Diskussion:Bondenamn

message: Artikeln Bondenamn kommer kanske att användas för att namnge barn. Alla frågor om namn ursprung eller betydelse som du skriver på denna sida kommer att besvaras av artikelns huvudförfattare, som är: Jan Arvid Götesson (diskussion) 28 juni 2022 kl. 12.05 (CEST)
thread_title:  Vill du veta något om ett namn? 

message: : Jag blir lite förvirrad kring vad som exakt definieras som bondenamn enligt den här artikeln. Den talar i inledningen om namn som förekom hos allmogen fram till slutet av 1800-talet. Sedan talas om att de ofta är korta och enstaviga. Jag upplever nog inte att det stämmer. Abraham och Barbara som till exempel var populärt i mina trakter särskilt under 1600-talet är ju inte kort och enstavigt, även om kortformen Abram förekommer. Två andra namn, Markvald och Rickvald som förekommer från 1300-talet och fram till 1600-talet är ju inte heller korta och enstaviga. När det talas om modern tid och överlevande namn nämns ju inte alls de redan från 1500-talet mycket vanliga namnen som fortfarande är vanliga som Anders, Olof, Hans, Nils, Erik, Per (Peder), Johan, Måns med flera. Är tanken också att inkludera namn som Gustaf och Fredrik som ju sprids ganska vitt på 1700-talet? Om vi tar fornnordiska namn så är ju dessas förekomst idag ofta resultatet av nationalromantiken i slutet av 1800-talet (med introdution 100 år tidigare) Lite känns de som fokus ligger på ovanligare oftast endast i vissa områden förekommande namn. Vi har ju i familjen namnet Ynner, som är ganska specifikt västsmåländskt/östhalländskt. Men dessa namn är ju bara en del av vad som kan kallas bondenamm. Namnskicket genomgår ju vanligen även i bondemiljö stora förändringar även före slutet av 1800-talet.FBQ (diskussion) 7 augusti 2022 kl. 11.11 (CEST)
replies: text: :Tack för frågan. Nordiska namnforskare defininerar bondenavn/bondenamn som ”navn som traditionelt har været udbredt i bondebefolkningen”, eller så använder de utan definition begreppet om namn som använts i bondebefolkningen från medeltid till bondesamhällets upplösning. Vi har fortfarande bönder på 2000‑talet, men det är tydligt att forskare bortser från att bönder från 1800‑talet till nutid har kallat sina barn Amanda, Ottilia, Constantin, Molly, Alice, William med mera. Artikelns inledning vill återspegla detta.
replies: text: :Du skrev att om ”vi tar fornnordiska namn så är ju dessas förekomst idag ofta resultatet av nationalromantiken i slutet av 1800-talet (med introduktion 100 år tidigare”. Begreppet ”bondenamn” omfattar i forskares praktik inte att en bonde år 1895 kunde kalla sin son Sigurd, däremot omfattas att en bonde år 1800 kunde kalla sin son Sjur, som är allmogens egen utveckling av namnet. Detta har jag försökt beskriva.

text: :I artikeln finns beskrivet att en grupp mycket vanliga namn, inklusive de av dig nämnda Anders, Nils och Per tidigt blev dominerande i norr Sverige. Jag kan leta upp i redan anförda källor, eller i nya källor, att det gäller hela landet.

text: :Jag är bortrest från mitt bibliotek och kan inte läsa mina tryckt källor. Huvudpunkten är att tendensen till ljudmässig förkortning och förenkling finns beskriven av namnforskare, även om trestaviga bondenamn funnits. Man betänke att talade former ofta var ljudmässigt enklare än de skrivna formerna. Den saken finns beskriven, och behöver ges mer plats när jag har tillgång till mitt bibliotek.

text: :Ynner skall jag utforska då. Jan Arvid Götesson (diskussion) 8 augusti 2022 kl. 08.37 (CEST)
replies: text: ::Tack för svar! Jag tror jag förstår bättre men är fortfarande lite osäker om jag förstått det hela rätt. Min känsla blir lite den jag får i förhållande till folkdräkter. Till saken hör ju också att definitionen av "bondesamhällets upplösning" är lite luddig. Även om vi enas att bönderna på 2000-talet inte ingår, eller att bonden som 1895 kallar sin son Sigurd inte ingår, gör bonden som 1856 kallar sin dotter Ottilia det, eller bonden som 1836 kallar sin dotter Amanda? Hur är det med bonden som 1734 kallar sin son Jean eller bonden som 1695 kallar sin son Gustaf? Ottilia är ju för övrigt ett gammalt tyskt namn, som finns i Sverige redan på 1600-talet. Då främst bland tyska invandrare och hos personer inom lite högre samhällskaller, men gränserna är inte helt tydliga och bland bergsmän finns många med blandat etniskt urspung för att ta ett exempel. Det känns lite som artikeln antyder att det före "bondesamhällets upplösning" funnits en tid då namnen har varit opåverkade - eller alla fall mycket lite påverkade utifrån. Nu stämmer det ju visst att det finns en brytpunkt vid mitten av 1800-talet då bondesamhället i en mycket högre grad än tidigare påverkas utifrån och då framför allt lokala sedvänjor börjar brytas upp. Men, här upplever jag ju att senare tids forskning trots allt visat att bilden är mer komplex. Bondekulturen förändrades även före mitten av 1800-talet, i olika grad i olika områden, och att det inte går att dra någon skarp gräns för något "före bondesamhällets upplösning" och att det framför allt är svårt att tala om. FBQ (diskussion) 8 augusti 2022 kl. 12.05 (CEST)
replies: text: :::Som jag förstått det är Ynner en lokal form av namnet Öjvind. FBQ (diskussion) 8 augusti 2022 kl. 12.09 (CEST)
replies: text: ::::Jag skrev ett nytt stycke i artikeln om dessa frågor. Jan Arvid Götesson (diskussion) 9 augusti 2022 kl. 21.58 (CEST)
replies: text: ::::: Tack! Satt vid mobilen då jag skrev mitt inlägg, så jag kom i efterhand på att det blev lite omständigt. Hade ju i stället kunnat fråga - vad är INTE ett bondenamn? Ok, modernare namn, men är då inte bondenamn gamla namn? Ok, inte namn som främst hört hemma hos de högre stånden och inte hos allmogen, men min uppfattning är att sådana namn är relativt sällsynta. De flesta sipprar ganska kort efter att de introducerats ned hos bondebefolkningen, eller så försvinner de helt. Och namn som Olof, Hans, Nils, Erik, Per, Johan, Måns med flera finns ju även bland borgare, präster och adel.FBQ (diskussion) 10 augusti 2022 kl. 08.48 (CEST)
replies: text: ::::::Om jag tittar på mina hemtrakter i norduppland så finns ju i stort sett inga, redan på 1500-talet dominerar namn som de jag nämnde ovan samt namn som Staffan/Stefan eller Mas/Mats. Under medeltiden finns ju en del namn som senare inte blir så populära, men knappast är exklusiva bondenamn som Jakob, Björn och Tomas och fortfarande finns kvar. Under 1300-talet finns en del som senare försvinner som Toste och Ödvast, men det kanske snarare skall ses som medeltidsnamn. Möjligen kan man ju se Grels som förekommer fram till sent 1600-tal ses som ett exempel, men som det under 1600-talet förekommer ganska ofta även bland borgare i städerna är det väl inte heller att ses som någon "bonde"-namn. Mas/Mats är väl annars exempel på det du talar som namn som i litteratur och dylikt ansetts bondska. Jerker har jag själv svårt att se som ett riktigt eget namn. Mina släktingar ända fram till mitten av 1900-talet kallades ju vanligen "Jerk", men namnet stavades ju vanligen Erik, även en mängd stavningsvarianter förekommer i ändre tid. FBQ (diskussion) 10 augusti 2022 kl. 09.12 (CEST)
 Tack igen för synpunkter. Jag vill klargöra tre saker.
För det första skall inte ”artikeln” eller ”Jan Arvid Götesson” definiera vad ”bondenamn” är. Jag skrev artikeln för att jag såg att forskare i sina avhandlingar, monografier och artiklar har upptagit bondenamn som fackterm. Utifrån forskarnas språkbruk och ansatser till definition skriver jag i artikeln vad facktermen betyder. Den betyder att ett namn under forntid eller medeltid fick fäste i bondefolkningens muntliga ordförråd, och sedan fortlevde längre eller kortare tid in i Nya tiden.
För det andra behöver ett bondenamn inte vara typiskt bondskt eller ha en högre frekvens bland bönder än bland adel, borgare, präster, ofrälse ståndspersoner, soldater eller andra sociala grupper. Det enda kriteriet är att namnet lever som ord i bönders talspråk. Karl och Knut var bondenamn samtidigt som prinsar, kungar och grevar hette Karl och Knut.
För det tredje är det, som Vidar Haslum skrivit, den lokala muntliga formen som är avgörande när man beskriver bondenamn. I arbetet sam anförs i artikeln använder han termen tradisjonsnamn om bondenamn, och indelar tradisjonsnamn i arvenamn (nordiska namn) och ”(innarbeidde) lånenavn”, men resonemanget är detsamma. Resonemanget är att de talade orden i en språklig varietet är det primära, och att vi måste grunda analysen på talade former (i den mån vi kan sluta oss till dem), inte på stavningen. Du skrev: ”Jerker har jag själv svårt att se som ett riktigt eget namn. Mina släktingar ända fram till mitten av 1900-talet kallades ju vanligen ’Jerk’, men namnet stavades ju vanligen Erik, även en mängd stavningsvarianter förekommer i äldre tid”. På 1900‑talet är det mer komplicerat eftersom skriftspråket då hade blivit avgörande, men tidigare är det de (lokala) talspråksformerna (som idealiskt skall skrivas med fonetisk/fonologisk transkription) som avgör. Om en upplänning för 200 år sedan i sitt folkmål hade appellativet [ˈrydjən] (ryggen) och propriet [ˈjærkər] (Jerker), så är det de formerna som är folkmålets ord, inte prästens stavningsformer ⟨ryggen⟩ och ⟨Erik⟩. ”Bondenamn” var levande folkmålsord, och föräldrar sade till exempel [ˈiŋjær] om sin dotter lika naturligt som de sade till exempel [støin], fast prästen skrev ⟨Ingegerd⟩ och ⟨sten⟩.
(Skrivtecken ⟨ och ⟩ används för grafematisk transkription (etablerad stavning) och har kodpunktsnumren U+27E8 respetive U+27E9 – rekommenderas.) Jan Arvid Götesson (diskussion) 11 augusti 2022 kl. 09.24 (CEST)

text: Hej igen! Nejnej, det var inte för att jag uppfattade att begreppet "bondenamn" var ditt påfund och din definition som jag ville ifrågasätta det - hade det varit så hade det ju varit problematiskt. Däremot upplever jag mig inte påträffat det så ofta i forskningen och nog aldrig sett någon definition, och upplevde det som svårgripbart. Och jag väl att Sten och Erik är samma namn, även om de kan uttalas olika på olika dialekter. Jerker har jag funderat på tidigare, jag har inte sett den stavingen före 1900-talet, så jag funderar på om det är en hembygdsromanisk skapelse. Har tänkt att jag skall fördjupa mig mer i det vid tillfälle. Men, det kanske också är en form av bondenamn. Eller så menar man att uttalsvarianter också är namn.1900-talsskapelse. FBQ (diskussion) 11 augusti 2022 kl. 18.57 (CEST)
replies: text: :Jag har lagt till text om terminologi lanserad av norska forskare. Du skrev att du inte påträffat ordet ”bondenamn” så ofta i forskningen och nog aldrig sett någon definition. Det är sant, men termen är tillräckligt etablerad för att skriva artikel om.

text: :Jerker finns i skrivna källor sedan århundraden, med nominativändelsen ‑er.

text: :Du nämner ”uttalsvarianter”. Som jag skrivit ovan måste man, när man skriver om bondenman, vända perspektivet bort från namnens nutida skrivna normalformer. Man skall inte tänka att där finns ett namn ”Erik” som har varianter. I stället måste man fråga vilka namn (namnformer) som levat som levande ord i bondebefolkningens talspråk, precis som andra folkmålsord levde. Detta behöver nog skrivas tydligare i artikeln. Jan Arvid Götesson (diskussion) 15 augusti 2022 kl. 10.34 (CEST)
replies: text: ::För mig känns det underligt att se uttalsvarianter som egna namn. Att man även kallar elden för "jell´n" gör ju inte det till ett eget ord. Men visst, som det i äldre tid vanligen saknas en lokal skriftkultur och spåren av den i så fall är ganska begränsad ser jag ju inte att det behövs belägg i tyckt skrift, men skulle nog vilja se dem i skattelängder eller kyrkböcker åtminstone.

text: ::Angående Jerker har jag inte riktigt haft tid att fördjupa mig, men började titta lite grand genom att söka på google books. Den första person jag hittar som dokumenterat burit namnet verkar vara histrikern Jerker Rosén, född 1909 i Genarps församling. Kanske är det i Skåne namnformen Jerker utvecklats till ett eget namn? Sedan har jag inte kontrollerat om Jerker Rosén verkligen skrevs i kyrkböckerna som Jerker eller om det står Erik där. Sedan finns ju andra belägg, Sven Jerring använder på 1920-talet pseudonymen Jerker Ring. Det finns i folklustspel som Lögn-Jerker på Bolunda från 1934. Jerker, Pelle och Jonne: en pojkhistoria utkommer 1923, men då är ju de övriga namnen smeknamn och Jerker kan ses som sådant. Under hänggranarne: Berättelse ur folklifvet af förf.till "Lycksökarne", men där handlar det om citerad text, baserad på folkspråk. Flera källor återger Sagan om hästen av Olof von Dalin, där ju Erik XIV kallas Jerker, men det är ju exempel på Jerker just som en smeknamnsform av Erik. Kurre-Kalendern 1899 återger en rolig historia där en Jerker förekommer. Även i läsning för svenska folket 1880 förekommer en "Jerker" i en folklivshistoria.

text: ::Jag letar inte vidare - det finns som sagt gott om belägg på namnet, men de pekar alla på liknande bruk. Jag antar att det är en defintion - jag ser inte Leffe, Roffe, Stoffe eller Fredde som namn, så vida inte någon verkligen döpts till just dessa namn. Sedan blir väl det lite inkonsekvent. Lasse har jag hittat i kyrkböckerna från 1500-talet, smeknamnsformerna Pelle, Olle och Jannis (Janne) har jag hittat på 1600-talet. Skall kanske gräva fram dem igen. Men jag ser inte Pelle som ett separat namn om inte någon uttryckligen skrivits in som sådan i dopboken eller möjligen genomgående kallas så och aldrig Per. Men i den här gruppen finns ju fler exempel, jag tänker på sådana som Lisskulla, som ju inte finns som dopnamn före 1900-talet. Jag tycker väl dessa hör till en egen kategori namn.

text: ::Sedan är jag ju medveten att det kan bli luddigt - det är ju inte säkert att prästen är den som är bäst på att avgöra hur ett namn skall stavas och det kan bli riktigt tokigt. Men ett namn behöver ju förekomma ganska flitigt om man skall dra generella slutsatser, och då borde det ju finnas ganska gott om belägg på det. I fallet Ynner så finns det ju inte tryckt skrift alls. Varianten Ynnar, som i östra Småland och västra Halland är en ackusativform (visst är det ackusativ - det här med språk är jag ju dålig på - det heter Ynner men Ynnarsson. Den varianten finns i Wärend och wirdarne, senare hos en rad författare som Strindberg och Heidenstam, verkar också förekomma i romaner om Dacke, möjligen har den varianten varit vanligare längre österut i övriga Småland. FBQ (diskussion) 17 augusti 2022 kl. 09.12 (CEST)
replies: text: :::Detta är en intressant diskussion. När blir namnformer med gemensamt etymologiskt ursprung olika namn? Truls skulle av forskare kallas ett bondenamn/arvenavn, medan Tyrgils (med samma ursprung) skulle kallas ett renässansnamn av forskare, eftersom det uppenbart är upptaget ur litterära källor. Men frågan är inte avgörande för artikelns utformning.

text: :::Avämnes vill jag säga att det är trevligt med folk som läser gamla böcker som Wärend och wirdarne. Jan Arvid Götesson (diskussion) 18 augusti 2022 kl. 13.36 (CEST)
replies: text: ::::Ja, egentligen är har vi väl kommit från frågan om utformningen av artikeln, men jag tycker väl också att ämnet är intressant. Även historiskt har ju namn med samma ursprung sett som separata namn. Greta har ju genomgående setts som en smeknamnsform av Margareta eller Margeta som jag uppfattar som den vanligaste formen i Uppland i äldre tid, men Jöns och Hans har setts som olika namn. Även Joen, även om det möjligen sett som en variant av Jonas än Johannes har ju setts som ett separat namn. Kan bli ganska förvirrande ibland då däremot Jon eller Jan vanligen ses som synonymer till till Jöns men Joen då är ett eget namn, men man inte är helt konsekventa i stavningen. Har tyvärr inte den tiden att läsa gamla böcker som jag skulle önska just nu. Just nu har det mest blivit lite halvgammalt som Ivar Schnells Nicolai sockens historia och en del Sörmlandsbygden från 1940-talet, jag behöver läsa in mig på Nyköpingstrakten där jag känner att jag är ganska dålig på historien. FBQ (diskussion) 18 augusti 2022 kl. 18.36 (CEST)
thread_title:  Definition av bondenamn