Diskussion:Libyens historia efter självständigheten

message: Resultatet av nomineringen blev "ej antagen" enligt kriteriet:
* Har efter minst två veckor, minst 1/2 stödjer ej-röster./Ronny 22 april 2008 kl. 11.17 (CEST)
----
Bedömningen är avslutad. Var god modifiera inte diskussionen nedan. 
 
Libyens historia efter självständigheten
*Nominerad av Abduhassen 8 april 2008 kl. 16.50 (CEST)
*Motivering: En mycket utförlig och väl utarbetad atikel, som okså har många källor och därmed är väl belagd. 
*Riktlinjer för röstning.
Diskussion
Stödjer ej för läsvärd. Materialet är säkert bra och det verkar vara gott om referenser. Men det är för stora textmassor, artikeln är väldigt svårläst. Artikeln behöver mer "luft", delas upp i mindre avsnitt, innan jag röstar för läsvärd. --Thavox 11 april 2008 kl. 23.17 (CEST)
Stödjer för utmärkt
Stödjer för läsvärd
Stödjer ej
# Thavox 11 april 2008 kl. 23.17 (CEST)
# Yvwv [y'vov] 20 april 2008 kl. 23.06 (CEST) En sammanfattande inledning behövs. Texter om enskilda händelser bör brytas ut till egna artiklar för att öka läsbarheten.
</div>
thread_title: Ej antagen till utvald

message: Artikeln är källbelad, välskriven och omfattande, kanske i längre laget. Markerar som rekommenderad. --Ace90 27 maj 2010 kl. 15.44 (CEST)
replies: text: Avrekommenderar tills vidare pga problematiken kring min fråga nedan.--Mercurial 27 mars 2011 kl. 23.44 (CEST)
thread_title: Markerar som rekommenderad

message: Jag undrar hur ni andra tänker kring detta: 
Jag jämför ett avsnitt i artikeln med källan och ser att det är en direkt översättning. Nu är källan Library of Congress som om jag minns rätt, har allt sitt material på en CC-licens. Men är det rätt att lyfta texter rätt av, även om de översätts? Jag har bara kollat några stycken (se nedan), någon annan kanske vill granska vidare. Texten: Libyens historia efter självständigheten#Gaddafi och det revolutionära ledningsrådet. Källan är fotnot 4 (dynamisk, kan inte länkas till).
--Mercurial 27 mars 2011 kl. 23.43 (CEST)
replies: text: Ser nu att närapå alla artiklar i serien är direkta översättningar från samma källa och att flera av dessa är utvalda. Enligt kommentarerna är det ok att använda materialet från LoC, men har vi inte krav på fler källor för att informationen ska verifieras? Tydligen är LoC:s artiklar skrivna för 20 år sedan, jag tycker själv att det är problematiskt.--Mercurial 28 mars 2011 kl. 09.07 (CEST)
WP:
Muammar al-Gaddafi föddes i ett beduintält i öknen nära Surt år 1942. Hans familj tillhör en liten stam arabiserade berber, Qadhafa, som är boskapsherdar med besittningar i Hunoasen. Som barn gick Gaddafi i en muslimsk grundskola. Under denna tid påverkades han djupt av de stora händelser som skedde i Arabvärlden - arabernas förlust i Palestina 1948 och Nassers tillträde till makten i Egypten 1952. Han avslutade sina gymnasiestudier för en privatlärare i Misratah och visade särskilt intresse för historia.[4]
Gaddafi bildade de huvudsakliga beståndsdelarna i sin politiska filosofi och sin världsbild som skolbarn. Hans utbildning var helt arabisk och starkt islamisk, till stor del med egyptiska lärare. Från denna utbildning och hans bakgrund i öknen fick Gaddafi sin fromhet och sin enkla, till och med puritanska, kodex för personligt uppförande och moral. Gaddafi är huvudsakligen en arabisk populist som såg familjeband som betydelsefulla och upprätthöll beduinernas kodex av egalitär enkelhet och personlig heder, och misstrodde sofistikerade, axiomatiskt korrupta urbana politiker. Gaddafis ideologi, som föddes av Radio Kairo under hans utvecklingsår, var en ideologi av nyvaknande arabnationalism efter egyptisk modell, med Nasser som hjälte och den egyptiska revolutionen som vägledning.[4]
I Libyen, liksom i ett antal andra arabländer, blev antagning till militär utbildning och karriär som arméofficer tillgänglig för medlemmar av de lägre ekonomiska nivåerna först efter självständigheten. En militär karriär erbjöd en ny möjlighet för högre utbildning, för ekonomisk och social uppåtrörelse, och var för många det enda tillgängliga medlet för politisk handling och snabb förändring. För Gaddafi och många andra officerare, som var besjälade av Nassers form av arabnationalism samt av ett intensivt hat mot Israel, var en militär karriär ett revolutionärt kall.[4]
Gaddafi inträdde i den libyska militärhögskolan i Benghazi år 1961 och tog examen i perioden 1965-66, i likhet med de flesta av hans kollegor i RCC. Efter att blivit officer utvaldes han till flera månaders ytterligare utbildning vid Royal Military Academy i Sandhurst i England. Gaddafis anslutning till Fria officerarnas rörelse började under hans tid som kadett. Den frustration och skam som upplevdes av libyska officerarna som stod hjälplöst vid sidan om vid tiden för Israels snabba och förödmjukande seger över arabiska arméer på tre fronter år 1967 födde deras beslutsamhet att bidra till arabisk enighet genom att störta den libyska monarkin.[4]
Vid början av RCC:s styre vidhöll Gaddafi och hans kollegor att deras regering inte skulle vila på individuellt ledarskap, utan snarare på kollegialt beslutsfattande. Gaddafis asketiska men färgstarka personlighet, slående framträdande, energi och intensiva ideologiska stil skapade ett intryck av Gaddafi som diktator och det balanserande Revolutionära ledningsrådet som föga mer än hans nickedocka. Detta intryck var oriktigt och fastän vissa medlemmar var mer pragmatiska, mindre demonstrativa eller mindre asketiska än Gaddafi uppvisade RCC en hög grad av enhetlighet i politiskt och ekonomiskt synsätt och i hängivenhet. De andra rådsmedlemmarna var lojala mot Gaddafi som gruppledare, ansåg bedömare, inte på grund av byråkratisk underdånighet till hans diktatoriska makt, utan för att de i grunden var överens med honom och med de revolutionära arabnationalistiska ideal som han uttryckte.[4]
KÄLLA:
Qadhafi and the Revolutionary Command Council
Muammar al Qadhafi was born in a beduin tent in the desert near Surt in 1942. His family belongs to a small tribe of Arabized Berbers, the Qadhafa, who are stockherders with holdings in the Hun Oasis. As a boy, Qadhafi attended a Muslim elementary school, during which time the major events occurring in the Arab world--the Arab defeat in Palestine in 1948 and Nasser's rise to power in Egypt in 1952--profoundly influenced him. He finished his secondary school studies under a private tutor in Misratah, paying particular attention to the study of history.
Qadhafi formed the essential elements of his political philosophy and his world view as a schoolboy. His education was entirely Arabic and strongly Islamic, much of it under Egyptian teachers. From this education and his desert background, Qadhafi derived his devoutness and his austere, even puritanical, code of personal conduct and morals. Essentially an Arab populist, Qadhafi held family ties to be important and upheld the beduin code of egalitarian simplicity and personal honor, distrusting sophisticated, axiomatically corrupt, urban politicians. Qadhafi's ideology, fed by Radio Cairo during his formative years, was an ideology of renascent Arab nationalism on the Egyptian model, with Nasser as hero and the Egyptian revolution as a guide.
In Libya, as in a number of other Arab countries, admission to the military academy and a career as an army officer became available to members of the lower economic strata only after independence. A military career offered a new opportunity for higher education, for upward economic and social mobility, and was for many the only available means of political action and rapid change. For Qadhafi and many of his fellow officers, who were animated by Nasser's brand of Arab nationalism as well as by an intense hatred of Israel, a military career was a revolutionary vocation.
Qadhafi entered the Libyan military academy at Binghazi in 1961 and, along with most of his colleagues from the RCC, graduated in the 1965-66 period. After receiving his commission, he was selected for several months of further training at the Royal Military Academy at Sandhurst, England. Qadhafi's association with the Free Officers Movement began during his days as a cadet. The frustration and shame felt by Libyan officers who stood by helplessly at the time of Israel's swift and humiliating defeat of Arab armies on three fronts in 1967 fueled their determination to contribute to Arab unity by overthrowing the Libyan monarchy.
At the onset of RCC rule, Qadhafi and his associates insisted that their government would not rest on individual leadership, but rather on collegial decision making. However, Qadhafi's ascetic but colorful personality, striking appearance, energy, and intense ideological style soon created an impression of Qadhafi as dictator and the balance of the RCC as little more than his rubber stamp. This impression was inaccurate and although some members were more pragmatic, less demonstrative, or less ascetic than Qadhafi, the RCC showed a high degree of uniformity in political and economic outlook and in dedication. Fellow RCC members were loyal to Qadhafi as group leader, observers believed, not because of bureaucratic subservience to his dictatorial power, but because they were in basic agreement with him and with the revolutionary Arab nationalist ideals that he articulated.
thread_title:  Plagiat?