Diskussion:ADHD/Arkiv 2005

message: Hej!
Jag undrar om det finns likheter mellan Mano Depressiov sjukdom och ADHD hos vuxna?
Är det någon som känner till detta?
Mvh/Barbara Gahmberg
epost:barbaragahmberg@hotmail.com
replies: text: Hej!
ADHD är ett medfött tillstånd, som innebär att barnet har svårt att koncentrera sig på en uppgift om det är utsatt för för många stimuli. Barn med ADHD har svårt att sortera ut vad som är viktigt och koncentrera sig på det viktiga. Samtidigt är det så pass mycket go i dessa ungar att de betraktas som hyperaktiva jämfört med jämnåriga. Konstant hög fart, för hög fart, vilket lätt leder till olyckor.
De behöver därför under uppväxten en socialt väl strukturerad miljö med få störningar, vuxenledning i konsten att komma ihåg att "se sig för" för att minska olycksrisken. Både för barnet självt och för omgivningen. Barnet självt kan p g a sin ålder och omgonad inte förstå varför det råkar bli så många splasch, bom och bang runt omkring dem. Beroende på barnets förmågor och oförmågor behöver dessa åtgärder vara mer eller mindre omfattande. Barn med mycket svåra besvär kan behöva gå i liten klass i skolan. Ett fåtal barn är hjälpta av och behöver lågdoserat amfetamin-liknande läkemedel. Efter den mest tillväxtintensiva perioden behövs oftast inte dessa läkemedel mer. 
Mano-depressiv (eller bipolär) sjukdom är till skillnad från ADHD ett tillstånd relaterat till individens stämmningsläge, som växlar mellan djupaste depression och "topp-speedade" maniska faser. En del människor med denna sjukdom har bara den ena formen. Tillståndet, som antas i hög grad vara ärftligt, bryter ut i tidig vuxenålder och är sedan bestående. Utan behandling är det en mycket allvarlig sjukdom med hög självmordsrisk. Trots att det är vuxna människor som drabbas, så inser de inte att deras upplevelser är en följd av sjukdomens inverkan på tankarna och känslorna. Det hjälper inte att varken anhöriga eller vårdpesonal säger att världen och människan och hennes liv inte är kolsvart, värdelöst och utan mening under depressiv fas. Strukturen i den deprimerades syn är helt förvänd, dag blir natt och alla handlingar upplevs som meningslösa. Anhöriga ser då sin anförvant sova bort hela dagarna för att sen under vaken tid gra inget eller nästan ingenting annat än sitta still och tänka på "eländet", verkligt eller uttänkt som möjligt. Barn med ADHD kan naturligtvis bli nedstämda eller deprimerade, men det rör sig då om en psykosocial reaktion på vardagliga svårigheter.
Under maniska faser däremot upplever den mano-depressivt sjuke att absolut ingenting är omöjligt. Omgivningen kan iaktta de mest fantastiska aktvitetsutbrott, som vara allt fler under dygnets timmar. Den sjuke kan slutligen vara aktiv dygnet runt och visserligen i en frenetisk "hyperaktivitet", men hela tiden med en allt eftersom minskad brist på organisation och orientering i den verklighet där familj, vänner, bekanta och arbetskamrater befinner sig.
Under sådana här faser kan den sjuke skänka bort allt vad han äger och har i övertygelsen om att det är oerhört viktigt att vara 'snäll' för då kommer alla andra att bli lika 'snälla' och alla 'elaka' att utplånas från jordens yta. Produktiviteten kan vara extremt hög, men under "toppläge" i en mani så framstår produkterna som alltmer obegripliga. Tavlorna blir inte färdiga, musikstycken bara fragment, familjen en utmattad skara störande ljudinslag och andra bilister definitivt i vägen för den som önskar köra bil om inte till månen så i alla fall till Sydpolen non-stop. På en tank med ett eget uppfunnet bränsle. I dessa situationer är även puls och blodtryck svårt förhöjda, den sjuke har inte tid att blinka, inte tid att äta och är sällan medveten om att han/hon är tämligen ensam om att se världen och livet just så här. I inledningen av en manisk fas uppfattas personen ofta som en jovialisk, trevlig festprisse. Utan behandling utvecklas en helt alltmer frenetisk aktivitet, som bara kan brytas med läkemedelsbehandling.
Tillståndet är då mycket likt ett psykotiskt tillstånd, vilket ADHD-drabbades hyperaktivitet inte är. ADHD-barnens brist på förståelse är alltså en fråga om barnets unga år och oförmååga att förstå. För den mano-depressivt drabbade rör dig sig om en under skov i sjukdomen en total brist på insikt i att det upplevda är sjukt, trots att det är vuxna som drabbats och kan förstå bara de inte vore sjuka.
Den bipolära, manodepressiva sjukdomen måste behandlas förebyggande med läkemedel under livstiden för att förhindra nya skov (faser) av sjukdomen. Läkemedlet man använder är Litium. Under mycket djupa depressiva faser är enda möjligheten att bryta depressionen en elektrokonvulsiv behandling, vilket utförs så att patienten under narkos utsätts för en serie svaga elektriska impuls mot hjärnan, liknande  små "normala" epileptiska anfall. Detta bryter då depressionen. Motsvarande behandling till ett ADHD-drabbat barn (eller en vuxen med syndromet) är helt utan funktion eftersom det är andra centra i hjärnan som är berörda vid ADHD.
Trots de snarlika symtomen så är dessa bägge tillstånd av helt olika art.
----
(Drar en linje här för att skilja inlägget från det tidigare osignerade.)

text: Bipolär sjukdom (manodepression) är en ärftlig genetisk sårbarhet. Den första episoden kommer ofta i tonåren eller tidiga vuxenåren. Yttre faktorer, som stress, kan utlösa ett skov (mani, hypomani, depression). Sådana sjukdomsperioder innebär ofta kognitiva problem för den drabbade som kan kvarstå i ett halvår eller mer efter skovet har avklingat. Ibland blir skadorna bestående. Skillnaden med ADD/ADHD är att de kognitiva problemen inte är medfödda. I friska faser har bipolära patienter vanligtvis inga neuropsykiatriska problem. Barn till föräldrar med någon form av manodepressiv sjukdom som alltså är i riskzonen visar på tester inte heller signifikanta neuropsykiatriska problem. Bipolär sjukdom och ADD/ADHD samexisterar ofta, upp till 50 procent är en uppskattning som nämns ofta. Symtomen på de olika bipolära skoven kan vara mycket lika de som uppträder vid ADD/ADHD. Skillnaden är främst att vid ADD/ADHD är problemen konstanta, vid bipolär sjukdom flukterande. Till exempel i ett hypomant skov kan den sjukes koncentration och kognition förhöjas, för att senare i fasen övergå till svårigheter att fokusera, lätt att distrahera. Bipolära uppåtskov innehåller vanligtvis också element av depression, som irritabilitet, nervositet och "svårt att komma igång." Liknande drag finns ofta vid ADD/ADHD men behöver inte i sig vara ett neurokognitivt problem, utan istället en konsekvens av svårigheterna att leva med ett sådant tillstånd. Till exempel, när personen själv blir frustrerad över att delar av livet inte fungerar, eller märker hur omgivningen reagerar, eller klagar och klandrar.--Mercurial 13 maj 2010 kl. 09.35 (CEST)
replies: text: :* En mycket bra artikel om ADD/ADHD hos vuxna finns på engelska Wikipedia, :en:Adult adhd. Är man bekant med symtomen vid bipolär sjukdom är det lätt att få en övergripande bild av likheterna. --Mercurial 13 maj 2010 kl. 09.35 (CEST)
thread_title: Om likheter mellan ADHD och bipolärt syndrom

message: Skulle det gå att göra texten (ännu) mindre inriktad på barn? Nuförtiden skulle jag vilja påstå att det är ganska vanligt att vuxna både diagnostiseras och behandlas med läkemedel - ADHD är inte längre ett "barnfunktionshinder".
Någon? /Xmsm 6 oktober 2005 kl.04.47 (CEST)
replies: text: Kanske kan du lägga till att för många människor ställs inte diagnoserna förrän i vuxen ålder. Ingen drabbas ju av ADHD etc som vuxen, utan den som får diagnosen då har haft sina funktionshinder sen barndomen. Men utan någon särskild anpassning av varken miljö eller skolgång. Det önskade är ju att tidigt upptäcka tillståndet för att funktionsnivån i vuxen ålder ska vara mindre eller inte alls påverkad. Det är ju mest en fråga om ett tillstånd som under barndomen kan ställa till betydande svårigheter och fördröja utvecklingen för barnet till vuxen. Obehandlat så kvarstår ju ju besvären upp i vuxen ålder och ställer till fortsatta svårigheter, men då inte i utvecklingshänseende utan i stället rent psykiatriskt och psykosocialt. Mänga av de människor som fått diagnosen (och behandling) som barn lever ju besvärsfritt i vuxen ålder. Därav den starka fokuseringen på tillståndet hos barn. För dem som får diagnosen först som vuxna är det ju mest en fråga om bättre sent än aldrig. Kanske kan du lägga till en egen rubrik och ett avsnitt för ADHD-diagnos i vuxen ålder.  Agneta 6 oktober 2005 kl.06.17 (CEST)
Hej jag är en 44 årig man som nu äntligen fått diagnosen ADHD och som nu får Concerta bara efter 1 veckas medicinering dvs innan min egentliga dosering är inställd började jag märka förbättringar. Mvh Michael
thread_title:  Vuxna