Diskussion:Pommern

message: Jag lade idag in all info från Ugglan på Projekt Runeberg. Texten är helt hemskt som den är nu. Jag skall ta mig tid att "översätta" den, ordna texten så det ser snyggt ut, faktakolla de mest tveksamma/föråldrade påståendena och ta bort all info som är irrellevant i dagsläget. Förhoppningsvis kan andra hjälpa till oxå... --Konstantin 25 april 2005 kl.14.36 (CEST)
replies: text: Tips! För artiklar som behöver "översättning" från ugglan finns mallen :Mall:Ugglanspråk, på så vis hamnar de i en egen kategori och glöms inte bort. /Elinnea 25 april 2005 kl.14.42 (CEST)
replies: text: :Blir en massa skojiga siffror som måste korrigeras också. 1910 års statistik är kanske inte så skojig :) -PJ 25 april 2005 kl.14.47 (CEST)

text: :Så att andra ska sitta och fixa det som den som klippt in texten inte pallat fixa? Är det en god idé? Viktorvoigt 12 augusti 2008 kl. 10.30 (CEST)
Man tackar jag hjälpen! :) Jag lade till den sista delen av artikeln som jag missat att lägga in tidigare...
Men nu måste jag verkligen se till att slita mig ifrån Wikipedia... :)--Konstantin 25 april 2005 kl.15.05 (CEST)

message: Pommern, en av de nordligaste provinserna
i Preussen, gränsar i n. till Östersjön, i
v. till Mecklenburg, i s. till Brandenburg och i
ö. till Westpreussen samt har en area på 30,131
kvkm., obe-räknadt Stettiner haff och öfriga
kustvatten, som utgöra 1,338,6 kvkm. 1,716,921
inv. (1910), varav 95,4 proc. protestanter,
3,3 proc. katoliker och 0,5 proc. judar. P. är
näst Ostpreussen den glesast befolkade provinsen
i Preussen, med endast 57 pers. på l kvkm. 57,3
proc. lever i landdistrikt. Endast 4 städer
har mer än 10,000 inv.; störst är Stettin med
236,113 inv. (1910). Befolkningen är tysk med
undantag av 25,718 personer, vilkas modersmål
är polska, samt några hundra kassuber vid Leba-
och Gardersjöarna. Genom Öder och Stettiner haff
delas P. i Hinterpommern i ö. och Vorpommern
i v. Området närmast Mecklenburg kallas
Neuvorpommern och omfattar den breda dalgång,
som genomflytes af Eecknitz (mot n.) och Trebel
(mot s.). Vor- och Hinterpommern äro mycket
olika med hänsyn till kustbildning. Det senare
har en jämn kustlinje utan uddar och utan
framför kusten liggande öar. Kusten består
af en nästan oafbruten rad af dyner från
Dievenow till halfön Hela i Westpreussen,
och bakom dem ligga strandsjöar, som äro
afspärrade från hafvet, såsom Leba-, Gärder-,
Vietzker-, Vitter-, Buckower-, Jamund-, Kamper-
och Eiersber-ger-sjöarna. Vorpommerns kust
har äfven dyner, t. ex. på Darss och Zingst,
men omges däremot i hela sin längd af öar:
Wollin, Usedom, Kuden, Greifswalder Oie,
Rügen, Hiddensee, Zingst och Darss. Bakom
dem gå vikar djupt in i landet (s. k. haff,
bodden eller sund). Usedom och Wollin begränsa
i n. Stettiner haff (798 kvkm.) och begränsas
själfva genom Oders tre mynningar: Peene, Swine
och Dievenow. Till sin ytbildning är Vorpommern
en lågslätt med kullar, som knappt nå 100 m. (den
högsta punkten är Vogelsang n. v. om Stettin, 131
m.), däremot höjer sig Jasmund på Rügen till 161
m. Hinterpommern är en sköld-formig landas, en
del af den baltiska sjöplatån, och når sin stösta
höjd på gränsen mot Westpreussen fSchimmritzberg
256 m., Steinberg 234 m. och Dombrovaberg 210
m.). Det sänker sig i s. ned mot Netzedalen. En
mängd små sjöar, af hvilka ingen når 20 kvkm. i
areal utom den isolerade, till Odersystemet
hörande Ma du (36 kvkm.), utflyter genom smärre
floder till Östersjön. De största äro Rega,
Persante, Wipper, Stolpe och Leba. Vorpommern
har vida färre sjöar, den största är Kum-merower
(27 kvkm.), som af fly ter genom Peene. Andra
floder här äro gränsfloden Recknitz, Ucker samt
Öder, hvilken dock endast i sitt nedersta lopp
tillhör P. Landet är rikt på mossar (inalles
3,071 kvkm.). Till sin geologiska beskaffenhet
är P. alldeles öfvervägande en alluvialbildning,
oaf-sedt de alluviala sediment, som här och där
förekomma, såsom mossar, dynsand, slam etc. Att
dilu-vim hvilar på fast berggrund är själf klart,
dock har man ingenstädes genom djupborrningar
nått ned till urberget, siluriska eller devoniska
skikt. Däremot anses tillvaron af de många
saltkällor, som unnas, bevisa förekomsten af
dyas. Juran träder däremot i dagen vid Dievenow
och Kolberg. Krit-formationen framträder på Rügen
(Jasmund, Ar-
kona) och finnes äfven på fastlandet till en
beräknad tjocklek af 600 m. under de diluviala
lagren. Dessa senare äro istidsbildningar och
uppvisa moräner af olika slag, åsar - på Rügen
kallade "schwe-denschanze" - samt äro rika på
s. k. erratiska block. - Klimat. Vintern är
mildare (- la 2°) vid kusten än inne i landet (-
3 å 4°); däremot är sommaren vid kusten svalare
(16°-17°) än i det inre (17°-18°). Stettin har i
årsmedium 8,3°, Lauenburg 7,i°. - Nederbörden är
i Köslin 668 mm., i Stettin och i Putbus endast
519 och 562 mm. - Näringar. Omkr. 55 proc. äro
åker eller trädgård, 10,3 proc. ängar, 6,2
proc. betesmarker och 20 proc. skog. Större
delen af jorden tillhör stora gods, mest
fideikommiss eller stiftelser. Förr voro vid
godsen fästa ett slags torpare (katenleute),
men den stora emigrationen har mycket decimerat
denna samhällsgrupp, som måst ersättas med
säsongarbetare (polacker, valaker, kroater),
som draga hem i nov. eller dec. till stor
olägenhet för godsens skötsel. Enligt
1907 års yrkesstatistik lefde 45 proc. af
befolkningen af jordbruk och fiske, 27,6
proc. af industri och bergsbruk samt 11,e proc»
af handel och samfärdsel. Spannmål, potatis,
sockerbetor, raps, tobak och humle äro de
viktigaste jordbruksprodukterna. Odlingen
af frukt och grönsaker är föga utvecklad. -
Kreatursbesättningen räknade 1912 242,300
hästar och åsnor, 831,400 nötkreatur, 807,000
får (mer än någon annan preussisk prov.) och
1,2 mill. svin. - Äfven skogsskötseln är
en viktig inkomstkälla, likaså fisket. Af
mineral finnes blott kalk; dock ha förr några
järngrufvor bearbetats. Industrien är mest
betydande i och omkring Stettin, där stora
fabriker af olika slag och skeppsvarf finnas;
eljest finnas äfven på andra orter tobaks- och
pappersfabriker m. fl. samt en mängd tegelbruk,
sockerbruk (11 år 1910-11 och 3 raffinaderier),
bryggerier (122) och brännerier (510). Handeln
har sitt centrum i Stettin, ehuru äfven andra
sjöstäder, särskildt Stralsund och Swinemünde,
drifva sådan i större skala. P:s handelsflotta
räknade 1912 326 fartyg (hvaraf 158 ångfartyg) om
97,182 netto-registerton. Längden af bredspåriga
järnvägar var 1912 2,262 km., hvaraf 1,476
km. bibanor (inga smalspåriga). För den andliga
odlingen finnas l universitet (i Greifswald), 20
gymnasier, l progymnasium, 2 realprogymna-sier,
5 realskolor eller högre realskolor, 13
preparandanstalter och 8 seminarier, 5 högre
flickskolor, 3 döfstum- och l blindanstalt,
l krigsskola (Anklam), 2 landtbruksskolor,
flera yrkes-och navigationsskolor etc.
I administrativt hänseende är P. indeladt i 3
regeringsområden: Stettin med 14, Köslin med
13 och Stralsund med 6 kretsar. Till Preussens
andra kammare sänder provinsen 26, till tyska
riksdagen 14 ombud. En preussisk prins är ofta
ståthållare i provinsen. Provinsregeringens säte
är Stettin. Provinsen har sin oberlandesgericht
i Stettin, 5 landgerichte, 59 amtsgerichte
och 2 handelskamrar. Uppsikten öfver den
evangeliska landskyrkan utöfvas af konsistorium i
Stettin. Katolikerna lyda till större delen under
Breslaus biskopsstift. Mili-täriskt hör P. till
2:a armékårens område, utom de 5 östligaste
kretsarna, som tilldelats 17:e armékåren. -
P:s vapen är en röd grip i silfverfält.
Historia.  P. uppges tidigast ha bebotts af
keiter,senare af germanska stammar (rugier,
turcilinger). Omkr. år 500 invandrade slaver,
nämligen vendiska folk, som själfva kallade
landet Pomore (d. v. s. det vid hafvet belägna),
men å andra sidan gåfvo anledning till, att
nordborna kallade det Vendland (Venden). Långt
bort i tiden nämnas i dessa trakter blomstrande
handelsplatser, såsom Julin (sagans Vineta)
på ön Wollin. Kristendomen kom till P. redan på
800-talet, men först biskop Otto af B a m b e r g
(två missionsresor 1124 och 1128) stadgade dess
välde. Tidigare en del af det stora vendiska
konungariket, fick P. med Svantibor, år 1062,
egna furstar. Vid hans död (1107) fingo de
bägge äldre sönerna landet i väster, Sia vi en
1. Pommern i egentlig mening (landet emellan
Peene och Persante), de bägge yngre den östra
delen, Pommerellen (landet emellan Persante och
Weichsel), där Svantibors ätt utdog 1295. Den
östra, större delen af Pommerellen afstods
1308 till Tyska orden, men det öfriga tillföll
den i Egentliga P. regerande grenen, som 1325
därjämte förvärfvade Rügen. Två Svantibors
sonsöner i Egentliga P. togo 1170 hertigtitel
och fingo den 1181 bekräftad af kejsar Fredrik
I; men länshögheten lades i den brandenburgske
markgref-vens hand. Med länshyllningen i Lübeck
1181 börjar P. inträda i kretsen af germanska
stater. Tyska kolonister strömma in, och det
slaviska elementet dör småningom bort. Kamp
med grannstaterna och med hansestäderna fyller
P :s medeltida historia. Förhållandet till
Brandenburg växlade, tills 1529 fördraget
i Grimnitz gjorde P. till riksomedelbart
hertigdöme, men gaf Branden-burgs fursteätt
exspektans till hertigdömet. Vid nyare tidens
början omfattade P. nästan fullständigt den
nuv. preussiska provinsen P. Efter att sedan
1295 ha varit deladt på linjerna P.-Stet-tin och
P.-Wolgast samlades det vid denna tid i en ende
härskares hand, Bogislav X:s, en utmärkt furste,
som efter 50-årig regering afled 1523. Vid hans
sons död, 1531, delades det åter mellan de båda
linjerna. Barnim IX tog Stettin, F i-1 i p I
Wolgast och Rügen; men båda förenade sig att
genomföra reformationen, och den gemensamma
landtdagen i Treptow 1534 antog Bugenhagens
kyrkoordning. Oaktadt Barnim 1569 nedlade
sin makt till förmån för wolgastska linjen,
fortfor ändock splittringen: de wolgastske
hertigarna slöto nämligen med hvarandra det
s. k. Jasenitzska fördraget 1569, som grundlade
skillnaden emellan Vorpommern ("die wolgastische
ort") och Hinterpommern ("die stettinische
ort"). Indelningen gjordes icke efter naturliga
gränser, efter Oders lopp, ty Greifenhagen,
Bahn och Wil-denbruch, ehuru belägna ö. om
Öder, lades till Vorpommern, medan Stettin och
Garz, som ligga på Oders västra sida, tillföllo
Hinterpommern. 1621 blef Bogislav XIV hertig af
Stettin. 1625 ar'f de han äfven den utslocknade
wolgastska linjen, och med honom utdog 10 mars
1637 mansstammen af P :s gamla fursteätt. Under
hans regering hade P. blifvit en valplats för
Trettioåriga kriget. Stralsund, belägradt af de
kejserlige, knöt i juni 1628 förbund med Gustaf
Adolf, som därigenom vann en fast punkt i P. Ett
'"evigt" förbund ingicks mellan honom och hertig
Bogislav 10 juli 1630. Före årets utgång hade
svenskarna fullbordat landets militära ockupation, och från den stunden
var Sveriges konung den verklige härskaren
där. Gustaf Adolf erkände väl Brandenburgs
successionsrätt, men fäste därvid det
villkor, att kurfursten Georg Vilhelm skulle
bryta med kejsaren. Med tanken fäst på den
förestående tronledigheten antogo P:& ständer
år 1634 en regementsförfattning, som uppdrog
interimstyrelsen åt ett åttamannadirektorium. Men
då Brandenburg 1638 skaffade sig kejsarens
investitur på länet, fick direktoriet befallning
att upplösa sig. Befallningen måste åtlydas, och
P. föll i fullständig anarki. Då måste Sverige
taga styrelsen om hand. Den ordnades tills
vidare i militärisk anda (L i 11 i e s t r ö m
var alltsedan 1636 själen i P :s förvaltning,
om hvilken han inlade stora förtjänster); ett
"Concilium status" i Stettin ledde från 1641
ärendena, till dess omsider freden gaf rättslig
hemul åt Sveriges styrelse. Genom freden i
Osnabrück 1648 erhöll Brandenburg Hinterpommern,
utom Stettin och en landsträcka ö. om Öder (amten
Damm och Gollnow) samt ön Wollin. Dessa områden
lades jämts hela Vorpommern samt öarna Rügen och
Usedom till Sverige, som äfvenledes fick arfsrätt
till Hinterpommern efter Brandenburg - allt som
län af kejsaren. Den för Sverige förmånliga
Stettinrecessen 1653 afgjorde tvisten med
Brandenburg rörande gränsen. Åt Mecklenburg gick
gränsen, enligt reglering år 1591, längs Trebel
och Recknitz. I allt innefattade det svenska
området omkr. 200 kv.-mil. - P :s historia under
svenskt välde är länge en historia om mycken
strid och nöd. Sedan under åren 1657-59 polacker,
österrikare och brandenburgare härjat i landet,
kommo de svåra krigsåren 1675 -79, då danskars
och brandenburgares öfverens-kommelse, att de
förre skulle ha Rügen, de senare det egentliga
P., syntes skola gå i fullbordan. Men båda
måste uppge sina anspråk, Danmark i Lund 1679,
Brandenburg i S:t Germain s. å. Brandenburg
vann blott den lilla sträckan på Oders östra
strand samt Gollnow i pant för en penningsumma
(som dock 1693 inbetaltes). De första åren af det
stora Nordiska kriget lämnade P. oberördt. Men
sedan kejsarens och sjömakternas underhandlingar
om neutralitet för Tyska riket hade strandat
på Karl XII :s oböjliga vilja, nalkades stormen
äfven dit. I aug. 171A vältrade sig danska, ryska
och polska skaror öfver gränsen. M. Stenbock
kunde skaffa blott ett ögonblicks luft. 1713
uppträdde Preussen först som tvetydig medlare
(sekvestrationstraktaterna i juni och okt. 1713),
snart som öppen fiende. Karl XII ledde ett
helt år (nov. 1714-dec. 1715) försvaret från
Stralsunds murar, men måste omsider fly. Rügen
och Vorpommern ofvan Peene blefvo danskarnas
byte, resten besattes af preussarna. Danmark
måste dock lämna sin andel tillbaka genom freden
i Fre-deriksborg 3 juni 1720; men Preussen
fick behålla sin eröfring i Stockholmsfreden
20 jan. 1720, där Sverige af trädde alla de
delar af Hinterpommern, som vunnits 1648, samt
därtill Vorpommern s. om Peene och öarna Wollin
och Usedom. Återstoden af Sveriges pommerska
provins, det s. k. Svenska P., utgjorde 70
kvmil. Ett försök att genom det s. k. Pommerska
kriget (1757-62) återtaga det förlorade
misslyckades. Gustaf IV Adolfs deltagande i
kriget mot Napoleon 1805-07 ledde till P:s ockupation af fransmännen 1807-10. I freden
i Kiel 14 jan. 1814 gaf Sverige P. åt Danmark i
ersättning för Norge. P:s öde bestämdes varaktigt
genom Preussens traktater med Danmark 4 juni
och med Sverige 7 juni 1815: Preussen erhöll
landet, men öfverlämnade i stället Lauenburg och
2,6 mill. thr till Danmark samt 3,s mill. thr
som krigskostnadsersättning till Sverige, Det
nyvunna landet införlifvades såsom Neuvorpom-m
e r n med den förra preussiska provinsen P.
Författning och förvaltning under svensk
styrelse. I landet funnos en starkt privilegierad
adel och en talrik klass lif egna, som ännu mot
1700-talcts slut utgjorde 2/3 af landsbygdens
alla invånare. De adliga godsen voro indelade
i "distrikt"; de kungliga domänerna - som mot
slutet af svenska väldet utgjorde åtminstone V4
af landet - sönderföllo i "amt". P:s ställning
till svenska kronan kom att h. o. h. bero
på de underhandlingar, som efter westfaliska
freden öppnades emellan landtdagen och svenska
regeringen. Länge fruktlösa, förde dessa
underhandlingar omsider till Regeringsformen
af 17 juli 1663 (utfärdad genom k. recessen
10 april 1669). Först därefter (1664) hyllade
P:s ständer Sveriges krona. Landets öfverhet,
å konungens af Sverige vägnar, var Lie
königliche landesregierung, hvilken utgjordes
af generalguvernören, alltid ett svenskt
riksråd, som ordförande och 5 regeringsråd
som bisittare, bland dem presidenten för
hofrätten (ämbetet var obesatt 1678-1772),
kansleren och slottshauptmannen i Stettin,
öfverinspektor för de kungliga amten. I mycket
viktiga fall skulle landtständerna (adeln,
representanter för städerna och, till 1690-talet,
prästerna) sammankallas. Adeln representerades på
landtdagen af en deputerad från hvarje distrikt,
försedd med instruktioner från distriktets
adelskonvent. Städernas stånd bestod af en
deputerad från hvarje politiskt berättigad stad
(främst Stralsund). En erb-landmarschall var
landtdagens ordförande. Ett tredje viktigt
element på landtdagen voro de 10 (sedermera 5)
landtråden, som utnämndes af regeringen efter
ständernas förslag. De bildade landets råd,
medlade mellan pomrarna och svenska regeringen
och vakade öfver författningen. Landtdagen,
som under de pommerske hertigarnas tid hade
stora befogenheter, kunde gentemot Sverige
visserligen icke behålla någon afgörande
myndighet, ehuru 1663 års författning gaf P:s
ständer veto i Sveriges politik, för så vidt den
rörde P. Ständerna hade emellertid oinskränkt
petitionsrätt och genom Fredrik I :s privilegier
1720 uttrycklig rätt att deltaga i lagstiftning
och beskattning. Det påstås äfven, att deras
samtycke erfordrades till afsöndrande eller
redukton af dominialgods. Men redan de gamle
hertigarna hade bortskänkt gods utan landtdagens
hörande; drottning Kristina af-söndrade på
samma sätt hela amt, och ännu mindre inflytande
fingo ständerna på godsens reduktion. De hade
flera gånger begärt reduktion. Men då den till
sist kom, skedde det dem oåtsporda. Karl XI
förklarade, att landtdagen ej hade med saken att
göra. Den pommerska adeln talade något om att
vädja till kejsaren undan reduktionsdomarna,
men man fann sig i det oundvikliga, särskildt
som reduktionsverket i P. hade i Gustaf Adolf De
la Gardie fått en synnerligen human chef. Arbetet försiggick med kraft först från 1692 och
var färdigt i hufvudsak redan med året
1694, ty mycket hade under Karl X Gustaf
undangjorts. Senare, då Sverige s j älf t
fick konungar af mindre kraft och auktoritet,
växte äfven de pommerska landtstän-dernas lust
till motstånd mot kronans förordnanden. Den
antydda utvägen att mot svenska regeringens
påbud vädja till rikets myndigheter blef
då det vapen de betjänade sig af. Den blef
t. o. m. hörnstenen i en hel statsrättslig
teori, som de med största ifver förfäktade. År
1799 skedde äfven i två fall sådan appellation,
ehuru i sista stund svenska regeringen lyckades
få landtständerna att frångå den. - Kättsväsendet
i P. led af stor förvirring, ty det fanns ingen
ordentlig lagbok; den bestående rätten utgjorde
en brokig samling af skilda rättsnormer. Den
svenska styrelsen bragte åtminstone ordning i
domstolsväsendet. Från underrätterna vädjades
till hofrätten i Greifswald sedan 1655 (förlagd
till Wolgast åren 1665-80); där dömdes efter
1672 års hofrättsordning, ett verk af den ädle
fosterlandsvännen David Mevius. Andliga mål
gingo till konsistorium i Greifswald. T. högsta
instans afgjordes målen af öfverdomstolen för
Sveriges tyska besittningar, Höga tribunalet i
Wisrnar (öppnadt 1653). I ekonomiskt hänseende
var P. ingen vinst för Sverige. Endast under
furst Hessensteins utmärkta förvaltning (1776-91)
gaf landet något öfverskott (totalinkomsten var
år 1782 250,000 thr). Eljest behöfdes tillskott
från Sverige (t. ex. till Stralsunds fästning och
försvarsväsendet öfver hufvud). Den förnämsta
inkomsttiteln var licenten 1. stora sjötullen
af utrikeshandeln. Acci-sen (på spirituösa och
kvarnförd spannmål) aflöstes på landet år 1672
af en personlig skatt, quartal-steuer. Under
30-åriga kriget blefvo kontributioner stående,
och på 1700-talet hade de öfvergått till
en ordinarie grundskatt, hujensteuer. Först
Karl XI centraliserade penningförvaltningen,
i den kungliga kammaren 1684, subordinerande
under Statskontoret i Stockholm. P:s befolkning
utgjorde i slutet af 1700-talet omkr. 100,000
pers. (89,000 år 1766, 113,000 år 1802), hvaraf
nära Y* bodde på Eugen.
Genom en k. skrifvelse af 26 juni 1806
blef P:s gamla författning upphäfd, och i
stället förklarades gällande 1772 och 1789 års
svenska författningar samt 1734 års lag (att
tillämpas efter l sept. 1808). Orsaken till
denna statskupp var, att landtständerna åter,
nu trots kungligt förbud, tillgripit medlet
att appellera till domstolarna mot kungliga
förordningar (den bekanta förordningen af
30 april 1806 om ett pommerskt landtvärn). I
samband med nyord-nandet gjorde Gustaf IV Adolf
ett försök med de-partementalstyrelse. Äfven
svensk kyrkoförfattning infördes. Landet deiades
i 4 härad ("ämter"), dessa i socknar. I saker,
som rörde endast P. och Rügen, skulle landtdag
sammankallas. En sådan landtdag, sammansatt
ståndsvis efter svenska riksdagens föredöme, var
också samlad i Greifswald 4-18 aug. 1806, mottog
konungens försäkran och gaf honom hyllning med
åberopande af den svenska statsförfattningen;
dessutom åtog den sig en af konungen önskad
garanti af kammarens skulder. I samband med
statskuppen genomfördes eller påtänktes
åtminstone en rad sociala reformer. Den
viktigaste var lif egenskapens upphäf vande genom en förordning af 4 juii 1806. Meningen var
dessutom att i Pommern genomföra enskiftes
verk, hvarom en förordning också utfärdades. -
Litt.: Källorna till P :s historia äro
hufvudsakligen samlade hos Dähnert, "Sammlung
pommerscher und rügen-scher landesurkunden",
Klempin-Prümers, "Pom-mersches urkundenbuch"
(1877-81), Sonnen-schmidt, "Sammlung der fur
Neuvorpommern er-gangenen gesätze 1802-1817"
(2 bd, 1844-47), Barthold, "Geschichte von
P. und Rügen" (intill svenska eröfringen;
1839-45), Gaaebusch, "Grund-riss der pommerschen
geschichte" (1778), "Pom-mersche sammlungen"
(1783) och "Schwedisch-pommersche staatskunde"
(1786), Rühs, "Pommer-sche denkwürdigkeiten"
(1802-03), Odhner, "Om Westfaliska
fredskongressen och grundläggningen af det
svenska väldet i Tyskland" (1875), O. Malmström,
"Bidrag till Svenska Pommerns historia", I,
1630-53, II, 1653-60 (1892-94), G. H. von Essen,
"Alienationer och reduktioner i f. d. Svenska
Pommern" (1900), Wehrmann, "Geschichte von
Pommern" (2 bd, 1904-06), och L. Dalgren,
"Sverige och Pommern 1792-1806" (1914).
K j.*
thread_title:  Lägger in hela ugglantexten i diskussionen istället.. så får den fixas till här och sen läggas in i artikeln