beträffar senaste numret av Släktforskarnas årsbok, tycker jag att det känns lite för nytt för att leva upp till den konstans ifråga om fakta som ett uppslagsverk måste uppfylla. Falkengrens stamfader använde namnet Bure och - om jag minns rätt - tog vapenskölden, hundra år innan Johannes Bureus skrev släktboken. Det borde nämnas om än inte ta för mycket utrymme. Beläggen emot att det skulle vara Bureätten är inte tillräckligt huggna i sten för att bara avfärda påståendet.--90.233.147.238 19 maj 2011 kl. 16.24 (CEST)
replies: text: : Du har bestämda åsikter, du :-). Angående säljägare: Naturligtvis var inte "själafisket" (som det kallades) den enda källan till livets nödtorft för de väster- och norrbottniska säljägarna - det finns ett säsongsberoende där också - men handeln med sälprodukter (man tog tillvara på allt på sälen och gjorde de mest uppfinningsrika saker) och då inte minst sälskinnen gav nog betydligt mer silver i pungen än den allestädes förekommande strömmingen, som du nämner. Jaktfångsten var länge viktigare än jordbruket i övre Norrland, om jag förstått det rätt. Själafiskare som tillnamn och yrkesnamn finns belagda redan under tidig Vasatid; som tillnamn på en norrländsk säljägare återfinns det hos Esbjörn Pedersson Själafiskare, som nämns i ett kungligt brev 1552. Legenden om Härse i Bure nämner att han var a) rik, och b) en skicklig säljägare. Att termen säljägare är anakronistisk är inget märkvärdigt; historiker har inga problem att översätta äldre titlar för att göra dem begripliga. En medeltida kirkioherra (där -herre närmast står för herreman) blir kyrkoherde, eller Johan Bure blir riksantikvarie (vilket han var i praktiken om än inte till namnet) eller Jöran Persson blir åklagare i stället för prokurator och så vidare. I min text handlar det om en översättning av det nu svårförståeliga och gamla ordet själafiskare. Om jag minns rätt trodde du själv tidigare i den här diskussionen att 'själ-' syftade på smeknamnet "abboten i Bure" och hade med andlig verksamhet att göra - men jag kan missta mig. Jag använder beteckningen säljägare för Härse för att markera att han inte var den hövitsman över Norrland som äldre adelsgenealogier påstod för att få ihop att den store och slottsägande Fale Bures hin unges son skulle ha bosatt sig i nybyggartrakterna i Västerbotten. — Angående Falkengréen: Jag förstår inte riktigt vad du menar med att Släktforskarnas Årsbok inte skulle "leva upp till den konstans ifråga om fakta som ett uppslagsverk måste uppfylla". I min forskning är det viktigaste att en uppgift är källkritiskt bearbetad och redovisad. Om de kriterierna för historievetenskaplighet är uppfyllda spelar det ingen roll om uppgiften återfinns i ICA-Kuriren eller Nationalencyklopedin. Det är inte verkets beständighet som avgör om en uppgift eller en artikel däri är värd att tas på allvar; i varje historieverk, om de så är standardverk skrivna av medeltidsgenealogen Hans Gillingstam, finns felaktiga uppgifter. Gillingstam själv har för övrigt ansett årsboken så pass konstant att han själv bidragit där. — Du råkar ta miste vad beträffar Falkengréen och Burarna. Det finns ingen belagd koppling alls mellan Falkengréens stamfader herr Siggo Christophori i Fors-Eskilstuna och Johan Siggesson [till Svartingstorp], båda i sin krafts dagar vid 1500-talets mitt. Den släktskapen uppfinns av Johan Peringskiöld på 1700-talet; den källreferens han anger är uppdiktad. De argument för en koppling till Bureätten som anförs av Collmar i Strängnäs stifts herdaminne jämte dem som 1996 presenterades av Ingvar Dahl har visat sig vara felaktiga och ohållbara. Se närmare följande diskussion på Sveriges Släktforskarförbunds Anbytarforum, där medeltidshistorikern Kaj Janzon och andra visar detta utifrån primärkällor: aforum.genealogi.se/discus, tråden Anbytarforum > Släkter > Bureätten > Siggo Christophori Bure. / --Minor 19 maj 2011 kl. 18.29 (CEST)

text: :Vill bara ge en kommentar om detta med "högstadie- och gymnasieelever": för artiklar som inte handlar om alltför specialiserade ämnen brukar det vara bra att anta att den som bara har högstadie-kunskaper skall kunna ta sig igenom texten utan att fastna på alltför många termer. Det finns dock vad jag vet ingen riktlinje om detta. Detta kan i viss mån påverka meningsbyggnad och liknande (vi skall inte skriva som gamla nordisk familjebok), men främst handlar det om vilka förkunskaper som förutsätts. I synnerhet inledningen bör skrivas för att vara så lättillgänglig som möjligt.

text: :andejons 19 maj 2011 kl. 17.56 (CEST)
replies: text: ::Tack för det förtydligandet, Andejons. Nuförtiden finns olika analysverktyg för läsbarhetsindex, där de dyraste ingår i paket med en prislapp på upp till en halv miljon. Jag kör ibland mina texter genom MS Words funktion för att få ett hum om på vilken nivå min text ligger. (Jag använder Office 2010 Professional-paketet; jag vet inte om den analysfunktionen skiljer sig från den i tidigare versioner.) Det ger ett objektivt mått - trubbigt men ändå - på hur texten fungerar. Subjektiva uttalanden om hur lättillgängligt ett språk är kan vara förledande, eftersom sådana bedömningar ibland styrs av underliggande motiv, medvetna eller inte. Det är förstås också ett enkelt sätt att slippa ta ställning till texten och dess innehåll. / --Minor 19 maj 2011 kl. 18.29 (CEST)
Det man känner till om saken med säljakt som kan ha betydelse, är dels förekomsten av bågaskatt och dettas implikationer och de många anföringarna om bönders laxfiske (till skillnad från kronans). Tittar man i Nordlanders Norrländska samlingar 1-6 så anförs ospecifikt fiske och specifikt laxfiske flera gånger i kaptilen om Väster- och Norrbotten, men nästan aldrig säljakt. Att ryssar köpte upp skinn i stora kvantiteter var känt under 1500-talet. Landsköpmännens och bottnakarlarnas verksamhet ger ganska mycket kunskap om inkomster, och säl är inte något som sticker ut som viktigare än annat (särskilt lax och päls).--90.233.170.0 20 maj 2011 kl. 12.53 (CEST)
I jordeboken 1543 skattar Bureå för fiiskwatn (ett fisketräsk ben. Farssiöö), sielawatn, qwarner för 6 sp. Förutom detta skattar Olaff Ionson 2 pl;16, Karl Mosesson 2 pl;16, Daniel Andersson 12;10 och Herse 2 pl;20. Visst fiskades det säl, men det var en bisak. Som jämförelse skattade Holmön 4 mark 3 öre 8 pgr i öijee penningar för siith fiskeuatn, sielewon, vilket alltså inte innefattade kvarnskatt.--90.233.184.93 20 maj 2011 kl. 16.09 (CEST)

text: Vad genomsnittet eller de flesta gör är en sak, hur verkligheten ser ut på individnivå är förstås en annan, det vet vi båda. Att svenskens genomsnittsinkomst ligger på 132.000 kr eller däromkring innebär inte att man kan utgå från att detta gäller alla svenskar. Grejen är ju att det som meddelas om Härse i Bure är just att han jagade säl. Det är också Härses säljagande som Johan Bure refererar till när han ska beskriva i sin esoteriska Adulruna rediviva hur den fördolda kunskapen om runornas andliga betydelse har överförts inom hans släkt till honom själv, dvs. Johan Bure uppfattade det som att säljagandet med myndrik och mynde var betydelsefullt nog för att det skulle få representera hans ursprung från Härse i Bure. Jag går in på det i min artikel i Släktforskarnas Årsbok 2011. Därför anser jag att det är motiverat att kalla honom säljägare - eller, om det känns bättre, kalla honom den säljägande Härse. Apropå anakronistisk måste man också vara försiktig med att bakåtprojicera förhållandena vid 1500-talets mitt, då kronan detaljreglerar som aldrig förr och styr vilka produkter som ska utges i skatt, till tiden omkring år 1400, då Härse i Bure bör ha levt om han nu var en historisk person. — Jag kommer att lägga den begränsade ork jag har utöver att försöka leva upp till de nödvändigare förpliktelserna i tillvaron till att skriva på ett förhoppningsvis genomarbetat förslag till reviderad artikel; som det nu är finns det inget utrymme för mig att samtidigt engagera mig i detaljdiskussioner här. / Urban Sikeborg, --Minor 20 maj 2011 kl. 17.04 (CEST)
Oavsett om Herse var duktig säljägare eller inte och oavsett hur mycket man känner till om honom, så är det att ge en felaktig bild av honom att kallade honom säljägare. Min farfar var mycket duktig på att spela piano, men det gör honom inte till pianist, för att göra en jämförelse. Säljägare som yrkestitel är en titel som anger att han inte omfattades av den agrara revolutionens kultur. F ö har du fel angående skatten: fiske, jakt och vattenkvarnar var strikt och avundsjukt bevakade av kronans fogdar, på grund av fiskeregale, jaktregale och kvarnregale. Detta redogörs för i Norrländskasamlingar. En låg skatt på fiske, säljakt och kvarnar i jämförelse med hög skatt på åker och äng, är ett absolut tecken på att jordbruket var den dominerande inkomsten. Innan dess finns bara kyrkoskatten och bågaskatten. Om du kallar herse säljägare i en publikation av Sveriges släktforskarförbund, så är det minsta man kan begära att de samtidigt publicerar en genetisk analys som styrker att Bureätten är ett jägar-samlarfolk.--90.233.184.93 20 maj 2011 kl. 17.29 (CEST)
thread_title: Förtydligande av resonemanget

message: Jag har nu skrivit om hela artikeln. Omarbetningen är rätt total och det är förstås mycket som både kunde och bör diskuteras i detalj. Fördelen med artikeln nu är att den (förhoppningsvis) har en struktur som får med de viktigaste aspekterna av Bureätten; dessutom tror jag att uppgifterna är rätt väl belagda, även om det innebär att jag har fått hänvisa till mina egna artiklar en del. Men om artikeln inte fungerar så rulla tillbaka den till föregående version eller ta upp synpunkterna här. / Urban Sikeborg, --Minor 22 maj 2011 kl. 11.46 (CEST)
replies: text: Jag gratulerar till ett förstklassigt jobb som lett till ett imponerande resultat! Jag tycker släktboken får rätt tyngd och legenden om Fale hin en begränsad plats längst ner som jag ser korrekt. Och med denna disposition tycker jag artikeln är väl tillgänglig för alla. Sakmässigt tycker jag det nämns för mycket om själva reformationen under avsnittet "Tidig dominans på riksnivå" så skulle gärna se en viss förkortning här, men där naturligtvis nyckelaktörena inom Bureätten skall omnämnas son nu.Yger 22 maj 2011 kl. 12.18 (CEST)
replies: text: :Tack, jag ska se över det stycket. Tack också för de små justeringarna av länkar lite här och var; jag är uppenbarligen inte alltför hemma på det området ... / --Minor 22 maj 2011 kl. 12.43 (CEST)
replies: text: ::OK nu med det jag kommenterade.Yger 22 maj 2011 kl. 15.43 (CEST)

text: Instämmer med Yger: fantastiskt bra artikel!--90.233.161.110 22 maj 2011 kl. 12.39 (CEST)
replies: text: :Artikeln är förbättrad på flera sätt! Den är fördjupad, och fokuserar på historiskt säkerställda uppgifter. Min käpphäst har också fått gehör i sista avsnittet, nämligen att alla signifikanta perspektiv bör omnämnas mycket kort - även kända "alternativa" uppfattningar, men att det bör markeras tydligt att dessa inte är etablerade.

text: :Jag föreslår att artikeln märks med mallen  när den har varit stabil ett par veckor.Mange01 22 maj 2011 kl. 14.11 (CEST)
thread_title:  Artikeln omskriven 

message: Borde man skapa :kategori:Bureätten och märka artiklar om dess medlemmar med den? Mange01 22 maj 2011 kl. 14.11 (CEST)
replies: text: Tycker att en särskild Bureätten-kategori kunde vara både praktisk och kul. Praktisk eftersom det gör det lättare att få en översikt över personer med Bureanknytning från Johan Bures tid och något sekel framåt. Och kul att kunna visa upp för sina föräldrar att man härstammar från idel genier när de klagar över ens betyg - eller liknande :-). /--Minor 23 maj 2011 kl. 12.51 (CEST)
Jag har nu skapat kategorin, men kom gärna med en hjälpande hand och synpunkter på avgränsing. Ska man ta med Stenmark (återigen), Folke Bernadotte (Munck af Fulkila), Dag Hammarsköld (Iserhjelm), Raoul Wallenberg (se Nils Barchius), tja och alla andra?--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 14.21 (CEST)

text: Wow!!! På några timmar har kategorin fått 154 medlemmar! De flesta bidragen är av 90.233.176.83.

text: Man skulle kunna skriva i kategorisidan att endast nu icke levande medlemmar får finnas med, eller medlemmar födda före året x. Om man är orolig för att det blir för många vill säga.

text: Man skulle även kunna skapa :kategori:Adelsätten Bure eller :kategori:Bure (adlig släkt).Mange01 23 maj 2011 kl. 17.22 (CEST)

text: Om man kallar en kategori för Adelsätten Bure så avser det förstås bara ättlingarna till de tre bröder Bure som adlades på 1620-talet, och de blev inte många, av någon anledning, men det kanske var det du avsåg? / --Minor 23 maj 2011 kl. 20.00 (CEST)
Man skulle kunna göra en :Kategori:Stormorättlingar i kategorin Bureätten. Det vore bra att ha dem samlade.--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 20.03 (CEST)
thread_title: Bure-kategori

message: Misstycker någon om jag lägger in Ingemar Stenmark som Bureättling? Olof Hersesson är bl.a. hans fm mm mf fm mm ff ff mm ff f f, genom Mats Öndesson-linjen i Öndebyn. Han härstammar också från Barbara Königsdotter och klockarna i Stensele, men deras Burehärstamning är å andra sidan ifrågasatta. Han har säkert massor av andra Bureanor.--90.233.221.143 22 maj 2011 kl. 21.49 (CEST)
replies: text: Hmm. Enligt webbsidan Olof Herssesson Bure (länk till hans sida på geni.com, som är en webbplats med låg tillförlitlighet och hög plagiatfaktor) så stödjer inga samtida dokument existensen av honom. Den äldste i samtidiga skrifliga källor bekräftade Buremedlemmen var Anders Jacobsson Bure (1485-1539). En snabb sökning (kräver konto och inloggning på geni.com) troliggör dock att Ingemar Stenmark är släkt i rakt nedstigande led med honom, och således en Bure. Om det sedan är lämpligt att lägga in kändisar i denna artikel överlåter jag till andra att avgöra. Mange01 22 maj 2011 kl. 23.03 (CEST)
Räknar du inte hans syster Elin som gifte sig till Teg och som Sursillarna är släkt genom? Själv härstammar jag från alla förmodade barnbarn till Olof Hersesson så det kvittar för min del. Men om du skulle ha rätt skulle bara Kåge- och Lövångergrenarna räknas, eller? Har aldrig hört någon göra ett sådant urval.--90.233.150.3 22 maj 2011 kl. 23.09 (CEST)
Stenmarks förfäder Öndesönerna i Öndebyn härstammar alltså från den Herse i Bureå som jag skrev om i förrgår i Bureå.--90.233.150.3 22 maj 2011 kl. 23.11 (CEST)
Finns det alltså de som bara räknar ättlingar till Anders Jacobsson?--90.233.150.3 22 maj 2011 kl. 23.19 (CEST)

text: Ja, läs denna artikel.

text: Ja Sursillarna verkar tillhör Bureätten. Se den förste Sursillen Östen Eriksson-Sursills släktskap (sökningen kräver inloggning).

text: Oerhört många kända finlandssvenskar och en och annan känd svensk är ju sursill. Om man ska börja räkna upp kända Burar på ett heltäckande sätt blir artikeln omfattande. Så vid närmare eftertanke tror jag omnämnande av Stenmark här kan få mothugg. Mange01 22 maj 2011 kl. 23.26 (CEST) (Ändrade detta inlägg i efterhand.)
Jag har läst artikeln. Urban skriver: "Samstämmigheten bland sagespersonerna tyder på att åtminstone Anders Olofsson i Bure är en historisk person". Anders Olofsson är din äldsta ana Anders Jacobssons farfar. Ditt synsätt skulle innebära att Kenicius inte var Bureättling. Sursillarnas härstamning från Bureätten härrör sannolikt från Ångermans på Teg men Johannes Bureus skriver om släktskapet under Elin Jacobsdotter, någon generation längre tillbaka ditt anförda släktskap.--90.233.150.3 22 maj 2011 kl. 23.30 (CEST)

text: Ursäkta förvirringen, hade lite bråttom. Ja, den äldsta historiske medlemmen av Bureätten är ju enligt Sikeborg Anders Olofsson i Bure. Mange01 23 maj 2011 kl. 01.13 (CEST)
replies: text: :Några kommentarer, bara: 1) Eftersom det väl borde finnas runt en halv miljon svenskar med Bureanknytning så betyder nog släktskapen med Bureätten mycket lite för dem; risken är väl att det blir en katalogaria av Bureättlingar i artikeln om man skulle börja med nutida personer. Jag valde namnen på ett par äldre personer som kunde tänkas fortfarande ha känslan av att vara lite speciella genom Bureblodet. Skulle vi kunna enas om att i alla fall inte lägga in namnen på Bureättlingar födda efter år 1900? - 2) Vad beträffar frågan om den äldste historiskt belagda medlemmen så satte jag den försiktigt vid Anders Olofsson, även om han inte finns nämnd i någon samtida källa. Jag ser inga skäl att motsäga hans ättlingars uppgifter där. Lite annat blir det förstås när man kommer sex och sju led tillbaka från de intervjuade. Enligt Johan Bure skulle dock en bror till Anders Olofsson, Olof Olofsson i Bure, ha haft en ättling vid namn Härse Andersson (belagd som bonde i Bure före 1550, tror jag), och det speciella dopnamnet är väl i sig ett indicium för att familjelegenden tillbaka till Härse i Bure inte är helt tagen ur luften. Men jag hade tänkt gå in på den problematiken i ett annat sammanhang och den artikeln är långt ifrån färdig. – 3) Sedan har vi frågan om Stormor i Dalom; att hon och hennes far skulle vara Bureättlingar blir allt mindre troligt utifrån några nyfunna kommentarer av Johan Bures hand. Det hela verkar vara en ren efterhandskonstruktion. Jag har dock inte gått in på det och försökt avgöra vilka som egentligen är Bureättlingar av de anförda exemplen, eftersom den analysen inte heller är klar och publicerad än. – 4) Sursillarnas koppling till Bureättling är inte belagd. Johan Bure har börjat lägga in en kommentar om några säger att antingen Erik Ångermans hustru Dordi eller [överstruket] skulle tillhöra Bureätten. Kommentaren är inte avslutad och kan nog inte användas som bevis för släktskap. / --Minor 23 maj 2011 kl. 12.25 (CEST)
replies: text: ::Om du tänker på Ihres Bureskap, så finns den ju om inte annat genom Ilsbodina via Steuchius.--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 12.36 (CEST)
replies: text: :::Även om jag ser fram emot din artikel Urban så är det viktigt att artikeln åsterspeglar flera andra perspektiv också. Vad säger andra auktoritativa källor om vilka som är de äldsta verifierade leden?Mange01 25 maj 2011 kl. 17.36 (CEST)
replies: text: ::::Det finns vad jag vet mycket litet om den frågan efter att Leonard Bygdén sågade Buregenealogin år 1890 utan att fördenskull ha gjort någon egentlig analys av dess trovärdighet; han kunde belägga att legenden om Fale hin unge inte alls återgick på en historisk hjälte omkring år 1200 utan en kille i Medelpad vid 1300-talets mitt och lämnade så resten åt sitt öde. Erik Vennberg valde att i Bygdéns efterföljd att utgå från den Anders Jakobsson i Bure som omnämns i en samtida handling från 1507, men det var för att det inte fanns någon analys gjord av de senare släktleden i Buregenealogin. Den första egentliga analysen kom med min artikel i Släktforskarnas Årsbok 1996. Där gick jag igenom alla skriftliga och muntliga källor som Johan Bure omnämner på diverse håll och visar exempelvis på att alla äktenskap mellan personer tillhöriga olika grenar av Bureätten följer de då gällande kanoniska lagarna om äktenskap i förbjudna led, sådant som visar att det finns en konsekvens i redovisningen som motsvarar de dåtida förhållandena (och som hade varit svår att få till om det hela var en mängd papperskonstruktioner). Så några auktoritativa källor dessförinnan skulle jag säga inte fanns. Det finns förstås nutida varianter på Buregenealogin, men dessa lever inte upp till de nutida kraven på historievetenskaplig forskning, som jag försiktigt formulerar det i artikeln. /--Minor 25 maj 2011 kl. 17.53 (CEST)
 
Det finns en mängd borgare utan släktnamn bland ättlingarna, som bosätter sig i Stockholm, Gävle, Uppsala och Öregrund. Har någon följt upp dessa linjer?--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 11.35 (CEST)

text: Jag tror att kommissarien Nils Jakobsson Burman (1705-1750) täckte upp dessa grenar så gott han kunde utifrån käll-läget. Han utgick en hel del från korrespondens med Bureättlingar, så det har väl begränsat uppföljningsmöjligheterna till grenar med då ännu levande släktmedlemmar. /--Minor 23 maj 2011 kl. 20.00 (CEST)
Det som gläder mig mest är den positiva anda som diskussionen numera förs i. Tack för det. Det har varit så otroligt trista tonfall tidigare. Stormor i Dalom liksom hennes bror Stor Chistoffer vars far var en farbror till Anders Bure är Säbråbornas stolthet (se minnesstenen på väg till Säbrå kyrka),  så rör helst inte den släktskapen. 
Nutida kändisar borde få vara med. Det skulle dra det sista mosstäcket från en forntida så aktiv släkt. Så kör gärna med Mästarnas mästar 2011 Ingemar Stenmark och andra i nutid. Det lättar upp stämningen än mer! God och glad sommar allihopa förresten! Äntligen har vi fått en snygg diskussion och en acceptabel Bureätten sida! Tack Urban och alla andra glada bidragsgivare! Sten Rigedahl 13 juni 2011 kl. 08.24 (CEST)
thread_title: Omnämnande av kändisar

message: Ville bara säga att jag har tagit bort de uppskattade födelseår som Mange lagt in för de äldre släktmedlemmarna. Syftet är gott men jag har sett att det bara leder till elände på längre sikt. Folk kan vara 20 eller 50 när de får barn, så felmarginalen är mycket stor. Jag tror att forskare kommer att föra in årtalen i sina släktforskarprogram som absoluta med Wikipedia-artikeln som källa. Samma metod med approximativa årtal i den släktdatabas ANGER som fanns vid Härnösands landsarkiv gav forskarna uppfattningen att det rörde sig om belagda årtal och är anledningen till alla dessa årtal om de äldre Bureättlingarna som finns på ett otal hemsidor. Anders Jakobsson nämns som en gift man år 1507, och det ger väl en bild av när i tiden han kan ha fötts på ett ungefär. Jag har däremot lagt in att Anders Olsson i Bure bör ha fötts under 1400-talets första decennier, så långt kan jag nog gå. / --Minor 23 maj 2011 kl. 12.45 (CEST)
replies: text: Det fanns ju skäl till att jag la in det som dold text, nämligen viss osäkerhet. Dock är det mycket praktiskt att ha ett tidsintervall för födelse eller död, när man försöker reda ut t.ex. vilken Anders Jakobsson som egentligen avses. Så i de fall sådana är verifierade och inte bara uppskattningar är det värdefullt att de anges. Mange01 23 maj 2011 kl. 17.29 (CEST)
replies: text: :Hej! Jo, jag vet att en hel del släktforskare lägger in uppskattade födelseår i sina personakter. Det vanliga orsaken till detta tror jag är att då ser de ett födelseår i namnrutan i det släktforskningsprogram de använder. Men går man in i Disbyt eller FamilySearch så ser man hur detta missbrukas; ett "omkring" eller "ca" försvinner så lätt och plötsligt så står där ett absolut årtal som tacksamt plockas upp av andra släktforskare. Det finns en hel drös med till och med helt uppdiktade personer som fått sådana födelseår. I den släktdatabas ANGUR som fanns på Härnösands landsarkiv (och som nu säljs under namnet Thords släktskiva av ett par medelpadska släktforskarföreningar) stod ursprungligen "ca" framför årtalen, men de försvann. I Disbyt har samma hopfantiserade personer i den äldre Buresläktkedjan flera olika fasta födelsedatum, därför att olika användare hittat på egna lämpliga födelseår. Kollar man ett "riktigt" biografiskt lexikon eller NE eller Äldre svenska frälsesläkter eller Släkt och hävd och så vidare så förekommer ju där aldrig (tror jag) några approximativa födelseår. Man redovisar när en person är belagd i källorna. Och så borde det vara här, tycker jag. Man kan förstås själv räkna med ett genomsnitt på fyra generationer på ett sekel, men det vet man ju aldrig; min morfar var 48 år när han fick min mor och hans far i sin tur var över 50, så där blev det bara två generationer. Det finns ett par utgångsvärden man kan ha om man själv vill försöka sig på en indelning. Anders Jakobsson i Bure var en gift man med en hel del pengar år 1507; han bör därför inte ha fötts före 1487, om man räknar med en giftermålsålder på tidigast tjugo år. Hans syster "Maria" (Mariet) Jakobsdotter, gift med den Anders Persson i Grubbe som är belagd i ett kungligt brev 1526, hade en dotter Anna som var gift med fogden Lasse Olsson ("Björnram"), som var född ca 1495 och de fick flera barn omkring 1530. Om denna Anna var född ca år 1500 så var - gissar jag - modern Mariet född senast 1480 och hennes och Anders Jakobssons far, Jakob Andersson i Bure, bör väl i så fall vara född vid 1400-talets mitt; fast hans bror Anders Burman var vid någorlunda vigör omkring år 1508-1509, eftersom han var skattskyldig (hade han av åldersskäl lämnat över hemmansstyret åt sonen i sextioårsåldern borde denne ha nämnts i stället). Men det finns en rejäl felmarginal, så jag har nöjt mig med att skriva att Härse i Bure bör ha levt omkring år 1400; det kan ju innebära att han föddes då eller var en gammal tandlös gubbe. Sammanfattningsvis så borde vi hålla oss till samma normer för hur man presenterar medeltida personer på Wikipedia som i tryckta verk med ambitioner, det är min mening. Det blir lätt så fel om vi här ska dra slutsatserna av ett sådant löst indicieresonemang åt läsarna; det är deras jobb och något de får ta ansvar för :-) / Urban Sikeborg, --Minor 23 maj 2011 kl. 20.00 (CEST)
replies: text: ::Din tanke med att ge en antydan om när personerna passar in i tiden kan man förtydliga grafiskt, när jag funderar på det. Jag har lagt in en liten släkttavla där jag markerar de äldsta belagda leden; det ger en bild av vilken tidsperiod vi rör oss i. Jag skrev också in att Jakob Andersson i Bure bör ha fötts vid mitten av 1400-talet, så därigenom borde det bli ännu tydligare. (Bara en märklig sak. Jag råkade skriva att Anders Jakobsson och makan var morföräldrar till Johan Bure i stället för att de var föräldrar till Johan Bures mormor. Jag har gjort en ny version av bilden och laddat upp den - men i artikeln visas fortfarande den gamla bilden. Det är bara när jag väljer att se den högupplösta versionen av filen som den rätta texten kommer upp. Någon som vet vad jag gjort för fel?)[Glömde signera när jag var inne här tidigare i dag, så jag gör det nu i kväll i stället:] / --Minor 24 maj 2011 kl. 21.31 (CEST)
replies: text: :::För mig var artikeln svårbegriplig innan du la in släkttavlan. Den är så viktig att den ev skulle kunna förstoras och utökas lite. Ett alternativ är naturligtvis  att använda redigerbar wikikod enligt någon av metoderna i artikeln Antavla. (Det tekniska problemet ser ut att vara löst. Någon kanske har gjort s.k. purge. Eller så ligger problemet lokalt hos dig, gör isåfall refresh/reload/uppdatering i din webbläsare.)

text: :::Vissa dödsår som cirkulerar på släktforskarsajter slutar inte på 0, vilket ger intryck av att de inte är uppskattningar utan kända. Isåfall bör de nämnas i artikeln.Mange01 25 maj 2011 kl. 17.45 (CEST)
replies: text: ::::Alla dessa årtal är helt fiktiva och har uppstått genom att man försökt placera in dem i tiden genom någon form av standardberäkning. Exempelvis: man vet att någon i historisk tid är född 1527. Man räknar sedan tillbaka 25 år (eller 30 eller vad man nu tycker är rimligt) för att komma till faderns "troliga" födelseår och så fortsätter man med denne på samma sätt. Och det ena har gissat sig fram tar den andre som absolut och belagt. Därför tyckte jag att det var bäst att inte ha den typen av gissningar i artikeln. / --Minor 25 maj 2011 kl. 18.00 (CEST)
Herse i Bure framställs som en bonde och god säljägare och inte ett ord om hans klosterbygge. Märkligt förresten att ingen tycks ha forskat i och sammanställt fakta om den verksamhet som munkar hade i stora delar av Sverige och där bara en del ortnamn finns kvar som i sig innehåller minnen om denna verksamhet. 
Se ur www.falebure.se Nordanland

text: Sten, jag vill bara påpeka att i Johan Bures släktbok uppges Olof Härsesson i Bure ha varit den som "upbygde Bura Kloster på en holma uti Bura åminne". [Avskrift X37, uppsl. 30, Uppsala Universitetsbibliotek] Föreställningen att det var Härse i Bure som byggde detta i övrigt obelagda kloster är lite senare i tid. / Urban Sikeborg, --Minor 7 juni 2011 kl. 22.31 (CEST)
Nordkalotten, fylkena Nordland, Troms och Finnmark i Norge, Norrbottens län, dvs norra tidigare Västerbotten och nordligaste Lappland i Sverige och Kolahalvön i Ryssland, alltså den fjärdedel av Norden som befinner sig norr om polcirkeln ligger inom fyra länders råmärken. Den territoriella splittringen liksom striderna om en norrländsk regions omfattning och Sapmis anspråk som säte för den samiska ursprungsbefolkningen är fortsatta bekymmer och möjligheter för områdets utveckling.
Umeå universitet och dess forskningar ledda av Evert Baudou och Per Rahmqvist har betytt mycket för att kartlägga förhistorien för Västerbotten och nordligaste Sverige. Det första befolkandet av nordligaste Sverige börjar långt in i sagans värld men stenfasta vittnesbörd talar. Vid Gråtanån i Vilhelmina har en 10 000 år gammal boplats identifierats.
Väster- och Norrbotten liksom Lappland har förmodligen en äldre befolkningshistoria än sydligase Sverige, eftersom de första inbyggarna kom hit från både väster och öster och kanske sist från söder. De som kom först var naturligvis jägare och fiskare som rörde sig inåt mot isranden, när den vek undan. En tanke har varit att dessa människors förfäder överlevde senaste istiden just på den isfria smala atlantkustremsan. Fynden är många och talande både från sten- , brons- och järnålder. Tidiga kvarts och kvartsit, flinta, skiffer, brons, asbest keramik och järnföremål har återfunnits liksom boplatser och gravminnen som rösen och stenkistor återgeende skilda religiösa skedens begravningssätt.
Den kristne historiskrivaren Orosius (385 – 420) talar om att svenskarna söder om sig hade havsarmen Osti (Östersjön). Öster om dem är sarmaterna, norr om dem på andra sidan ödemarken där bortom, kvänerna och nordväst om dessa lapparna.
Den äventyrslystne norrmannen Ottar, en Amundsen och Nansen föregångare, seglade hemifrån Hålogaland mot norr till Vita havet och bjarmernas land. Efter den bedriften seglade han västerut till England och Alfred den store (871 – 901) och berättar för denne om vad han har sett.
I Egils saga, upptecknad på Harald Hårfagres tid berättar Torolf Kveldulfsson om sina skattefärder i Lappmarken norr om Kvänland, som ligger bortom Jämtland och Hälsingland, gräns saknades norrut, men innan Karelen. Torolf slår sig samman med kvänerna och besegrar karelarna som härjade hos dem. Kvänerna bör ha varit dåtidens väster- och österbottningar, hav, sjö och älvar var dåtidens infrastruktur. Egilssagan talar också om kylfingar, klubbmän, vars ursprung är dunkelt.
Birkarlarna är en annan folkgrupp, som har dunkelt ursprung men som handelsmän i norr haft stor betydelse. Olaus Magni, som reste i trakterna 1519, verkar sätta likhetstecken mellan kväner och birkarlar. Johannes Bureus återberättar sägnen om Birkarlabon som lade sig i försåt för lapphövdingarna och med sin makas hjälp dödade dem. Magnus Ladulås, 1275 – 1290, Birger Jarls och eriksättade Ingeborgs son, lovade de som tog makten i norr beskattnings- och handelsrätt gentemot lapparna i utbyte mot gråverk, dvs skinn. Birkarlarna blev alltså kungamaktens yttersta spjutspets i norr. Från 1400-talet finns en del dokument som återspeglar birkarlarnas tendens att ta sig mer makt än som kanske avsetts och de miste genom kronans försorg också succesivt sin makt och tvingades slå sig ned i de framväxande städerna som vanliga köpmän under Karl XI:s tid. Riksantikvarien Johannes Bureus antar att birkarlarna voro svenskar även om Birkala ligger i Satakunda i Finland och var bebott av tavaster. Han skulle naturligvis också gärna velat bevisa att det var medelpadska köpmän och av buresläkt. Att många birkarlar var bosatta i bureåtrakten och tillhörde släkten som kallade sig Bure är lättare att förstå om Bureå antas vara släktens stamort. Namnet birkarl liksom ortsnamnet Birkkala kan ha samma stam nämligen pirkka ”karvstock”, som användes vid skinnköpen, en sorts abakus, där kulorna ersattes av skåror.
Den katolska kyrkan och dess mission spelar en stor roll när det organiserade svenska samhällsbygget sker i konkurrens med dansk/norska och ryska politiska intressen. Vid tiden för Hälsingelagens tillkomst i början på 1300-talet har försvarsorganisationen med ledungs funktionen inte kommit längre än till Västerbottens gränsen. Kyrkan var etablerad i Umeå och Bygdeå, så det andliga försvaret var väl organiserat. Dessa de då nordligaste socknarna räknades till Ångermanland. Krigen mellan Sverige och Danmark/Norge var ständigt återkommande och nära nog utan uppehåll fram till freden i Brömsebro 1658 och fortsättningskrigen i slaget vid Lund 1679 (se David Kloecker von Ehrenstrals målning), slaget vid Helsingborg 1710 (skildrat i dikten Stenbocks kurir ur Svenska bilder av Carl Snoilsky) och Karl XIV Johans invasion av Danmark som följdes av Kielfreden 1813. Norge men inte Island, Grönland och Färöarna införlivas med Sverige efter en kort intervention av Karl XIV Johan 1814 in i Norge (Sveriges sista krig) medan Rügen och Svenska Pommern går förlorade.
I en skrivelse i mitten av 1600-talet från Solovetska klostret vid Vita Havet skrivs att den furstliga ryska gränsen från freden i Nöteborg 1323, där gränsen i söder vid Systerbäck fastställdes, i norr räknades från Svitska (Baltiska) havet längs med kusten till Kem, Torneå och inom det furstliga landamäret utföll bl.a. floderna Uleå, Kemi, Torneå och Kalix. 1323 års gränssten, Bygdestenen, ett 20 m högt jättekast, ligger vid havet strax norr om Rätan i nordligaste Västerbotten. Vi ska kanske komma ihåg att tsar Alexander I hade samma tankar 1809, vilka sånär kom att bli verklighet i furstendömet Finlands gräns mot Sverige. Nordligaste Sverige mellan Ule och Torneå älvar samt Åland gick förlorade vid freden i Fredrikshamn. Det sista slaget, återskapat vid firandet av 200-årsminnet 2009, vid 1809 års strider stod vid Sävar/Rätan.
Världsliga synpunkter ser vi sammanfalla med kyrkans, när vi läser i ett dokument från 1327 att ”Vi Olof av Guds nåde ärkebiskop i Uppsala, Johannes Ingemarsson, kunglig fogde över Hälsingland, Nikolaus Farthiegnsson och sonen Peter Ungi kungöra härmed för alla dem det nu eller sedermera vederbör, att då området mellan Skeldeph och Ulu med kunglig myndighet förlänades att bebyggas och uppodlas...” fick ärkebiskopen en tredjedel, fogden en tredjedel och Nikolaus och Peter tillsammans en tredjedel av Lule älvområde”. Ärkebiskopen förordnade att riddaren Nils Abjörnsson (Sparre) fick ta hand om Pite älvs området. Redan 1323 hade biskopen fått en gård i Kåddis donerad till sig och Uppsala domkyrka och när donationen bekräftades på tinget i Umeå var fogden, Nikolaus Farthiegnsson jämte Farthiengnus från Näshem (Ångermanland) med. Gudlav Bilder trolig släkt, hade en egen son Fartegn (Fale) och en styvson Herse. Gudlav hade fisken både i Bygdeå och Byske och undertecknade vid ett tillfälle en förbindelse om att Ångermanland skulle betala S:t Olofsgärd till Uppsala domkyrka. Nils Abjörnsson i ett dokument sliter en tvist mellan fogden i Jämtland, Nils Petersson, och lagmannen i Medelpad Farthiegn unge, son till Nikolaus Farthiegnsson. Överbibliotekarien Leonard Bygdéns Fartegn unge som hade en namngiven hustru Ingeborg var lagman i Medelpad och nämns 1342 i ett jordbytesbrev, där de byter till sig en egendom i Glappostade (Klappsta). Männen som är de mäktigase i dåtida Hälsingland, utan nordlig gräns, samarbetar och har ofta släktförhållanden.
Det gamla Kvänland är alltså riksantikvarien Johannes Bureus mödernetrakter och hans intresse för gamla sägner är stort. Han söker helt enkelt sina rötter som så många gjort både förut och senare. Själva namnet Bureå var fantasieggande och kunde knyta an till Burestenen i Nolby, där namnet Bure stod skrivet i sten. Bureus sammanför sägnen om 1200-talets Fale den unge och sägnen om en sentida ättling Herse som skulle vara mannen bakom det ”kloster” som verkat i Bureå. Herses son Olof, som skulle varit den som fullbordade klosterbygget var, enligt min egen ättetavla, född 1380. Förmodligen utan att känna till traktaten från 1327 drar Bureus slutsatsen att buresläkten kommit från Medelpad och kommit att spela en framträdande roll i Västerbottens utveckling.
Sena tiders genpatologiska forskare har i genförändringen ”Västerbottenssyndromet” åtminstone till en viss del kunnat bekräfta dessa antaganden.
Sambandet mellan namnen Fardegn (Fale) och Bure finns på Nolbystenen och släktskapet är mer än troligt. Egendom och makt bars vidare i generationer genom förnuftiga äktenskap. De ”lärde” tvistar om själva Bure namnets ursprung i Bureåtrakten. Docent Gösta Holm och en senare professor Lars-Erik Edlund tror på den ljudhärmande varianten. ”Bura” skulle helt enkelt vara ett onomatpoetiskt verb. Etnologen Johan Nordlander lutar mot tolkningen av stammen i substantivet ”bur” i betydelsen av boplats, förrådshus. Dialektlikheter med Medelpads området finns. Tacitus för länge sedan talar om en gotisk stam ”buri” med säte vid Oder/Weichsels övre lopp och Jordanes om en päronformad ö, något som i viss mån anknyter till Johannes Bureus ättetavlas version om till Gotland återvändande emigranter.
Sägnerna om Bura kloster och den rike säljägaren Herses handfasta andliga ambitioner har betvivlats av många. Biskopen Carl G Nordin tror, att det rör sig om ett gille medan folkskolläraren Carl H Nyström säger att ett sådant gille i så fall legat närmare Skellefte kyrka. Nyström påpekar också att Johannes Bureus rimligen borde ha kunnat skilja mellan gille och kloster, att Bura kloster hade abbot och 14 munkar och att Bureus sagesman var Anders Danielsson, vars farfars bror var just abboten Bure herr Jon. Klostren i Sverige avvecklades först på 1530-talet, då traditionen för Bura klosters del talar om att Dominus Bure herr Jon tvingas missionera norrut hos lapparna men slås av blindhet och måste ledas av sina lärjungar. En märklig omständighet är att Johannes Bureus sagesman i Bureå denne Anders liksom sagesmannen i Skön kyrkoherde Petrus Laurentius dog året 1601, det år de fått vidarebefordra sina kunskaper till eftervärlden. Buresläktens (och därmed Carl G Nordins) stamfader i Säbrå var Laurentius Svenonius (Lars Svensson) född 1507, son till hövitsmannen i Medelpad Sven Pedersson och dennes hustru Margareta Boosdotter från Hälsingland. Lars ska ha vistats vid Bura kloster och i detta ”convivium sacrum” grundat på brödrabrev från Johanniterklostret i Eskilstuna, enligt Carl G Nordin, där lärt sig att läsa och skriva och leva klosterliv. Carl H Nyström anser att Nordin här gjort en obekräftad parallelltolkning till förhållandena i Ragunda. Laurentius blev senare franciskanermunk i Uppsala och tjänstgjorde vid Domen, innan han blev kyrkoherde i Säbrå, så Carl G Nordins utsago verkar märklig.
En annan ”modernare” tolkning är att ”de gråklädda” bl.a. med fiske sysslande ”andar” som det berättas om i bybornas sägner snarare skulle vara franciskanermunkar, som i Bureå liksom på andra ställen hade terminarhus, alltså förrådshus, dit man samlade gåvor till konventet i Uppsala. De norrländska fiskena efter kusten och i sjöar och älvar var synnerligen rika och lönande, vilket drog kyrkans män till sig. Många fynd har gjorts av bybefolkningen under årens lopp, som bekräftar religiös verksamhet på Klosterholmen Under åren som gått har många föremål återfunnits på holmen, där klostret legat: bastombundna flaskor, lerkärl, smidesverktyg, slagg och nycklar och ett handtag på en öltunnekran i form av en 4 cm hög bronstupp, den s.k. Buretuppen, som är daterad till 1400-tal. Ett processionskrucifix och en gammal ljuskrona från klostret finns förvarade i Skellefteå landsförsamlings kyrka. I Härnösands museum finns förvarad en 81 cm hög madonnabild och i Skellefteå museum ett antependium från samma källa.
De mer vetenskapliga utgrävningarna av Klosterholmen 1969-1970 är av utomordentligt intresse. Holmen har utsatts för stark påverkan av människan genom odling och bostadbebyggelse. Numera är den dock kulturhistoriskt väl vårdad. Det kanske mest utslagsgivande beskedet är att holmens högsta punkt på det aktuella århundrandet 1300 - talet lär ha legat 10 m (nu 16 m) över havet. Det har allså varit fullt möjligt att där bygga och bo. Därmed avlivas den falska uppgiften att holmen skulle varit under vatten vid den tid som Johannes Bureus berättelse handlar om. Herse Falessons, sonson till Fale den unge, som var lagman över Medelpad, klosterplaner var således helt genomförbar.a Denne Fale den unge är det förmodligen, som Leonard Bygdén refererar till, medan Johannes Bureus Fale den unge är 200 år längre tillbaks i tiden. Namnen ärvs i generationer i samma släkt. Gösta Holm styrker teorin om att namnet Falmark ibland skrivet Fålemark kan referera till mansnamnet Fale, alltså en son till Herse, vars namn återfinns i namnet Harrsjön = Herses sjö.
På holmens högsta del finns grundrester av ett varmbonat hus av dimensionen 8 * 8 m som mycket väl kan ha varit rest i två våningar. Johannes Bureus talar om sägnens träbyggnader i ”kosteliga våningar men att det stod högan skog”, där klostret legat, när han besiktigar platsen 1600-1601.
Arkeologgruppen finner dessutom en källarbyggnad av kullersten, som tydligen haft takbyggnad i form av ett tegelvalv, vilket bevisas av mängden nedfallet tegel. I denna källare finns också rester av keamikkärl. Bakom den förstärkta naturliga jordvall, som i väster förhindrat översvämning vid vårflod har funnits två mindre hus inte varmbonade men försedda med eldstad, troligen torkhus. Österut på holmen finner gruppen rester av en smedja eller verkstad, där mycket stark värme använts i tillverkningsskedet. Slaggropen har i bottnen en massa av glasliknande konsistens. Ett hundratal fynd av ben, tegel, keramik och järn gjordes. Bland identifierade föremål märks huggmejslar, knivar, spik, remsölja, bryne, glas, del av panna av keramik, del av gjutjärnsgryta, (ännu) en ölhane av brons, etc. Det sägs att grunden till en annan större byggnad är bortodlad.
Det resonemang som förs av gruppen om sannolikheten hos traditionerna om klostrets existens och tillkomst ger Johannes Bureus rätt i sin version. Detta ”kloster” har ingenting med gille eller johanniterorden att göra, dvs. biskop Carl G Nordins påståenden är utan grund. Samma slutsats kommer andra forskare till såsom professor Nils Ahnlund och museiintendent Ernst Westerlund och folkskollärare Carl H Nyström. Den senare har också en skarp vidräkning med prosten K A Fellströms tro på biskop Carl G Nordins ostyrkta version. Mycket svårförståelig syns Leif Grundbergs åsikt i sin sentida doktorsavhandling vara, där han säger att utgrävningarna inte lämnat ytterligar stoff till att bestyrka Bura klosters existens.
Medicinalväxterna och gösinplanteringen i Burträsk är andra mer substantiella minnen av de s.k. munkarnas möda. Fiskarbarnens ”monka”lekar som de ägnade sig åt med på snören uppträdda fiskbenskotor tyder på att klostertraditionen satt djupt i befolkningens medvetande i generationer.
Tiggarmunkarna hade dock inte en organisation med abbotar och kloster men det måste ha varit svårt för byborna att se skillnaden. De kom i alla fall till Sverige och Visby redan 1232 och hade konvent (kloster) i bl.a. Krokek i Kolmården liksom på Kökar med sin hamn i Ålands skärgård, så Bureå borde vid denna tid också ha haft en viss kommunikativ beydelse. Åren 1257 – 1267 var franciskanern Laurentius ärkebiskop i Uppsala.
Det katolska Europa hade under ungefär samma tid som vår kände Fale den unge levde, slutet av 1100-talet och början av 1200-talet, som ledare påven Innocentius III, som var mycket mäktig, ogiltigförklarade ”Magna Charta” och bannlyste och tillsatte kejsare. Han startade ett flertal korståg och förstärkte Inkvisitionens, den heliga domstolens, makt och i denna spelar franciskaner och dominikaner en inte helt oskyldig roll. Inkvisitionen hade en STASI liknande, men mer öppen och för oliktänkande förödande funktion, fastän här gällde det inte en politisk utan en religiös troskodex, som till varje pris skulle skyddas för att behålla den katolska kyrkans makt. Korstågens våld var riktat mot islam och hade kanske en mer religiös och mindre ekonomisk relevans än dagens.
Frågeställningarna om namn och namnlikheter om realitet och sannolikhet förlorar sig dock in i vissheten om buresläktens med förgreningar stora betydelse för Kvänland, gamla Hälsingland och varför inte Sverige i dess nuvarande form som nation.
Källor
Västerbotten 1931, Västerbottens hembygdsförbund
Boken om Säbrå, Säbrå hembygdsförening
Skellefte sockens historia, del 1, Karl Fahlgren
Bureå hembygdsförenings hemsida
Tidningsartiklar Bureå Skoltidning 1951-52 . Kloster eller gille. Ernst Westerlund, Nils Ahnlund
Norra Västerbotten 1972. Om Bo Giertz ”Riddarna på Rhodos”. Sven Axelsson
Die Franziskaner in den nordichen Ländern im Mittelalter, Jörgen Nybo Rasmussen
Maritimhistoriskt symposium Luleå, Om medeltid vid norra västerbottenskusten, Peter Gustafsson
Rapporter rörande undersökningar på Klosterholmen i Bureå, Ernst Westerlund. 
Sten Rigedahl 7 juni 2011 kl. 16.44 (CEST)
thread_title:  Ang. approximativa födelseår 

message: Jag ser att du 90.222 etc har lagt till "Uppsala universitet" i meningen: "Det är främst med Bureättlingar från dessa släktled som Bureätten under en tid får en unik dominans inom kyrkan, Uppsala universitet och rikets antikvitetsforskning." Avsnittet i övrigt går bara in på Bureättlingarna inom kyrkan och arkiv- och fornvården. Jag antar att du hade något särskilt i tankarna; är det att de oppositionella Bureättlingarna i den liturgiska striden var professorer och liknande vid universitet? / Urban Sikeborg, --Minor 23 maj 2011 kl. 14.23 (CEST)
replies: text: Jag tror att vi för ett år sedan diskuterade universitetet, och då skapade jag Professorslängd för Uppsala universitet till 1700 där jag har tittat lite på deras härstamning. Man kan säga så här: ärkebiskopen var automatiskt universitetets prokansler, dvs över rektorn men under De la Gardie och grabbarna (kallades de universitetskansler?). Professorerna tillhörde alltså prästståndet, och det andliga frälset. Högsta makten över kyrkan gav automatiskt makten över universitetet.

text: Bureätten hade dominans där till några saker inträffade: Rudbeckarna, Celsiusarna och Spolarna och deras släktkretsar utkonkurrerade Bureätten och skapade sina nätverk.--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 14.31 (CEST)
replies: text: :Hmm. Jag är lite tveksam till att föra in universitetet i sammanhanget. Avsnittet handlar om dominans i områden av betydelse på riksnivå; kyrkans stora kris i och med den liturgiska striden, en mångårig konflikthärd som faktiskt ledde till åtskilliga konvulsioner i riket, och så skapandet och förvaltandet av organisationer för att bevara och vårda rikets förflutna tycker jag hör dit; en liten grupp av personer drar ett stort lass och skapar något stort och varaktigt. Uppsala universitet menar jag ligger på en annan nivå. Jag tycker att din beskrivning är lite förenklad. Före den karolingiska tiden, alltså före 1654, var universitetet i mångt och mycket fortfarande en institution som körde med samma gamla ämnen - filosofi, retorik och liknande - som man gjort sedan medeltiden. Före 1620-talet var universitetet inte mycket mer än en lite utbyggd katedralskola, fattigt och med dåligt utbud. Ett bibliotek fick man först med krigsrovet från trettioåriga kriget. Något egentligt politiskt inflytande hade universitetet inte förrän adeln börjar sända dit sina söner att utbildas på allvar vid slutet av stormaktstiden. Jag kollade listan med professorer. Om man ser på tiden 1593-1643, alltså femtio år (om man ska vara generös nog med att utgå från att Bureätten så länge varit ett sammanhängande nätverk) så finns 58 professorer registrerade i listan. Av dem var fjorton (vad jag kan se) antingen Bureättlingar eller gifta med Bureättlingar. Några stannade bara ett par år eller så. Större delen av undervisningen bestod i latinstudier, att läsa latinsk vältalighet och poesi. Samma utbildning gällde i praktiken för alla, så teologin var inte alls så dominerande som man kunde föreställa sig. Att ärkebiskopen formellt var prokansler innebär inte att han i praktiken hade något större inflytande; tvärtom lyckades inte biskoparnas klagan över att de färdigutbildade studenterna som skulle gå den prästerliga banan knappt kunde någon teologi få universitetet att ändra sin utbildningsplan. Det var snarare adeln som hade det största inflytandet, det var deras engagemang och diktat som ledde till förändringar. Och inte var väl alla professorer prästvigda? (Det finns mycket skrivet om just Uppsala universitets äldre historia. Annerstedts flervolymsarbete är förstås standardverket, men Sten Lindroth ger i sin Svensk lärdomshistoria : stormaktstiden en rätt fyllig sammanfattning av tillståndet vid universitetet.) Så jag håller inte med riktigt om att universitetet ska nämnas här. / Urban Sikeborg, --Minor 23 maj 2011 kl. 20.39 (CEST)
replies: text: ::Professorerna räknades till det andliga ståndet och företräddes i riksdagen av ärkebiskopen, egna professorer och präster. Se t.ex. Martinus Gestrinius. Detta har att göra med att de andliga hade till uppgift att fostra (pedagogik) och att den enda världsbild som accepterades var teokratisk. Adeln hade makt över världsliga frågor, men prästståndet hade makt över utbildning, etik, folkfostran, världsbild, med mera. För att företräda prästståndet krävdes följaktligen inte att man formellt var prästvigd antar jag, eftersom Gestrinius väl inte var så.

text: ::Jag får det till fler Bureättlingar, tror jag, eller så räknade jag längre tid. Det är i alla fall fler Bureättlingar än en normalfördelning, för många för att bara vara en slump. Det är också många Bureättlingar efter de femtio åren.--90.233.176.83 23 maj 2011 kl. 21.00 (CEST)
replies: text: :::Enligt min mening är det en förenklad bild som riskerar att bli missvisande i det här sammanhanget; i en artikel med vetenskapliga anspråk (som jag har försökt förvandla den här artikeln till) är vi skyldiga att se till hur det verkligen funkade. Annerstedt och Lindroth och andra har visat på det i detalj, och det borde vara deras verk vi hänvisar till när vi uttalar oss om universitetet under 1600-talet. — Hur professorerna organisatorisk ordnades är en sak, men det innebär egentligen inte att ärkebiskopen i praktiken styrde universitetet och att professorerna var kyrkans lakejer. Man kanske kan jämföra det med adeln, som i ceremonier och tal och i ord alltid var underordnade konungen och betygade honom sin vördnad och lydnad men som i praktiken ofta motarbetade kungamakten för sin egen vinnings skull; jag kan rekommendera Nils Runbys stora avhandling Monarchia mixta för den som vill veta mer om maktfördelningskampen under stormaktstiden. I fallet med Uppsala universitet stämde inte heller den officiella bilden med den verkliga. Att man inte fick ifrågasätta den teologiska inriktning som fastslagits i och med Uppsala mötes beslut 1593 innebär inte att de "Bureförknippade" professorerna vid Uppsala universitet som undervisade i hexameter med med manlig cesur i fjärde foten eller använde ett helt år till att gå igenom Catullus (icke-ekivoka) dikter och epyllier dominerade universitetet i betydelsen styrde det. Detsamma gällde ju alla områden i samhället - inte ens adelsståndet eller riksrådet kunde ifrågasätta kyrkans fundamentala trosbekännelse.

text: :::— Vad jag kan se har väl ytterst få av dessa "Bureprofessorer" åstadkommit något under sin tid vid universitet som fick en varaktig betydelse? (Kanske med undantag av Loccenius, vars juridiska arbeten fick stort genomslag, men han hade ingen koppling till Bureätten.) Antalet Bureättlingar som professorer innebär inte en dominans, bara en övervikt. Undervisningsmetoden att diktera ur en bok gjorde att professorerna inte var mer specialiserade i sina ämnen att de stort sett kunde ta över vilken annan professur som helst. Bureprofessorerna styrde inte universitetet, de förändrade inte dess inriktning eller faktiskt bidrog till universitetets förändrade roll under den karolingiska tiden, de forskade mycket lite vid sin tid vid universitetet och de åstadkom väl inget som gav ett bestående värde; det typiska var att skrev man något så upprepade man bara vad andra redan skrivit. De välbärgade och adeln skickade sällan sina söner till universitetet före 1600-talets mitt, bland annat därför att universitetet då fortfarande hade en låg status; fint folk ordnade med egna informatorer i stället. Jag tycker därför att det är olyckligt att blanda in det då lilla universitetet i ett sammanhang som var tänkt att visa på hur Bureättlingarna var med och åstadkom stora förändringar som påverkade hela riket. Antalet lärda var under 1600-talet förvånansvärt litet och dessa gifte sig företrädesvis med döttrar eller änkor till likar. Och ingiftena i adeln och nyadlandena innebar (som jag skriver i artikeln) att ett hundratal adliga ätter (det blir väl omkring 7–8 % av hela adeln) vid 1700-talets mitt hade någon form av Buresläktskap. Hela begreppet Bureätten som ett' reellt nätverk finns då inte längre. Antalet Bureättlingar blr så stort att vi inte kan tala om dominans i någon riksangelägenhet då.

text: :::— Men jag har en bön. Innan vi gör några förändringar i sak i den här artikeln, kan vi inte försöka diskutera dem först här? Jag tror att jag har en hel del att komma med då det gäller såväl Bureätten som stormaktstiden och jag delar gärna den kunskapen här. Jag äger inte artikeln men jag vill så gärna att den faktamässigt ska hålla samma standard som ett tryckt uppslagsverk. / Urban Sikeborg, --Minor 23 maj 2011 kl. 22.26 (CEST)
replies: text: ::::En avslutande kommentar, bara: När jag skrev ihop artikeln var min tanke att vi skulle hålla den som en översiktlig beskrivning och undvika att gå ner i detaljnivå; den är lång nog som den är.. Det främsta undantaget jag gjorde var när det gällde beskrivningen av de tidigast belagda Bureättlingarna, eftersom informationen till en del inte fanns i tryck än. Det finns ju så mycket att säga om det här ämnet att frestelsen nog blir stor att klämma in detaljinformation här och där. Därför kunde det vara bra att ha några underordnade artiklar som uteslutande beskriver vissa aspekter, som exempelvis Johan Bures märkliga minnessten och Johan Bures släktbok, och där man kan lägga in detaljinformation. Tycker ni att det är en vettig idé?
replies: text: :::::Jo, jättebra idé, jag tänkte också så. Jag har hittat en jätterolig sak i den första Svenskt biografiskt lexikon från 1859, där de dementerar att Fale d.ä. skulle ha grundat Helsingfors i Finland. --90.233.169.50 24 maj 2011 kl. 10.41 (CEST)
replies: text: ::::::En sådan godbit kan man ju inte undvara :-). Tidigare fanns det - tror jag - en egen artikel för Fale Bure; den är omdirigerad hit nu. Det kanske vore bra att ha en egen artikel för Fale Bure den yngre (Fale hin unge) och den gamle. Då kunde man lägga in den tabell jag ställde ihop där man såg dels ursprungsversionen av legenden om Fale hin unge, dels Johan Bures bearbetade version parallellt; jag lade in den i mars i år. Hade man en egen för Fale (Bure) hin gamle också går det ju att få med sådana detaljer som du nämner. /--Minor 24 maj 2011 kl. 16.16 (CEST)
replies: text: :::::::En utökning av och om Fale Bure bör absolut göras i separata artiklar. Det har vi lärt av de "svåra" personerna i Sveriges äldre kungalängder - dessa debatter är så omfattande att de bara verkar förvirrande och minskar klarheten i en huvudartikel. Minnesstenen är i sig inte så svårfattlig, så viss förlängning av nuvarande text kan nog ske, men inte till mastodontstorlek då utbrytning blir bättre.Yger 24 maj 2011 kl. 17.07 (CEST)
thread_title:  Om den tidiga dominansen på riksnivå 

message: Mange01, jag kommer att göra din senaste ändring i artikeln ogjord. Det gäller meningen "Följden blev att Bureätten kom att räknas som en av de äldsta adliga släkterna i riket" som justerats till "Följden blev att den adlade delen av Bureätten kom att räknas ..." Jag förstår hur du resonerar, men den tidigare versionen var nog den korrekta. Det var nämligen så – och det var lite speciellt – att man verkligen trodde att den medeltida Bureätten (som den medeltida släktkedjan då framställdes) hade varit adlig redan före de båda hjältarna Fale Bures tid, ända tillbaka till den vikingatida stormannen Tord i Byr. Därför blev många lyckliga när de via någon bonde- eller prästsläkt kunde räkna sig som avkomlingar av Härses i Bure manliga ättlingar. I släktboken är den gren som löper ner till adliga ätten Bure bara en av de manliga grenarna; vi har också alla dessa ättlingar till Härses i Bure sonson Olof Härsesson (som ska ha varit far till den Anders Olofsson som finns i den släkttavla över belagda Bureättlingar som jag lade in i artikeln häromdagen). Dessa inbegrep – trodde man – alla dessa Burmannar och Stenklyftar (och en hel del andra), med den följden att man också såg dessa som att de egentligen var adliga, oavsett att de levde som ofrälse. Adlandet på 1620-talet av de tre bröderna Olof, Jonas och Andreas Bure på 1620-talet sågs som en bekräftelse på ett gammalt, vilande adelskap. / --Minor 25 maj 2011 kl. 19.26 (CEST)
replies: text: Adelskap är ett slag av en släkts bekräftade relation till en viss stat; bekräftelsen sker via skölden eller adelsbrev. Det finns flera adliga släkter i Sverige som inte är adliga i Sverige, och så har det alltid varit. Dessa släkter är adliga i andra länder eller länder som har funnits. Många är medlemmar av Ointroducerad adels förening. Eftersom Bureätten gjorde anspråk på att vara Hälsinglands adel, har Bureätten aldrig gjort anspråk på att vara svensk adel, dvs sveaadel. Så oavsett om släktleden skulle bekräftas eller inte, skulle inte Bureättlingar erkännas som svensk adel. Så har det alltid varit.--90.233.174.0 25 maj 2011 kl. 20.25 (CEST)
replies: text: :Ah, riktigt så var det inte :-). Det var Johan Bure som ville göra anspråk på att härstamma från högadeln i det gamla kungariket Hälsingland, det som skulle ha krossats av sagokungen Ingjald Illråde på 600-talet eller däromkring, har jag för mig. Sedan menade Johan Bure att det var de gamla hälsingekungarna som Burarna härstammade från och han nämner dessutom den svenske sagokungen Visbur som en tidig Bure. — Tord i Byr i Uppland placerade man dock i 1700-talets Buregenealogier in i sveakungarnas välde och något tal om ett ursprung i hälsingsk adel hör man knappt något om efter Johan Bure. Tords föregivne ättling Fale Bure hin gamle liksom dennes sonson Fale Bure hin unge tillhörde båda sveakungarnas närmaste krets och den senare sägs ha fått sig gamla adelskap förnyat av kung Erik Knutsson. Vilket innebär att man hade all anledning att tro att man härstammade från gammal och god, svensk adel som Bureättling ... / Urban Sikeborg, --Minor 25 maj 2011 kl. 20.42 (CEST)
replies: text: ::Hur som helst är det viktigt att redan i ingressen förklara att idag är det skillnad på Bureätten och Adelsätten Bure. Mange01 25 maj 2011 kl. 20.51 (CEST)
replies: text: :::Jag har justerat ingressen, även om jag tyckte att det var klart nog som ordet Bureätten var definierat. Jag hoppas bara att vi inte hamnar i en situation där den ena ändringen av detaljen efter den andra ska göras för att allt ska vara övertydligt för alla överallt och på första plats :-( Sånt kan lätt sabba texten i slutändan, och ingressen är redan nu rätt lång. De flesta läsare av en facktext läser inte en längre artikel sekventiellt, från början till slut, så som man läser skönlitteratur. Den vanligaste anledningen till att ge sig i kast med en facktext är för att lösa ett problem eller åtminstone hitta en uppgift man är intresserad av. I ett tryckt verk är ett index den ingång man föredrar till texten, därefter innehållsförteckningen. Så kan man också göra i på Wikipedia: man söker efter information med hjälp av "indexord" på Google och väl inne i artikeln är Ctrl-F för sökning efter ordet det snabbaste sättet. Båda ingångsvägarna betonar i första hand vikten av en tydlig och konsekvent struktur av information i artikeln så att viss typ av information är samlad och inte utspridd i texten. Förord och ingresser, däremot, hoppar man ofta över, trots att skribenten ofta gjort sitt bästa för att sammanfatta och vara tydlig ... Så funkar det i alla fall med teknisk dokumentation, och den skiljer sig inte särskilt mycket i karaktär från en hyfsad Wikipedia-artikel. / --Minor 25 maj 2011 kl. 21.38 (CEST)
replies: text: ::::När jag går in och läser ingressen i dag, Mange, så tycker jag att du hade rätt. Det blev bättre med det förtydligandet, så jag tackar för det. / --Minor 26 maj 2011 kl. 11.47 (CEST)
replies: text: :::::Bra. WIkiprocessen går ut just på att man ändrar den ena detaljen efter den andra. En artikel blir aldrig färdig, även om den som har gjort huvudjobbet skulle vilja slippa bevaka. Det är ofta bättre att vidareutveckla taffliga försök att åtgärda problem (såsom mitt försök) än att rulla tillbaka dem. Mange01 26 maj 2011 kl. 14.17 (CEST)
replies: text: ::::::Jo, att en text här är levande är jag införstådd med. Bara vi inte fastnar på mikroskopisk nivå i justeringarna; ingen text kommer att upplevas lika av alla, oavsett hur mycket man än bearbetar den, så en viss toleransnivå måste ju finnas. (Jag har i mitt yrke åtskilliga gånger hamnat i situationer där man till slut lägger ner mer energi på att debattera om ett ord ska vara i fetstil eller inte än att identifiera och åtgärda de stora informationshålen i texten. Det är lätt hänt, eftersom den typen av justeringar är något som alla kan engagera sig i, oavsett ämne.) Det som - 'bekymrar' är väl kanske ett för starkt ord men 'engagerar mina tankar' nu i alla fall är helhetsbilden, om det är fler övergripande aspekter som borde vara med. — Jag ber om ursäkt för tillbakarullningen; jag känner inte till de riktlinjer ni erfarna redigerare har för att "rätta tillbaka" en tidigare rättning. Finns det beskrivet någonstans på Wikipedia? / --Minor 26 maj 2011 kl. 16.56 (CEST)
thread_title:  Motivering för en tillbakarullning 

message: Räknas Hans Larsson Björnram som Bureättling? Hur etablerad är Nils Ahnlunds uppfattning om att hustruarna till Lars Olofsson är samma Anna? Och ska vi räkna med Stormor eller inte?--90.233.174.0 25 maj 2011 kl. 21.40 (CEST)
replies: text: Jag har visat i min artikel "Fogden Lasse Olsson ('Björnram') och hans ättlingar i Hälsingland" i Släktforskarnas Årsbok 1997, s. 104–106, att Lasse Olsson först var gift med Anna, dotter till Anders Persson och hustrun (och Bureättlingen) Mariet ("Maria"), och att denna Anna dog 1559 eller kort före. Lasse Olsson gifte sedan om sig med Stockholmsborgaren Klemet Kocks änka Margareta när han något år därefter ingick i konungsnämnden i Stockholm. De motstridiga uppgifter som finns i 1700-talslitteraturen om hans äktenskap är sena missuppfattningar och felläsningar.) – Vad beträffar Stormor i Dalom markerade jag i min Bure-artikel i Släktforskarnas Årsbok 1996 att den släktlinjen var udda och suspekt, så det är nog känt bland en del Stormor-ättlingar redan att hon kanske inte platsar i Buresläktträdet. Jag har tillgång till fler upplysningar nu som pekar i samma riktning. Jag hade tänkt skriva en artikel där jag bland annat tar upp just detta nästa år. Mitt råd är att du avvaktar med att lägga in kategorin Bureättling för henne. / --Minor 25 maj 2011 kl. 22.47 (CEST)
replies: text: :Hur är det med Nenzelius, då? Israel Noraeus ägde ju samma mark som en Bure, eller hur det var. Det påverkar också Catharina Nenzelia, Nicolaus Johannis Rudbeckius hustru.--90.233.157.155 15 juni 2011 kl. 12.06 (CEST)
replies: text: ::Jag känner inte till något närmare om dessa personer, tyvärr. Bygdéns Hernösands stifts herdaminne uppger att Johannes Laurentii (d. ca) 1609) ägde jord i Fantskog, som *verkar* ha varit det hemman som en föregående kyrkoherde, Olaus Laurentii (d. 1613) köpt av kronan 1582. (Carl Szabad har f.ö. inte funnit denne herr Olof någon gång skriva sig med namnet Bure i fogderäkenskaperna, varken i Nora i Ångermanland eller i Nora i Uppland; se supplementbandet utgivet 2004 till Härnösands stifts herdaminne.) Den kopplingen kanske man inte ska läsa in för mycket i. Eftersom prästernas barn inte ägde någon arvslott i prästbordet ägnade sig i alla fall prästerna i Hälsingland på 1600-talet åt att köpa in hemman när tillfälle gavs, för egen vinning och barnens. En förfader till mig, en prost i Bollnäs under första halvan av 1600-talet, ägde på det viset till slut hela sex hemman lite varstans. En annan hade till slut fyra hemman i samma socken; ett bytte han bort mot ett hemman som låg nära ett annat hemman han ägde och han kunde därmed slå ihop båda dessa gårdar till ett. — Fantskog var tidigare kronohemman och det var därför riskfritt att handla med, eftersom det inte var möjligt för någon tidigare ägare att åberopa bördsrätt och kräva att få återlösa jorden. Den typen av jord var därför idealisk som handelsvara och bytesobjekt för att till slut få tag på något ännu bättre eller för att kunna samla den utspridda jorden till en mer sammanliggande enhet. Eftersom herr Olof 1588 fick byta till sig Nora pastorat i Uppland blev därmed hemmanet/jorden i Fantskog inte längre lätthanterlig. Det vore därför inte ett osannolikt scenario att herr Olof passat på att avhända sig jorden till en efterföljande, kapitalstark kyrkoherde på jakt efter "säker" skattejord. – Jag vet inte om Nils Jakobsson Burman (d. 1750) kopplade ihop Johannes Laurentii i Nora med Bureätten. / --Minor 17 juni 2011 kl. 22.31 (CEST)
replies: text: :::På nätet förekommer flera härledningar för Nenzelius till Bureätten, och den enda källhänvsining jag sett är Hernelind. Jag förmodar att det är detta led som lett till att man ofta hör att hela släkten Wallenberg är Bureättlingar, detta och/eller sammanblandning mellan Nils Barck och hans äldre släkting Nils Barchius. --90.233.137.133 17 juni 2011 kl. 22.46 (CEST)
thread_title:  Avgränsningar 

message: Jag funderade över om det vore bra med ett separat, avslutande avsnitt "Litteratur om Bureätten", där jag tog med de arbeten som behandlar Bureätten på mer än bara någon sida. Jag är dock osäker på om det skulle förhöja värdet på artikeln eller skulle göra den för lång. Har någon av er som deltagit i diskussionen här några synpunkter på det eller vet vad som gäller? / --Minor 26 maj 2011 kl. 00.16 (CEST)
replies: text: Jag har ingen aning om hur lång den förteckning du tänker på skulle bli, men jag skulle nog föreslå en som främst tog upp de mer viktiga eller för allmänheten lättillgängliga verken snarare än en som listar allt med substans.

text: andejons 26 maj 2011 kl. 08.26 (CEST)
replies: text: :Egentligen har jag redan nämnt de viktigare verken (vilka i sin tur har omfattande litteraturförteckningar) i fotnotsapparaten, så jag avstår nog från att lägga in en "central" litteraturlista, vid närmare eftertanke. När det blir dags att ta itu med underartiklarna så kommer väl den aktuella literaturen att refereras där. / --Minor 26 maj 2011 kl. 17.01 (CEST)
Jag tycker den artikel som ligger nu är ligger skyhögt över det sammelsurium som funnits tidigare men saknar en hänvisning i någon form till Professor emeritus Carl-Henrik Gustafsson förre chefen för Uppsala universitets genpatologiska avdelning och dennes rön. En sådan bör finnas med!Sten Rigedahl 7 juni 2011 kl. 15.52 (CEST)
SE UNIVERSEN 14/99Sten Rigedahl 7 juni 2011 kl. 17.24 (CEST)
Recently there has been genetic research concerning a
connection between Sjögren–Larsson syndrome and the Bure lineage. Genetic pathology
research by Professor Karl-Henrik Gustavsson and Associate Professor Sten Jagell
regarding Sjögren-Larsson syndrome, also called Västerbotten syndrome (see -
http://en.wikipedia.org/wiki/Sj%C3%B6gren%E2%80%93Larsson_syndrome), gave the
following conclusions. The syndrome is an inherited gene alteration which occurs in
healthy carriers in 2% of the population of Västerbotten and 1% of the population of
Norrbotten. The reason for this relative accumulation is likely that the gene-bearing
settlers moved to northern Sweden when this area was sparsely populated and was
colonized in the 1300s. Relationships exist between the present-day SLS patients and
those settlers and their ancestors in Medelpad and Hälsingland, known by rune stones
from the 1000s.
Of 200 SLS patients in the world 59 are found in Sweden, where all but five have a
family relationship with the northernmost counties. Of the six SLS families where one
parent has no family connection with the north of Sweden, three are from Medelpad like
the settlers who are related to present-day SLS-patients. This small group of patients in
Medelpad can therefore be attributed to a single SLS gene causing SLS patients' disease
in northern Sweden. (source: http://www.falebure.se/kommentar.html). The foregoing
provides, perhaps, genetic corroboration for the connection between individuals in Bureå,
Skellefteå, Västerbotten Co. and Birsta, Skön, Västernorrland Co. suggested by Johan
Bure. Sten Rigedahl 13 juni 2011 kl. 07.42 (CEST)

text: Hej, Sten! Karl-Henrik Gustavsons m.fl. lilla artikel med titeln »Från runsten till gen. Orsaken till Sjögren-Larssons syndrom ringas in» hävdar att det finns belägg för att nu levande patienter med Västerbottensyndromet skulle vara släkt med den »Nikolaus Fartegnsson» som 1327 skulle ha kommit till Västerbotten från Medelpad, men den presenterar inget belägg för detta.  I en artikel med vetenskapliga anspråk hade man förväntat sig några källhänvisningar. Den skicklige Bure- och Luleåforskaren Leif Boström i Täby blev intresserad och skrev vid publiceringen av artikeln till Gustavson och frågade vem som utfört denna släktforskning och vilka källor han stödde sig på, men han fick då inget svar. Se diskussionen på Anbytarforum: http://aforum.genealogi.se/discus/messages/3539/9258.html?1113637660. Det korta stycke i artikeln där Nils Fartägnsson nämns innehåller sex påståenden som saknar stöd i det medeltida källmaterialet:
# Nils Fartägnsson föddes 1280. [Någon har någon gång gjort en av dessa trista uppskattningar av födelseår som Disbyt och FamilySearch kryllar av, och detta årtal som tillkommit på en höft har sedan kommit att framstå som absolut.]
# Han var bosatt i Medelpad. [Han hade intressen/jordinnehav både i Västerbotten, Medelpad och Uppland, men någon bostadsort anges inte för honom.]
# Han flyttade till Västerbotten 1327. [Han utgör jämte en annan person en av parterna i det riskkapitalbolag som investerade i koloniseringen av området vid Lule älv, om jag kommer ihåg rätt på rak arm, men att han själv skulle ha flyttat till Västerbotten sägs inte; de övriga parterna i bolaget, de som representerade kyrkan och kronan, är inte bosatta där.]
# Han bosatte sig i nordöstra Västerbotten. [Det är väl tänkt att här avses Bure i Skellefteå, men någon fysisk koppling dit finns ju inte, varken i Johan Bures släktbok eller i de medeltida urkunderna.]
# En förfader till honom var en hövitsman med »Fale Bure Fartegn». [Jag vet inte varifrån denna härledning kommer, men likaså här saknas stöd såväl i Johan Bures släktbok som i det samtida källmaterialet. Namnformen med dopnamn+tillnamn+dopnamn är synnerligen o-medeltida. Jag antar att här avses den Fale (Bure) hin gamle som skulle ha levt på 1100-talet men som inte dyker upp förrän ett halvt årtusende senare i litteraturen och som här fått det moderniserade dopnamnet Fartägn tillagt i efterhand.]
# Nils Fartägnssons förfäder har belagts på runstenar i Medelpad. [Om jag fattat det rätt avses med runstensgestalterna Härse i Selånger och de övriga, vilka ingår i den runstensgenealogi som sätts in som äldsta led i Buregenealogin vid 1700-talets mitt, långt efter Johan Bures tid. Inte heller här finns någon koppling antydd i Johan Bures släktbok och de medeltida källorna. För övrigt vore detta påstående helt sensationellt om det var sant, eftersom det då skulle vara första gången man historievetenskapligt hade kunnat koppla en medeltida släktkrets till runstensgestalter och vikingatid.]

text: Man kan också uttrycka detta som att det knappt finns någon korrekt uppgift i det enda stycke i artikeln som berör kopplingen mellan patienterna med Västerbottensyndromet och Bureätten.  I artikeln uppges uttryckligen att man inte har kunnat leda patienternas släktträd längre tillbaka än till 1600-talet. För kopplingen till Nils Fartägnsson har författarna utgått från att denne mellannorrländske storman och hans förmente son (också denna släktskap är ju något som faktiskt inte framgår i de medeltida källorna) Fartägn Unge skulle ha tillhört Bureätten som Johan Bures förfäder och att de i sin tur härstammade från den »klassiske» Fale (Bure) hin unge och de övriga vilka nämns i Riddarhusets konceptgenealogier under 1700-talets andra hälft. Grunderna för denna släktkedja har inte redovisats, vad jag känner till. Enligt min mening blir det mycket svårt att tillskriva artikeln något genealogiskt eller akademiskt värde då det gäller förbindelsen med Bureätten förrän källunderlaget redovisas; det finns för många frågetecken i artikeln för att den skulle kunna tillföra Wikipedia-artikeln något för närvarande. /Urban Sikeborg,  --Minor 14 juni 2011 kl. 22.04 (CEST)
thread_title:  Fråga om eventuell litteraturförteckning i artikeln 

message: Jag ställer mig frågande till att Johannes Bureus släktbok skulle vara auktoritativ för huvurvida någon kallat sig Bureus eller inte (om jag förstått passusen rätt som nyligen lades in). Tillnamn kom och gick, och var inte lika knutna till bäraren som släktnamn är idag. Det finns ju trots allt en möjlighet att Johannes Bureus kan ha missat att slottsfogden kallade sig Bureus. Vi känner ju till flera andra fall - det är snarare regel än undantag - när någon använder ett tillnamn ibland och ibland inte. I dessa fall är ju det viktiga om de någon gång har gjort det.--90.233.182.118 26 maj 2011 kl. 20.09 (CEST)
replies: text: I det här fallet så tror jag att det är relevant att påpeka att Johan Bure inte nämner slottsfogden slottsfogden som Bureus. Johan Bure lade mycket stor vikt vid namnet Bure, så stor att han förde in flera personer i släkttavlorna enbart utifrån att de hetat Bure. Men Bure var inte ett namn unikt för Bureätten, som han föreställde sig, utan fanns - ursprungligen i betydelsen 'borgare' - på diverse håll under senmedeltiden och framåt. Om Johan Bure därför inte nämner den samtide slottsfogden med namnet Bure är det både intressant och signifikant, särskilt som Johan Bure många år i efterhand kompletterar släkttavlan med uppgifter om en son till slottsfogden utan att uppdatera slottsfogdens namn.

text: – Under 1600- och 1700-talen var det vanligt förekommande att man retroaktivt tilldelade förfäderna det tillnamn som en ättling upptagit. Nils Jakobsson Burman är med sin stora Buresläktbok bara ett exempel på hur det gick till, liksom Riddarhusets äldre adelsgenealogier. Därför har det ett lågt värde om någon ett eller ett och ett halvt sekel senare hävdar att också slottsfogden hetat Buraeus. Riddarhusets stamtavlor (cd utgiven av Riddarhuset 2002) anges som källa för slottsfogden Olof Jonsson Buraeus J. E. Almquists Den civila lokalförvaltningen i Sverige 1523–1630, vilket låter betryggande. Almquist, som har gått igenom det samtida källmaterialet i form av fogderäkenskaper och riksregistraturet för sitt stora verk, kallar honom dock enbart Olof Jönsson (A.a., d. 4, Sthlm 1922–23, s. 188); han har satt namnet Buraeus med frågetecken och hänvisar till Anreps Svenska adelns ättar-taflor från omkring 1860 för namnet. Anrep i sin tur var tvingad av Riddarhusdirektionen att återge vad Riddarhusets 1700-talsgenealogier hävdade, så att även om han hade sett att namnet Buraeus var fel eller otillräckligt underbyggt hade han inte haft mycket spelutrymme att göra något åt det. Innan någon faktiskt har kunnat visa att han verkligen använt namnet Buraeus är det det historievetenskapligt korrekta att hålla oss till vad vi faktiskt vet - och det är att en samtida källa (som ansåg att namnet Bure var synnerligt viktigt och unikt) inte skriver slottsfogden annat än som Olof Jonsson (medan han nämns Olof Jönsson i det kamerala källmaterialet, vilket alltså borde vara det korrekta). / Urban Sikeborg, --Minor 26 maj 2011 kl. 22.15 (CEST)
replies: text: :Det skulle vara intressant att se vad som står i adelsbrevet och friherrebrevet om Bureätten (Edaen här på Wikipedia har laddat upp flera adelsbrev men det känns sniket att be honom göra det igen...). A.A. von Stiernman skriver uttryckligt i Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel att de härstammar "ifrå den gamla Bure slägten" och inleder släktnotisen med att hävda att Börje Cronberg förut kalaldes Bureus. Fadern kallas Olaus Jonae Buraeus. Likaså i Svenskt biografiskt lexikon skriver de ju att fadern tagit sitt namn efter sin mormor, och att Börje Cronberg kallade sig Buraeus - det är Georg Wittrock som skrivit den artikeln.--90.233.182.118 26 maj 2011 kl. 22.49 (CEST)
replies: text: ::Jag är väldigt sömnig nu - nattmedicinen håller på att kicka in - men jag kommenterar det lite kort. I adelsbrevet för Jonas och Andreas Bure (Bureus) sägs att de får det vapen som deras förfäder tidigare haft, det är allt; för brodern Olof Bures del sägs inte ens det. Anders Anton von Stiernman är ökänd som släktforskare; han plagierade och blandade ihop; se ett omdöme hos prof. Bengt Hildebrand i dennes Handbok i släkt- och personhistoria (1961). Det von Stiernman anför har han till större delen hämtat just från 1700-talets adelsgenealogier, så det blir svårt att hänvisa till honom som en extern källa som bekräftar dessa genealogiers trovärdighet. Så Wittrocks biografi över Börje Olofsson Cronberg i SBL (band 9, s. 148 ff): om du kollar den lilla källförteckningen i slutet märker du att de flesta verk som listas rör Cronbergs roll som stor finansman. Ingen källa före 1654 (då adelsbrevet utfärdades för Cronberg) nämns. Likaså där finns det anledning att inte reservationslöst läsa in för mycket i vad som står där, särskilt som detta band av SBL är så gammalt som från år 1931. / --Minor 26 maj 2011 kl. 23.27 (CEST)
replies: text: :::Det var framför allt Cronbergs adelsbrev jag avsåg, för att se om Bureätten eller Burenamnet på något sätt hänvisas till. Vad gäller folk som kallat sig Bure, så hittade jag av en tillfällighet i Åbo stifts herdaminne, Johannes Magni Bureus, kyrkoherde i bl.a. Mustasaari och Malaks under början av 1600-talet. Jag letade i Leif Boströms stamtavlor efter denne, och den ende det skulle kunna vara är en son till kyrkoherden Magnus Petri Grubb i Frötuna, om det skulle vara fråga om Bureätten. Det jag tänker är att det finns så pass många linjer som inte följts upp att man nog skulle kunna koppla ihop namnbärare med stamtavlan om man verkligen vill.--90.233.169.4 28 maj 2011 kl. 11.04 (CEST)
replies: text: ::::Det som gör det hela besvärligt är att namnet Bure inte var unikt för Bureätten, som Johan Bure ville tro. Det betydde 'borgare', 'stadsbo' [se Söderwall & Schlyters fornsvenska lexikon] och kan beläggas ha använts av personer som näppeligen har någon koppling till Bureätten under senmedeltiden och framåt. [Där vet Sveriges medeltida personnamn närmare besked.] Att Johan Bure kunde koppla så många personer med namnet Bure till släkttavlan beror till någon del på att han utgick från namnet och sedan placerade in sådana personer i släkttavlan där han tyckte att de hörde hemma. De blev adopterade utan att veta om det. Ett exempel: Sten Bure var kronans befallningshavare i Gävle år 1560. I Buregenealogin står han utan reservation inskriven som son till bonden Jon Olofsson i Bure [nr 2], och kopplingen både kan och har använts som stöd för att det funnits en utbredd släktkänsla med koppling till Bure bland släkten; jag har själv hävdat det. I en hittills obeaktad anteckning av Johan Bure skriver denne dock på latin: "jag tror att det är här han ska placeras", dvs. det är en ren gissning från Johan Bures sida och frågan är väl om man överhuvudtaget kan se denne Sten Bure som Bureättling efter det. Jag har åtminstone tre exempel på att Johan Bure tillämpar ett sådant förfaringssätt. (I fråga om ärkebiskop Andreas Laurentii "Björnram" så går det emellertid faktiskt att belägga både att han eller hans efterlämnade familj kallat honom Bure eller kopplat honom till Bureätten, och dessutom hur han var släkt med Burarna.) Det gör att man måste vara försiktig med att utgå från att namnet Bure skulle indikera släktskap med Bureätten. — I övrigt så redovisar Johan Bures släktbok i första hand ättlingarna till Härses i Bure son Olof Härsesson i Bure, alltså en begränsad del av denna släktkrets, så det borde finnas gott om Bureättlingar som aldrig går att belägga. Men hur man ska kunna identifiera sådana även med minimala krav på källkritiskt förfarande överstiger mitt förstånd :-). / --Minor 28 maj 2011 kl. 13.51 (CEST)
replies: text: :::::::Jag konsulterade nätupplagan av SMP härom dagen (efter att du påtalat att Bure användes som tillnamn med betydelsen borgare), men det enda jag hittar där är ett uppslagsord "bvre-" som hänvisar till BIORN (1418). Stavningar med y, Byrii, Byriae etc, hänvisar till Birger. Jag finner inte din etymologi där. Har du någon annan version av SMP?--90.233.169.4 28 maj 2011 kl. 14.10 (CEST)
replies: text: ::::::::Jag var i kontakt 1996 med en Evert Melefors vid SMP angående namnet Bure och fick då också en lista på elva (tar det ur minnet) förekomster av personer med tillnamnet Bure, de flesta var senmedeltida stadsbor. Det du nämner, avser det dopnamn enbart? Svenska Akademiens Ordbok ger följande förklaring till ordet 'bur': "fsv. bur, bure, inbyggare, stadsbo, af mnt. bŭr, invånare, bonde, borgare, motsv. holl. boer (jfr BOER), mht. bure, bur, t. bauer, m.; till BO, v.; jfr BUR sbst.¹, BURSKAP]
replies: text: ::::::::[BUR.sbst2 1]
replies: text: ::::::::1) (†) bonde; äfv. nedsättande: bondtölp. MESSENIUS Blanck. 5 (1814). Borgaren och Bwren, / Skil allena Mwren. Fosz A 2 a (1621). NHOLGERI Troijenb. D 3 b (1632). (Flickan till bonden som kysst henne:) Ach ach hwad giorde tu tin buur, / Tin arge Tiuff och Bofwer. Tidfördrijf A 7 b (c. 1695).

text: ::::::::[BUR.sbst2 2]

text: ::::::::2) borgare; bl. ss. första led i vissa ssgr, ss. BUR-BREF, BUR-GÄLD, BUR-SPRÅK; jfr BURSKAP".

text: ::::::::En liknande definition ges i Söderwall & Schlyters fornsvenska ordbok, som jag nämnde. Den finns nu också på nätet som Fornsvensk lexikalisk databas, såg jag; här är länken: http://spraakbanken.gu.se/fsvldb/.

text: ::::::::/ --Minor 28 maj 2011 kl. 22.07 (CEST)
thread_title:  Hur auktoritativ släktboken är 

message: Jag har under kategoriseringen och förr funnit flera Bureättlingar som utvandrat och fått barn i sina nya länder. På rakt arm kommer jag dock bara på Stenbock (adelsätt) (ingifte med Horn af Kanckas - Björnram) vilkas ättlingar slog sig ner i Estland och som jag nu fann förtecknade i en baltisk adelskalender (några av dessa hamnade i Florens och St Petersburg, men har inte hunnit mer än att ögna igenom detta). En annan släkt är Kewenbrinck som hamnade i Pommern och Preussen på 1600-talet, ättlingar till von Krassow och Carl Julius Bernhard von Bohlen, ättlingar till Catharina Stiernfelt eller Grubbe (en av dessa är Gustavus Hamilton men det kan säkerligen finnas fler) och flera andra som jag inte kommer på nu (ffa döttrar som gift sig med utländska officerare). Är det någon som tittat på detta?--90.233.168.134 1 juni 2011 kl. 15.28 (CEST)
Och så finns ju alla i Finland....--90.233.168.134 1 juni 2011 kl. 15.29 (CEST)
replies: text: För Finlands del så är det också bara kopplingen till Hans Larssons (Björnram) till Isnäs familj jag kan komma på utan närmare efterforskningar. Mitt eget forskningsområde har varit Burarnas äldre led, alltså till och med år 1600, så jag kan inte bidra med särskilt mycket vad gäller senare tider. Jag har i alla fall ingen minnesbild av att Nils Jakobsson Burman tar upp några utrikiska Buregrenar i sin stora släktbok från 1700-talets första hälft (då räknar jag inte de finska kopplingarna som utländska). I Finland borde det finnas mängder av släkter med Bureursprung, med tanke på att de svensktalande kustbygderna i Österbotten ingick i samma kulturella sfär som Väster- och Norrbotten – återigen taget ur minnet – och det finns en hel del släktforskande finnar som är intresserade av den eventuella kopplingen mellan den stora Sursillsläkten och Bureätten; fast vad jag vet har man inte kunnat säga något bestämt i den frågan. / Urban Sikeborg, --Minor 7 juni 2011 kl. 05.27 (CEST)
replies: text: :Gällande Sursillarna så säger vissa släktträd på nätet att Erik Sursills hustru Dordi var dotter till Jacob lagman i Bure. Finns det tveksamhet om det? (Erik Ångerman bjöd ju Gustav Vasas män på surströmming och blev kallad "Sursill" av kungen, och då tog sig det namnet som familjenamn. Hans fem döttrar och hans sons sju döttrar flyttade från Umeå och gifte sig i Finland. Deras släkt är väl kartlagd; väldigt många finländarare är släkt med dem, i synnherhet de finlandssvenska prästerna.) Mange01 7 juni 2011 kl. 10.49 (CEST)
replies: text: ::Jag har aldrig konsulterat Hernelinds böcker, men har han tagit med alla led, t.ex. de jag nämner?--90.233.176.189 7 juni 2011 kl. 12.14 (CEST)

text: ::När jag tänker efter finns det två andra kategorier som man borde skapa, :Kategori:Sursillar och :Kategori:Stormorättlingar - jag har inte tagit med dessa i den här kategorin.--90.233.175.135 7 juni 2011 kl. 15.03 (CEST)
replies: text: :::Bra förslag! Ett argument är att :Kategori:Bureätten, som plötsligt har fått en imponerande storlek (335 artiklar), inte riskerar att växa över alla breddar om man istället placerar ättlingar i dessa underkategorier. Om nu kopplingen Sursillarna-Bureätten är välgrundad. Tänk på att sursillarna kan bli en gigantisk kategori om man inte formulerar en väldigt restriktiv policy för vilka som får vara med, exempelvis med en årtalsgräns. Annars finns risken att röster höjs för att kategorin raderas.

text: :::Vilka årtal är de yngsta i :Kategori:Bureätten födda?  Mange01 7 juni 2011 kl. 16.39 (CEST)
replies: text: :::::Nej, ingen artikel i kategorin (utom boken om Sursillarna) kan flyttas till kategorierna Sursillar eller Stormorättlingar. I några fall skulle de få två kategorier däremot. Jag tror inte att kategorin ifrågasätts för att det är för många artiklar, däremot om det är för få eller för komplicerat. Men skulle vi börja ta de som fötts under 1800-talet och senare blir kategorin genast fyra gånger så stor....--90.233.175.135 7 juni 2011 kl. 16.45 (CEST)
replies: text: ::::::Jag vill bara påpeka att uppgiften att Erik Sursills hustru Dordi skulle ha varit dotter till Jakob Andersson ("Jakob Lagman") i Bure bara är en ren gissning. Johan Bure påbörjar en anteckning i samband med att han skriver om Jakob Anderssons syster eller dotter (Johan Bure vet faktiskt inte vilket) Elin i Teg att somliga säger att antingen Erik Ångermans hustru Dordi i Teg eller [överstruket och ofullbordat] skulle vara av Bureätten. Anteckningen är oavslutad, trots att Johan Bure fortsatte uppdateringen av släktboken så sent som 1639. Eftersom inte ens Johan Bure alltså visste hur det förhöll sig så lär knappast nutida släktforskare veta det heller :-). Än så länge finns ingen belagd koppling mellan Sursillarna och Bureätten. Det försiggår i Finland engagerade diskussioner om de äldre Sursill-släktleden, lite som i Sverige om Bureätten, och det kan kanske vara svårt att avgöra vilka som faktiskt kan beläggas tillhöra de genuina Sursillarna eller som av senare tider placerats där. Särskilt som en hel del av nätdiskussionerna förs uteslutande på finska. — Vad gäller Stormor i Dalom så tyder de nya anteckningarna av Johan Bure som hittats i finska Riksarkivet att hon inte härstammar från Bureätten. Men hon är ju sedan länge ett begrepp (även om det till stor del bygger på hennes föregivna koppling till Burarna) så en kategori Stormorättlingar vore kanske befogad. /--Minor 7 juni 2011 kl. 22.07 (CEST)
replies: text: :::::::Aha. Då föreslår jag att vi väntar en tid med att skapa :Kategori:Sursillar, tills artikeln om Sursillarna har vidareutvecklats och rett ut detta. Mange01 7 juni 2011 kl. 22.33 (CEST)
===Bidrag till kommande sursilliana-kategori===
Ett litet bidrag till kommande sursilliana kategori:
Genealogia Sursilliana comments
Peter G. M. Dale, B.A., LL.B.
Eric, or his family, was originally from Ångermanland county and, hence, the name
Ångerman. Eric lived in Teg from at least 1539 and likely earlier. He is mentioned as a
Farmer in Teg in the parish of Umeå in the oldest tax roll in 1539. Eric was a wealthy
Farmer as evidence by tax records. He was often mentioned as a Juror. He likely died
elderly in the early 1550s. He is mentioned in the tax rolls in the year 1550 but is not
found in the following tax rolls in 1553. Erik lived in the area of the present town of
Umeå near Västerteg. His wife's name was Dordi. Eric’s son Östen is found in 1571 as a
Farmer’s representative in the Parliament. He disappears from the land registers in the
1580s.
Erik’s wife Dordi was previously married. It is possible that certain of the children
attributed to Erik and Dordi are, in fact, Dordi’s children from her prior marriage.
(sources: New Finland by Yrjö Soini. Published 25.3.1972;
(http://www.servut.us/sarinsuku/pikkarainen_maatta_ep.htm#Table63;
http://www.freewebs.com/sukuni/engermankamnelin.htm;
http://www.annelikotisaari.net/Erik.Angerman.ja.lapset.htm;
http://www.genealogia.fi/genos/13/13_123.htm).
An introduction to the Genealogia Sursilliana by Gunnar Damström states:
“There was a farmer named Erik, born in Nordingrå, Sweden, who at the beginning of the
16th century moved to Västerteg in the vicinity of Umeå in Västerbotten. He conducted
trade with the Lapplanders and brought his merchandize to the Distingsmarket in
Uppsala. In Uppsala he took the family name Ångerman, as said after the county where he was
born. As an Ångermanlander it was natural for Erik to be trading in herring - sill we say
in Swedish. During the war of independence from 1521-1523 he contracted with Lars
Olson Björnram, military governor of Väster-Norrland, to deliver large quantities of
herring to Gustav Vasa’s liberation army. Besides cheap, salted herring, Erik, in
appreciation of the good customer, delivered a small quantity of sursill, the famous partly
fermented herring popular in Northern Sweden. The soldiers did not understand this
delicacy, complained and a suit was brought against Erik who was found guilty of
fraudulent delivery. On top of everything Erik got the nickname Sursill which he later
assumed as his family name.
Erik Sursill had three daughters and two sons. The daughters moved to Finland and married
prominent burghers and clerics in Österbotten. Each became matriarchs of extensive families. One
of Erik’s sons had seven daughters who moved to Finland as well and had large families. In the
middle of the 17th Century the ancestry of Erik Sursill had grown to a point where most clerical
families and burger families in Österbotten were related. The next generations again counted large
numbers of daughters.
The Bishop of Åbo, Johannes Terserus, started making notes of the Sursill family during his
visitations to Österbotten parishes in the mid 17th century. Martinus and Gabriel Peitzius and others
continued the effort over a time period covering two centuries. Their notes constitute the source
material for Genealogia Sursilliana, published by Lappfjärd priest Elias Robert Alcenius in 1850. It
took Alcenius almost twenty years to compile the information. Printing took three years. The first
version of Genealogia Sursilliana had 345 pages.”
(source: http://finlander.genealogia.fi/sfhswiki/index.php/GENEALOGIA_SURSILLIANA)
The history of the origin of the classic work on Finnish genealogical research,
Genealogia Sursilliana, is well known from many writings: the bishop of Turku,
Johannes Elai Terserus, noticed in 1660 on his visitation of Ostrobothnia that many of the
region’s ministers and gentry were interrelated. The common ancestor of a wide family
network was revealed to have been Erik Ångerman from Umeå in Sweden, who used the
surname Sursill. This prefatory remark to Bishop Terserus’ official travels, written by E.
R. Alcenius in 1847, has been repeated up to this day in many writings illuminating the
history of Finnish genealogical research. Is the explanation of the origin of the pastime of
Finnish genealogy such as Alcenius gave us to understand? In particular, why was Bishop
Terserus, of wholly Swedish background, interested in the family roots of the gentry of
Ostrobothnia?
Johannes Terserus was born in 1605 to Elof Terserus and Anna Danielsdotter
Svinhufvud. Elof Terserus was married again around 1610 to Margareta Säbråzynthia.
Margareta was the daughter of Johannes Laurentius Bure, pastor of Härnösand. The newly refound
Bure book (2010 ) in the Finnish National Archive is probably a part
of the Stockholm Royal Library’s extensive Sumlen collection, whose genealogical
section is missing. The [Finnish] National Archive’s Bure book is bound in precisely the
same parchment cover as the Sumlen collection. How the Bure book ended up in Finland
is obscure. A lead, however, is offered by the ex libris-type family arms glued to the
opening of the pedigree book: the arms belong to Johannes Bureus’ cousins, Anders, Olof
and Jonas Bure, ennobled in 1627.
Olof Bure worked around 1633 as vice-president of the Turku Court of Appeal, and he is
known to have possessed an extensive collection of books in Sweden. On the basis of the
ex libris, the pedigree book perhaps ended up with Olof Bure, who died in 1655. Olof
Bure’s daughter Elisabet Bure married Johan Munck af Fulkila in Finland. Elisabet
inherited her father’s whole estate together with her sister. Thus the Bure pedigree book
could have ended up in Turku, Finland , in the possession of Elisabet Bure, and been open
to viewing by the learned community of Turku. Elisabet Bure was Johannes Terserus’
first wife’s second cousin.
In the opening of the National Archive’s Bure book refound in 2010 there is a sentence, found
unique from the point of view of the origin of the Genealogia Sursilliana: ‘Some are of the opinion
that the great family in Ostrobothnia is from the Tegs. E.g. Erik Ångerman’s wife Dordi is
possibly of the Bure family.’ Thus Johannes Bureus, like the Västerbothnians he
interviewed in the sixteenth and seventeenth centuries, is clear that in Finland lived a
related family which was known to be descended from Erik Ångerman of Umeå and his
wife Dordi. So the Ostrobothnian Sursills could also in part be from the Bure family. Elin
was married to Bengt Germundsson of Umeå Tegs, which may explain the choice of her
as the foremother uniting both families. Bishop Terserus carried out his official visit to
Ostrobothnia only in 1660. A strong suspicion arises that having spent his childhood and
youth among the Bure family Terserus knew beforehand what he intended to do on his
visit to Ostrobothnia alongside his official duties. The conclusion emerges that the
genealogical observations did not in fact originate merely with the observations made in
Ostrobothnia, but in Turku before the journey began. Terserus’ objective was to record
the families descended from Erik Ångerman and Dordi, mentioned by Bureus.
In the 1840s, Elias Robert Alcenius was not aware that Johannes Bureus had
already named Erik Ångerman and Dordi and their descendants in Ostrobothnia long
before Terserus. Alcenius had the original Terserus records published in 1850 in an
expanded form. Thus was born the Genealogia Sursilliana, which cannot be counted as
part of the Bureus pedigree book: it formed an independent entity. The pedigree book of
Johannes Bureus, of Finnish descent on his father’s side, has remained unknown in
Finland, even though in Sweden it has for centuries been esteemed as the most significant
work of genealogical history. Suomen Sukututkimusseura, Tiina Miettinen, Genoksen
päätoimittaja, Huvudredaktör för Genos”
GS 1850: Östen Ericsson son of Erik Ångerman had seven daughters. His sister
Magdalena Ericsdotter traveled to Pedersöre at the recommendation of her older sister
Catharina Ericsdotter. According to GS 1970 Catharina took in also Östen's daughters as
they arrived in Österbotten. Magdalena Ericsdotter married Pedersöre pastor Eric
Johansson Tenalensis. The couple had two children Isaac and Anna. GS 1850: Magdalena
Östensdotter Sursill was the granddaughter of Erik Ångerman (Sursill). She was married
to Kalajoki pastor Petrus Michaelsson Arctophilacius. I see no reason to doubt the
original notes by Bishop Johannes Elai Terserus and pastors Martinus and Gabriel
Peitzius. Presumably the original sources, archived in the Finnish National Archive were
verified for the 1970 edition of GS. The Finnish Genealogical Society’s publication says .
The author is assistant Arvi Ilmoniemi is from Leppävaara (Finland) and the article is titled: Siniussuvun
alkuperästä ja vähän muitakin Sursilliana tutkimuksia (About the origin of the Sinius family
and some other Sursilliana research). According to Ilmoniemi a court protocol issued by the Oulu
municipal court states that under oath Brita Mårtensdotter’s daughter Karin Larsdotter in
1679, with amazing precision, remembered her distant relatives’ succession; she also
remembered Östen Eriksson’s wife, whom Terserus does not mention at all, and claimed
that the wife’s brother was Carl the vicar of Kokkola (according to Terserus he was
Östen’s brother). Iloniemi points to this discrepancy as proof that Terserus’ information is
not always correct. Clarity can only be achieved if Swedish documents can be found, he
concludes. http://www.sursill.net/about.htm”
Erik Angerman Sursill´s daughters all married in Österbotten and were first ancestress of an
extraordinarily widespread family. One son [Östen] had seven daughters who also married in
Finland and likewise had a large number of descendants. In the middle of the 1600s these Sursill
descendants had gained such prevalence that most of the ministers’ and public officials’
families in Österbotten had a kinship with each other. Through the richness in daughters,
the following branches involved over time many familiar names in the large family and
the Sursill descendants have such dimensions that presently hardly any family can be
found in Österbotten or in all of Finland that is not connected to the Sursill genealogical
tree. Many prominent people of our day belong, Baron fieldmarshal Mannerheim in particular and
also Zackarias Topelius the national poet and J. Sibelius the do. composer. The Sursill descendants
have also appeared in Sweden, and many of the Swedish family names are Aminoff, Armfelt,
Bonde, Horn, Knorring, von Schwerin, Lagercrantz, Palmstjerna, Nordensvan, Langensköld,
Linder, Ekman, Palme, Rålamb,Tondén, Grafström, Kempe, Hernmarck, Bruzelius, Salin, Edelstam,
Tigerstedt, Kalling,Liljenerantz and many others. The simple Erik Ångerman Sursill stands as
progenitor of over 1,500 large families through all classes of society, spread over the Nordic
countries, the Baltic countries, Germany, France and America.”
(source: http://finlander.genealogia.fi/sfhswiki/index.php/Lars_Frijs_of_Karleby_and_his_descen
dants)
His daughter Catherina was the one who turned out to take the initiative for the family
developing its widest breeding ground on the Ostrobothnian side. She arrived as the
ladybird? [Hostess, Housekeeper] to the powerful steward/bailiff in Pedersöre, Hans
Fordell, and married the Westzynthius family’s progenitor, Henricus Nicolai, pastor of
Pedersöre. Several siblings and siblings’ daughters followed her; all those who came
over to Ostrobothnia created the framework for a long line of famous kin. Among others,
at least three of the nation’s presidents had their origin in the family: Mannerheim,
Ståhlberg, and Svinhufvud. Thanks to early genealogical labor, it is one of the best
documented families in the world today.” (source:
http://finlander.genealogia.fi/sfhswiki/index.php/Migration_and_relationships_over_the_
Gulf_of_Bothnia)
Another fact is that Erik Ångerman did have a daughter Malin. She was the wife of Isak
Tenalensis, Reverend in Pietarsaari from 1569-1600. Keep in mind, Sten Rigedahl says, a Swedish
scholar as well as a Bure relative, that Johannes Bureus went on his travel to nothern Sweden 1600-
1601 because of an heritage from a relative named Malin. Probably a daughter to Anders Jacobsson
(Jappson) and did she have a daughter called Dordi so perhaps do we here have the connection
wanted between Erik and Dordi Angerman Sursill and the Bure kinship. Malin, Erik Ångerman´s
daughter, was married to an Östen Eriksson, who adopted his father-in-law´s name and trade.
This couple produced the famous seven Sursill sisters. Östen also had an illegitimate son Hans who
became Cantor in Kokkola - this might have happened before his marriage? Let´s assume that Östen
died about 1580. Widowed Malin remarried to Isak Tenalensis - and brought her adolescent children 
to Finland! Malin´s elder sister Catharina had already established herself in Finland. She, 
then, as the Sursilliana book explains, brought her younger brother Carl to Kokkola, supported him
and educated him in Turku Cathedral School. If Carl did not belong to the siblings, why
would she have done that?
Genos 13(1942), s. 123-124 also states the following: “Archaeologist Johannes Bureus
mentions in his notes made in the early 1600s concerning the ‘norrlantilaista’ Bure family
“den stora släkt i Österbotten, som är ifrån Teg”. According to some Bureuksen the
thought is that this family descends from Erik Ångerman's spouse Dordi. (från “Erik
Angermans hustru Dordi”).” The foregoing Swedish roughly translates as “the large
family in western Finland, which is from Teg, descends from Eric Angermans' wife
Dordi.” (sources: http://www.genealogia.fi/genos/13/13_123.htm).
Tiina Miettinen says in: Who found the Sursill family? The early stages of genealogy in Sweden
and Finland Genos 2[3]/2010 (English Summary)
http://www.varola.fi/imagess/teksti12.jpg  Urban Sikeborgs tolkning:
"I read the text as follows: "Somblige go, at then store Slächten i
Österbotn som är ifrå Theegh. antingen Erik Ångermans hustrus (Dordijs)
eller [överstruket: thennes] skall wara af Bureätten." That is: "Some claim
that the big family in Ostrobothnia that comes from Teg, either Erik
Ångerman's wifes (Dordi's) or [crossed over: his] belongs to the Bure
family." The 'eller' is a bit tricky since Jo Bure started to write 'skall'
but corrected it to 'eller.' Since they 'crossed over the thennes', that
might indicate that he corrected himself and that it was Erik Ångerman's
wife that was of the Bure family." 
Abridgement SR  Sten Rigedahl 13 juni 2011 kl. 12.02 (CEST)
Sammanfattning på svenska:
Den finländska Sursillsläkten torde vara den bäst utredda av alla finländska släkter. Prästen Elias Robert Alcenius arbetade i 20 år med verket Genealogia Sursilliana och gav ut det 345 sidor stora verket 1850.
I korthet berättas familjens ursprung vara Erik Ångerman som han själv kallade sig, eftersom han härstammade från det landskapet. Han omnämns första gången i skattelängder från 1539 i Umeå församling, dit han flyttat. Han var gift med Dordi (Dorotea) och hade tre döttrar och två söner. Dordi hade varit gift tidigare varför en del av barnen kan härstamma från detta äktenskap. Erik Ångerman var en driftig köpman som bl.a. handlade på Disingmarknaden i Uppsala. Han kontrakterade där med Gustav Vasas militäre ledare över Västra Norrland, Lars Olson Björnram, ett parti sill för kungens manskap. För att göra ett gott intryck lade Erik till ett parti surströmming. Surströmmingen upptogs inte väl av soldaterna och Ångerman ställdes inför rätta och fick som vanligt var då av rätten ett öknamn som straff, hans namn blev Sursill. Erik neutraliserade nesan med att anta just detta namn som sitt släktnamn. Eriks döttrar gifte sig med prominenta präster och borgare i den östra rikshalvan och detta fortsatte i nästa generation när Eriks son Östens sju döttrar också gifte sig i Österbotten. 
Långt tidigare än Alcenius hade Johannes Bureus i dennes i Finlands riksarkiv så sent som 2010 återfunna genealogiska anteckningar nämnt släktskapet med buresläkten. Boken med Buresläktens vapen som ex-libris. Urban Sikeborg har tytt de handskrivna raderna sålunda: ”Somliga anse att den stora släkten i Österbotten, som är från Teegh, antingen Erik Ångermans hustrus (Dordijs) eller [överstruket thennes] skall vara af Bureätten.” Märk väl att Johannes 1600 besökte Bureå för att utreda ett arv efter en Malin, sin mors släkting. Detta kan ha varit Dordis mor, ff. anm. 
Även biskopen i Åbo, Johannes Terserus, började redan i mitten av 1600-talet att forska efter sin släkt Sursillfamiljen. Terserus var född 1605 och son till Elof Terserus och Anna Danielsdotter Svinhufvud. Elof var gift med Margareta Zäbrozynthia, gemenligen kallad Stormor i Dalom och dotter till Johannes Laurentius Bure, präst i Härnösand.
Sursillsläkten fick en utomordentlig spridning och ca 1500 stora familjer i Finland, Balticum, Sverige, Tyskland, Frankrike och Amerika har sina rötter i denna släkt. Tre av Finlands presidenter Mannerheim, Ståhlberg och Svinhufvud hör dit. Så också släkter som Topelius, Sibelius, Palme, Bonde, Horn, Knorring, von Schwerin, Lagercrantz, Palmstjerna, Nordensvan, Langensköld, Linder, Ekman, Rålamb, Tondén, Grafström, Kempe, Hernmarck, Bruzelius, Salin, Edelstam, Kalling, Liljencrantz och många fler. Sten Rigedahl 17 juli 2011 kl. 19.48 (CEST)

text: Tack Sten! Texten var svårläslig eftersom det var radbrytningar instoppade efter varje rad. Jag la in kod som gör den något mer läsbar, men som tips är det bra att ta bort alla radbryningar mitt i stycken - datorn radbryter ju automatiskt på mer lämpliga ställen - men istället lägga in två radbrytningar mellan varje stycke. Och förhandsgranska att texten är läsbar innan man sparar.

text: Innan vi börjar med kategorin bör vi ta oss an artikeln Genealogia Sursilliana, som idag är mycket kort. Om du skulle sammanfatta huvudpunkterna i din text med 5-10 källbelagda meningar på svenska som du tycker skulle passa i artikeln, vad skulle det då vara? Och vilka av källorna ovan kan anses auktoritativa och trovärdiga, och är bra som grund för sursillsartikeln? (Svara gärna på sidan diskussion:Genealogia Sursilliana, som är ett bättre ställe för denna diskussion. Eller gör mindre redigeringar av artikeln Genealogia Sursilliana själv. )

text: Mange01 13 juni 2011 kl. 13.58 (CEST)
thread_title:  Utvandrade Bureättlingar 

message: Ett litet bidrag till kommande sursilliana kategori:
Genealogia Sursilliana comments
Peter G. M. Dale, B.A., LL.B.
Eric, or his family, was originally from Ångermanland county and, hence, the name
Ångerman. Eric lived in Teg from at least 1539 and likely earlier. He is mentioned as a
Farmer in Teg in the parish of Umeå in the oldest tax roll in 1539. Eric was a wealthy
Farmer as evidence by tax records. He was often mentioned as a Juror. He likely died
elderly in the early 1550s. He is mentioned in the tax rolls in the year 1550 but is not
found in the following tax rolls in 1553. Erik lived in the area of the present town of
Umeå near Västerteg. His wife's name was Dordi. Eric’s son Östen is found in 1571 as a
Farmer’s representative in the Parliament. He disappears from the land registers in the
1580s.
Erik’s wife Dordi was previously married. It is possible that certain of the children
attributed to Erik and Dordi are, in fact, Dordi’s children from her prior marriage.
(sources: New Finland by Yrjö Soini. Published 25.3.1972;
(http://www.servut.us/sarinsuku/pikkarainen_maatta_ep.htm#Table63;
http://www.freewebs.com/sukuni/engermankamnelin.htm;
http://www.annelikotisaari.net/Erik.Angerman.ja.lapset.htm;
http://www.genealogia.fi/genos/13/13_123.htm).
An introduction to the Genealogia Sursilliana by Gunnar Damström states:
“There was a farmer named Erik, born in Nordingrå, Sweden, who at the beginning of the
16th century moved to Västerteg in the vicinity of Umeå in Västerbotten. He conducted
trade with the Lapplanders and brought his merchandize to the Distingsmarket in
Uppsala. In Uppsala he took the family name Ångerman, as said after the county where he was
born. As an Ångermanlander it was natural for Erik to be trading in herring - sill we say
in Swedish. During the war of independence from 1521-1523 he contracted with Lars
Olson Björnram, military governor of Väster-Norrland, to deliver large quantities of
herring to Gustav Vasa’s liberation army. Besides cheap, salted herring, Erik, in
appreciation of the good customer, delivered a small quantity of sursill, the famous partly
fermented herring popular in Northern Sweden. The soldiers did not understand this
delicacy, complained and a suit was brought against Erik who was found guilty of
fraudulent delivery. On top of everything Erik got the nickname Sursill which he later
assumed as his family name.
Erik Sursill had three daughters and two sons. The daughters moved to Finland and married
prominent burghers and clerics in Österbotten. Each became matriarchs of extensive families. One
of Erik’s sons had seven daughters who moved to Finland as well and had large families. In the
middle of the 17th Century the ancestry of Erik Sursill had grown to a point where most clerical
families and burger families in Österbotten were related. The next generations again counted large
numbers of daughters.
The Bishop of Åbo, Johannes Terserus, started making notes of the Sursill family during his
visitations to Österbotten parishes in the mid 17th century. Martinus and Gabriel Peitzius and others
continued the effort over a time period covering two centuries. Their notes constitute the source
material for Genealogia Sursilliana, published by Lappfjärd priest Elias Robert Alcenius in 1850. It
took Alcenius almost twenty years to compile the information. Printing took three years. The first
version of Genealogia Sursilliana had 345 pages.”
(source: http://finlander.genealogia.fi/sfhswiki/index.php/GENEALOGIA_SURSILLIANA)
The history of the origin of the classic work on Finnish genealogical research,
Genealogia Sursilliana, is well known from many writings: the bishop of Turku,
Johannes Elai Terserus, noticed in 1660 on his visitation of Ostrobothnia that many of the
region’s ministers and gentry were interrelated. The common ancestor of a wide family
network was revealed to have been Erik Ångerman from Umeå in Sweden, who used the
surname Sursill. This prefatory remark to Bishop Terserus’ official travels, written by E.
R. Alcenius in 1847, has been repeated up to this day in many writings illuminating the
history of Finnish genealogical research. Is the explanation of the origin of the pastime of
Finnish genealogy such as Alcenius gave us to understand? In particular, why was Bishop
Terserus, of wholly Swedish background, interested in the family roots of the gentry of
Ostrobothnia?
Johannes Terserus was born in 1605 to Elof Terserus and Anna Danielsdotter
Svinhufvud. Elof Terserus was married again around 1610 to Margareta Säbråzynthia.
Margareta was the daughter of Johannes Laurentius Bure, pastor of Härnösand. The newly refound
Bure book (2010 ) in the Finnish National Archive is probably a part
of the Stockholm Royal Library’s extensive Sumlen collection, whose genealogical
section is missing. The [Finnish] National Archive’s Bure book is bound in precisely the
same parchment cover as the Sumlen collection. How the Bure book ended up in Finland
is obscure. A lead, however, is offered by the ex libris-type family arms glued to the
opening of the pedigree book: the arms belong to Johannes Bureus’ cousins, Anders, Olof
and Jonas Bure, ennobled in 1627.
Olof Bure worked around 1633 as vice-president of the Turku Court of Appeal, and he is
known to have possessed an extensive collection of books in Sweden. On the basis of the
ex libris, the pedigree book perhaps ended up with Olof Bure, who died in 1655. Olof
Bure’s daughter Elisabet Bure married Johan Munck af Fulkila in Finland. Elisabet
inherited her father’s whole estate together with her sister. Thus the Bure pedigree book
could have ended up in Turku, Finland , in the possession of Elisabet Bure, and been open
to viewing by the learned community of Turku. Elisabet Bure was Johannes Terserus’
first wife’s second cousin.
In the opening of the National Archive’s Bure book refound in 2010 there is a sentence, found
unique from the point of view of the origin of the Genealogia Sursilliana: ‘Some are of the opinion
that the great family in Ostrobothnia is from the Tegs. E.g. Erik Ångerman’s wife Dordi is
possibly of the Bure family.’ Thus Johannes Bureus, like the Västerbothnians he
interviewed in the sixteenth and seventeenth centuries, is clear that in Finland lived a
related family which was known to be descended from Erik Ångerman of Umeå and his
wife Dordi. So the Ostrobothnian Sursills could also in part be from the Bure family. Elin
was married to Bengt Germundsson of Umeå Tegs, which may explain the choice of her
as the foremother uniting both families. Bishop Terserus carried out his official visit to
Ostrobothnia only in 1660. A strong suspicion arises that having spent his childhood and
youth among the Bure family Terserus knew beforehand what he intended to do on his
visit to Ostrobothnia alongside his official duties. The conclusion emerges that the
genealogical observations did not in fact originate merely with the observations made in
Ostrobothnia, but in Turku before the journey began. Terserus’ objective was to record
the families descended from Erik Ångerman and Dordi, mentioned by Bureus.
In the 1840s, Elias Robert Alcenius was not aware that Johannes Bureus had
already named Erik Ångerman and Dordi and their descendants in Ostrobothnia long
before Terserus. Alcenius had the original Terserus records published in 1850 in an
expanded form. Thus was born the Genealogia Sursilliana, which cannot be counted as
part of the Bureus pedigree book: it formed an independent entity. The pedigree book of
Johannes Bureus, of Finnish descent on his father’s side, has remained unknown in
Finland, even though in Sweden it has for centuries been esteemed as the most significant
work of genealogical history. Suomen Sukututkimusseura, Tiina Miettinen, Genoksen
päätoimittaja, Huvudredaktör för Genos”
GS 1850: Östen Ericsson son of Erik Ångerman had seven daughters. His sister
Magdalena Ericsdotter traveled to Pedersöre at the recommendation of her older sister
Catharina Ericsdotter. According to GS 1970 Catharina took in also Östen's daughters as
they arrived in Österbotten. Magdalena Ericsdotter married Pedersöre pastor Eric
Johansson Tenalensis. The couple had two children Isaac and Anna. GS 1850: Magdalena
Östensdotter Sursill was the granddaughter of Erik Ångerman (Sursill). She was married
to Kalajoki pastor Petrus Michaelsson Arctophilacius. I see no reason to doubt the
original notes by Bishop Johannes Elai Terserus and pastors Martinus and Gabriel
Peitzius. Presumably the original sources, archived in the Finnish National Archive were
verified for the 1970 edition of GS. The Finnish Genealogical Society’s publication says .
The author is assistant Arvi Ilmoniemi is from Leppävaara (Finland) and the article is titled: Siniussuvun
alkuperästä ja vähän muitakin Sursilliana tutkimuksia (About the origin of the Sinius family
and some other Sursilliana research). According to Ilmoniemi a court protocol issued by the Oulu
municipal court states that under oath Brita Mårtensdotter’s daughter Karin Larsdotter in
1679, with amazing precision, remembered her distant relatives’ succession; she also
remembered Östen Eriksson’s wife, whom Terserus does not mention at all, and claimed
that the wife’s brother was Carl the vicar of Kokkola (according to Terserus he was
Östen’s brother). Iloniemi points to this discrepancy as proof that Terserus’ information is
not always correct. Clarity can only be achieved if Swedish documents can be found, he
concludes. http://www.sursill.net/about.htm”
Erik Angerman Sursill´s daughters all married in Österbotten and were first ancestress of an
extraordinarily widespread family. One son [Östen] had seven daughters who also married in
Finland and likewise had a large number of descendants. In the middle of the 1600s these Sursill
descendants had gained such prevalence that most of the ministers’ and public officials’
families in Österbotten had a kinship with each other. Through the richness in daughters,
the following branches involved over time many familiar names in the large family and
the Sursill descendants have such dimensions that presently hardly any family can be
found in Österbotten or in all of Finland that is not connected to the Sursill genealogical
tree. Many prominent people of our day belong, Baron fieldmarshal Mannerheim in particular and
also Zackarias Topelius the national poet and J. Sibelius the do. composer. The Sursill descendants
have also appeared in Sweden, and many of the Swedish family names are Aminoff, Armfelt,
Bonde, Horn, Knorring, von Schwerin, Lagercrantz, Palmstjerna, Nordensvan, Langensköld,
Linder, Ekman, Palme, Rålamb,Tondén, Grafström, Kempe, Hernmarck, Bruzelius, Salin, Edelstam,
Tigerstedt, Kalling,Liljenerantz and many others. The simple Erik Ångerman Sursill stands as
progenitor of over 1,500 large families through all classes of society, spread over the Nordic
countries, the Baltic countries, Germany, France and America.”
(source: http://finlander.genealogia.fi/sfhswiki/index.php/Lars_Frijs_of_Karleby_and_his_descen
dants)
His daughter Catherina was the one who turned out to take the initiative for the family
developing its widest breeding ground on the Ostrobothnian side. She arrived as the
ladybird? [Hostess, Housekeeper] to the powerful steward/bailiff in Pedersöre, Hans
Fordell, and married the Westzynthius family’s progenitor, Henricus Nicolai, pastor of
Pedersöre. Several siblings and siblings’ daughters followed her; all those who came
over to Ostrobothnia created the framework for a long line of famous kin. Among others,
at least three of the nation’s presidents had their origin in the family: Mannerheim,
Ståhlberg, and Svinhufvud. Thanks to early genealogical labor, it is one of the best
documented families in the world today.” (source:
http://finlander.genealogia.fi/sfhswiki/index.php/Migration_and_relationships_over_the_
Gulf_of_Bothnia)
Another fact is that Erik Ångerman did have a daughter Malin. She was the wife of Isak
Tenalensis, Reverend in Pietarsaari from 1569-1600. Keep in mind, Sten Rigedahl says, a Swedish
scholar as well as a Bure relative, that Johannes Bureus went on his travel to nothern Sweden 1600-
1601 because of an heritage from a relative named Malin. Probably a daughter to Anders Jacobsson
(Jappson) and did she have a daughter called Dordi so perhaps do we here have the connection
wanted between Erik and Dordi Angerman Sursill and the Bure kinship. Malin, Erik Ångerman´s
daughter, was married to an Östen Eriksson, who adopted his father-in-law´s name and trade.
This couple produced the famous seven Sursill sisters. Östen also had an illegitimate son Hans who
became Cantor in Kokkola - this might have happened before his marriage? Let´s assume that Östen
died about 1580. Widowed Malin remarried to Isak Tenalensis - and brought her adolescent children 
to Finland! Malin´s elder sister Catharina had already established herself in Finland. She, 
then, as the Sursilliana book explains, brought her younger brother Carl to Kokkola, supported him
and educated him in Turku Cathedral School. If Carl did not belong to the siblings, why
would she have done that?
Genos 13(1942), s. 123-124 also states the following: “Archaeologist Johannes Bureus
mentions in his notes made in the early 1600s concerning the ‘norrlantilaista’ Bure family
“den stora släkt i Österbotten, som är ifrån Teg”. According to some Bureuksen the
thought is that this family descends from Erik Ångerman's spouse Dordi. (från “Erik
Angermans hustru Dordi”).” The foregoing Swedish roughly translates as “the large
family in western Finland, which is from Teg, descends from Eric Angermans' wife
Dordi.” (sources: http://www.genealogia.fi/genos/13/13_123.htm).
Tiina Miettinen says in: Who found the Sursill family? The early stages of genealogy in Sweden
and Finland Genos 2[3]/2010 (English Summary)
http://www.varola.fi/imagess/teksti12.jpg  Urban Sikeborgs tolkning:
"I read the text as follows: "Somblige go, at then store Slächten i
Österbotn som är ifrå Theegh. antingen Erik Ångermans hustrus (Dordijs)
eller [överstruket: thennes] skall wara af Bureätten." That is: "Some claim
that the big family in Ostrobothnia that comes from Teg, either Erik
Ångerman's wifes (Dordi's) or [crossed over: his] belongs to the Bure
family." The 'eller' is a bit tricky since Jo Bure started to write 'skall'
but corrected it to 'eller.' Since they 'crossed over the thennes', that
might indicate that he corrected himself and that it was Erik Ångerman's
wife that was of the Bure family." 
Abridgement SR  Sten Rigedahl 13 juni 2011 kl. 12.02 (CEST)
Sammanfattning på svenska:
Den finländska Sursillsläkten torde vara den bäst utredda av alla finländska släkter. Prästen Elias Robert Alcenius arbetade i 20 år med verket Genealogia Sursilliana och gav ut det 345 sidor stora verket 1850.
I korthet berättas familjens ursprung vara Erik Ångerman som han själv kallade sig, eftersom han härstammade från det landskapet. Han omnämns första gången i skattelängder från 1539 i Umeå församling, dit han flyttat. Han var gift med Dordi (Dorotea) och hade tre döttrar och två söner. Dordi hade varit gift tidigare varför en del av barnen kan härstamma från detta äktenskap. Erik Ångerman var en driftig köpman som bl.a. handlade på Disingmarknaden i Uppsala. Han kontrakterade där med Gustav Vasas militäre ledare över Västra Norrland, Lars Olson Björnram, ett parti sill för kungens manskap. För att göra ett gott intryck lade Erik till ett parti surströmming. Surströmmingen upptogs inte väl av soldaterna och Ångerman ställdes inför rätta och fick som vanligt var då av rätten ett öknamn som straff, hans namn blev Sursill. Erik neutraliserade nesan med att anta just detta namn som sitt släktnamn. Eriks döttrar gifte sig med prominenta präster och borgare i den östra rikshalvan och detta fortsatte i nästa generation när Eriks son Östens sju döttrar också gifte sig i Österbotten. 
Långt tidigare än Alcenius hade Johannes Bureus i dennes i Finlands riksarkiv så sent som 2010 återfunna genealogiska anteckningar nämnt släktskapet med buresläkten. Boken med Buresläktens vapen som ex-libris. Urban Sikeborg har tytt de handskrivna raderna sålunda: ”Somliga anse att den stora släkten i Österbotten, som är från Teegh, antingen Erik Ångermans hustrus (Dordijs) eller [överstruket thennes] skall vara af Bureätten.” Märk väl att Johannes 1600 besökte Bureå för att utreda ett arv efter en Malin, sin mors släkting. Detta kan ha varit Dordis mor, ff. anm. 
Även biskopen i Åbo, Johannes Terserus, började redan i mitten av 1600-talet att forska efter sin släkt Sursillfamiljen. Terserus var född 1605 och son till Elof Terserus och Anna Danielsdotter Svinhufvud. Elof var gift med Margareta Zäbrozynthia, gemenligen kallad Stormor i Dalom och dotter till Johannes Laurentius Bure, präst i Härnösand.
Sursillsläkten fick en utomordentlig spridning och ca 1500 stora familjer i Finland, Balticum, Sverige, Tyskland, Frankrike och Amerika har sina rötter i denna släkt. Tre av Finlands presidenter Mannerheim, Ståhlberg och Svinhufvud hör dit. Så också släkter som Topelius, Sibelius, Palme, Bonde, Horn, Knorring, von Schwerin, Lagercrantz, Palmstjerna, Nordensvan, Langensköld, Linder, Ekman, Rålamb, Tondén, Grafström, Kempe, Hernmarck, Bruzelius, Salin, Edelstam, Kalling, Liljencrantz och många fler. Sten Rigedahl 17 juli 2011 kl. 19.48 (CEST)
replies: text: Tack Sten! Texten var svårläslig eftersom det var radbrytningar instoppade efter varje rad. Jag la in kod som gör den något mer läsbar, men som tips är det bra att ta bort alla radbryningar mitt i stycken - datorn radbryter ju automatiskt på mer lämpliga ställen - men istället lägga in två radbrytningar mellan varje stycke. Och förhandsgranska att texten är läsbar innan man sparar.

text: Innan vi börjar med kategorin bör vi ta oss an artikeln Genealogia Sursilliana, som idag är mycket kort. Om du skulle sammanfatta huvudpunkterna i din text med 5-10 källbelagda meningar på svenska som du tycker skulle passa i artikeln, vad skulle det då vara? Och vilka av källorna ovan kan anses auktoritativa och trovärdiga, och är bra som grund för sursillsartikeln? (Svara gärna på sidan diskussion:Genealogia Sursilliana, som är ett bättre ställe för denna diskussion. Eller gör mindre redigeringar av artikeln Genealogia Sursilliana själv. )

text: Mange01 13 juni 2011 kl. 13.58 (CEST)
thread_title: Bidrag till kommande sursilliana-kategori

message: Alla verkar belåtna med Urbans artikel. Den är väldigt bra. Jag lägger därför in en sådan där mall med rekommenderad.--90.233.175.135 7 juni 2011 kl. 16.12 (CEST)
replies: text: Understödjes. Även om jag skulle säga Urbans version snarare än Urbans artikel. :=) Mange01 7 juni 2011 kl. 16.40 (CEST)
replies: text: :Jag får tacka för den komplimangen. Eftersom jag inte är insatt i systemet för kvalitetsklassificering på Wikipedia gick jag in på sidan Wikipedia:Kriterier för utvalda artiklar. Det finns alltså tre kvalitetsgrader: rekommenderad, bra och utmärkt. (Själv trodde jag spontant att rekommenderad var bättre än bra, typ "vi har många bra produkter men vi rekommenderar särskilt den här", men så var det alltså inte.)

text: :Jag läste igenom kriterierna för vad som definierade en rekommenderad, en bra och en utmärkt artikel. Jag tyckte nog att de var rätt flytande. Bara några få av dem är egentligen mätbara, bland dem "saknar åtgärdsmallar" och "har klarlagd upphovsrättsstatus för alla bilder". Vad jag kan se går det att utan större problem faktiskt definiera användbara mått på kravuppfyllelse för flera andra kriterier också, men det här är inte rätta platsen för den diskussionen, tror jag. Hursomhelst – flera av kriterierna för de olika graderna flyter in i varandra och gjorde mig osäker på vad som egentligen avsågs.

text: :Min fråga är därför: vad ska jag konkret göra med artikeln för att den ska bli "bra" eller till och med "utmärkt"? Någon som är insatt i de tankegångarna? Finns det andra, inte uttalade kriterier, som att en högstadieelev ska kunna läsa och förstå texten utan problem, som det sagts tidigare här, eller att artikeln ska ha varit stabil i minst tre månader eller liknande? Det skulle vara intressant att veta. Kvalitetsklassificeringar blir lätt meningslösa om skribenter och granskare inte själva kan avgöra om texten har levt upp till specifika krav. Detaljerade kriterier och tydlig mått på måluppfyllelse per krav gör det lätt för alla att se på vilken nivå texten ligger då det gäller just dessa kriterier. Det i sin tur minskar risken för alltför subjektiva värderingar från granskarnas sida och det gör också att ett påtalande om saker att förbättra inte upplevs som lika personligt av skribenten, det har jag sett många exempel på i mitt yrke. / --Minor 8 juni 2011 kl. 20.03 (CEST)
replies: text: ::Jag menade absolut inte det här som att artikeln får en bronsplats av tre steg, utan valde rekommenderad för att de båda högre nivåerna kräver omröstning såg jag.--90.233.189.17 8 juni 2011 kl. 20.37 (CEST)
replies: text: :::Hej! Vilken klassificering artikeln får bekymrar mig egentligen inte; jag är sällan nöjd med det jag har skrivit och det finns alltid utrymme för förbättringar. Däremot är jag sedan länge intresserad av frågan om kvalitetssäkring av dokumentation å yrkets vägnar. Det finns – och har funnits – flera skolor som har olika inriktning då det gäller hur detta ska gå till. Kontentan blir dock till slut alltid att de kriterier man till slut väljer måste kunna kokas ner till konkreta punkter med praktiska mått på hur väl varje punkt har uppfyllts, annars förlorar de sin betydelse. Ta det här med "korrekt språk", till exempel, det som krävs för en rekommenderad artikel. Innebär det att alla ord och uttryck som i SAOL betecknas som "vardagligt" är bannlysta (så att man måste skriva 'fungera', inte 'funka') eller ord som uppfattas som formella ("skall" > "ska"?"ovannämnde" > "den tidigare nämnde"?) Finns det någon principiell maxlängd för hur lång en mening bör vara? Ska texten huvudsakligen bestå av samordnade satser – vilket gör texten enklare och därmed lättare att ta till sig – i stället för huvudsats med underordnade satser? I vilken utsträckning ska Språkrådets Svenska skrivregler efterlevas (så att hudiksvallsbo är fel men Hudiksvallsbo är rätt, exempelvis)? Ska Flesch-läsbarhetspoängen eller Flesch-Kincaid-poängen – som används i MS Word – ligga på viss nivå och därmed motsvara det genomsnittliga antal år en person måste ha studerat för att kunna tillgodogöra sig texten? Så där går det att fortsätta :-). En stor risk med den här typen av kriterier att de tenderar att fokusera på grammatik, ordval och stavning, medan få läsare har något större problem med sådant. Hur spikar man ett mätbart kriterium som avser att man har täckt det väsentliga i en artikel? Något att grubbla över – men helt omöjligt tror jag inte att det är. / --Minor 9 juni 2011 kl. 00.18 (CEST)
replies: text: ::::"Rekommenderad" hette förr "läsvärd". Den gröna rekommendationsstjärnan ser jag som ett bevis på att det råder koncensus - bland den grupp som är särskilt intresserade av ämnet - om att artikeln är välskriven och saknar allvarlig kritik. Utvalda artiklar har dessutom ett brett stöd av de mest engagerade wikipedianerna, och står sig i jämförelse med de cirka 600 bästa artiklarna på Wikipedia. Kvalitetsgranskningen brukar leda till många bra synpunkter på hur artiklar bör förbättras. Se Wikipedia:Artikelnomineringar för konkreta exempel.

text: ::::Språket är bara en lite den av det man tittar på. (Språket bör e.m.m. vara modern formell sakprosa av den karaktär som uppmuntras i akademiska utbildningar och används i nyskriven akademisk litteratur. Språket bör inte ha juridisk eller auktoritär stil såsom "skall", eller vara ålderdomligt såsom "ehuru". Vidare bör språket inte vara allt för invecklat, med många bisatser. En mening - en tanke. Artiklarna ska vara begripliga för skolungdomar utan att kännas barnsliga. Språket bör vara rikt och intresseväckande utan att vara pratigt och ineffektivt.)
replies: text: :::::Språkfrågor engagerar många, eftersom de flesta kan ha synpunkter där, på gott och ont. Jag kommer ihåg en gång när jag lyssnade på en skicklig talare som presenterade en bra men komplex idé. Efter presentationen satt chefen tyst en stund och pekade sedan på den aktuella sidan i Powerpointpresentationen (enligt Språkrådet ska det visst skrivas Powerpoint i svenskan, inte PowerPoint) och sade: "Ska det verkligen vara fet stil där?" – Jag tog uttrycket "korrekt språk" ur kriterieförteckningen för rekommenderade artiklar bara som exempel, som du såg. Och det går ju att bryta ner detta krav till flera, som du gör här, och det är också så man borde göra. (Bara en detalj i sammanhanget: för många svenskar är "skall" fortfarande den naturliga skriftformen medan "ehuru" väl knappast har många anhängare kvar. Kombinerar man ett sådant outtalat, underförstått krav med att språket ska vara av den typ som används i nyskriven akademisk litteratur så blir det svårt för folk som är över trettioårsåldern att delta utan att kritiseras för sitt språkbruk, trots att det för dem är det normala.) Resonemanget hör nu inte hemma här, jag nämnde det bara för att jag för mitt liv inte kunde begripa vad jag skulle göra för att så att säga höja statusen på artikeln efter att ha läst de officiella kriterierna. Det kanske vore värt att göra en satsning för att få dem tydligare. Vet du var man kan initiera en sådan diskussion? / --Minor 9 juni 2011 kl. 16.55 (CEST)
replies: text: ::::::(Ursäkta att inte kan motstå stickspårsfrestelsen. Jag skriver "skall" i tentamensregler och kursplaner, och kanske i Wikipedias riktlinjer. Jag skriver det inte i läromedel eller Wikipediartiklar.)

text: ::::::Språklig stil blir i många fall en bedömningsfråga - det är svårt att formuler absoluta regler. Språkdiskussioner passar bra på diskussionsidorna för Wikipedia:Skrivregler, Wikipedia:Språkvård och Wikipedia:Stilguide med fördjupningssidor. Principiella frågor som berör många artiklar tas ibland på Wp:Bybrunnen. Mange01 9 juni 2011 kl. 17.20 (CEST)

text: ::::Istället får nominerade artiklar ofta kritik för att de inte har varit stabila tillräckligt länge, utan nyligen har varit i redigeringskrig; att de har brist på globalt perspektiv (Bureartikeln kanske kan få kritik för att finska och utländska ättlingar inte nämns tillräckligt), eller på annat sätt inte täcker in området; för brist på källor, eller för källor av bristande trovärdighet; för brist på illustrationer; för att de kommer in på tekniska detaljer för tidigt; eller för att ingressen inte ger sammanhang för den som är helt obekant med ämnet. Det är sällan en kort artikel blir utvald. Min egen käpphäst i det sammanhanget är att ingressen ska vara intresseväckande och ha flyt i språket, så att den passar på huvudsidan.
replies: text: :::::Det här låter inte lätt: språket ska vara rikt och intressant och ha flyt och samtidigt vara enkelt med en låg andel underordnade satser och ha ett högt informationsvärde utan ovidkommande formuleringar och inte innehålla ordformer eller fraser som för en stor del av befolkningen framstår som normala och som gott skriftspråk och det ska återspegla språkkraven i nyskriven akademisk litteratur :-) Jag skämtar bara, jag förstår vad du menar; jag ville bara illustrera hur svårt det blir att förmedla sådana tankar på ett sätt att också skribenten förstår i konkreta termer vad det betyder för henne eller honom i praktiken. – I det här fallet tror jag inte att det är någon risk att artikeln kommer att kritiseras för sin brist på globalt perspektiv. Bureätten som ett konkret nätverk försvann redan på 1600-talet. Därefter har Bureätten mer varit en föreställning och ett sätt att förgylla sin härstamning. Ett feministiskt perspektiv kanske man kunde förvänta sig, men i artikeln är det nästan bara gubbar som nämns. Kvinnorna är oftast dolda; i släktboken nämns de bara vid namn, är de gifta definieras de enligt modellen "hustru Karin Nils Larssons". Det mest påtagliga är att Johan Bure ser kvinnliga Bureättlingar som förmedlare av Bureblodet, deras barn framställs likaså som en del av Bureätten. Alltså ett släktperspektiv som är äldre och som länge levde kvar bland allmogen medan monarken och adeln såg till att endast mannen var den släkt- och adelsförmedlande parten. Men jag har nämnt något ditåt i den första fotnoten. Däremot tror jag inte att någon kommer att begära ett queerperspektiv på Bureätten än så länge ... /--Minor 9 juni 2011 kl. 16.55 (CEST)
replies: text: ::::::Just nu pågår diskussion på kategoridiskussion:Bureätten om kvinnornas barn verkligen ska få vara med i ätten. De får ju inte vara med i adelsätter. SÅ lite genusperspektiv får du gärna bidra med i den diskussionen, eller annan hjälp... Mange01 9 juni 2011 kl. 17.34 (CEST)

text: ::::Vad gäller denna artikel tror jag man måste vänta några månader på att den har varit stabil innan det är någon idé att nominera den. Jag har inte fattat när det är en bättre idé att gå via  Wikipedia:Artiklar_i_väntan_på_nominering än att gå direkt till nomineringen. Mange01 9 juni 2011 kl. 01.18 (CEST)
replies: text: :::::Som många säkert har märkt har jag ansträngt mig ytterst lite språkligt och stilistiskt när jag skrivit artiklar och sådant (många upprepningar och inte genomtänkt syntax), bortsett från att jag tyvärr får hjärnsläpp vilket jag väl måste erkänna samtidigt att jag får. Men jag var en gång här med om att jag faktiskt satt och filade på syntaxen och var riktigt kreativ i fråga om att finna syftningsord, varigenom jag kunde komprimera innehållet och variera både struktur, meningslängd och ordval. Jag var riktigt nöjd när jag postade artikeln. Sedan dröjde det dock inte länge förrän någon hade "förbättrat språket", vilket betydde att alla meningar antingen började med pronomen eller med en nominalfras, och att alla meningar slutade med objekt eller adverb. Dessutom hade alla meningar plötsligt blivit mellan fem och åtta ord långa. Visst kan man finna argument för att hävda att "förbättringen" var en alldeles för långt gående förenkling, men vem orkar det...--90.233.160.143 9 juni 2011 kl. 17.20 (CEST)
replies: text: ::::::Artikeln har i dagsläget ett mycket rikt språk e.m.ö.m. Dessutom uppskattar jag att den numera inte slår någon i huvudet att de har fel. Mange01 9 juni 2011 kl. 17.34 (CEST)

text: :::::Som nämnt är "rekommenderar" en utmärkelse där en erfaren och i ämnet insatt ger sitt erkännande, med andras gillande, och jag tycker du Urban kan vara stolt och nöjd att artikeln fått den erkänslan som den förtjänar. De andra nivåerna är inte stringent beskrivna och ges av generalsiter mer än i ämnet insatta. Det innebär att det är enklare driva artiklar om lättfattliga ämnen som landhöjningen i Stockholm, eller Gustav V då flera kan "förstå" och ge synpunkter på sådan artiklar. Jag är långt ifrån säker att det är önskvärt för denna artikel sträva efter dessa utmärkelser och jag har en oro att i en sådan process, mycket okunnigt i ämnet skulle kunna föras fram. Och under alla omständigheter skulle jag som Mange01 rekommendera att åtminstone vänta en tid (3-6 månader) innan en sådan process inleddes. Yger 9 juni 2011 kl. 17.53 (CEST)
replies: text: ::::::Lägg inte bara in  i artikeln, utan lägg även in artikeln på sidan Wikipedia:Rekommenderade artiklar. / Elinnea 11 juni 2011 kl. 15.29 (CEST)
replies: text: :::::::Den bot som övervakar att den listan stämmer med kategorin har varit nere sedan februari. Mange01 11 juni 2011 kl. 21.17 (CEST)

text: Artikeln inleds med "Bureätten var under 1500-talet en benämning på en regional elit i rikets nordligaste delar." Vilket rike åsyftas? Då detta inte framgår tog jag direkt bort rekommenderadmallen. /Grillo 19 juni 2011 kl. 13.10 (CEST)
replies: text: :Jag har nu skrivit Sverige och återställt mallen. Men det är problematiskt för man kan både tänka riket Hälsingland, Kalmarunionen och Sverige, men jag tycker Sverige räcker.--90.233.155.46 19 juni 2011 kl. 13.15 (CEST)
replies: text: ::Snarare tänker jag väl då att en artikel med en sådan brist i inledningen kanske mycket väl kan vara välskriven, men kanske inte riktigt efter Wikipedias kriterier. Utan att ha läst igenom hela tänker jag dock inte skriva mer än så. /Grillo 19 juni 2011 kl. 14.15 (CEST)
replies: text: :::Detta var oväntat. Skellefteå, Västerbotten och Medelpad på 1500-talet omnämns direkt i samband med "rikets nordligaste delar" bland de första orden i en artikel på svenska Wikipedia, tätt följt av "svenska allmogen" och i den bredvidliggande bildtexten "en av Sveriges märkligaste genealogier". Jag förstår inte att någon inte skulle kunna förstå att det är det svenska riket som avsågs, eller att någon skulle tro att någon annan inte skulle förstå det. Jag tycker att det var ett felaktigt förfarande att utifrån en sådan detalj och utan att ha läst artikeln i övrigt avgöra att artikeln därmed var så bristfällig att den inte längre var berättigad till statusen Rekommenderad eller vara skriven efter Wikipedias kriterier i övrigt. Detta särskilt som jag ju har sett vad som får passera på flera andra kvalitetsmärkta artiklar här. Jag tar själv bort mallen, för säkerhets skull, så kanske artikeln lämnas i fred en stund. Och en bön: vill ni att folk med någon form av expertis inom något ämne ska delta på Wikipedia, ägna då mindre tid åt formalia och felfinneri (som har mycket, mycket lite med kvalitet att göra) om det är kvalitet och informationsvärde ni vill ha i artiklarna. Det har varit en tröttsam affär att skriva en artikel på Wikipedia och jag skulle inte rekommendera någon att försöka sig på det. Innan jag avslutar mitt deltagande här skulle jag kunna gå in och ta bort kvalitetsmärkningen för åtskilliga artiklar på Wikipedia och utan problem motivera det förfaringssättet utifrån formella grunder – men jag ser inte på vilket sätt detta skulle höja kvaliteten. / --Minor 20 juni 2011 kl. 00.16 (CEST)
replies: text: ::::Riktigt så stingslig behöver man väl inte vara? Man måste kunna tåla både mer omfattande kritik och kritik mot detaljer. Något som är ganska grundläggande för Wikipedia är globalt perspektiv. Det innebär att man aldrig ska utgå ifrån att något handlar om exempelvis Sverige om det inte står explicit. Att det här är Wikipedia på svenska har inget med saken att göra. Det här hade lika gärna kunnat vara Wikipedia på swahili med exakt samma innehåll, och man skulle kunna förstå innehållet och vad artiklarna syftar på även om de varit på det språket. Därför är det viktigt att undvika termer som "riket" om man inte först definierar vilket rike man syftar på. "Nordliga delarna av riket" kan ju syfta på vilket land som helst! Jag har alltså aldrig sagt att den här artikeln är dålig, och du behöver inte agera martyr genom att gå omkring och ta bort andra markeringar och hävda att du ska sluta bidra till Wikipedia, bara för att det anmärks på en ganska viktig formsak. Att formen ska vara lika korrekt som informationen är en viktig del i att skriva Wikipedia-artiklar, och något man ändå måste lära sig förr eller senare när man bidrar här. Det är inte det viktigaste när man är ny, men när man varit med ett tag förväntas man hålla koll på hur artiklarna ska vara utformade. Slutligen, ingen är ute efter att hoppa på någon annan eller att få någon annan att sluta bidra. Allt vi här är ute efter är att skriva ett bättre uppslagsverk, och menar alltså väl med våra påpekanden. /Grillo 20 juni 2011 kl. 09.16 (CEST)

text: ::::Lite mer utförligt: Västerbotten, Skellefteå och Medelpad nämns mycket riktigt i artikeln ganska omedelbart, men det gör ändå att personer som inte vet var dessa platser ligger (förmodligen inte så sannolikt om man frågar en amerikan exempelvis) måste gå in i artiklarna och därifrån inse att de ligger i Sverige. Det är ett onödigt extrasteg när det hade varit så enkelt att direkt skriva "Sverige" istället för "riket". Jag anser att artiklar bara bör vara rekommenderade om de både är välskrivna kvalitativt och dessutom följer Wikipedias stilregler. Jag invänder inte mot att den här artikeln är rekommenderad, då jag som sagt inte har läst hela, men av min kommentar och bemötandet att döma misstänker jag att det kan finnas andra formproblem med artikeln. Det är inte lätt att kunna alla Wikipedias formregler, men man bör då heller inte bli arg när någon försöker lära ut dem. /Grillo 20 juni 2011 kl. 09.21 (CEST)
replies: text: ::::: Jag får intrycket att du har läst in betydligt mer i min kommentar än vad jag avsåg, Grillo. Tanken är väl att Wikipedia ska vara ett samarbetsprojekt? Om det är samarbete jag vill ha kan jag påpeka fel på diskussionssidan först – för Bureätten-artikeln pågår ju kontinuerligt en diskussion om fakta i artikeln – om det inte är något som jag ser att jag kan justera direkt. Men skulle jag gå in i en artikel, deklassera den och säga att jag visserligen inte har läst den men ändå ifrågasätter hela artikelns kvalitet utifrån ett formaliafel i inledningen kan jag nog inte vara säker på att andra skulle uppfatta min kritik som konstruktiv. Jag håller inte med det du säger om att form och formalia skulle vara lika viktiga som informationen då det gäller bedömningen av vad som är kvalitet (det finns en hel del forskning om just kvalitet i texter och hur läsare upplever den), men den diskussionen hör inte hemma här. Wikipedias riktlinjer säger att vi ska undvika personargument och i stället resonera sakfrågor. Om jag förstått det rätt så gör du i din replik sakfrågan om artikelns kvalitet i viss mån avhängig av min reaktion på ditt inhopp: »den huvudsaklige författaren protesterar mot Wikipedia-administratörens förfarande» = »indicium på att artikelns kvalitet inte håller måttet». Jag vet inte hur jag ska bemöta sådant. Som jag sade har det varit tröttsamt att försöka få ordning på den här artikeln. Jag har förpliktelser som jag har svårt att klara av som mina alltmer begränsade förhållanden är nu och jag har svårt att motivera för mig själv varför jag då ska lägga ner mer arbete här. Var snäll och förringa inte det med att reducera det till en fråga om martyrspel och stingslighet; det här är den realitet jag måste hantera och som påverkar i vilken utsträckning jag orkar fortsätta här. --79.136.67.2 20 juni 2011 kl. 13.14 (CEST)
replies: text: ::::::: Grillo, hoppas du har sett i diskussionen ovan att det fanns koncensus bland en handfull personer som varit engangerade i denna artikel om att den nu är välskriven och läsvärd, medan vi inte är säkra på att den uppnår kriterierna för utvalda artiklar. Så mot den bakgrunden var din plötsliga borttagning av rekommendationsmallen lite överraskande. Mange01 20 juni 2011 kl. 13.34 (CEST)
replies: text: ::::::::Nej jag är inte osäker på att den är minst lika bra som de som klassats enligt högre nivåer, men jag orkar inte med en omröstning för det är ett så stort motstånd (idag blev jag klandrad för att framhäva att Johannes Bureus kallats riksarkivarie på bekostnad av tre stycken som inte kallats detta). Det är på många sätt en enorm förlust om Urban inte vill delta på Wikipedia. Svensk historieskrivning glömmer konsekvent bort Norrlandskusten som faktiskt har en särskild och egen historia, och det är få som kan dess medeltida historia så bra som Urban. Det enda angående formalia jag kan se med den här artikeln är kanske att den till sitt upplägg är mer akademisk än vanliga artiklar i encyklopedier (främst bruket av kommenterande notapparat), men det är ju knappast något fel i det. Artikeln tillkom under en slitsam process men den är också nu så mycket bättre än det som var inklippt från Nordisk familjebok. --90.233.130.231 20 juni 2011 kl. 14.05 (CEST)
replies: text: :::::::::Och sedan måste jag bara instämma med Urbans uppfattning att Grillo 20 juni 2011 kl. 09.21 bemötte honom med personangrepp. Det var inte sakfrågan som diskuterades utan reaktionen.--90.233.130.231 20 juni 2011 kl. 14.10 (CEST)
replies: text: :::::::::Samtidigt kan jag förstå den frustration som Urban ger uttryck för: Urban kan detta så mycket bättre än källorna.--90.233.130.231 20 juni 2011 kl. 14.12 (CEST)
replies: text: ::::::::::Inlägget i morse var verkligen inte menat som ett personangrepp (vad har jag för anledning att hoppa på en person jag inte känner och som har bidragit med många bra wikipediaartiklar personligen???) utan att försök att förklara hur Wikipedia fungerar och att det är skillnad på form och faktainnehåll. Om det uppfattades som ett personangrepp av Minor ber jag naturligtvis om ursäkt, men jag ber honom dessutom att i så fall läsa om inlägget och försöka ha en positiv utgångspunkt till det. Det fina med rekommenderadmallen är att det är lätt att sätta dit den och lika lätt att ta bort den. Håller man inte med om min bedömning, sätter man helt enkelt dit mallen igen, vilket också gjordes efter att mitt påpekande om avsaknat globalt perspektiv snabbt åtgärdats. Det behöver inte bli mer debatt om det. Man måste få påpeka brister i i övrigt bra artiklar utan att misstänkliggöras. Jag ser det som naturligt, att då man stöter på en artikel med rekommenderadmall som har brister som kan leda till en kvalitetsmall (jag valde här att inte sätta ut någon eftersom det trots allt var ett ganska lättavhjälpt problem), att man också tar bort rekommenderadmallen. Vi kan inte ha utvalda artiklar med åtgärdsmallar. Det är nog alla överens om. /Grillo 20 juni 2011 kl. 14.31 (CEST)
replies: text: :::::::::::Jag vill också ge Minor mitt stöd, och hoppas verkligen du kommer tillbaka. En sådan tillgång får vi inte slarva bort. Samtidigt brukar du Grillo annars ha bra synpunkter, så jag föreslår att vi inväntar med rekommendationsmallen tills du har läst artikeln och åtgärdat eller mallat ev problem, och tills alla åtgärdsmallar är borta. Dock betraktar jag Rekommendationsmallen som ett koncensusbeslut som skall tas på artikelns diskussionssida, baserat på en omröstning "lite", och inte som något olika personer lägger ut och tar bort hur som helst. Tänk också på att de formella kraven för rekommenderat inte är lika höga som kraven för utvalda artiklar. Mange01 20 juni 2011 kl. 14.40 (CEST)
replies: text: ::::::::::::Ja, jag kan inget om Bureätten så faktamässigt kan jag inte hjälpa till, men jag ska ta tag i att läsa igenom hela artikeln när jag får tillfälle under veckan och återkomma här. Påminn mig gärna om jag inte återkommit inom några dagar. Det är en ganska maffig text att sätta sig in i :) /Grillo 20 juni 2011 kl. 18.52 (CEST)
replies: text: :::::::::::::Fint! Vi kan vänta ett par veckor tycker jag. Mange01 20 juni 2011 kl. 19.40 (CEST)
replies: text: :::::::::::::: Jag hänger inte med riktigt. Vad är det som ska bedömas? / --Minor 20 juni 2011 kl. 22.14 (CEST)
replies: text: :::::::::::::::Jag har återlagt mallen. Jag kan inte se att Grillo krävt den tas bort och om det kommer konkreta synpunkter på brister bör dessa först presenteras här för att ges möjlighet åtgärdas inne ev mall tas bort. Och vi är flera som anser den uppfyller kriterierna för rekommenderad.Yger 24 juni 2011 kl. 21.55 (CEST)
thread_title:  Rekommenderad 

message: Jag har funderat under dagen hur systemet på Wikipedia fungerar. Jag tror att jag tillhör en äldre generation än flera administratörer här, det är i alla fall det intryck jag fått, och den här modellen där personer utan kännedom om ämnet kan gå in och redigera texter som de vill och där jag återkommande måste gå i försvarsställning för att motivera ett återställande känns främmande för mig. I teorin låter det bra, men i praktiken tycker jag inte att det har fungerat så bra för min del här, vilket jag vet är en brist hos mig. Jag är van vid lite långsammare tempo och mer eftertanke i förväg och framför allt samarbete och resonemang i stället för absoluta uttalanden. Jag lämnar därför den här artikeln; jag tror att jag bidrar på bättre sätt genom att skriva i tryckta publikationer i stället. / --Minor 20 juni 2011 kl. 23.01 (CEST)
replies: text: Jag har kommenterat detta inlägg på Användardiskussion:Minor#Om Wikipedia.Yger 25 juni 2011 kl. 07.33 (CEST)
Jag förstår dig verkligen Urban, även om jag inte i allt är överens med dig i artikeln, så har du gjort ett magnifikt jobb. Den duger mer än väl som den är. Det är oerhört irriterande att folk som inte har haft något intresse för en artikel, inte har någon kännedom om faktainnehållet och inget annat intresse än att få lysa med sin magnifika okunnighet ger sig in för att ändra. På det sättet kommer aldrig en vettig artikel att kunna bli till.
Wikipedia är en fantastisk tanke men kan förstöras när obeslutsamhet och ängslighet i samband med lysande okunnighet får ta alltför stor plats. Hatten av för en mästare!  Sten Rigedahl 17 juli 2011 kl. 19.58 (CEST)
thread_title:  Några kommentarer 

message: Birkarlarna och bureätten
I nr 113 0ch 114 av Skelleftebygdens släktforskarförenings tidning Roten har Lars Stiernman på ett förtjänstfullt sätt skildrat birkarlarnas roll i norr. 
Det är intressant att jämföra hans slutsatser med Johannes Bureus egna fyrahundra år tidigare, när det rör birkarlarna, varifrån de härstammar och vilka de var. Bureus berättar en historia om en grym slakt på släktledare bland samerna under ett och samma tillfälle åstadkommet av en enda man och hans hustru vid detta enda tillfälle, när dessa två tagit den dåvarande kungens ord, Magnus Ladulås, blodigt bokstavligt, då han önskade lapparna och deras marker under svensk domvärjo. Allt land norr om Bygdeå var ju under lång tid ett ingenmansland under skiftande danskt/norskt, svenskt och ryskt inflytande. Stiernman påpekar att rendriften med stora renflockar är av ganska sent datum. Samerna levde i kusttrakterna med ett fåtal tamrenar som utkomst och dessutom jakt på vildren och fiske. När inflyttningen kom söderifrån från framför allt Hälsingland trängs samerna undan från sina forna boplatser och hamnar i samband med en effektiv skatteindrivning i stora svårigheter. Lösningen på detta blir den intensiva renskötsel i storformat som vi ser idag. Slutsatsen kan vara riktig, speciellt om man ser detta som konsekvenserna av överenskommelsen av 1326 mellan Magnus Eriksson  och  Nils Fartegnsson, Peter Unge, ärkebiskop Olof Björnsson, hälsingefogden, Ingimar Ingimarsson och greve Sparre, Sv Dipl. IV nr 2606, om exploatering av området mellan Skellefte- och Ule älvar. Detta innebar en utflyttning från framför allt Medelpadsområdet och om man förutsätter att Fartegn- och Buresläktena hör samman är förklaringen nära till att uppfatta birkarlarna som just inflyttarna och deras ättlingar. Märkligt att inte redan Bureus gjorde detta antagande. Birkarlarna/handelsmännen i norr är i de flesta fall naturaliserade hälsingar av bure stam med anfadern Bure i Nolby. Kvänerna och bjarmerna nämnda i Flatöboken och Heimskringla hör inte hit i begreppsförvirringen runt birkarlarnas ursprung utom som möjliga föregångare. Mången birkarlesläkt tog sig, när monopolet upphörde, bildligt och reellt innanför stadsmurarna och fortsatte sin verksamhet. Pirkala i Finland och handelsplatsen Björkön utanför Torneå kan ha något med just namnet birkarl att göra. Intressant att jämföra med det växande handelscentrat i våra dagars Haparanda/Torneå. 
Birkarlarna var  alltså handelsmän i Lappmarken, som hade ärftligt monopol på den lönsamma handeln med fisk, skinn, hudar, vilt och varor som lappmarksborna behövde. Verksamheten drevs i skråform och man såg till att hålla den inom släkten. Fram till 1553 ingick också skatteuppbörd i lappmarken i birkarlarnas uppdrag, vilket gav dem stor makt.
Många birkarlesöner skickades under 1500-talet och senare till Nord-Tyskland, oftast Rostock, för att studera, som i dåtiden var detsamma som att studera teologi. Detta betydde sedan att en karriär inom prästyrket var naturlig. Genom släktskap och ingiften och vänskap kom det sedan att formas en mäktig kader av medlemmar i bursläkten och eftersom utnämningar till ärkebiskopsämbetet gjordes inom prästerskapet, även om staten hade sista ordet ända till år 2000, så betydde detta att yrket eller kallet stannade inom släkt- och vänkrets inom bureätten i tvåhundra år, dvs under den tid då den protestantiska kyrkan byggdes upp och konsoliderades i Sverige. 
Laurentius Petri Nericius 1531 – 1573 var den förste och Uno von Troil 1786 – 1803, som har ”Stormor i Dalom” i släktannalerna, den siste bland de aderton bure ärkebiskoparna. Den tredje ärkebiskopen ibland dessa aderton som kom ur bureättens sfär bar namnet Björnram. Namnet är bekant från den sorglustiga historien om Sursillättens utbredning i Finland och Baltikum. Björnram hette nämligen också Gustav Vasas befälhavare i norr som beordrade Erik Angermanni sedermera Sursill att leverera sill till Gustav Vasas män och som gjorde misstaget att krydda med litet surströmming. Ofta var ärkebiskoparna fornt gjorda av stål både andligt och mer världsligt, de kunde klä sig i rustning och ta till stål.
Johan Bure, Sveriges förste riksantikvarie, var född samma år (1568) som sin släkting Elisabeth Grubb, som gifte sig med hans lärare Nicolaus Olai Bothniensis. I sin dagbok skriver Johan Bure att han vid sin lärares död blivit spådd att en gång bli ärkebiskop. Detta var märkligt eftersom han inte bedrivit några teologiska studier men föreföll alltså naturligt för spåmannen, eftersom han tillhörde rätt släkt. Grundkravet blev liksom med birkarlarna att man tillhörde släkten och sedan valdes den mest lämpade ur denna skara.
Märkligt nog levde vetskapen om detta kyrkliga överdåd i släkten i minnet ännu så sent som 1900-tal i min familj, som på mödernet härstammar från Grafström Bure grenen. Min första kontakt med dessa fakta om ”släkten” gavs av min mor för 80 år sedan, när hon tittade ned på mig, sin lille gosse, och sa – i mormors släkt har det funnits många präster och biskopar. Så förunderligt starkt kan släktminnet som går i arv vara utan att behöva bekräftas av skrift förrän nu.
Jfr artikel om birkarlarna under rubriken ””Gruvan” www.falebure.se !
Sten Rigedahl
replies: text: Källa: Lars Stiernman, Folk i norr - Om samer, kväner, birkarlar och präster, Lokalhistorisk portal för Skellefteåbygden 2004

text: Hej Sten! I vilka Wikipediaartiklar tycker du att något av detta skulle passa in? Artiklar för några av de röda länkarna ovan borde kanske skapas. Mange01 26 november 2011 kl. 18.20 (CET)
Det vore kanske av värde för intresserade om flera fick tillgång till både texten om genealocica sursilliana och denna om birkarlarna. Kanske kunde du göra direkta länkar till dem från Urbans sida. Båda är tänkta för "min" hemsida www.falebure.se! Du är teknikern! 
Jag har inget behov av att gömma mig bakom pseudonymer.Sten Rigedahl.
thread_title:  Birkarlarna och bureätten 

message: Är det någon som har en bra källa till att Brita Noraeus-grenen av Laestadius härstammar från Bureätten? Det är ju via hennes mormor Karin Burman i Piteå (hustru till lappfogden Per Anundsson). Det gäller kategorier i Johan Anders Linder‎, Lars Levi Læstadius, och information att införa i släktartikeln Laestadius.--78.79.163.160 7 december 2011 kl. 11.34 (CET)
thread_title:  Laestadius 

message: Svårt att släppa det här. Efter alldeles för lång tid har jag nu lagt in en ny version av artikeln där samtliga fotnoter är konverterade till referenser som lagts efter den löpande texten (i stället för att som noter ligga inne i texten). Därigenom har artikeln blivit lättare att redigera och mer överskådlig i redigeringsläge. Jag har också lagt in en ordentlig förteckning över källor och bearbetningar; rättat de raka citattecken till typografiska; lite småputs i formuleringarna här och var; lagt till uppgiften att Johan Skytte nämner i en gravskrift från 1610 att ärkebiskoparna Olaus Martini (d. 1609) och dennes efterträdare på ärkebiskopsstolen (och avlägsne släkting) Petrus Kenicius var Bureättlingar. Det har antagligen blivit några malörer i språk och format som jag inte upptäcker nu, men jag kollar det när jag är lite piggare. / Urban Sikeborg, --Urban Sikeborg (»Minor») 21 december 2011 kl. 04.47 (CET)
@Esquilo: Hej! Jag såg att du hade lagt in mallen . Jag har tagit bort den, eftersom jag tycker att den mallen är alldeles för komplicerad, särskilt om det handlar om ett större antal personer. Jag satt en bra stund med mallen igår innan jag gav upp. Jag valde i stället den struktur på släktträdet med indrag för generationerna som nu ligger i artikeln. Det är sedan 1700-talet ett vedertaget sätt att återge stamtavlor i textform, är flitigt använt också inom den borgerliga genealogin och det används också på Wikipedia i andra släktartiklar. Det är dessutom enkelt att redigera när man måste lägga till eller ta bort personer, också för sådana som inte är vana vid Wiki-kod. / Hälsningar --Urban Sikeborg (»Minor») 23 december 2011 kl. 14.32 (CET)
replies: text: jag tror att ett släktträd skulle göra den nu ganska komplicerade och djupt indenterade listan mer överskådlig. Jag kan göra ett försök att införa  i mellandagarna om jag får en stund över. Men då måste jag först begripa mig på alla underligheter i listan. /ℇsquilo 23 december 2011 kl. 18.49 (CET)
thread_title:  Formatering 

message: Fenomentalt arbete Urban. 
Jag har några frågor:
*Byrestad nämns på några ställen i artikeln. Menar du att namnet Byrestad är Johan Bures eget påfund? Jag [trodde att det bara var tolkningen Burestad som han gjorde? Varför står det Birsta vid Siggessons namn och inte Byrestad? Många andra nätkällor skriver ju Byrestad där.
*Formuleringen "Personer med korstecken framför (††) och med namnet i grått har sannolikt ingen koppling alls till Bureätten" stöds av en fotnot, men den är argumentativ och resonerande till sin karaktär. Är detta en allmän uppfattning i släktforskningskretsar? Finns det någon fler författare med liknande syn? 
Mange01 23 december 2011 kl. 17.19 (CET)
replies: text: Hej Mange01! Johan Bure använder namnformen Byrestad eftersom han i det kan läsa in namnet Bure. De tidiga belägg jag har sett på Ortnamnsregistret: 1519 9/7 (fforde i Byresthe); 1535 To(m)mas i byersstad; 1543, bijrsta, birsta; 1547 Biirstad. Jag uppfattar det som att byn på Johan Bures tid uttalsmässigt kallades Birstad, liksom den gör i 1642 års mantalslängd för Skön. Egentligen är det oväsentligt om byn under senmedeltid har hetat Byrestad och Johan Bure har fått höra att platsen tidigare kallats så; det är Johan Bures namntolkning som är den springande punkten, menar jag. I Johan Bures avhandling om tio kapitel som han i efterhand lade till som inledning till Buregenealogin (och om till stor del handlar om våghalsiga etymologier på medeltida vis) uppger han i det åttonde kapitlet rörande ortnamn med Bureursprung i Norrland: »Byrestad är en by uti Skiön sokn i Melp: Der hafwa burerne bodt i förrtiden och af dem har det namn, der bodde Fale hin unge». På samma sätt lyckades han tolka namnet på ett skånsk kloster Byringe som att hans förfader Härse i Bure nog hade varit abbot där (innan han flyttade tillbaka till Bure i Skellefteå).

text: Då det gäller den källhänvisning du önskade till min uppgift att vissa personer sannolikt inte har någon koppling till Bureätten så har jag resonerat följande. Jag har tidigare inte velat lägga in någon större släkttavla i Wikipedia-artikeln, eftersom jag är övertygad om att det bara leder till att släktforskare »köper» släkttavlan med de osannolika släktleden inbegripna. Jag var med om något liknande när jag skrev min första artikel om ämnet 1996 och då lade in ett utdrag ur släktboken som visade vilka grenar och personer som burit namnen Bure/Bureus eller Burman, allt enligt Johan Bure. Men trots en stor rubrik och en inledande kommentar kom släkttavlan att betraktas som att den var representativt för det senaste forskningsläget. Så vad ska man då kunna skriva för att markera att det finns mycket osäkra och otillförlitliga led i genealogin? Eftersom det här har varit en av de återkommande stötestenarna så är det bäst att kritiken ligger på flera nivåer. Min redovisning i noten för varför vissa led rimligen kan betraktas som osannolika är ett hårt komprimerat urval av argument och jag hänvisar då till de av mina Bure-relaterade artiklar som redan tryckts. För frågan om herr Engelbrekt i Säbrå och hans eventuella fädernehärstamning från Bureätten har jag redan skrivit en ingående analys om närmare 6.000 ord utifrån olika perspektiv, inte minst sedan fyndet av en av Johan Bures två släktböcker i koncept visar med handstil och kommentarer att släktlinjen från herr Engelbrekt till Bureätten är ett senare tillägg och dessutom att Johan Bure själv inte visste hur herr Engelbrekt skulle härstamma från Burarna. Men eftersom den artikeln ännu är otryckt kan jag inte hänvisa till den på Wikipedia (även om man i akademisk litteratur i övrigt kan hänvisa till ännu opublicerat material). Därför får jag inrikta mig, som jag fattat det, på faktorer som jag redan berört i de tryckta artiklarna. Där kommer tendensen in, Johan Bures namnmystiska ådra som gör att han kan läsa in namnet Bure i vilket ord som helst som innehåller b+[vokal: i, u, y]+r; det kan alla snabbt konstatera som läser någon av släktbokens avskrifter. Den andra argumentet jag använder är ett realkritiskt sådant, eftersom det också är något jag berört tidigare: det verkar helt kronologiskt omöjligt att Fale hin unge skulle kunna vara far till Härse i Bure. – Det här är ett problem jag har haft länge innan jag skrev om hela artikeln; jag hade hur mycket material som helst, men eftersom det inte var tryckt och det innehöll omfattande resonemang med nya slutsatser kunde jag inte återge dem och sedan fylla varje fotnot med flera A4-sidors innehåll. Jag har också nämnt detta problem tidigare i denna diskussion.

text: Att herr Engelbrekts i Säbrå fädernehärstamning verkar mycket skum var en slutsats jag drog och redogjorde för redan i min Bureartikel 1996, så det är rätt allmänt känt och accepterat. Det är länge nu sedan jag fick höra någon opposition mot den tanken; de artiklar jag skrivit där jag gått igenom punkt för punkt med hänvisning till huvudsakligen primärt källmaterial har gjort det hela till betydligt mindre av en trosfråga än det varit tidigare, så uppfattar jag det. Det är i alla fall länge sedan jag såg någon kritik mot detta på nätet eller själv fick höra något. Jag har inte varit med om att släktforskare med historievetenskapliga, »akademiska» anspråk och träning har ifrågasatt mina slutsatser efter att jag redogjort för dem i tryck. Så din fråga kanske skulle omformuleras till: finns det någon släktforskare som faktiskt har gått igenom det primära källmaterialet som *inte* delar dina slutsatser om Bureättens äldre led? Jag känner inte till någon sådan. / --Urban Sikeborg (»Minor») 23 december 2011 kl. 23.54 (CET)
replies: text: :Dåså är jag lugnad. :) SLäktträdet lyfter artikeln. Vill man vara ändå tydligare med innebörden av de gråade släktleden kan man skriva ut "(Ej bekräftad)", "(Sannolikt ej Bureättling)" eller något sådant vid varje person, istället för att använda dubbla kors.Mange01 29 december 2011 kl. 13.21 (CET)
thread_title: Frågor

message: Jag blev nyligen uppmärksammad på att artikeln om Bureätten, som jag är huvudförfattare till, inte lever upp till Wikipedias grundpolicy "Ingen originalforskning". Policyn innebär följande:
*Det är inte tillåtet att ta med originalforskning i artikeln, alltså egna forskningsresultat med egna slutsatser, resonemang och argument.
*Det är i princip förbjudet att hänvisa till källor som inte är tryckta i form av bearbetningar, och primärkällor får endast åberopas med stor restriktion.
*Riktlinjerna säger också att det är principiellt olämpligt att hänvisa till sina egna publikationer som källa för en uppgift; det enda angivna undantaget är när artikeln varit publicerad i en referee-granskad vetenskaplig tidskrift.
Som jag förstår det, efter att ha läst igenom Wikipediadiskussion:Ingen originalforskning och själv deltagit i den i dag, innebär policyn i praktiken att jag inte får ta med uppgifter jag själv funnit rörande Bureätten; jag är här begränsad till att hänvisa till vad andra har låtit publicera; jag har inte rätt att hänvisa till mina egna artiklar med analyser av olika aspekter av Buregenealogins tradering och källstöd, eftersom de inte har varit tryckta i vad Wikipedia kallar en referee-granskad vetenskaplig tidskrift. Det måste jag naturligtvis respektera. Jag har därför försökt att varsamt skala bort samtliga slutsatser och iakttagelser som jag är ensamt upphov till eller åtminstone varit den förste att framhålla, liksom referenserna till mina egna artiklar, och jag har därefter försökt att formulera om den återstående texten så att den inte innehåller några direkta felaktigheter. Släkttavlan kände jag mig också tvingad att ta bort, eftersom den innehöll korrigeringar som baserade sig på egna framforskade resultat. Hade jag tagit bort dessa skulle släkttavlan ha blivit felaktig, därför bedömde jag det som bättre att ta bort den helt. Det kanske hade varit bättre att rulla tillbaka artikeln till den 21 maj 2011, dagen innan jag ersatte artikeln med den nya, men det måste i så fall en administratör ta hand om. Mallen Rekommenderad har av naturliga skäl också försvunnit ... / --Minor 27 december 2011 kl. 20.34 (CET)
replies: text: Jag återställde din ödmjuka radering. Kan vi ta lite tid för diskussion först? Riktlinjen WP:Ingen originalforskning förbjuder inte egen forskning, utan tidigare opublicerad forskning, och jag tror att du har publicerat en hel del av dessa uppgifter på annat håll. Principen förbjuder syntes, dvs nya slutsatser på hög nivå, men inte uppenbara slutsatser ur verifierbara källor. Vad i den raderade texten är syntes som inte kan verifieras i källor? Vad i texten kan andra etablerade författare och forskare tänkas ha annan åsikt om? Mange01 27 december 2011 kl. 21.11 (CET)
replies: text: :Det är svårt att komma ifrån att policyn är ett hinder här, Magnus. Min sammanfattning ovan av vilka konsekvenser »Ingen originalforskning»-riktlinjen får är hämtad från själva policy-dokumentet och diskussionen och representerar ingen reductio ad absurdum. Får jag uttrycka mig lite mer öppenhjärtig en sekund så tycker jag att policyn eller standarden är av det genuint sämre slaget. Den är negativt formulerad, den uppger inte hur det bör vara utan hur det inte får vara. En sådan dokumentationsstandard kommer i första hand att styra medlet, inte målet; man försöker definiera vilken typ av uppgifter som inte får vara med och i vilka situationer. Policyn är kategoriskt uttryckt och beaktar inte sådana aspekter som du nämner, vad i texten som andra etablerade forskare skulle kunna ha annan åsikt om.
replies: text: ::På Wikipedia skrivs mängder av gissningar, hemmabyggda teorier och ideologiskt vinklade budskap. Vi behöver denna riktlinje för att kunna förklara varför sådant raderas. Men min erfarenhet är att man emellanåt gör undantag från riktlinjen vid ickekontroversiella slutsatser, om alla är överens.
replies: text: :::Blir det inte lätt en schizofren situation då, när en grundpolicy bara är tillämpbar i vissa situationer och när man som användare inte kan förutsäga om den gäller eller inte? Det här öppnar för en olustig situation när jag som skribent hamnar i en osäker sits. Vilken administratör som  helst som för stunden är på lite dåligt humör skulle i efterhand kunna gå in och slå en i huvudet med en policy och kräva omarbetning av artikeln. (Jag menar inte att du skulle göra så.) Efter att ha läst igenom en rad artikeldiskussioner har jag fått intrycket att en sådan situation inte bara är en teoretisk eventualitet. / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :Enligt policyn är det förbjudet att på Wikipedia anföra en ny uppgift ur en otryckt källa (oavsett att internet nu får tryckta och otryckta källor och bearbetningar att flyta samman). Därför är bland andra följande uppgifter inte tillåtna i artikeln eftersom källan inte har gått igenom en tryckpress:

text: :*Min uppgift att Bureätten redan omkring år 1600 varit vitt spridd också i Österbotten och där utgjort en regional elit, bryter mot denna riktlinje, eftersom den är hämtad från en intervju som Johan Bure genomfört med en lappfogde och som finns summerad i den finska autografen. Jag uppger visserligen en exakt källhänvisning och detta hade varit tillräckligt om artikeln hade varit tryckt men inte när artikeln ligger på Wikipedia.
replies: text: ::Intervjun finns publicerad av Bure och kan således kontrolleras. Annat hade det varit om du själv hade intervjuat någon och lagt ut svaren på Wikipedia.
replies: text: :::Men räknas uppgiften som publicerad om den bara finns i en opublicerad handskrift i ett finskt arkiv? / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :*Ett annat exempel är uppgiften att Anders Burman är omnämnd 1508–1509 i en handling i Sturearkivet och att han därmed är en av de äldsta belagda släktmedlemmarna.
replies: text: ::Källan är verifierbar. Slutsatsen är den enda av dina punkter som jag ser som knivig. Den vilar på hur man uppfattar ordet "belagd". Menas "belagd i samtida skriftlig källa"? Skulle någon annan ha en annan uppfattning? Har inte du publicerat slutsatsen?
replies: text: :::Anders Burman är belagd i en samtida skriftlig källa i Riksarkivet, så vem som helst kan beställa en kopia av handlingen om man så vill. Vad jag minns har jag inte behandlat källan än i någon av mina artiklar. / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :*Ett tredje är att Johan Bure enligt sina egna kommentarer i släktboken inte visste på vilket sätt herr Engelbrekt i Säbrå skulle härstamma från Bureätten och att han laborerade med flera alternativ. Likaså här ges en exakt källhänvisning till släktboken, men den är ju inte en giltig Wikipedia-källa.
replies: text: ::Varför är inte släktboken giltig? Den är kanske inte helt trovärdig, men den är ju publicerad, och du förhåller dig ju källkritisk till den.
replies: text: :::Jag förstår i så fall inte riktigt vad man lägger i begreppet »publicera» här. Menas inte med det att en slutsats eller ett resonemang eller själva texten som sådan ingår i en tryckt eller på nätet offentliggjord artikel? / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :*Att hustru Mariet/Maria i Grubbe, som många härstammar från, enligt Johan Bures sena redigeringar i själva verket var syster och inte dotter till Jakob "Lagman" Andersson i Bure har jag bara nämnt i förbigående i en kort artikel i en släktforskartidning; annars framgår det endast av Johan Bures autograf.
replies: text: ::Men då är den ju publicerad.
replies: text: :::Nja, hittills rör det sig bara om ett påstående från min sida och jag skulle själv inte utan vidare godta en sådan uppgift i litteraturen utan ordentliga reservationer ... / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :*Omfattningen av släktboken, att den (enligt min preliminära beräkning) upptar närmare 2.000 personer kan man visserligen räkna sig fram till om man gör ett överslag sida för sida i släktboken, men inte heller den uppgiften finns publicerad.
replies: text: ::Det är inte en kontroversiell uppgift. Ingen kommer att ifrågasätta den. Mange01 28 december 2011 kl. 00.22 (CET)

text: :Jag märker att mina nattmediciner håller på att kicka in rejält just nu, så jag är så illa tvungen avsluta här. Men det finns ju fler aspekter som gör artikeln problematisk, enligt policyn, kanske särskilt att jag i sådan omfattning refererar till mina egna artiklar med egna framforskade slutsatser. Dessa artiklar är inte tryckta i några vetenskapliga publikationer som tillämpar peer review, något som framhålls som viktigt i policyn. / --Minor 27 december 2011 kl. 23.29 (CET)
replies: text: ::Jag får uppfattningen att du väljer att agera demonstrativt i syfte att protestera mot policyn i första hand. Hur mycket vill du höra att du är jätteduktig? Minns att texten du skrivit är släppt under en fri licens.--LittleGun 27 december 2011 kl. 23.37 (CET)
replies: text: ::::Med all respekt sagt, LittleGun, så var det den här frekventa typen av kommentarer från vissa administratörers sida som gjorde att jag ville få klarhet i vad som gäller. Det är plågsamt att bli tillvitad dåliga motiv och jag vill inte utsätta mig för kritik av det här slaget som jag har sett drabba andra användare. Jag är dokumentatör till yrket och tar därför standarder och riktlinjer på stort allvar. Jag vill kunna känna mig trygg och veta att jag gör rätt när jag skriver här, särskilt som texter på Wikipedia får stort genomslag och kommer först i träfflistan vid Google-sökningar. / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)

text: :::Tvärtom är Minors försiktighet klok - refererar man sig själv på Wikipedia bör man vara ödmjuk, och gärna tillfråga någon annan, vilket han nu har gjort. I övrigt svarar jag inbäddat i kursiv stil ovan. Mange01 28 december 2011 kl. 00.22 (CET)
replies: text: ::::Tack för att du tog dig tid, Magnus. Jag ser att du har gjort ett förslag till justering av formuleringarna i policyn "Ingen originalforskning". / --Minor 28 december 2011 kl. 10.17 (CET)
Minor, du skrev någonstans att du inte tagit dig för att läsa alla riktlinjer, men det finns en riktlinje som är tillämplig här, Wikipedia:Strunta i reglerna. (tidigare 90.233...)--217.214.231.104 28 december 2011 kl. 11.21 (CET)

text: Hej f.d. 90! :) "Ignore all rules" är den mest omdiskuterade grundprincipen på enwp, men jag tycker den är bra. Den återspeglar anglosaxisk de factor-lagstiftning istället för vår latinska de jure-tradition. Mange01 28 december 2011 kl. 13.18 (CET)
replies: text: :Tack för påpekandet, f.d. 90; jag hade inte noterat den. Lite av Vilda västern här, alltså, där den ena policyn slår ihjäl den andra :-). Jag vill ta tillfället i akt och säga att jag tycker att du, Magnus, och Yger gör ett enastående arbete som administratörer på Wikipedia. Ni är sakliga, resonerande och pedagogiska, och jag uppskattar det. /--Minor 28 december 2011 kl. 14.13 (CET)
replies: text: ::Tacktack. Den enda av dina punkter Urban som jag tyckte var misstänkt originalforskning var att Anders Burman var den tidigaste belaggda Bureättligen. Jag har nu förtydligat att då avses belaggd i samtida skriftlig källa. Därmed förmodar jag att ingen har någon annan uppfattning i frågan - det borde inte vara ett särskilt kontroversiellt påstående. Naturligtivs vore det väldigt bra om du eller någon annan publicerade en artikel i någon tidskrift som vi kan hänvisa till.

text: ::Du har rätt i att artikeln kanske inte riktigt följer kravet på publicerade andrahandskällor, lite beroende på hur man definierar "publicerad". Även det skulle lösas om du hade publicerat en artikel på annat håll som refererade källorna. Man skulle kunna fundera på om det kravet kan tonas ned i vore riktlinjer så länge man förhåller sig källkritisk till källorna.

text: ::Wikipedia har fem grundprinciper som vi inte kan göra avkall på, hur anarkistiska vi än är, och en av dem är WP:verifierbarhet, dvs att källorna ska kunna kontrolleras av vem som helst, men jag förmodar att man kan beställa kopior från de arkiv där dina källor förvaras, eller att man kan besöka arkiven.

text: ::Du nämner administratörerna, men de har ingen större formell makt än andra, utan det krävs koncencus kring vad som tolkas som originalforskning, dvs huruvida slutsatserna är triviala ickekontroversiella slutsatser eller syntes av ny kunskap. Men du har rätt, om artikeln är i en gråzon räcker det med att litet antal personer ifrågasätter för att upphäva koncencus. Och problemen du påpekar skulle eventuellt kunna ligga artikeln i fatet vid en omröstning om utvald artikel. Jag skulle dock rösta ja. Mange01 29 december 2011 kl. 12.52 (CET)
replies: text: :::Jag har lagt in mitt foto av handlingen i Sturearkivet i artikeln, så det hoppas jag förebygger eventuella protester. Grundpelaren om verifierbarhet är lovvärd, men också där verkar policyn vara lite ur takt med tiden eftersom den bara talar om tryckta verk. Har man en exakt källhänvisning, som jag ger i det här fallet, är det bara att skicka ett mejl till Riksarkivet och beställa en kopia (eller som jag gjorde i somras, gå dit och fotografera av handlingen själv). Det är alltså inte mer komplicerat eller dyrare än vad som gäller om man vill beställa en tryckt skrift. Med andra ord: uppgiften är hur verifierbar som helst för den som skulle vilja verifiera den. Och nu har ju en ansenlig del av såväl riksregistratur som fogderäkenskaper digitaliserats av Riksarkivet, så många av de viktigare äldre handlingarna är lättillgängliga.

text: :::Jag vet att vad administratörerna beträffar har de ingen större formell makt än andra, som du påpekar. Det är väl så att den aggressivitet och det konfliktsökande jag sett exempel på är en del av internetkulturen numera och att en Wikipedia-skribent förutsätts vara mer hårdhudad än jag är. Jag har en gnagande oroskänsla varje gång jag går in och skriver något här, eftersom jag har fått intrycket att det inte finns något sätt att delta utan att exponera sig för personinriktad kritik. (Diskussioner om artikeldisposition och språk och liknande berikar ju, det är inte det jag menar.) Det är därför jag är så angelägen att följa regelverket – i den mån jag förstår det – så långt det bara går för att minimera den risken. / --Minor 29 december 2011 kl. 21.26 (CET)
replies: text: ::::Fotot hade jag missat - därmed tycker jag att problemet är löst! Ett par funderingar: I bildtexten och i diskussionen ovan står det att det är upprättat troligen 1508 eller 1509, men i den löpande texten står det 1507. Handskrivevet överst i handlingen står det 1489 - är det ett årtal? Och vad är det för slags handling egentligen?
replies: text: :::::Årtalet 1507 avser ett annat dokument i vilket Anders Burmans brorson Anders Jakobsson i Bure nämns; dessa två dokument är de tidigaste skriftliga beläggen på Bureättlingar. Siffran 1489 överst på handlingen i Sturearkivet är bara ett dokumentnummer och står alltså inte för något årtal; jag har för säkerhets skull förtydligat detta i bildtexten. Dokumentet är en minnesanteckning om att de uppräknade åtta personerna i Umeå ska "ligger min herre [ärkebiskopen] under ögonen". Handlingen, som uppmärksammades i slutet av maj 2005 av redaktören vid Svenskt biografiskt lexikon Roger Axelsson på Sveriges Släktforskarförbunds Anbytarforum (tråden Släkter > Bureätten > Bureätten på internet), kan dateras till 1508–1509 utifrån utifrån ett annat pappersbrev i Sturearkivet (nr 1055), daterat 31 mars 1509, rörande en viss hjälpskatt som uppbars i området.   / --Minor 30 december 2011 kl. 07.34 (CET)

text: ::::(Den typ av perfektionism du beskriver behövs på Wikipedia, och har verkligen lyft denna artikel. Själv blir jag besviken om ingen petar i mina bidrag - jag lär mig av andras återkoppling. Det skrivs många dumheter på Wikipedia, men i slutänden brukar koncencusbesluten kloka. Man vågar faktiskt släppa kontrollen och låta bli att bevaka sina bidrag ett tag, andra brukar kunna fixa. Jag stör mig precis som du på alla infantila personangrepp, men jag tycker att diskussioner på Wikipedia är mer sakliga än på många andra ickemodererade nätforum där folk gömmer sig bakom anonyma användar-ID:n och Ip-adresser. Personangreppen är dock ändå färre på sociala nätverk där man tvingas skriva under sitt rätta namn, så anonymiteten på Wikipedia är ett gissel.)

text: ::::Go fortsättning allihop och gott nytt år!Mange01 30 december 2011 kl. 00.45 (CET)
replies: text: :::::Jag har nu justerat artikeltexten så att den inte uteslutande refererar till en otryckt källa/bearbetning för någon uppgift. Därigenom hoppas jag att jag har löst problemet med att artikeln innehöll uppgifter som enligt Wikipedias riktlinje "Ingen originalforskning" var förbjudna genom att de inte redan fanns tillgängliga i en publicerad källa/bearbetning. En uppgift, som visserligen var mycket intressant, tog jag bort helt; världen får sitta i andlös väntan på den ett tag till. För de övriga hittade jag ett par nätreferenser som borde vara tillräckligt pålitliga; om ytterligare en hänvisning till mina egna arbeten innebär en kvalitetshöjning kan man sedan fråga sig. När jag ett par gånger i noterna nämner en handskrift och sidangivelse är detta alltså bara ett förtydligande; den publicerade källan/bearbetningen nämns efter. / Urban Sikeborg, --Minor 9 januari 2012 kl. 20.31 (CET)
thread_title:  Originalforskning?