Diskussion:Affrikata

message: Uttalas verkligen child tjajld? Jag har alltid uttalat det med mjukt sje-ljud. /Grillo 13 december 2004 kl.23.27 (CET)
replies: text: Jodå, dictionary.com/child. Jämför även den engelska artikeln om affrikator.

text: Jag kan för övrigt inte svära på att de grekiska exemplen är korrekta. Jag har inte sett dem användas någon annanstans, men de uppfyller mig veterligen kraven för affrikator. —Caesar 13 december 2004 kl.23.30 (CET)
replies: text: :"Inhemska" engelska ord som börjar på ch uttalas svjv i regel alltid med "tj"/"tch"-ljud i såväl tydlig brittisk som amerikansk engelska (Received pronunciation resp. General American). Chicago skall vara ett undantag, eftersom det är lånat från ett indianspråk eller liknande. 惑乱 分からん 23 februari 2007 kl. 15.55 (CET)

message: Huvudkarakteristiken för «affrikator» är att de två segmenten ska ha det samma artikulationsstället. /tʃ/ är en sekvens därför att /t/ artikuleras dentalt eller alveolart medan /ʃ/ artikuleras (postalveo-)palatalt. /ʧ/ är en affrikata därför att den /t-/ delen artikuleras (postalveo-)palatalt (den skulle behövs diakritik(er) eller en speciell symbol; ligaturkonventionen  förenklar transkriptioner).
Den morfem saken beror på det särskilda språksystemet man studerar. Faktum att till exempel på engelska white shoes har /tʃ/ och why choose har /ʧ/ har ingenting att göra med det precisa fonetiska identitet av /tʃ/ som är en hetero-organisk sekvens och /ʧ/ som är ett homo-organiskt unikt klusil-(kon)striktivt ljud.
Flofl. 30 augusti 2005 kl.13.41 (CEST)
replies: text: Jag är inte säker på vilka ändringar/förbättringar du är ute efter. Menar du att t.ex.  i xylo- inte är en affrikata, eftersom  är velar men  inte? Om det är något fel så rättar vi naturligtvis.

text: Artikeln nämner redan att  i ”utskälld” inte är en affrikata på grund av att de två delfonerna tillhör olika morfem, men det finns gott om utrymme för förbättringar. —CÆSAR 30 augusti 2005 kl.14.18 (CEST)
replies: text: :Ja, /ks/ kan inte vara en affrikata. Det finns dock /kç, kx, kχ/ till exempel. Segmenten måste också vara både tonande eller tonlöss. Eftersom konventionen är att klusivens symbol ska tolkas homo-organiskt till det konstriktiva segmentet, så använder man allmänna symboler för enkelhet. /p, b/ används från bilabiala och labiodentla; /t, d/ från dentala till prepalatala; /k, g/ från palatala till uvulara.

text: :Jag vågar inte «förbättra» artiklarna själv eftersom jag är inte en riktig svensktalande!

text: :Flofl 30 augusti 2005 kl.19.50 (CEST)
replies: text: :: Oroa dig inte för det, du skriver tillräckligt bra för att kunna ta bort felaktigheter och ändra så att det står rätt. Om det blir stav- eller grammatikfel så fixar vi gladeligen! —CÆSAR 30 augusti 2005 kl.21.35 (CEST)
replies: text: :::Så länge du är sakkunnig, rättas gärna små fel i f.ö. begripligt språk. 惑乱 分からん 24 februari 2007 kl. 00.33 (CET)
Jag är inte helt nöjd med beskrivningen av en affrikata som '2 foner'. I min uppfattning är det mer korrekt att tala om en fon som har en initial ocklusionsfas, påminnande om en klusil, följt av en utdragen releasefas, påminnande om en frikativa. Det är alltså fråga om 'en fon', det är hur man avbryter den ocklusion (avspärrning av luftströmmen) som inleder fonen som skiljer en affrikata från en klusil (där man abrupt öppnar upp för luftströmmen)./sanna 19 oktober 2005 kl.10.48 (CEST)
thread_title:  Grafem och morfem-beroende definition