Diskussion:Rättshaverist/Arkiv 2006

message: Citat:
replies: text: Beskyllningen som härskarteknik

text: Ett annat perspektiv på begreppet har förts fram av statsvetaren Lisbeth Lindeborg,...
_______________
Vem är det som säger att Libeth Lindeborgs definition är "ett annat" ?
Ordet rättshaverist säger egentligen ingenting annat än att det handlar om en person som "hamnat fel" i rättsprocessen.
Man bör noga observera att det i dagens Sverige, med tillväxande SD finns nya krafter vilka vill utradera varje ord som definierar att staten eller samhället kan ha fel eller har misslyckats. (Eliten ska vara fullkomlig enligt vissa)
Även ordet syndabock har på senare tid allt mer börjat användas i betydelsen att någon skyldig får ta hela ansvaret. Syndabock betyder egentligen, vilket alla vet, att en helt oskyldig skuldbeläggs för att bära andras skuldbörda (ut i öknen). (Bocken, som ju inte gjort något alls blir en symbolisk bärare av alla andras skuldbörda och tar den med sig då den drivs ut från byn). Detta som exempel på en pågående trend.
//
thread_title:  Hela definitionen är tendensiös 

message: I artikeln ges exempel på rättshaverister och Anderz Harnings namn nämns. I artikeln om Harning nämns emellertid ingenting om på vilket sätt han skulle ha varit rättshaverist. Den som sitter på mer information i frågan får gärna uppdatera med detta. Riggwelter 5 juli 2006 kl.13.57 (CEST)
replies: text: Detta gäller även artiklarna om Jeanlo och Petrén. Riggwelter 5 juli 2006 kl.13.59 (CEST)
thread_title: Anderz Harning

message: Jag funderade att jag skulle kasta ner två rader om ett enkelt fall. Men pennan for i väg med handen - egentligen var det keyboardet som for iväg med fingrarna - och det blev mycket, mycket längre än vad jag tänkt mej. Men må vara, inte skadar det väl heller.  Om du inte är intresserad kan du ju skippa. 
=== Någon "Vet"===
Jag tror att när nån påstår att något är rättshaveri är det inte rättshaveri, utan efterklokhet eller bättre vetande från dens sida som anför påståendet.  
När bedömaren bedömer ett påstått fall om rättshaveri utgår han från att han känner till "sanningen". Han "vet". Det är exakt med denna psykologi skandalpressen fungerar, när de refererar enskilda fall av påstått rättshaveri (och också i allmänhet skandaler). Först refererar de auktoritativt för läsaren hur det förhåller sig (varvid det framgår att rättshaveristen hade "rätt"), läsaren blir kommenderad (eller vilseledd, sak samma) att tycka på det sätt redaktören vill,  varefter läsaren har bibringats den uppfattningen att han "vet". Sen kommer  resten av artikeln, de sedvanliga elaka insinuationerna, eventuella intervjuer etc. där man i allt utgår från att det som sagts först är "sannningen". Läsarna buar och det var ju meningen. 
Typiska fall torde även vara diskussioner på puben över ölglaset, när någon upprörd berättar hur han blivit orättvist behandlad, och får starkt medlidande och utrop och medhåll av andra i ölshappet, där berättarens version uppfattas som "sanningen". Audiatur et altera pars-regeln (båda parter skall höras) är inte värt ett ruttet lingon på ölshappen. 
- Audiatur et altera pars-regeln iakttas däremot i regel i tidningspressen åtminstone i stort sett genom att fallet så småningom då det refereras och diskuteras från olika synvinklar blir mång- om inte ibland t.o.m. allsidigt belyst och i det långa loppet blir bilden rätt riktig - det är bara synd om dem, vars fall refereras bara nån enda gång, dess intressantare är inte deras fall, och alltid i negativ vinkel. 
I samtliga fall, där någon anser att rättshaveri förekommit p.g.a. oberättigat förfarande från myndigheternas sida, hävdar denne att han "vet". Ibland är den uppfattningen motiverad oftast omotiverad. När jag tycker nånting är det alltid motiverat. Det torde stämma in på de flesta. 
===Attitydfelet===
Problemet uppstår, när det - i sällsynta fall - på något sätt blir ostridigt, att det framgår att det faktiskt varit fråga om en rättskränkning, dvs. att det inte ens mera bestrids. För att rättshaveri i det fallet skall föreligga förutsätts i ett sådant ytterligare att det felaktiga resultatet uppstått på grund av myndighetens övermodiga eller annars klandervärda anställning (attitydfel). En myndighet kan ju inte förutsättas vara ofelbar och den omständigheten att ett fel gjorts kan inte som sådant sägas konstituera rättshaveri. 
===Minst två kriterier===
För att hävda att rättshaveri föreligger, förutsätts sålunda minst att 1) en rättskränkning verkligen (kritiskt granskat) föreligger och att 2) myndighet medverkat genom ett klandervärt beteende till att denna rättskränkning uppstått. Dessutom kan man ju uppställa tilläggskriterier, men ovannämnda torde vara minimi. 
Jag tror att av alla de fall man hör om, är det synnerligen få, som uppfyller de ovannämnda kriterierna. Det beror på att myndigheterna i likhet med de flesta mänskor är hyggliga mänskor - ja, jag vet, jag tror inte på julgubben, jag har tappat tron till att goda nyheter kommer på posten - det kommer bara räkningar - men jag tror att myndigheterna i allmänhet är hyggliga mänskor -åtminstone om man inte retar upp dem.
Här skall först relateras som förberedelse ett fall där rättshaveri inte ens blev påtänkt. Relevansen av detta fall framgår först senare nedan. 
=== Pensionärerna knäckte FPA:s generaldirektör===
Nyligen förekom det i Finland ett fall, där finska FPA utbetalt i misstag till ett mycket stort antal pensionärer (kanske 100.000 pensionärer kanske färre, kanske fler, jag har inte ens en ungefärlig uppfattning om antalet, men många var de, i varje fall troligen minst 3.000) alltför mycket i pension, mer än vad de hade rätt till. FPA krävde återbetalning av samtliga de pensionärer som fått för mycket pension. Orsaken, till att rättshaverier inte uppstod i detta fall, är det stora antalet som drabbades. Deras politiska inflytande var så stort att FPA gick på knä. 
När saken nämligen kom ut i offentligheten formligen exloderade pressen av indignation. Plötsligt skulle pensionärerna ur sina magra fickor ro ut med summor som i vissa fall uppgick till flera tusen euro Med vad skulle de betala hyran och maten då?. De politiska partiernas ledare och pressen krävde samstämmigt avsättning av FPA:s generaldirektör. FPA:s förstärkta delegation (den är tillsatt av riksdagen) sammanträdde till krismöte. FPA gav inte efter på huvudpunkten, men allt som kunde göras för att översläta gjordes: nya brev skickades, där man förklarade att besluten rivits upp och pensionären uppmanades ta kontakt för att överenskomma om återbetalningstid, eller, om pensionärens ekonomi var dålig, om delvis eller hel eftergift av hela skulden o.s.v. FPA:s generaldirektör blev inte avsatt men det var nära ögat.
Notera att pensionärerna hade i detta fall fått medel som de inte var berättigade till i motsats till det fall som nedan refereras. I det fallet Mikaels fall, uppstod rättshaveri för Mikael var helt ensam och trots att han på sätt som närmare framgår nedan, var berättigad till det han fick. 
===Mikaels fall, nödhjälpen===
Det enda fall av klart rättshaveri som jag stiftat bekantskap med, Mikaels fall, refereras nedan. I samtliga andra fall jag stött på har det visat sig vid en närmare bedömning att fallet antingen varit en klar överdrift eller i varje fall har det varit helt oklart. Därmed inte sagt att sådana inte förekommer.
Det ekonomiska intresset i Mikaels fall minskade gradvis från ursprungliga 70.000 FIM (omkring 12.000 euro) till 9.000 FIM på grund av olika myndigheters skälighetsingripanden (det sista skälighetsingripandet var att kommunen ställde upp och betalade en del). Med ett så litet ekonomiskt intresse som de kvarvande 9.000 FIM var, blev bedömningen att den ekonomiska risken var för stor för att våga sig in på en (problematisk) rättegång mot mäktiga FPA, som nog har råd att betala jurister och rättegångskostnader så man beslöt att inte driva målet. Därmed blev det, som jag uppfattar som rättshaveri, slutligt (och Mikael förlorade därmed 9.000 FIM, vilka han numera betalt till FPA)
===Fakta===
Mikael hade efter skolan fullgjort sin värnplikt. Efter det hade han anmält sig till arbetskraftsbyrån och fått arbetsmarknadsstöd från FPA (minimistöd, 378 euro/mån). Arbetslösheten varade i närmare två och ett halvt år. Någon månad efter att han fått jobb trillade en räkning ner genom postlådan. Enligt räkningen skulle han omedelbart återbetala till FPA 12.000 euro vilket han olagligen fått i arbetsmarknadsstöd. 
Fakta i saken refereras lämpligen såsom en domstol refererat det i en dom. Audiatur et altera pars-principen blir då iakttagen. Hade fallit gått till domstol hade domstolen refererat fallet ungefär såhär (först refereras vad käranden sagt och yrkat, sedan svaromålet)- men jag upprepar för att det skall vara helt otvetydigt, detta är hypotetiskt, saken fördes inte till domstol:
====Mikael:====
"Mikael har berättat, att en tjänsteman NN vid FPA hade utan att i lagen stadgade förutsättningar fanns, och alltså i strid med sin tjänsteplikt utbetalt till Mikael arbetsmarknadsstöd under en tid av två år inalles 12.000 euro. Efter att NN:s felaktiga och lagstridiga förfarande upptäckts, hade FPA förpliktat Mikael att återbetala de 12.000 euro han erhållit. Mikael har ytterligare påpekat, att han varit arbetslös hela den tid för vilken NN utbetalt arbetsmarknadsstöd till honom och att på grund av att han erhållit arbetsmarknadsstöd hade han antagit att han även varit berättigad till det. 
Mikael har vidare poängterat att hade utbetalningarna av arbetslöshetsunderstödet stoppats, vilket NN:s tjänsteplikt ålade NN att göra, hade Mikael förstått att anmäla sig hos arbetsförmedlingen och därefter hade Mikael varit berättigad till arbetsmarknadsstöd. Den enda orsaken till att Mikael inte anmält sig hos arbetsförmedlingen var att han inte förstått att göra det eftersom han fick arbetsmarknadsstöd. Mikael kunde inte annat än tro, att när myndigheterna utbetalade arbetsmarknadadsstöd så hade de även prövat att lagen berättigade honom till stödet. 
I stöd av det ovan sagda har Mikael yrkat att att NN döms till straff för av oaktsamhet begånget tjänstebrott och att NN skall åläggas att ersätta Mikael med 12.000 euro för den skada som NN:s lagstridiga förfarande. Skadeståndsyrkandet har även riktats mot finska staten, som är enligt lag ansvarig för betalning av den skada en tjänsteman  vållar i tjänsten.  
====NN:====
NN å sin sida har medgivit, att hon inte observerat, att arbetsförmedlingen tillställt FPA en rapport varav framgick, att anteckningen om att Mikael är arbetslös arbetssökande på arbetskraftsbyrån inte mera gällde, för Mikael hade inte i tid förnyat sitt arbetssökande. Arbetsförmedlingen tillställde sådana rapporter rutinmässigt till FPA för att FPA skulle inställa utbetalningen av arbetsmarknadsstöd. Det var rätt vanligt, att arbetssökanden försummade att inom utsatt tid förnya sitt arbetssökande på arbetskraftsbyrån. I sådana fall avslogs ansökningar om arbetsmarknadsstöd rutinmässigt.  På grund av sin ouppmärksamhet hade NN godkänt Mikaels anhållan om arbetsmarknadsstöd trots att hon bort förkasta hans ansökan.  Samma fel hade upprepats alla de följande 24 gånger då Mikaels månatliga ansökningar om arbetsmarknadsstöd behandlats och betalning hade skett trots att den inte fått ske. Behandlingen av arbetsmarknadsstödsansökningar skedde i allmänhet summariskt och när felet en gång skett upprepades det automatiskt de följande 24 gångerna. Dem kunde hon inte mänskligen göra nånting åt. För att stoppa ytterligare utbetalningar till Mikael skulle ha förutsatts att en en ny rapport om att Mikael avförts inkommit, men någon sådan kunde inte inkomma, eftersom han inte varit införd alls efter den gången han avförts och rapporterna kom enbart om någon utskrevs ur rullorna.
Arbetsmarknadsstöd hade inte utbetalts efter det att Mikael fått jobb, för efter det hade han inte sökt om arbetsmarknadsstöd. Hade han sökt, hade han sannolikt fått, för han var enligt FPA:s uppgifter, fortfarande arbetslös.
Ytterligare har såväl Mikael, NN och Finska staten anfört juridisk argumentation. Om ovannämnda fakta i saken är parterna eniga. "
Ungefär så skulle domstolen ha sagt. Hur domstolen hade dömt vet ingen.
===Subjektivt===
Återstår den subjektiva delen, myndigheternas agerande?
Enligt min bedömning var de olika agerande myndigheternas inledande attityd vänlig men överlägsen: "Mikael förstår inte, jag skall försöka förklara för Mikael, stackarn, det är ju tufft, men han begriper bara inte att lagen är såhär" och, när Mikael framhärdade . Sen fortsatte det med "Mikael är en bråkmakare", och "Suck, jag ger upp, han får tala med chefen". Sen gick hon till chefen, som lovade lugna ner Mikael. 
====Det var entydigt att vi gjorde fel, framhåller försvaret====
När saken till slut blivit en het potatis och gick till FPA:s centralförvalning i och med brev från Mikaels jurist var läget totalt låst. Centralförvaltningens svar till Mikaels jurist bestod av de förklaringar som redan anförts tiotals gånger. Brevet var till ordaval och tonfall kränkande. Den enda nya aspekten var att juristen framhöll, att det är envars sak att känna lagen och att Mikael inte kan åberopa sin okunnighet om lagen. Föreskriften om att arbetsmarknadsstöd får utbetalas endast om sökanden är arbetslös arbetssökande är entydig och klar. Oberoende av hur mycket Mikael än varit arbetslös, hade han alltså inte haft rätt till arbetsmarknadsstöd. 
Ingen annan möjlighet än rättegång fanns alltså. Mikael var torpederad, rättshavererad.
Det finns två påpekanden som ännu bör göras. Målet skulle ha i domstol drivits som ett straffrättsligt skadeståndsyrkande (och därför också i konsekvensens namn, som straffyrkande) mot NN, en möjlighet som man på FPA inte kom att tänka på. Konstellationen är onekligen sökt. Den som fått pengar av den andra yrkar att den som betalt pengar åt honom skall dömas till straff för för att han betalt pengar åt honom. Kausalitetssambandet mellan att arbetsmarknadsstödet utbetalades och slutresultatet ät klart. Förutsättningarna för skadestånd föreligger därför enligt min bedömning. Myndighets sak är också att tillse, att medborgarna får den information som är erforderlig för att kunna sköta sina angelägenheter vid ämbetsverket.  
Det är helt möjligt att en domstol inte skulle ha godkänt talan. Jag tvivlar emellertid, den oförrätt som FPA och NN gjort mot Mikael (att inte få arbetsmarknadsstöd i två år p.g.a. FPA:s tjänsteinnehavares fel är för grovt). Det som förhindrade rättegången var de andra myndigheternas ingripanden som minskade den skada Mikael åsamkades och sänkte intressevärdet för en rättegång.   
Det andra påpekandet är, att när skandalen om FPA:s felaktigt utbeltalda pensioner något senare steg till ett ramaskri i Finland, övervägdes allvarligt, att föra Mikaels fall ut i offentligheten. Bedömningen var att även de mest seriösa aktualitetsprogrammen i TV skulle välkomna Mikael med öppna armar (ilskan mot FPA var så stark i landet, och medan pensionärernas sak var materiellt oberättigat, var Mikaels fall inte det och arbetslösa är inte en just mindre utsatt grupp i samhället än pensionärerna). I Mikaels fall skulle pressen ha fått "where is the beef"-innehållet och ett nytt vapen mot FPA, nu obestridligt. Det kunde eventuellt ha lett en omprövning av fallet. Emellertid ville Mikael inte bråka - han är ju, som alla förstår, en rättshaverist, en bråkmakare som det kallades förr i världen. Men om det förts ut i offentligheten tror jag att FPA tänkt helt om (läs: blivit tvungen att göra helomvändning). För vem var det som bråkade? 
Sådant, hälsn..--KHJ 8 juli 2006 kl.15.05 (CEST)
thread_title: Rättshaveri - ett exempel

message: Jag tror att när nån påstår att något är rättshaveri är det inte rättshaveri, utan efterklokhet eller bättre vetande från dens sida som anför påståendet.  
När bedömaren bedömer ett påstått fall om rättshaveri utgår han från att han känner till "sanningen". Han "vet". Det är exakt med denna psykologi skandalpressen fungerar, när de refererar enskilda fall av påstått rättshaveri (och också i allmänhet skandaler). Först refererar de auktoritativt för läsaren hur det förhåller sig (varvid det framgår att rättshaveristen hade "rätt"), läsaren blir kommenderad (eller vilseledd, sak samma) att tycka på det sätt redaktören vill,  varefter läsaren har bibringats den uppfattningen att han "vet". Sen kommer  resten av artikeln, de sedvanliga elaka insinuationerna, eventuella intervjuer etc. där man i allt utgår från att det som sagts först är "sannningen". Läsarna buar och det var ju meningen. 
Typiska fall torde även vara diskussioner på puben över ölglaset, när någon upprörd berättar hur han blivit orättvist behandlad, och får starkt medlidande och utrop och medhåll av andra i ölshappet, där berättarens version uppfattas som "sanningen". Audiatur et altera pars-regeln (båda parter skall höras) är inte värt ett ruttet lingon på ölshappen. 
- Audiatur et altera pars-regeln iakttas däremot i regel i tidningspressen åtminstone i stort sett genom att fallet så småningom då det refereras och diskuteras från olika synvinklar blir mång- om inte ibland t.o.m. allsidigt belyst och i det långa loppet blir bilden rätt riktig - det är bara synd om dem, vars fall refereras bara nån enda gång, dess intressantare är inte deras fall, och alltid i negativ vinkel. 
I samtliga fall, där någon anser att rättshaveri förekommit p.g.a. oberättigat förfarande från myndigheternas sida, hävdar denne att han "vet". Ibland är den uppfattningen motiverad oftast omotiverad. När jag tycker nånting är det alltid motiverat. Det torde stämma in på de flesta.
thread_title:  Någon "Vet"

message: Problemet uppstår, när det - i sällsynta fall - på något sätt blir ostridigt, att det framgår att det faktiskt varit fråga om en rättskränkning, dvs. att det inte ens mera bestrids. För att rättshaveri i det fallet skall föreligga förutsätts i ett sådant ytterligare att det felaktiga resultatet uppstått på grund av myndighetens övermodiga eller annars klandervärda anställning (attitydfel). En myndighet kan ju inte förutsättas vara ofelbar och den omständigheten att ett fel gjorts kan inte som sådant sägas konstituera rättshaveri.
thread_title: Attitydfelet

message: För att hävda att rättshaveri föreligger, förutsätts sålunda minst att 1) en rättskränkning verkligen (kritiskt granskat) föreligger och att 2) myndighet medverkat genom ett klandervärt beteende till att denna rättskränkning uppstått. Dessutom kan man ju uppställa tilläggskriterier, men ovannämnda torde vara minimi. 
Jag tror att av alla de fall man hör om, är det synnerligen få, som uppfyller de ovannämnda kriterierna. Det beror på att myndigheterna i likhet med de flesta mänskor är hyggliga mänskor - ja, jag vet, jag tror inte på julgubben, jag har tappat tron till att goda nyheter kommer på posten - det kommer bara räkningar - men jag tror att myndigheterna i allmänhet är hyggliga mänskor -åtminstone om man inte retar upp dem.
Här skall först relateras som förberedelse ett fall där rättshaveri inte ens blev påtänkt. Relevansen av detta fall framgår först senare nedan.
thread_title: Minst två kriterier

message: Nyligen förekom det i Finland ett fall, där finska FPA utbetalt i misstag till ett mycket stort antal pensionärer (kanske 100.000 pensionärer kanske färre, kanske fler, jag har inte ens en ungefärlig uppfattning om antalet, men många var de, i varje fall troligen minst 3.000) alltför mycket i pension, mer än vad de hade rätt till. FPA krävde återbetalning av samtliga de pensionärer som fått för mycket pension. Orsaken, till att rättshaverier inte uppstod i detta fall, är det stora antalet som drabbades. Deras politiska inflytande var så stort att FPA gick på knä. 
När saken nämligen kom ut i offentligheten formligen exloderade pressen av indignation. Plötsligt skulle pensionärerna ur sina magra fickor ro ut med summor som i vissa fall uppgick till flera tusen euro Med vad skulle de betala hyran och maten då?. De politiska partiernas ledare och pressen krävde samstämmigt avsättning av FPA:s generaldirektör. FPA:s förstärkta delegation (den är tillsatt av riksdagen) sammanträdde till krismöte. FPA gav inte efter på huvudpunkten, men allt som kunde göras för att översläta gjordes: nya brev skickades, där man förklarade att besluten rivits upp och pensionären uppmanades ta kontakt för att överenskomma om återbetalningstid, eller, om pensionärens ekonomi var dålig, om delvis eller hel eftergift av hela skulden o.s.v. FPA:s generaldirektör blev inte avsatt men det var nära ögat.
Notera att pensionärerna hade i detta fall fått medel som de inte var berättigade till i motsats till det fall som nedan refereras. I det fallet Mikaels fall, uppstod rättshaveri för Mikael var helt ensam och trots att han på sätt som närmare framgår nedan, var berättigad till det han fick.
thread_title:  Pensionärerna knäckte FPA:s generaldirektör

message: Det enda fall av klart rättshaveri som jag stiftat bekantskap med, Mikaels fall, refereras nedan. I samtliga andra fall jag stött på har det visat sig vid en närmare bedömning att fallet antingen varit en klar överdrift eller i varje fall har det varit helt oklart. Därmed inte sagt att sådana inte förekommer.
Det ekonomiska intresset i Mikaels fall minskade gradvis från ursprungliga 70.000 FIM (omkring 12.000 euro) till 9.000 FIM på grund av olika myndigheters skälighetsingripanden (det sista skälighetsingripandet var att kommunen ställde upp och betalade en del). Med ett så litet ekonomiskt intresse som de kvarvande 9.000 FIM var, blev bedömningen att den ekonomiska risken var för stor för att våga sig in på en (problematisk) rättegång mot mäktiga FPA, som nog har råd att betala jurister och rättegångskostnader så man beslöt att inte driva målet. Därmed blev det, som jag uppfattar som rättshaveri, slutligt (och Mikael förlorade därmed 9.000 FIM, vilka han numera betalt till FPA)
thread_title: Mikaels fall, nödhjälpen

message: Mikael hade efter skolan fullgjort sin värnplikt. Efter det hade han anmält sig till arbetskraftsbyrån och fått arbetsmarknadsstöd från FPA (minimistöd, 378 euro/mån). Arbetslösheten varade i närmare två och ett halvt år. Någon månad efter att han fått jobb trillade en räkning ner genom postlådan. Enligt räkningen skulle han omedelbart återbetala till FPA 12.000 euro vilket han olagligen fått i arbetsmarknadsstöd. 
Fakta i saken refereras lämpligen såsom en domstol refererat det i en dom. Audiatur et altera pars-principen blir då iakttagen. Hade fallit gått till domstol hade domstolen refererat fallet ungefär såhär (först refereras vad käranden sagt och yrkat, sedan svaromålet)- men jag upprepar för att det skall vara helt otvetydigt, detta är hypotetiskt, saken fördes inte till domstol:
====Mikael:====
"Mikael har berättat, att en tjänsteman NN vid FPA hade utan att i lagen stadgade förutsättningar fanns, och alltså i strid med sin tjänsteplikt utbetalt till Mikael arbetsmarknadsstöd under en tid av två år inalles 12.000 euro. Efter att NN:s felaktiga och lagstridiga förfarande upptäckts, hade FPA förpliktat Mikael att återbetala de 12.000 euro han erhållit. Mikael har ytterligare påpekat, att han varit arbetslös hela den tid för vilken NN utbetalt arbetsmarknadsstöd till honom och att på grund av att han erhållit arbetsmarknadsstöd hade han antagit att han även varit berättigad till det. 
Mikael har vidare poängterat att hade utbetalningarna av arbetslöshetsunderstödet stoppats, vilket NN:s tjänsteplikt ålade NN att göra, hade Mikael förstått att anmäla sig hos arbetsförmedlingen och därefter hade Mikael varit berättigad till arbetsmarknadsstöd. Den enda orsaken till att Mikael inte anmält sig hos arbetsförmedlingen var att han inte förstått att göra det eftersom han fick arbetsmarknadsstöd. Mikael kunde inte annat än tro, att när myndigheterna utbetalade arbetsmarknadadsstöd så hade de även prövat att lagen berättigade honom till stödet. 
I stöd av det ovan sagda har Mikael yrkat att att NN döms till straff för av oaktsamhet begånget tjänstebrott och att NN skall åläggas att ersätta Mikael med 12.000 euro för den skada som NN:s lagstridiga förfarande. Skadeståndsyrkandet har även riktats mot finska staten, som är enligt lag ansvarig för betalning av den skada en tjänsteman  vållar i tjänsten.  
====NN:====
NN å sin sida har medgivit, att hon inte observerat, att arbetsförmedlingen tillställt FPA en rapport varav framgick, att anteckningen om att Mikael är arbetslös arbetssökande på arbetskraftsbyrån inte mera gällde, för Mikael hade inte i tid förnyat sitt arbetssökande. Arbetsförmedlingen tillställde sådana rapporter rutinmässigt till FPA för att FPA skulle inställa utbetalningen av arbetsmarknadsstöd. Det var rätt vanligt, att arbetssökanden försummade att inom utsatt tid förnya sitt arbetssökande på arbetskraftsbyrån. I sådana fall avslogs ansökningar om arbetsmarknadsstöd rutinmässigt.  På grund av sin ouppmärksamhet hade NN godkänt Mikaels anhållan om arbetsmarknadsstöd trots att hon bort förkasta hans ansökan.  Samma fel hade upprepats alla de följande 24 gånger då Mikaels månatliga ansökningar om arbetsmarknadsstöd behandlats och betalning hade skett trots att den inte fått ske. Behandlingen av arbetsmarknadsstödsansökningar skedde i allmänhet summariskt och när felet en gång skett upprepades det automatiskt de följande 24 gångerna. Dem kunde hon inte mänskligen göra nånting åt. För att stoppa ytterligare utbetalningar till Mikael skulle ha förutsatts att en en ny rapport om att Mikael avförts inkommit, men någon sådan kunde inte inkomma, eftersom han inte varit införd alls efter den gången han avförts och rapporterna kom enbart om någon utskrevs ur rullorna.
Arbetsmarknadsstöd hade inte utbetalts efter det att Mikael fått jobb, för efter det hade han inte sökt om arbetsmarknadsstöd. Hade han sökt, hade han sannolikt fått, för han var enligt FPA:s uppgifter, fortfarande arbetslös.
Ytterligare har såväl Mikael, NN och Finska staten anfört juridisk argumentation. Om ovannämnda fakta i saken är parterna eniga. "
Ungefär så skulle domstolen ha sagt. Hur domstolen hade dömt vet ingen.
thread_title: Fakta

message: "Mikael har berättat, att en tjänsteman NN vid FPA hade utan att i lagen stadgade förutsättningar fanns, och alltså i strid med sin tjänsteplikt utbetalt till Mikael arbetsmarknadsstöd under en tid av två år inalles 12.000 euro. Efter att NN:s felaktiga och lagstridiga förfarande upptäckts, hade FPA förpliktat Mikael att återbetala de 12.000 euro han erhållit. Mikael har ytterligare påpekat, att han varit arbetslös hela den tid för vilken NN utbetalt arbetsmarknadsstöd till honom och att på grund av att han erhållit arbetsmarknadsstöd hade han antagit att han även varit berättigad till det. 
Mikael har vidare poängterat att hade utbetalningarna av arbetslöshetsunderstödet stoppats, vilket NN:s tjänsteplikt ålade NN att göra, hade Mikael förstått att anmäla sig hos arbetsförmedlingen och därefter hade Mikael varit berättigad till arbetsmarknadsstöd. Den enda orsaken till att Mikael inte anmält sig hos arbetsförmedlingen var att han inte förstått att göra det eftersom han fick arbetsmarknadsstöd. Mikael kunde inte annat än tro, att när myndigheterna utbetalade arbetsmarknadadsstöd så hade de även prövat att lagen berättigade honom till stödet. 
I stöd av det ovan sagda har Mikael yrkat att att NN döms till straff för av oaktsamhet begånget tjänstebrott och att NN skall åläggas att ersätta Mikael med 12.000 euro för den skada som NN:s lagstridiga förfarande. Skadeståndsyrkandet har även riktats mot finska staten, som är enligt lag ansvarig för betalning av den skada en tjänsteman  vållar i tjänsten.
thread_title: Mikael:

message: NN å sin sida har medgivit, att hon inte observerat, att arbetsförmedlingen tillställt FPA en rapport varav framgick, att anteckningen om att Mikael är arbetslös arbetssökande på arbetskraftsbyrån inte mera gällde, för Mikael hade inte i tid förnyat sitt arbetssökande. Arbetsförmedlingen tillställde sådana rapporter rutinmässigt till FPA för att FPA skulle inställa utbetalningen av arbetsmarknadsstöd. Det var rätt vanligt, att arbetssökanden försummade att inom utsatt tid förnya sitt arbetssökande på arbetskraftsbyrån. I sådana fall avslogs ansökningar om arbetsmarknadsstöd rutinmässigt.  På grund av sin ouppmärksamhet hade NN godkänt Mikaels anhållan om arbetsmarknadsstöd trots att hon bort förkasta hans ansökan.  Samma fel hade upprepats alla de följande 24 gånger då Mikaels månatliga ansökningar om arbetsmarknadsstöd behandlats och betalning hade skett trots att den inte fått ske. Behandlingen av arbetsmarknadsstödsansökningar skedde i allmänhet summariskt och när felet en gång skett upprepades det automatiskt de följande 24 gångerna. Dem kunde hon inte mänskligen göra nånting åt. För att stoppa ytterligare utbetalningar till Mikael skulle ha förutsatts att en en ny rapport om att Mikael avförts inkommit, men någon sådan kunde inte inkomma, eftersom han inte varit införd alls efter den gången han avförts och rapporterna kom enbart om någon utskrevs ur rullorna.
Arbetsmarknadsstöd hade inte utbetalts efter det att Mikael fått jobb, för efter det hade han inte sökt om arbetsmarknadsstöd. Hade han sökt, hade han sannolikt fått, för han var enligt FPA:s uppgifter, fortfarande arbetslös.
Ytterligare har såväl Mikael, NN och Finska staten anfört juridisk argumentation. Om ovannämnda fakta i saken är parterna eniga. "
Ungefär så skulle domstolen ha sagt. Hur domstolen hade dömt vet ingen.
thread_title: NN:

message: Återstår den subjektiva delen, myndigheternas agerande?
Enligt min bedömning var de olika agerande myndigheternas inledande attityd vänlig men överlägsen: "Mikael förstår inte, jag skall försöka förklara för Mikael, stackarn, det är ju tufft, men han begriper bara inte att lagen är såhär" och, när Mikael framhärdade . Sen fortsatte det med "Mikael är en bråkmakare", och "Suck, jag ger upp, han får tala med chefen". Sen gick hon till chefen, som lovade lugna ner Mikael. 
====Det var entydigt att vi gjorde fel, framhåller försvaret====
När saken till slut blivit en het potatis och gick till FPA:s centralförvalning i och med brev från Mikaels jurist var läget totalt låst. Centralförvaltningens svar till Mikaels jurist bestod av de förklaringar som redan anförts tiotals gånger. Brevet var till ordaval och tonfall kränkande. Den enda nya aspekten var att juristen framhöll, att det är envars sak att känna lagen och att Mikael inte kan åberopa sin okunnighet om lagen. Föreskriften om att arbetsmarknadsstöd får utbetalas endast om sökanden är arbetslös arbetssökande är entydig och klar. Oberoende av hur mycket Mikael än varit arbetslös, hade han alltså inte haft rätt till arbetsmarknadsstöd. 
Ingen annan möjlighet än rättegång fanns alltså. Mikael var torpederad, rättshavererad.
Det finns två påpekanden som ännu bör göras. Målet skulle ha i domstol drivits som ett straffrättsligt skadeståndsyrkande (och därför också i konsekvensens namn, som straffyrkande) mot NN, en möjlighet som man på FPA inte kom att tänka på. Konstellationen är onekligen sökt. Den som fått pengar av den andra yrkar att den som betalt pengar åt honom skall dömas till straff för för att han betalt pengar åt honom. Kausalitetssambandet mellan att arbetsmarknadsstödet utbetalades och slutresultatet ät klart. Förutsättningarna för skadestånd föreligger därför enligt min bedömning. Myndighets sak är också att tillse, att medborgarna får den information som är erforderlig för att kunna sköta sina angelägenheter vid ämbetsverket.  
Det är helt möjligt att en domstol inte skulle ha godkänt talan. Jag tvivlar emellertid, den oförrätt som FPA och NN gjort mot Mikael (att inte få arbetsmarknadsstöd i två år p.g.a. FPA:s tjänsteinnehavares fel är för grovt). Det som förhindrade rättegången var de andra myndigheternas ingripanden som minskade den skada Mikael åsamkades och sänkte intressevärdet för en rättegång.   
Det andra påpekandet är, att när skandalen om FPA:s felaktigt utbeltalda pensioner något senare steg till ett ramaskri i Finland, övervägdes allvarligt, att föra Mikaels fall ut i offentligheten. Bedömningen var att även de mest seriösa aktualitetsprogrammen i TV skulle välkomna Mikael med öppna armar (ilskan mot FPA var så stark i landet, och medan pensionärernas sak var materiellt oberättigat, var Mikaels fall inte det och arbetslösa är inte en just mindre utsatt grupp i samhället än pensionärerna). I Mikaels fall skulle pressen ha fått "where is the beef"-innehållet och ett nytt vapen mot FPA, nu obestridligt. Det kunde eventuellt ha lett en omprövning av fallet. Emellertid ville Mikael inte bråka - han är ju, som alla förstår, en rättshaverist, en bråkmakare som det kallades förr i världen. Men om det förts ut i offentligheten tror jag att FPA tänkt helt om (läs: blivit tvungen att göra helomvändning). För vem var det som bråkade? 
Sådant, hälsn..--KHJ 8 juli 2006 kl.15.05 (CEST)
thread_title: Subjektivt

message: När saken till slut blivit en het potatis och gick till FPA:s centralförvalning i och med brev från Mikaels jurist var läget totalt låst. Centralförvaltningens svar till Mikaels jurist bestod av de förklaringar som redan anförts tiotals gånger. Brevet var till ordaval och tonfall kränkande. Den enda nya aspekten var att juristen framhöll, att det är envars sak att känna lagen och att Mikael inte kan åberopa sin okunnighet om lagen. Föreskriften om att arbetsmarknadsstöd får utbetalas endast om sökanden är arbetslös arbetssökande är entydig och klar. Oberoende av hur mycket Mikael än varit arbetslös, hade han alltså inte haft rätt till arbetsmarknadsstöd. 
Ingen annan möjlighet än rättegång fanns alltså. Mikael var torpederad, rättshavererad.
Det finns två påpekanden som ännu bör göras. Målet skulle ha i domstol drivits som ett straffrättsligt skadeståndsyrkande (och därför också i konsekvensens namn, som straffyrkande) mot NN, en möjlighet som man på FPA inte kom att tänka på. Konstellationen är onekligen sökt. Den som fått pengar av den andra yrkar att den som betalt pengar åt honom skall dömas till straff för för att han betalt pengar åt honom. Kausalitetssambandet mellan att arbetsmarknadsstödet utbetalades och slutresultatet ät klart. Förutsättningarna för skadestånd föreligger därför enligt min bedömning. Myndighets sak är också att tillse, att medborgarna får den information som är erforderlig för att kunna sköta sina angelägenheter vid ämbetsverket.  
Det är helt möjligt att en domstol inte skulle ha godkänt talan. Jag tvivlar emellertid, den oförrätt som FPA och NN gjort mot Mikael (att inte få arbetsmarknadsstöd i två år p.g.a. FPA:s tjänsteinnehavares fel är för grovt). Det som förhindrade rättegången var de andra myndigheternas ingripanden som minskade den skada Mikael åsamkades och sänkte intressevärdet för en rättegång.   
Det andra påpekandet är, att när skandalen om FPA:s felaktigt utbeltalda pensioner något senare steg till ett ramaskri i Finland, övervägdes allvarligt, att föra Mikaels fall ut i offentligheten. Bedömningen var att även de mest seriösa aktualitetsprogrammen i TV skulle välkomna Mikael med öppna armar (ilskan mot FPA var så stark i landet, och medan pensionärernas sak var materiellt oberättigat, var Mikaels fall inte det och arbetslösa är inte en just mindre utsatt grupp i samhället än pensionärerna). I Mikaels fall skulle pressen ha fått "where is the beef"-innehållet och ett nytt vapen mot FPA, nu obestridligt. Det kunde eventuellt ha lett en omprövning av fallet. Emellertid ville Mikael inte bråka - han är ju, som alla förstår, en rättshaverist, en bråkmakare som det kallades förr i världen. Men om det förts ut i offentligheten tror jag att FPA tänkt helt om (läs: blivit tvungen att göra helomvändning). För vem var det som bråkade? 
Sådant, hälsn..--KHJ 8 juli 2006 kl.15.05 (CEST)
thread_title: Det var entydigt att vi gjorde fel, framhåller försvaret

message: Exemplena på rättshaverister är godtycklig och POV. Som exempel kan tas Gustaf Petrén, som var avskydd av sossar och LO för sin kritik av deras tolkning av maktdelningsprincipen och rättsstaten, se f ö Sven-Ola Lindebergs artikel "Individen och rättsskyddet" i Modern demokrati för bakgrund, och han hamnade även i konflikt med Olof Palme för att han (Petrén alltså) ville stärka Europadomstolen. En dylik lista kan därför knappast vara annat än politisk agitation, och bör tas bort.//--IP 23 september 2006 kl. 12.30 (CEST)
thread_title:  Exempel på rättshaverister