Diskussion:Glas

message: Jag anser att orden genomskinligt och ogenomskinligt används felaktigt i artikeln.
I fysiken lärde jag mig att vanligt fönsterglas är genomsynligt (man kan se vad som finns på andra sidan) medan det vita glas som används i badrumsfönster och lampkupor är genomskinligt (ljus kan skina igenom det). Jag vet att majoriteten av befolkningen använder beteckningen ogenomskinligt när de i själva verket menar ogenomsynligt glas men här borde man använda de korrekta orden.
Första stycket borde enligt mig lyda:
Glas är ett keramiskt (det vill säga oorganiskt och icke-metalliskt) material som är amorft (det vill säga icke-kristallint) och genomsynligt. Glas är värmebeständigt, kemiskt relativt inert, hårt och skört. Genomskinligt glas kallas flussglas (opaline). Till glas kan även räknas bland annat metalliskt glas och olika plaster som är amorfa. Ordet glas är germanskt med grundbetydelsen "glans".
/Per Lindgren
replies: text: ~Jag ändrade till transparent och genomlysande, där jag tog begreppen från artikeln transparens (optik). Wanpe 11 april 2008 kl. 13.48 (CEST)

message: Det står: "Glas har en viskositet, i rumstemperatur är denna dock så låg att den inte kan mätas."
Är inte viskositeten snarare så hög att den inte kan mätas? Md2perpe 1 maj 2009 kl. 23.02 (CEST)
På sidan om viskositet diskuteras också huruvida fasta ämnen såsom glas överhuvudtaget kan anses ha en viskositet. Jag uppfattar att dessa två artiklar inte är helt synkade. Md2perpe 1 maj 2009 kl. 23.02 (CEST)
Tittar man på [] (engelska wiki). Så är det frågeställnigar om hur glas beter sig runt transitiontemperaturer. Vissa egenskaper är av analog art medans andra har en brytpunkt. Efter att ha arbetat hel del med glas vill jag påstå att "vanligt" glas inte är visköst vid rumstemperatur, alltså att en anbringad kraft inte kommer att medföra en permanent deformation, men glas har viss flexibilitet. Alex 2 maj 2009 kl. 12.24 (CEST)
replies: text: :Hittade denna diskussion efter att ha ändrat till att glas har "hög" viskositet. (tidigare stod "låg" viskositet, vilket också nämns ovan, antagligen ett skrivfel). Vore bra om någon med glaskunskap kunde utreda glasets viskositet lite bättre. Jag lärde mig i skolan att glas är en underkyld vätska. Att glas i de flesta (alla?) praktiska sammanhang upplevs som ett fast ämne är en sak. En annan är om glasets struktur liknar en vätskas. Viskositet används i vätskesammanhang. Under artikeln Objektiv ges en referens till Glafo, som ger ett oklart svar på frågan om glas är flytande. Man pratar där om "astronomiska" mått och att viskositeten inte kan mätas. Myten om fönsterglas som är tjockare nedtill kan ha en praktisk förklaring att glasmästarna vände skivorna så. Men det borde finnas andra tecken på att gamla glasföremål har deformerats under de hundratals år de funnits om glas nu är ett visköst material. Jag tycker inte att frågan är ordentligt besvarad. Nu talar texterna mest om den vitt spridda myten om ett flytande glas, men ger inga faktauppgifter om eventuell viskositet. Xauxa 13 maj 2010 kl. 08.39 (CEST)
Glas definieras som: 
- en (oorganisk) smälta som har stelnat till fast fas utan att kristallisera
- ett material med egenskapen: transformationspunkt/-område
- ett icke kristallint, fast material
Definitionen finns att läsa på Glafo, Glasforskningsinstitutets hemsida: www.glafo.se
Sockervadd och en mängd plaster är glas(amorfa fasta material). De flesta vätskor går att kyla till glas.
Halvdan 24 maj 2010 kl. 16.54 (CEST)

text: Du tog ett större grepp än vad jag hade frågat, min fråga gällde kanske mer "vanligt glas". Hur som helst, jag hittade lite information i den engelska Wikipediaartikeln ]. Jag lämnar här länken för den intresserade. Xauxa 26 maj 2010 kl. 23.31 (CEST)
thread_title:  Viskositet 

message: Jag har hört att det tar ca: 10´000 år för glas att brytas ned, stämmer det?
Det ska typ vara någonting att om du slänger (t.ex.) en glasflaska i skogen så kommer den ligga där (förutsatt att ingen/inget flyttar på den) i ca: 10´000 år innan den har vittrat sönder (eller eroderat, eller något) till så små partiklar att dom kan brytas ned eller upptas av växterna eller någonting.
Jag skulle uppskatta om jag fick det hela bättre förklarat för mig och eventuellt att det skrivs in i artikeln.
Sebbes333 8 september 2010 kl. 12.46 (CEST)
* Glas av den typ som flaskor är gjorda av "vitrar" i stort sätt bara genom mekanisk påverkan. Vind som innhåller partiklar eller vatten som för med sig sand, grus och sten samt is som utövar tryck. Glaset faller inte samman av sig själv och det påverkas inte av biologiska processer. 10.000 år är i dessa sammanhan en kort tid och en glasflaska som ligger i skogen och bara utsätts för vind och vatten kommer nog inte att vara nämnvärt nedbruten. Om däremot en glasbit ligger i en strandkant och utsätts för vågor och sand är den slipprocess som glaset utsätts för snabb och efter ett fåtal år är det bara glaspulver kvar. Det finns arkeologiska fynd av glas som är 2-3000 år och natuligt glas ,(obsidian) som är miljoner år.     Alex 8 september 2010 kl. 14.10 (CEST)
* Inte helt sant att glas inte bryts ned. Obsidian eller förglasad sand bryts inte ned. Däremot kan glas som innehåller soda brytas ned, se Glaspest. Om du hittar en flaska som legat sådär en 50-100 år i skogen kommer du att se att den ofta fått en iriserande yta, det den liknar en oljehinna, som är första steget i nedbrytningen. Nu går det dock inte att säga hur lång tid det tar - det beror på glasets kemiska sammansättning, hur fuktigt den ligger, hur sur marken är och tillgången på metalljoner i marken.--FBQ 2 februari 2012 kl. 14.23 (CET)
*:Såg att jag nog kanske inte formulerade mig helt lyckligt för tolv år sedan. Kanske inte felaktigt, men det lät som jag trodde glasflaskan skulle vara nedbruten om 10.000 år. Nu är det ju svårt att veta exakt vad den utsatts för, men den skulle troligen klara 10.000 år och mer. Troligen har den fått en kraftig iriserad hinna, troligen har yttre lagren av flaskan börjat flaga av om den inte legat väl skyddad under stor del av perioden, och glasmassan är troligen inte längre klar utan grumlig, möjligen bara bitvis genomskinlig, men den är troligen kvar. FBQ (diskussion) 13 mars 2024 kl. 18.23 (CET)
thread_title: Nedbrytning

message: Glashalt: Angående att glas pga sin höga friktion "i regel är svårt att halka på". Glasets släta yta gör att det lätt uppkommer ett luftskikt mellan två glasskivor som ligger på exempelvis ett golv. I det fallet är det i någon mening luften som är "det hala", på samma vis som en fuktad gummisula på en sko lätt halkar mot en glasyta, där då fukten är det hala materialet. Uppkomsten av myten kan ha färdats många vägar, men att glas uppfattas som halt till vardags har fullt naturliga orsaker, även om (rent) glas har mycket hög friktion.
thread_title:  Myter 

message: Att koppar ger grön färg åt glas och glasyr behöver väl inte alltid betyda att allt grönt glas fått färg endast från  koppar? Kan det kanske vara så att det är en (subtraktiv) blandning av blått (tvåvärt järn) och gult (trevärt järn)? Den glasiga produkten bergslagssten (egentligen slagg) är oftast blå och har genomgått en reducerande (alltså motsatsen till oxiderande) process i masugn. Men för buteljglasframställning behövs inte starkt redcerande miljö. --Stenallan (diskussion) 2 juni 2016 kl. 23.19 (CEST)
replies: text: Vilket avsnitt tänker du på? I texten sägs Buteljglas är ett enklare glas, som förorenats av järn- eller kopparoxid (ger grön färgton), manganoxid (ger brun färgton). Vad gäller avsnittet färgande komponenter är det några exempel på komponenter som har använts för att avsiktligt färga glas i olika nyanser. Det finns garanterat tusentals andra varianter av pigment som använts. Man kunde möjligen skippa hela avsnittet men nu ersatte jag när jag skrev det ett avsnitt där några ganska slumpmässiga exempel gavs. Men om det finns exempel på att järnoxid även använts för att avsiktligt färga buteljglas så går det givetvis att fylla på med det i listan.FBQ (diskussion) 4 juni 2016 kl. 00.21 (CEST)
thread_title:  Buteljglasfärg 

message: Två saker:
* I artikeln står det "Glas är inte ett fast ämne utan [...] är i själva verket den tjockaste vätskan som existerar vilket är vad som får den att verka som ett fast material." men på Wiktionary står det "Det finns en populär myt om att glas är en mycket trögflytande vätska." Båda kan rimligen inte vara sanna.
* Ett återkommande påstående är att glas som vätska manifesterar sig i fönster på gamla hus där man ser att de är tjockare nedtill. En annan förklaring är att glasskivor förr sällan blev jämntjocka vid tillverkningen och att de monterades med den tjockare delen nedåt.
--Bensin (diskussion) 13 mars 2024 kl. 16.49 (CET)
replies: text: : Jag är egentligen inte hemma på kemi. I artikeln vätska sägs ämnen som då de övergår från vätska till fast tillstånd inte skapar en kristallin struktur för amorfa, och glas sägs höra dit, och jag tycker väl att det låter rimligt. Att glas skulle vara flytande och ändra form såsom i fönster på gamla hus vet jag däremot är rent nonsens. Inga gamla glasföremål har "runnit". När glas tillverkades med månglasmetoden görs de genom att man roterar glasmassan på punteln för att skapa en tunn rund skiva, ur vilken sedan glasrutor skars ut. De var alltid tjockare i mitten än mot kanten, och de monterades också normalt med den tjockare delen nedåt. Jag hade för mig att något sådant stod i artikeln för mycket länge sedan men jag trodde det hade raderats sedan länge, jag hittar det i alla fall inte.FBQ (diskussion) 13 mars 2024 kl. 18.16 (CET)
thread_title:  Glas som vätska