Diskussion:Fale Bure

message: Enligt SAOL heter det "genealogin" i bestämd form singularis. Ändra inte till det felaktiga "genealogien" mer nu! Lamré 21 december 2004 kl.13.11 (CET)
replies: text: Det rörer sig om en modern vulgärform. Om du inte ändrar i mitt språk, så ändrar jag inte i ditt. Philippos 21 december 2004 kl.13.17 (CET)
replies: text: :Jazzau, görer det det? Då anmodar jag dig att be SAOL-redaktionen att revidera sin senaste upplaga! Philippos, lägg din tid och kraft (för du tycks ha oändligt av den varan) på att förbättra släktartiklar innehållsmässigt i stället för att engagera dig i att upprätthålla felaktiga språkformer! Lamré 21 december 2004 kl.13.27 (CET)
replies: text: ::SAOL är deskriptiv till sin karaktär, och följer med en viss eftersläpning med i det svenska språkets degeneration, som har pågått allt sedan förra sekelskiftet. Den, som upprätthåller felaktiga språkformer, är den, som faller i samma fälla (som Svenska Akademien). Du synes inte ha uppmärksammat, att jag faktiskt har gjort ett flertal av sakliga korrektioner och andra förbättringar av släkt- och personartiklar. Ägna dig åt att uppmärksamma detta i stället. Philippos 21 december 2004 kl.19.19 (CET)

text: Så där, ja! Så »demokratiskt» är Wikipedia, att administratörerna låser artiklarna, när de inte får sin vilja fram... Philippos 21 december 2004 kl.13.21 (CET)
Du har rätt att yttra dig och lägga fram konkreta förslag. Vidare har du rätt att rösta när det hålls omröstningar. De folkvalda administratörerna har, precis som poliser, dock rätt att hindra användare från att bete sig stökigt. - Tournesol 21 december 2004 kl.13.28 (CET)

text: Att kalla administratörerna »folkvalda» är väl ändå att taga i väl mycket? Att korrigera felaktiga ändringar i sina artiklar är inte att bete sig stökigt. Philippos 21 december 2004 kl.13.31 (CET)

text: Tack, Tournesol! Lamré 21 december 2004 kl.13.30 (CET)
Jag har ändrat textens formulering och tagit bort skrivskyddet på sidan. / °C 21 december 2004 kl.19.19 (CET)
Buresläktens ”Graal!!
 
Bure ätten, den första adelsätten i Sverige, tycks fortfarande intressera på flera olika sätt, dels därför att dess ursprung, de första släktleden är svåra att dokumentera framför allt skriftligt, vilket inte är märkligt, eftersom vi här rör oss i en tid, då mycket få skriftliga dokument finns, dels därför att så många levande svenskar av idag har anor, som härrör från denna släkt.
Bevis har dock funnits i både skrift och bild, insignierna, boken om Fale Bure  skriven av sonen eller sonsonen Herse och den ”i guld och ljusa färger” bemålade skölden, togs från den gamla kyrkan (slottet) under kyrkoherden Laurentius Jacobi tid på 1500-talet av krigsöversten Johan Siggesson. Denne buresläkting ville med insignierna visa sin börd för konungen och få förnyat adelskap, vilket han och hans bror Christoffer också fick. De adlades af Bure. Eftersom Laurentius Jacobi, kyrkoherde och ståndsriksdagsman, liksom Johan III kan antas ha varit läskunniga, måste bokens berättelse ansetts ha varit äkta. Johan Siggesson, som sedan äktade Anna Stensdotter av Ulvsax bosatte sig sedan i Svartingstorp, Åby vid Kalmar. 
Insignierna, Buresläktens ”Graal”, är försvunna sedan dess. Trakten svårt härjad av danskarna unde de många krigen. Slott och kyrka nedbrända.
Det kan kanske vara av värde att försöka se, vilka fakta som därutöver finns och vad som enar i diskursen.
Alla tycks vara överens om att Johannes Bureus (1568-1652), Sveriges förste riksantikvarie och riksbibliotekarie, Gustav II Adolfs lärare, den svenska grammatikens fader, diplomat, författare och konstnär existerat. Kusinen Anders, den svenska kartografins fader och diplomat, dennes bröder Jonas arkivman, jurist och lagutgivare, Olof, livmedikus, borgmästare, stadsplanerare (bl.a. för Sundsvall) och Lars, kyrkoherden likaså. För den som så vill är det lätt att konstatera, att de egna meriterna var tillräckliga för det adelskap de fyra förstnämnda erhöll. Det var helt onödigt att hänvisa till gamla adliga anor.
Alla tycks också vara ense om att Johannes mor, Magdalena och hennes syster Elisabeth, som var mor till de andra fyra bröderna, hade en farfar, som hette Anders Jacobsson född 1480 i Bure (inom Skellefteå kommun), underlagman i Kåge norr om staden.  
 
Ingen betvivlar heller existensen av tre runstenar, alla från decennierna runt 1000-talet. Stenen vid Skokloster i Uppland är rest över Tord. Den vid Nolby i Njurunda inom Sundsvalls kommun rest över Bure och den avritade men numera försvunna stenen i Selånger, också Sundsvall, rest över Tords Jerker (Erik). Stenarna vid Skokloster och Selånger har namnet Herse eller Härser i slingan. 
Dessutom finns gravhällen i Nuvarande Sköns kyrka med burevapnet bestående av en sköld med en pansrad arm, ovanför den en hjälm och överst två korslagda stridsyxor.
Bland de mer handfasta bevisen finns också föremål, som hittats på Klosterholmen i Bureå, Skellefteå, som bevisar klostrets förekomst.
Ett sentida indicium är onekligen professor Gustafssons upptäckt av blodsbanden mellan Sundsvallsområdet och Skelleftetrakten när det gäller Sjögren – Larsson syndromet.Den intresserade kan läsa min uppsats om Bura Kloster under rubriken Stor-Hälsinglands historia
på Skalman eller www.fale.bure.just.nu 
Så har vi då folksagans eller (traditionens) vittnesmål, där upptecknaren är Johannes Buréus i sina anteckningar ”Sumlen” från resan i Norrland 1600 - 1601. Petrus Laurentii och Laurentius Jacobi berättelse handlar om Fale Bure den Unge, tidigt 1200-tal, som räddar kungasonen (Erik Knutsson, sonson till Erik den Helige) upp till sitt herresäte i Byrestad (Birsta) och som sedan sätter honom på rikets tron (i slagen vid Kungslena 1208 och Gestilren 1210) med hjälp av medelpadingar, hälsingar, ångermanlänningar och jämtar och i förläning får i stort sett det område, som idag kallas Västernorrland.
Bureus berättar också om den kyrka, f.d. slott (slottet ”Birisholm” omnämnt i ett Riks-Rådens bref, daterat Almersteg  anno 1398, biskop O. Rhyzelius 1744),  som fanns då med tydliga tecken på att den tidigare tjänat som försvarsfäste såsom pilmärken i den gamla kopparbeslagna dörren liksom byggnadens orientering i norr – söder.  www.fale.bure.just.nu (dörren användes senast som kulfång på en skjutbana.)
En annan upptecknad sägen berättar om Herse Falesson, sent 1200-tal, hövitsman i Norrland och den man, som startade klosterbygget i Bureå söder om Skellefteå, kallad abboten i Bure, som var mycket rik och blev lönnmördad och begravdes i Lövångers kyrka, också söder om Skellefteå.
Herse Falesson levde I mitten av 1300-talet. Han hade ärvt både slottet i Burestad och Bureägorna i Selånger och var en mäkta rik man. Han tyckte om att visa sin rikedom och gick klädd med silverspänne på bältet, som höll ihop klädedräkten och silverskenor på skinnstövlarna. Herse var ståtlig att skåda och betraktades som mycket lärd. Han hade också rykte om sig som en stor säljägare. Herse gifte sig med Olof Dahlkarl Jättes dotter från Burträsk och fick med henne sönerna Mats, Fale och Olof. 
Herse Falesson gick en grym död till mötes. Man kan säga att rikedomen kom att döda honom i form av två ogärningsmän. Rånmordet var välplanerat på så sätt att Herse lurades resa till Lövånger, dit han falskeligen inbjudits till bröllop. På vägen dit blev han mördad men mördarna kunde inte komma undan i de små byarna utan greps, hängdes och steglades på Kallholmen i Lövånger. 
I stället för att komma på bröllop kom Herse, att som gäst bevista sin egen begravning.  Sönerna Olof och Fale nådde mogen ålder och kom enligt sägnen att göra upp om arvet ifrån fadern i en brottningsmatch.
Fale förlorade och fick nöja sig med en utgård, som kom att ges namnet Falmark.
Olof byggde vidare på klostret, som fadern börjat bygga. Klostret kom att omfatta åtta byggnader. Där kom så småningom 14 bröder att husera. Den siste abboten hette Dominus Jonas Bureus men kallades allmänt Bure herr Jon och levde ännu i Kung Göstas tid.
Buresläktens stamfar i Säbrå kyrkoherden Laurentius Svenonius, född 1507, fick sina första lärospån i detta kloster och lärde sig läsa och skriva och leva klosterliv där i ett convivum sacrum grundat på brödrabrev från Johanniterorden i Eskilstuna (C. G. Nordin 1774)Johannes Bureus träffade personer vars farföräldrar mindes Bure herr Jon. Tala om autencitet.
Det borde vara dags, att för alltid rensa ut påståenden som 1700-tals biskopen C. G. Nordins tes om att Johannes Bureus själv diktat ihop folksagorna, t. o. m 1800-talets Uppsala universitets bibliotekarie Leonard Bygdén erkänner denna orimlighet. För övrigt refereras i Joh. Magni, 1488-1544, i Erich den Helges historia till slottet i Skön och griftestenen med vapnet i form av två bilor i kors, senare Sköns sockensigill, vilket i likhet med ovan relaterade Riks-Rådens bref av 1389 kullkastar Nordins påstående.
Tyvärr har tydligen Rhyzelius här läst fel. Det rör sig inte om Byresholm i Medelpad utan Styresholm i Ångermanland, som tillsammans med Faxeholm i Hälsingland överlämnades till kung Erik och Margareta av Sven Sture (se Algot Hellbom "Äldre urkunder i Medelpad").SR
Lika orimligt måste det vara för en objektiv bedömare att tro, som Leonard Bygdén antyder, att en sammanblandning skulle skett i folkfantasin med Håtunaleken 1316, där Arvid Smålänning räddade Birger Magnussons son till Danmark och Älgarås 1205, där Fale räddade Knut Erikssons son till Medelpad och att boken således skulle innehållit Erikskrönikan. Namnet Arvid kan knappast ha assimilerats till Fale och de sprang ju inte ens åt samma väderstreck. Varför skulle det vara så omöjligt med varandra liknande händelser i dessa oroliga tider, då makten fördes vidare i släkterna med gossebarnen och vilken underskattning av Laurentius Jacobi och Johan III:s läsförmåga. Liksom av norrlänningens i gemen förstånd. Bygdén anser sig ju ha enligt egna ord ett redan två hundra år mer skolat förstånd än 1600-tals människans.
Att Bygdén vill gravsätta Nils Farteignsson, mannen med Fale vapnet i sigillet, som fick kolonisationsrätten till landet mellan Skellefte och Ule älvar av kung Magnus Eriksson 1327 tillsammans med bl.a. ärkebiskopen, eller Nils son Fale Fartegn Unge under hällen med den ”brutna”, förlåt pansrade armen, må väl var honom förlåtet, även om ingen annan kunnat läsa några namn eller årtal på gravhällen. Men Bygdén m.fl har gjort stor skada genom att få oss att tvivla på vår egen folksaga och medeltida historia.
1995 kom så ett oväntat klarläggande från forskarhåll, där Karl-Henrik Gustavson, professor och överläkare för klinisk genetik vid akademiska sjukhuset, Uppsala tillsammans med nuvarande docenten Sten Jagell, Gävle, lyckas spåra och kartlägga den gen som orsakar Västerbottensyndromet till medelpadingen Nikolaus Farteignsson, som tillsammans med bl.a. dåvarande ärkebiskopen fick kolonisationsrätten av området mellan Skellefte och Ule älvar av Magnus Eriksson 1327. Sv.D. IV nr 2606 
Nolby runstenen, Bureus släkttavla, tidigare uppsatt på Uppsala domkyrkas vägg liksom griftestenen i Sköns kyrka har varit kunskapskällor, värdefulla vid lokaliseringsarbetet. 
Där läggs alltså ytterligare hundra år till människans förstånd för att tala med Leonard Bygdén. 
Dags alltså att erkänna den verkliga sanningen om ”ursprunget till den s.k. Fale Bure myten” för att fortsatt citera Bygdén och hans eftersägare. 
Sten Rigedahl
PS
Hoppas att jag nu hamnat rätt Överskriften är ju Diskussion Fale Bure
även om det för tillfället handlar om petitesser som jag ser vännen Philippos är inblandad i. Philippos här ju sjävutnämnd ond genius för all modern bureforskning. Det här handlar  till en del om genetrik. Genealogin kommer lätt till korta när det gäller tid före 1600-taltes kyrkböcker.
Jag kan bara hoppas att kära Wikipedaredaktörer inser att det som står för fakta i bureättens material på Wikipedia är sanslöst föråldrat och måste bytas ut. Så låt nu diskussionen verkligen flöda ! En diskussion för att erövra sanna fakta, värdiga ett 
uppslagsverk!/ SR

text: Rigedahl har som vanligt många fantasier, obelagda uppgifter, och personangrepp att komma med, men inga hänvisningar till källor och kvarlevor, som står emot en källkritisk analys. Därför får hans otroliga kria tala för sig själv. För den intellektuellt begåvade läsaren finnes hänvisningar i artikeln om Bureätten. Philippos 31 juli 2005 kl.21.53 (CEST)

message: Fale Bure kallas ibland Fale hin gamle och Fale hin unge som är två gestalter som sedan 1600-talet ansetts vara stamfäder för en i svensk lärdomshistoria bemärkt släktkrets som kallas Bureätten, och kommer från Medelpad och Västerbotten, särskilt Bureå. 
I början av 1600-talet var Johannes Bureus en ledande historiker och språkvetare, och han samlade handskrifter från hela landet vilket senare blev Riksarkivet. Johannes Bureus gjorde anspråk på att härstamma från en adlig ätt på sin mammas sida; hon kom från byn Bureå utanför Skellefteå och Bureus menade att byn fått sitt namn efter denna ätt. Under flera resor i Norrland träffade han släktingar och han samlade då ihop material om sin levande släkt och sina förfäder som han skrev ner; en handskrift finns bevarad på Carolina Redviva och en annan på Kungliga bibioteket. Sedan Johannes Bureus tid har dock den historiska forskningsmetoden förändrats radikalt, och idag tycks mycket av hans påstådda härstamning te sig som önsketänkande och sagor.
Av central betydelse för adligheten är två personer som Bureus kallar Fale hin gamle och Fale hin unge, där den äldre skulle ha varit farfar till den yngre. Det finns skriftliga belägg för att två personer med liknande namn har funnits, nämligen en Farthæghn, eventuellt far till Nikolaus Farthæghnsson som förde ett vapen med en böjd arm från sinister som sköldemärke (vilket användes av Bureus släkt som adelsvapen), och dennes eventuelle son Farthæghn Unge. Det förekom andra med tillnamnet Unge samtidigt med den senare, och det påstådda släktskapet mellan dessa personer inbördes bygger på heraldiska studier och bunden namngivning. Språkforskare har fastslagit att namnet Fale är härlett från Farthæghn. 
Dessa tre män var bevisligen mycket betydande under sin samtid. Nils Fardiaeknson var storman i Hälsingland och fick av Magnus Eriksson till exempel 2 februari 1327 en tredjedel av kolonisationsrätten till Luelå älvområdet mellan Skellefteå och Ule i Österbotten.
Att därifrån fastslå att Johannes Bureus och hans släkt skulle härstamma från dessa är metodologiskt omöjligt då det saknas andra sådana bevis än hans eget ord. Under Bureus samtid var det oerhört vanligt i Sverige och på den europeiska kontinenten att smycka ut sitt släktträd, och Vasaätten hade redan blivit förgyllt av Johannes Magnus' geneologiska arbeten som härledde deras förfäder till Bibelns Magog. Därför tycks det sannolikt att även Johannes Bureus gjorde likaledes. Dessutom innehåller släktträdet påståenden som man med viss säkerhet kan avfärda, t ex att Bureå skulle ha haft ett kloster under de århundranden som släktträdet spänner över; den nordligaste kyrkan låg vid den tiden i Bygdeå och kloster var vid denna tid i regel instiftade i anslutning till dessa på kyrkans mark.
Sedan Johannes Bureus dagar har flera släktforskare, arkivarier och historiker intresserat sig för släktträdet, och det har varit olika trender hur man ställt sig till det. Under 1990-talet väcktes debatten igen då Urban Sikeborg lät publicera sina forskningsmaterial; idag tas inte Fale Bure med i släktträd och följaktligen inte heller hans eventuella farfar. Somliga ser det dock som en teoretisk möjlighet att dessa verkligen skulle vara deras förfäder.
thread_title:  Förslag till ny text 

message: Läs sidan 84 i Boken om Säbrå. Buresläktens stamfader Laurentius Svenonius,född 1507...skall ha insatts i Bure kloster, där han av sin släkting abboten Jonas Olsson Bure fick lära sig läsa och skriva och leva klosterliv i ett convivum sacrum grundat på brödrabrev från Johanniterklostret i Eskilstuna (C G Nordin.) 
*Urban Sikeborg, ”Johan Bures släktbok – tillkomst och tillförlitlighet”, Släktforskarnas årsbok 1996, utgiven av Sveriges Släktforskarförbund. 
*Leif Boströms hemsida om släktforskning
*Övre Norrlands historia I, red. Gunnar Westin (Umeå 1962) särskilt "Kolonialisationen av hälsingarnas allmänning" s. 140-155
Förslaget till en ny moderna tolkning av "Byremythen". Jfr gärna innehållet med min hemsida Fale.bure.just.nu ang Herse Falesson Bure eller Bureå hembygdsförenings hemsida, när det gäller Bure kloster. Obs citatet av C G Nordin, biskop och Akademiledamot 1774, där han erkänner att Lars Svensson, Säbrågrenen av Buresläktens och hans egen anfader "gått i kloster" i Bureå.
Ytterst intressanta är också Professor emeritus Karl-Henrik Gustavsons och docent Sten Jagells forskningsresultat som genetiskt -genealogiskt bevisar det samband som Johannes Bureus antog mellan Medelpad och Skellefteå burepopulationen. Läs gärna artikeln i Universen nr 14/99. 
Jag är oerhört tacksam för att Wikipedia är på rätt spår! / SR
replies: text: Jag tror att du misstolkar Carl Gustaf Nordin. När han levde trodde man ännu fullt ut på Bureus ord; man hade en mera auktoritär kunskapssyn och vetenskaplig metod där "geniernas" omdöme slukades med hull och hår. Problemet är att det sannolikt inte kommer att tillkomma fler källor, så debatten har egentligen inget annat att tillföra. Det man skulle kunna göra är att finna någon agnatisk ättling och jämföra y-kromosomen med någon lämplig kandidat. I hur många led härstammar du förresten från Bureätten?//--IP 11 maj 2005 kl.19.26 (CEST)
Detta är gjort och visar att släktskapet är riktigt uttytt. Läs artikeln i Universen nr 14/99
Biskopen CG Nordin är just en av dessa som säger att att han aldrig hört talas om Fale Bure sagan förrän Johannes Bureus berättar den och att Bureus gör det för att själv framstå i bättre dager men enligt häradshövdingen och adelsmannen Erich Teet 1684 så skriver redan Johannes Magni 1488 - 1544  "uthi Konung Erichs den Hellges historia skall Fahle i Skiön hafft sitt Slott och Grifft". Slottet finns som sagt belagt i ett Riks-Rådens brev 1398 enligt biskop Rhyzelius 1744.

text: Jag har inte läst vad Nordin säger om frågan, men vet på ett ungefär var han står i olika frågor som berör sådant. Jag måste dock erkänna att min läsning av brevet 2/2 1327 var tvunget att redigeras; ordalydelsen är mkt oklar men jag läste nu en översättning (har inte jämfört förr).//--IP 24 maj 2005 kl.20.12 (CEST)
EDIT; radering av delar av denna sida återställdes den 14 juni 2005. Dan Koehl 14 juni 2005 kl.22.10 (CEST)
Allt jag begär är att min hemsida med fakta som hämtats på de flesta ställen som fakta kan hämtas ska bli en tillgänglig länk också för de som vill finna den åtråvärda sanningen i Buresläktens långtförsvunna "Graal"! / SR
Hej alla! Mitt namn är Ulf Sawert och jag tror mig nu ha funnit Fale Bure slott "Byrisholm/Birisholm vid Birstabergets sluttningar!! Jag funnit två stemurar som jag tror är en del av ringmurarna kring slottet. Vi har även lyckats få fram bilder på ruinrester vid det gamla ålderdomshemmet som låg där i sluttningen - som kan vara delar av själva slottet! Jag har nu skrivit ett brev till riksantikvarieämbetet i Stockholm ang. detta. Du kan själv se bilder på detta genom att söka på: "rötter", sedan på: "anbytarforum", vidare på: "Ordet är fritt", sedan på rubrikerna: "eventuella Bure-slott vid Birstaberget" och "Sköns kyrka med omgivningar" DETTA ÄR STORA TING AV RIKSINTRESSE!!! Hej igen! Det blev lite fel i Sök-beskrivningen...efter "anbytarforum" skall man klicka på: "släkter" och vidare på: "Bure-ätten" och sedan kommer man fram till rubrikerna: "eventuella Bure-slott vid Birstaberget" och "Sköns kyrka med dess omgivningar", sorry! Ulf Sawert.
thread_title:  Referenser 

message: (Diskussionen är betydligt längre än artikeln). Är denna mytologiska person relevant för egen artikel? I dagsläget står det mycket mer om honom i Bureätten, så varför då ha egen artikel? Om Fale som mytologisk gestalt kanske egentligen berättigar till egen artikel, borde artikeln Bureätten delas upp och historien om Fale infogas här. Om någon hävdar att det berättigar till egen artikel, motsätter jag mig inte det. --ɐbuı1ɟ 19 augusti 2008 kl. 07.50 (CEST)
thread_title: Infogningsförslag

message: När jag (nyfiken på grund av diskussionerna) letade i historiken fanns betydligt mer skrivet i artikeln som verkar ha legat till grund  för oenigheten. Mycket går nog under egen forskning, saknar källor och är svårt att verifiera, men med tanke på hur mycket som ändå skrivits om Fale här tyder det kanske på att det egentligen bör vara en egen artikel? 
Huvudsakliga textstycken i artikelhistoriken:
http://sv.wikipedia.org/w/index.php?title=Fale_Bure&direction=next&oldid=249684
Fale Bure, mytisk person av de pseudohistoriska generationerna av Bureätten. Enligt äldre icke belagda uppgifter skall han ha varit riddare, död 1212, och möjligen son till Herse Falesson Bure. Han sägs ha varit den som räddade sedermera kung Erik Knutsson av Sverige från att dödas i Slaget vid Älgarås, varpå han förde Erik Knutsson i säkerhet hem till sin faders gård Byrestad i Medelpad. Efter några år förde han Erik Knutsson vidare till Norge.
Skall ha byggt borgen Byresholm, senare ombyggd till Sköns kyrka.
Vapen: En beväpnad arm. vapnet lär vara avbildat på hans gravsten på Sköns kyrkogård, samt upphängt på kyrkväggen i Sköns kyrka.
Av de sedan 1700-talet traderade och på Nils Casströms fantastiska avhandling vilande uppgifterna får man veta, att Erik Knutsson ensam av Knut Erikssons söner räddades av Fale Bure redan 1199. Enligt min upplaga av Nordisk Familjebok (nytryck av tredje upplagan 1945), bd VI, sp. 967f, dog Eriks bröder först i slaget vid Älgarås 1205. Här har vi sålunda en kronologisk miss. Vidare får vi veta, att Erik hölls hos Fale Bure i 2 ½ år till dess han började bli man. Enligt Litet lexikon över Sveriges regenter föddes Erik på 1180-talet. Han skulle då ha varit 19 år, när Fale Bure räddade honom undan Sverker Karlssons aggressioner. I mina ögon torde han i stort sett ha varit man redan när han blev räddad. Efter dessa 2 ½ år - sålunda omkring 1201 - skulle han ha flytt till Norge för att skaffa hjälp för att kunna återerövra kungamakten. Här blir de kronologiska problemata tydliga. Burelegenden säger, att Erik drog till Norge omkring 1201. Samtidigt uppgiver Nordisk Familjebok, att Erik var med i slaget vid Älgarås 1205 och återkom från Norge 1208. 
De gamla Burelegenderna börer hänvisas till folkloristikens område.
Påstådda barn:
#Herse Fale Bure
#Björn Fale Bure
#Sigge Fale Bure
(Något senare i artikelhistoriken. Här finns fakta om Anders och Jakob i Bureätten-artikeln som saknas där.);
/../
Den man som spelat en avgörande roll för tvivlet på buregenealogin är Leonard Bygden med sin uppsats i "Samlaren" 1890 "Ursprunget till mythen om Fale Bure". Hans teori att Anders Jakobsson från Bure skulle vara den förste som kallat sig Bure, alltså stamfadern, har vunnit burspråk i t.ex. Nordisk Familjebok 1951-1956 års upplaga, s 155.
Enligt Landsarkivet i Härnösand, Jonas Bure Plats, finns dock en rad andra släktrepresentanter belagda.
Anders Jakobsson, född 1480, var själv ett av åtta barn till Jakob Andersson född 1450 i Bureå, Skellefteå och underlagman i Bureå.
Jakob Anderssons far var Anders Olofsson född 1425 i Bureå, Skellefteå. Denne hade fyra barn varav Jakob var det tredje.
Anders Olofsons far var Olof Hersesson född 1380 i Bureå, Skellefteå. Denne hade tre barn varav Anders var det tredje.
Olof Hersessons far var Herse Falesson född 1350 i Bureå, Skellefteå. Denne hade också tre barn varav Olof var det tredje.
Herse Falessons far i sin tur var Fale (Fartegn Unge) Bure d.y. Lagman i Medelpad (nämnd 1342-1363)Fale var gift med Ingeborg och far till två barn av vilka Herse var den yngste.
Fale Bure d.y.var ende sonen till Nils Fartegnsson (nämnd 1324-1352).
Nils Fartegnssons far var i sin tur Fale (Fartegn) Bure d.ä. född 1250 ca. Landsdomare i Norrland. 
Sten Rigedahl
;Den här versionen av IP tycker jag åtminsone låter både trovärdig och relevant.
http://sv.wikipedia.org/w/index.php?title=Fale_Bure&direction=next&oldid=519724
/../
Den historiska personen som Johannes Bureus vill se sig som ättling till är en underlagman i Medelpad, Farthæghn (hin) Unge, som är nämnd i olika dokument 1342-1363. Hans gravsten finns i Sköns kyrka i Medelpad. Namnet Fale är enligt en vedertagen uppfattning en kortfrom av Farthæghn. Farthæghn Unges förmodade far, Nikolaus Farthæghnsson, förde ett vapen med en böjd arm från sinister som sköldemärke. Tillsammans med Peter Ungi hade fadern 1327 erhållit en tredjedel av Lule älvdal.
http://sv.wikipedia.org/w/index.php?title=Fale_Bure&action=edit&oldid=590709
/../
Den historiska personen som Johannes Bureus vill se sig som ättling till är Fale Bure den unge, storman i Medelpad, i sin tur förfader till, Farthæghn (hin) Unge, som är nämnd i olika dokument 1342-1363. Gravstenen som finns i Sköns kyrka i Medelpad bär vapnet med den böjda armen, de korslagda bilorna och hjälmen. Namnet Fale är enligt en vedertagen uppfattning en kortfrom av Farthæghn. Farthæghn Unges förmodade far, Nikolaus Farthæghnsson, förde ett vapen med en böjd arm från sinister som sköldemärke, sedermera sockensigill.
Ovanstående är delvis hämtat ur "gamla hävder" som uppsatsen om "ursprunget till historien om Fale Bure" av överbibliotekarien för Carolina Rediviva L 1844-1929, Leonard Bygdén, publicerad i "Samlaren" 1890. Nils Fardiaeknson fick av Magnus Eriksson 1327 kolonisationsrätten av landet mellan Skellefte och Ule älvar tillsmmans med ärkebiskop Olof Björnsson, fogden över Helsingland Johan Ingimari och Peter Ungi.
Här återges alltså Leonard Bygdéns egen tolkning av vem som vilade under gravhällen i Sköns gamla kyrka.
Johannes Bureus, 1568-1652, vår förste riksantikvaries version, som grundar sig på den gamla folktraditionen men också på berättelsen i den bok som tillsammans med vapenskölden under Laurentius Jacobi tid togs från Sköns kyrka av krigsöversten Johan Siggesson, adlad den 25 augusti 1572 är, att under gravhällen vilade Fale Bure, som 1205 i slaget vid Älgarås i Västergötland till sitt slott Byrestad (omnämnt 1398 i ett Riks-Rådens brev)i Skön räddade Erik Knutsson, Erik den Heliges sonson, och senare insatte honom på Sveriges tron.
Insignierna, Bureättens Graal, användes för att övertyga Johan III om Siggessons rätt till adelstitel på grund av ståndsarv. Skölden och boken har sedan dess varit försvunna. Troligen beroende på att både slottet Svartingstorp, där Johan Siggesson bodde och Åby kyrka vid Kalmar förstördes av danskarna under de många krigen mellan Sverige och Danmark.
(saxat av ɐbuı1ɟ 19 augusti 2008 kl. 08.12 (CEST))
thread_title: Funnet i historiken