Diskussion:Förföljelser av kommunister i Sverige under andra världskriget/Arkiv 2007

message: Författaren man citerar här skall man ta med en stor nypa salt. Hon får det till att Sverige var "nazistiskt" under AVK vilket är totalt felaktigt (se mina noter), de hade så litet stöd i Sverige att de var marginaliserade. Hon får det att låta som om ÖB var drivande i olika politiska frågor. Läser man memoarer från dem som var i regeringen under tiden AVK, eller Sveriges Utrikespolitik UAV, så framgår detta mycket väl hur det förhöll sig. ÖB skiljde på militäre spörsmål och politiska, som politikerna skall beslutade om.  I korthet, man hade inte dem som fångar, det var vapenfri värnplikt, man använde dem till vägprojekt etc. Även andra värnpliktiga med lyten hamnade där om de hade kunskaper som man hade nytta av, t ex kuskar etc. 
Man hade inget förbud för kommunistiska tidningar, det är direkt fel, men de "grå lapparna" som sa vad man inte fick nämna för risk för rikets relationer med främmande makt. 
De två nationerna som var drivande mot Sverige för censur var just Tyskland och SOVJET, vilket man bör nämna.. Så vad man inte fick skriva i tidningen var alltså viss kritik mot Tyskland och Sovjet, när Tyskland var som framgångsrikast var trycket störst från dem när det gäller censur, och vice versa. 
Det skall nämnas att det inte var för Svenska staten eller militären man hade de grå lapparna, utan för problemen med skriverierna om just de ovan nämnda. Visserligen fanns såklart regler för vad man fick skriva om som rörde direkta militärhemligheter, samt mobilisering eller logistiksituation, trupp dislokationer, lager för/av strategiska råvaror etc. 
Reglerna för de värnpliktiga i AK var de samma som för resten av Sveriges beredskaps män, man kan inte lämna kompaniet hur man vill utan att man fick en påföljd, samma sak gäller förövrigt även idag för värnpliktiga, man kan inte bara knalla iväg när man vill. När skarpt läge råder, blir det tightare.  
Angående kommunistiska Sovjet och deras aggressivitet så var den obestridlig, Soviets anfall mot Polen enligt Molotov Ribbentrop Paktens hemliga dokument säger det mesta. Samt anfallet mot Bessarabien och ockupationen av Estland, Lettland och Litauern samt anfallet mot Finland. http://sv.wikipedia.org/wiki/Molotov-Ribbentroppakten (se det hemliga tilläggsprotokollet).   
Angående vinterkriget 1939-1940 då det diktatoriska kommunistiska Sovjet angrep det demokratiska Finland mobiliserades Sveriges försvar och grupperade Krigsfall Öst. Sveriges folk (förutom kommunisterna) kände stor sympati med Finland och bl a Svenska frivillig förbanden sändes till Finland, samt ekonomiskt stöd, mycket vapen och ammunition. Samtidig vid de mobiliserade Svenska förbanden i norrland (man befarade att Sverige stod på tur efter Finland) så agiterade kommunisterna för Sovjets anfall mot vårt brodersland Finland!! Tänker man sig in i denna absurda situation där Svenska folket brinner för Finnarnas sak samtidigt har man en och annan i förbandet som agiterar för Sovjetisk sak.. Situationen är ohållbar, om inte bara för förbandens inre moral så också för agitatorernas egen personliga säkerhet. Dessa agitatorer SAMT missnöjesspridare sammanfördes till ETT arbetskompani Storsien, Korpikå, Norrlandslän, där de fick utföra vägförbättringar. 
Vidare i senare efterföljande mobiliseringar, upprättades ett andra och ett tredje arbetskompani. Ett gemensamt för I. & III. fördelningen i Öxnered Älvsborgs län, samt ett för II: & IV fördelningen i Sveg i jämtlands län. En enda fördelning hade då 22 000 man, till detta kommer andra förband. Tänker man då på att försvaret hade 400 000 man och man uppför 3 arbetskompanier är det lätt att inse att långt från alla kommunister hamnade i AK. Det var agitatorerna och missnöjesspridarna som hamnade där. 
Förövrigt angående deras klagomål på den ”olidliga förläggningen”, de fick sova i tält mitt i vintern… Ja, stackarna, man kanske inte skall glömma att flertalet av de 400 000 andra beredskapssoldaterna i försvaret OCKSÅ låg i tält på vintern. Dessa tält som dög åt resten av armen var inte goda nog åt de i arbetskompanierna…  
När det gäller flottans kommunister under vinterkriget förlades dessa till ett fartyg, men eftersom det inte fanns någon vettig sysselsättning för dessa kom dessa att hemförlovas och en del överfördes till armén. 
Som en del i att förstå stämningen i Sverige när kommunisterna anföll Finland bör nämnas att vi straxt innan Vinterkriget hade 22 000 medlemmar i frivilliga skytterörelsen och en lavin av nya medlemmar anslöt sig och snart hade man 152 000 skyttar. 
Det hon skrev om Engelsk sympatisörer är direkt fel, de var bara 50 till antalet och man ansåg inte att man kunde sätta dem tillsammans med kommunister för det skulle då bli bråk, Engelsk sympatisörerna fick tjänster där de inte kunde ställa till med problem vid krig. Nazistsympatisörer fanns, med de var realitivt få, ej heller detta räckte för att sätta upp kompanier, de agiterade dessutom inte eftersom de inte hade stöd bland Sveriges befolkning. Där emot var de registrerade och skulle omedelbart skickas till arbetskompanier vid Krigsfall Tyskland. 
Jag har i ett annat arbete berört detta ämnet och jag lägger in en del av den sammanfattningen här: 
Aktiva åtgärder för politiska ytterlighetsriktningar inom militären
Regeringen godkände redan 1941 att arbetskompanier skulle upprättas där värnpliktiga kommunister skulle tjänstgöra pga deras negativa inverkan på moralen i förbanden. Dessa skulle bygga vägar och i vissa fall hugga ved till gengasmotorer.    Inom marinen isolerade man dem till ett skepp, men senare hemförlovade man dem eller förde över dem till armén. Flyget var särdeles viktigt och all personal som inte betraktades som pålitlig hemförlovades omgående. 
När det gällde nazistsympatisörer eller brittiska sympatisörer sattes inte liknande arbetskompanier upp, anledning var att de var för få till antalet, de hemförlovades eller tilläts stanna såvida de inte agiterade. Man skulle sätta upp arbetskompanier för nazister i händelse av krig mot Tyskland.   
Vid I 17 skapades ett kompani för övriga defaitister eller negativa element, samt diverse förbandsmoralförstörande individer.    
Värt att notera är att arbetskompanier inte är internering, utan var militärtjänstgöring utan vapen, i övrigt hade de likadana regler som försvaret i övrigt. 
Granskning av Sveriges officerskår 1942
Delar av svenska pressen hade under det pågående kriget ställt sig frågan hur svenska militären skulle agera vid ett tyskt angrepp. Delar av pressen menade att Sveriges militär var mycket tyskvänlig. För Sveriges inre moral var dessa tvivel skadliga. Efter påtryckning/intryck från pressen beordrade Kungl. Maj:t i aug 1942 att en undersökning skulle göras. Till saken hör att man genom forcering av tyska telegramtrafiken fick en inblick i vilka svenska officerare som uttryckt ”tysksympatier”. Dessa telegram lämnades inte till UD, utan detta gjordes först efter kriget. Anledningen var att man måste skilja på ”beundran för framgång”, och nazistiska sympatier och förräderi. En svår bedömning militären inte fullt litade på att UD kunde göra. 
Man hade redan vid detta tillfälle i väsentlig grad redan granskat personalen i försvaret. 
ÖB fick leda arbetet, (Sektion II) att säkerställa att de personer som var officerare och inte gav förtroende skulle hindras skada krigsmakten. 
Resultatet blev; kommunister fanns, ca 3000 - 3500  värnpliktiga och 20-25 stamanställda, 10 st officerare med sympatier för kommunisterna, men inga direkta kommunister. 
Nationalsocialister (nazister) fanns men var färre. Bland de värnpliktiga fanns 341 st. Stamanställda underbefäl 43 st, samt 17 underofficerare och 18 officerare (medräknat reservister & landstormen).   
ÖB poängterar att det fanns officerare utan nazistiska sympatier som i samspråk med civila och andra militärer uttryckt beundran för tyska militära framgångar. Dessa uttryck har och kan misstolkas om än tanklöst som nazistiska sympatier. ÖB noterar att inga anmälningar eller kritik har inlämnats angående liknande typer av beundran för brittiska framgångar. 
Vidare fann man 50-talet Englandssympatisörer som var medlemmar eller stödde ”Förbundet Kämpande Demokrati / Pansarnäven” de fanns bland värnpliktiga eller underbefäl främst inom marinen, dock inga officerare. 
ÖB:s åtgärd blev en skärpning av åtgärderna för fast anställd personal och officerare vars lojalitet kunde ifrågasättas. När det gällde kommunister hade man redan ett system, de skulle till arbetskompanier. Nazister och brittiska sympatisörer skulle placeras på tjänster där de inte kunde skada krigsmakten. ÖB införde förbud för fast anställda att tillhöra eller stödja stadsfientliga sammanslutningar.  
Notor: 
#Notera att det inte bara var kommunister i arbetskompanierna, jag har funnit soldatböcker vilka visar att personer som fått hälsoproblem och inte kunnat fortsätta sin ordinarie tjänst, men haft t ex kusk vana har fått tjänstgöra som kusk vid kompanierna etc.  
#1941 kunde 10 arbetskompanier mobiliseras. 
#Sveriges Militära Beredskap 1939- 1945 S-598
#Sveriges Militära Beredskap 1939- 1945 S-599
#Sveriges Militära Beredskap 1939- 1945 S-597
#I riksdagsvalen fick nazistiska partier: 1932 totalt 15 000 röster, 1936 totalt 20 000 röster, 
1940 ställde nazisterna inte upp i valet, de hade tappat sina få väljare efter anfallet mot Norge 
och Danmark, 1944 fick nazisterna totalt nästan 13 000 röster. Nazistiska sympatierna i Sverige 
var minst sagt svala vilket försvårade rekrytering av Tyska spioner. 
#Sveriges Militära Beredskap 1939- 1945 S-599
Det var allt så långt, jag editerade delar av texten för att ta bort de mest missvisande delarna, men hela texten borde skriva om. Jag ifrågasätter också rubriken "förföljelsen", de som registrerades och omplacerades eller ”drabbades” var de som hade ”problem” med Sveriges demokratiska författning, ie: de som var för diktatur och mot demokrati, som t ex kommunisternas ”proletariatets diktatur ”, eller nazister för den delen. 
Wilkman AKA AT_Stalky--
thread_title: Författarcitat