Diskussion:Militare Ordine del Collare di Sant’Agata dei Paternò

message: Eftersom orden hittills inte omnämnts i någon samtida litteratur är ordens historiska ursprung inte verifierat. Källan är en enda bok från 1800-talet, vilken tillsammans med ett osäkert släktträd använts för att ge orden legimitet och kungahuset erkännande av kungen av Neapel-Sicilien (Bägge Sicilierna) 1860. Erkännandet är omdiskuterat. Jonar242 13 september 2006 kl. 11.04 (CEST)
Ordens legitimitet härstammar inte från boken "L'Ordine del Collare" från 1851, inte heller från släktträdet (som inte är osäkert utan har verifierats av domstolar), utan från det faktum att Stor Mästaren är ett internationellt rättssubjekt, dvs har samma ställning som en suverän stat och har rang jämställd med statschef. Att detta folkrättsförhållande är giltigt för svensk del intygas av en av Sveriges främsta experter, juris professor emeritus Jacob W F Sundberg, i ett utlåtande som finns här under punkt 26. /Per 
Men ställningen som rättssubjekt bygger ju på dokumentationen, och den har ifrågasatts på olika punkter, bl.a. finns olika genealogiska varianter kring vem som är Giovanni den äldres far. I "Libro d'oro" ges, om jag inte minns fel, tre versioner till släkten Paternós ursprung i släktens ingress, varav en är att man stammar från kungahuset av Aragonien m.m.
Det finns tydligen också skilda åsikter om kung Jakobs testamente är giltigt. Är det giltigt, så framgår att kronan ska ärvas i manlig genitur. Hur kommer det sig då att kronan gått på kvinnosidan tre gånger enligt släktträdet? 
Och hur kommer det sig att anspråken sägs ha gått till Giovanni den äldre den tredjes son - rimligen har den förste sonen ett mer berättigat anspråk? Det leder i så fall till att hertigen av Roccaromana är den egentliga tronpretendenten och det internationella rättssubjektet.
För rimligen kan inte familjepakten ses som giltig. Det är - åtminstone för mig - en motsägelse att orden först ondgör sig över att man en gång frångick testamentet, men sedan själv sätter sig över detsamma. Jonar242 11 januari 2007 kl. 16.28 (CET)
Jag företräder ingen part, men har sysslat en del med genealogi.
Om man granskar både kungahusets dokumentation och externa källor, finner man att de stämmer väl överens.
Jag försöker besvara Jonas Arnells frågor nedan.
1) Stormästarens ställning som internationellt rättssubjekt bygger inte på deras dokumentation, utan på att han tillerkänts den statusen av en internationell skiljedomstol. Däremot bygger naturligtvis domstolens beslut till viss del på den dokumentation som kungahuset presenterat.
Johannes den Äldres far var Sancho, son till Jakob av Ayerbe, son till Peter, arvsberättigad son till kung Jakob I. Detta är oomtvistat och framgår både av Gaspare Scioppius bok "De Aragoniae Regum Origine" från 1628 (faksimilkopior finns på MOC:s Arkiv-sida,
Giovanni på latin är förstås Johannes), och av Imhofs klassiska bok "Corpus Historiae Genealogicae Italia et Hispaniae" från 1702 (finns på KB).
Libro d'Oro (italienska adelskalendern) ger bara en version av släktens urpsrung. "Härstammar från prins don Pedro av Aragonien, greve av Ayerbe och av Zenia, son till kung Jakob Erövraren och donna Teresa de Vildaure". Se själv på faksimilkopian av Libro d'Oro från 1920 på MOC:s Arkiv-sida. 
2) Det finns så vitt jag vet inga skilda åsikter om att Jakob I:s testamente var giltigt som successionsordning. Det bekräftas också av Harvard-professorn Bisson i hans bok "The medieval Crown of Aragon" (kan köpas via Amazon). Tronanspråken har aldrig ärvts (i egentlig mening) på kvinnosidan, det framgår klart om man följer rätt linje i släktträdet.
Däremot förordnade Don Mario (+ 1906) i sitt testamente att i avsaknad av manliga arvingar skulle successionen gå till hans enda barnbarn, Don Mario Francesco, son till hans dotter Eleonora. Eleonora ärvde alltså inte successionen för egen del utan den gick direkt till hennes son.
Det testamentet var inte ett privat dokument utan en statsrättslig successsionsordning, på samma sätt som traktaten i Cannes 14/12 1900 när prins Karl ändrade successionsordningen för huset Bourbon Bägge Sicilierna. 
3) Från Johannes den Äldre ärvdes anspråken uppenbarligen i manlig primogenitur.
Det var därför som prinsarna av Cassano hade successionsrätten i flera hundra år. När den linjen dog ut med Josef, siste prins av Cassano som dog barnlös, ser man klart här att flera grenar kunde göra anspråk på huvudmannaskapet (t.ex. markiserna av Raddusa, hertigarna av Roccaromana och prinsarna av Emmanuel). 
Det verkar ha funnits flera orsaker till detta: i de äldre generationerna fanns det en osäkerhet kring vissa dödsdatum som påverkade vilken väg successionen tog, och genom äktenskap mellan olika grenar kom nya anspråk fram. Av stamträdet framgår att det var mycket vanligt att medlemmar av olika grenar av dynastin gifte sig med varandra.
Det är praxis i ett sådant läge att sammankalla en familjekonklav. Det går tillbaka till den urgamla sed som omnämns i Samuel von Puffendorfs bok
"De officio hominis et civis libri duo" från 1682, bok II, kap 10, nr 12, där det står att "I händelse att konflikt uppkommer i fråga om successionen i ett arvkungadöme, är det bäst att lägga fram saken för skiljemän bland den kungliga släkten".
Professor Stephen Kerr skriver i sin kommentar till detta att "Detta beror på att all kompetens eller jurisdiktion att döma i tvisten om successionen till ett internationellt rättssubjekt har överförts till den kungliga familjen", se hans hemsida.
Jag tolkar det som att det är en konsekvens av suveränitets-begreppet.
Professor Jacob Sundberg hänvisar också till von Puffendorfs bok och även till Hugo Grotius "De jure belli ac pacis libri tres" från 1625,bok II, kap 7, nr 27(2), och skriver: "Skulle dispyt uppkomma beträffande vilken succession som gäller anbefallde man i den folkrättsliga doktrinen att successionen rättsenligt avgörs av medlemmar i det ifrågavarande suveräna huset".
Familjepakten är både adelsrättsligt och civilrättsligt giltig, som framgår både av att den erkändes av den regerande kungen och av de olika domstolsutslagen.
Att hertigen av Roccaromana inte är huvudman för dynastin är uppenbart av många skäl: 
(a) han gör inte anspråk på det själv, 
(b) han överklagade inte skiljedomen från Ragusa (vilket han och alla andra kunde ha gjort om de velat), 
(c) den andre hertigen av Roccaromana var befälhavare för den kungliga livvakten hos HM Ferdinand, kung av Bägge Sicilierna, ca 1833 (se "The last Bourbons of Naples" av Harold Acton, s. 74-6), och väl känd av kungen personligen. Följaktligen hade varken kungen eller senare hans son och efterträdare utfärdat de dokument de gjorde 1851 - 1860 som fastslog att dåvarande prinsen av Emmanuel var huvudman för kungahuset och stormästare för deras dynastiska ordnar, om det hade kunnat vara någon annan. 
Inte heller hade den Kungl.Kommissionen för Adelstitlar (som var ett statligt organ) erkänt prinsen som huvudman, om det kunde vara någon annan. Tvärtom läser man i deras utlåtande att de verifierar riktigheten av familjepakten.
(d) huvudmännen för alla linjer undertecknade familjepakten och förklarade att de avstod "alla möjliga anspråk" till förmån för Don Mario. En sådan avsägelse är alltid giltig, och har förekommit även i Sverige. 
4) Jag kan inte se att man varken frångått Jakob I:s testamente eller har satt sig över det. Som successionsordning gällde testamentet tills dess en ny successionsordning infördes. Det är helt inom ramen för folkrätten, vilket de ovan citerade juridiska experterna verifierar.
Nej, folkrättsligt har nog MOC:s stormästare starkast tänkbara ställning. Sedan är det en helt annan sak att MOC inte har en ärofylld medeltida historia att luta sig mot. Men legitimitetsmässigt och folkrättsligt förtjänar de lika mycket, eller lika litet, respekt som de andra legitima ordnarna.
/Per Nilsonne
thread_title:  Historiskt ursprung 

message: Per Nilsonne har förbisett en sak, nämligen den kognatiska successionen. I övrigt har har uppenbarligen rätt på samtliga punkter, det framgår också av de källdokument han refererar till.
Men både Jonas Arnell och Per Nilsonne förbiser frågan om successionsordningen. Det är riktigt som Per Nilsonne säger, att successionen från Jakob I har ärvts i manlig primogenitur helt enligt hans testamente, tills den siste prinsen av Cassano dog 1830. Familjekonklaven, som i första hand var adelsrättsligt (egentligen fursterättsligt) bindande men blev civilrättsligt giltig genom den Kungl. Kommissionens utlåtande (nr 7 här),
och konungens dekret (nr 10 här), stadfäster att successionsrätten låg hos huset Guttadauro och Don Mario.
Men i huset Guttadauro (prinsar av Emmanuel) är successionsordningen kognatisk. Den ordningen har även flera europeiska kungahus idag, däribland, Nederländerna och Sverige. Att detta var riktigt och möjligt verifieras av grundlagen i kungadömet De Bägge Sicilierna (nr 18 här).
Det var inte ovanligt på medeltiden att adliga ätter och furstliga dynastier hade kognatisk succession. Margaret de Neuilly blev baronessa av Akova genom arvet från hennes farbror Gautier de Roseius som dog barnlös, Mahaut (+1329) styrde som grevinna av Artois det grevskap hon ärvt av sin far 1302, Jeanne och Margaret (döttrar till Baldwin IX) härskade som grevinnor av Flandern 1206 - 1278 (för dessa och fler ex. se "Nobles and Nobility in Medieval Europe", red. Anne J. Duggan, s 247 ff.) Den enkla sanningen är att vissa dynastier hade agnatisk och andra kognatisk succession, då precis som nu.
Jonas Arnell har naturligtvis rätt i att inom samma dynasti kan inte successionsordningen först vara agnatisk och sedan bli kognatisk, om inte ordningen formellt och på ett juridiskt korrekt sätt ändrats. Sverige hade tidigare agnatisk succession, som ändrades genom riksdagsbeslut till kognatisk.
För furstliga dynastier i exil regleras successionen av deras huslagar, som framgår t.ex. av Hermann Rehms bok "Modernes Fürstenrecht"(Munchen 1904). Exempel på successioner som ändrats i exil är både Bourbon Bägge Sicilierna och Savoy. Successionen till Aragoniens kungahus har uppenbarligen ärvts i manlig primogenitur tills den siste prinsen av Cassano dog. När det då fanns rivaliserande anspråk och det inte var självklart var rättigheterna låg avgjordes frågan, med den regerande konungens gillande, av familjekonklaven.
Därefter tillhör rättigheterna huset Guttadauro och har ärvts av dem enligt deras successionsordning. Av bl.a. Rehms verk ovan framgår nämligen klart, att om ett furstehus tillerkänns rättigheterna från ett annat furstehus ärvs därefter rättigheterna enligt det övertagande husets ordning. Det är kodifierat t.ex. i Braunschweigs författning: "Erlicht der Mannesstamm des Fürstlichen Gesamthauses, so geht die Regierung auf die weibliche Linie nach gleichen Grundsätzen über" (Rahm, a.a., s 98 m.fl.). Det är också självklart att det måste vara så, eftersom motsatsen skulle vara orimlig - ett furstehus som övertar anspråken från ett annat kan inte ge upp sin egen successionsordning, eftersom det skulle inkräkta på deras suveränitet. En väsentlig skillnad mellan adliga ätter (obetitlade ätter, baroner, grevar) och furstliga dynastier (lant/markgrevar, hertigar, prinsar) är just de senares rätt till huslagar (som bl.a. reglerar successionen) som ger dem en form av suveränitet i interna frågor. Sven-Åke Borg 20 januari 2007 kl. 14.37 (CET)
thread_title:  Ni förbiser detta 

message: Vad är en dynastisk orden? Koppling till ordet Dynasti? Hubba 3 november 2006 kl. 13.15 (CET)
En dynastisk orden är en husorden hos en kunglig eller furstlig dynasti, dvs den tillhör inte staten utan kungahuset. Se Engelska Wikipedia. /Per
thread_title:  Dynastisk orden 

message: Det står att HKH Don Francesco är prins av Emanuel, vilket Emanuel då? Kollar man i artikeln så hittar man bara info om namnet. Hubba 3 november 2006 kl. 13.15 (CET)
Jag citerar från den svenska översättningen av boken "L'Ordine del Collare", författad av sjunde hertigen av Carcaci 1851: "På dessa getskinnspergament fann jag namnteckningen av en Stor Inkvisitor Milos Pedro de Gotador, och dessa munkar till vilka en urgammal verbal tradition berättats sade oss att ätten Gotador på något sätt härstammade från den förste härskaren, som blev så charmerad av en viss fröken, den ädla dottern till en viss baron av Palma i Mallorca, att han fick ett barn med henne, mori uxor (som om det varit hans hustru), ett barn så vackert och charmerande att prinsen gjorde honom till herre med det viktiga namnet Gotador och gav honom slottet Eumenle i trakten av Fornellsbergen på Menorca. Från det slottet, konstaterar Ignatius, härrör titeln prins av Emmanuel som ätten Gotador, senare Guttadauro, med tiden förändrade när man tillsammans med Paternò flyttade till Siciliens kungadöme".
Boken i sin helhet finns att läsa, i italiensk faksimil eller svensk översättning, här, se rubrik nr 2. HKH don Francescos rätt till titeln prins av Emmanuel erkänns av hela dynastin och har fastslagits av både italienska och internationella domstolar, även av svenska juridiska experter, se dokumentation på samma sida. /Per
thread_title:  prins av Emanuel 

message: Ovan sägs att successionen gick i manlig genitur enligt Jakob I:s testamente fram till prinsen av Cassanos bortgång. Därefter enligt familjekonklaven i kognatisk succession, vilket sägs förklara allt.
Rimligen är det antagandet orimligt: vid prinsen av Cassanos bortgång borde det varit att följa de samtida genealogiska verk som ordensförespråkarna citerar och som rimligen borde varit tillgängliga för familjekonklaven om man verkligen ansträngt sig - familjen var ju bl.a. kammarherrar till kungen och måste haft en så pass framstående position att man kunnat inhämta informationen. Lyckas man att hitta spår av en för andra okänd medeltida riddarorden, så borde det ha utgjort en överkomlig utmaning att följa en genealogi i manlig primogenitur och då sett att anspråket vid konklaven uppbars av prinsen av Sperlinga (och om prinsarna av Sperlinga, därefter hertigarna av Roccaromana hävdar det eller inte är irrelevant - det är i så fall deras bördsrätt).
Nåväl, följer man testamentet och de genealogier som ordensförspråkarna framhåller, så bryts kedjan vid Vincenzo Paternò Castello, baron av Aragona, eftersom tronanspråken enligt genealogin sedan går via hans dotter Maria Agata Digna Paternò Castello, baronessa av Aragona, prinsessa av Biscari genom giftemål.
Rimligen kan en familjekonklav inte ändra en succession retroaktivt. 
Tronanpråken sett ur testamentets perspektiv tycks därmed inte nå fram till den konklaven i manlig genitur och testamentet som argument för nuvarande pretendent faller. 
Kopplingen till Guttadauro har vad jag vet inget att göra av Jakob I:s testamente, så är även den delen helt irrelevant om man stödjer successionen på testamentet. 
Vidare dyker släkten Guttadauro upp i genealogierna efter Maria Agata Digna. Hade Guttadauros gjort så före avbrottet, så hade det möjligen funnits visst fog för tanken att kopplingen till Guttadauro har betydelse. Nu har den vad jag ser inte det. Konklavens beslut är rimligen ogiltigt, eftersom grundantagandet för konklavens beslut - att ett tronanspråk nått till dåvarande pretendenten på både fädernet och mödernet - inte är riktig.
--Jonar242 22 februari 2007 kl. 23.54 (CET)
thread_title:  Res Ipsa Loquitur 

message: Tyvärr är ovanstående inlägg fel på samtliga punkter, vilket är lätt att se om man kontrollerar de källdokument som finns här. 
Anspråken vid tidpunkten för familjekonklaven bars INTE av prinsen av Sperlinga - hade så varit fallet hade konklaven varit onödig. Som man ser här utnämndes den förste prinsen av Sperlinga 24/9 1730. Det är en juniorgren inom huset Biscari, som inte har (och aldrig gett sig ut för att ha) något anspråk på huvudmannaskapet.
Det är definitivt inte "irrelevant" att samtliga undertecknare av familjepakten förklarar sig avstå alla eventuella egna anspråk till förmån för den nuvarande huvudmannalinjen. En sådan förklaring/avsägelse är både civilrättsligt och adelsrättsligt giltig. T.ex. under Ridderskapet och Adelns plenum i Norrköping 29/5 1800 avsade sig Johan Fredrik Adelheim, Hans Hierta och Pehr Tham sina adelskap, och Konungen beslutade i konselj 2/8 1800 att de "komma att vara deras Adelskap förlustige" i enlighet med sina avsägelser.
Maria Agata Digna var inte bärare av successionen. Hennes plats visar bara blodsbanden (som är oförnekliga) till kommande generationer. Vid den tidpunkt hon levde (1612 - 1677) bars tronanspråken fortfarande av huset Cassano. Tronföljden från Jakob I ärvdes i huset Cassano i (inte i huset Biscari som Maria Agata Digna tillhörde och som Jonas Arnell felaktigt tror).
Huset Cassano bar anspråken i obruten manlig primogenitur ända tills den siste prinsen av Cassano dog i början av 1800-talet.
Då sammankallades familjekonklaven för att avgöra var successionsrätten låg.
Syftet med att visa släktskapet i huset Biscari via Maria Agata Digna är uppenbarligen att visa att det fanns (icke-succesionsberättigade men dock) blodsband även i denna linje. 
Efter att den siste prinsen av Cassano dött fanns det inte längre någon självklar manlig primogenitur,
utan olika konkurrerande anspråk fick vägas mot varandra av familjekonklaven, och slutsatsen var att Don Marios anspråk var bäst.
Don Mario hade alltså följande linjer:
1) från sin mor Eleonora Guttadauro titeln prins av Emmanuel och huvudmannaskapet för huset Guttadauro i kognatisk succession (de härstammar från en oäkta son till Jakob II, förste kungen av Mallorca, och sonen fick av sin far furstlig rang).
2) från sin far Giovanni Maria Domenico tillhörigheten till huset Carcaci på svärdslinjen (därav beteckningen "dei duchi di Carcaci")
3) från sin far tillhörigheten på spinnsidan (via Maria Agata Digna) till huset Biscari.
Familjekonklaven enades alltså om att dessa anspråk var de bästa och tillerkände Don Mario huvudmannaskapet. Det är alltså ostridigt att Don Mario på både fädernet och mödernet tillhörde dynastin.
Den Kungl. Kommissionen för Adesltitlar baserar delvis sitt utlåtande från 1860 på att Malteserorden i sitt "Register över släkterna till Malteserriddarna av rätt och hängivenhet", dossier nr 1354, har erkänt familjepaktens giltighet
(se kommissionens utlåtande som nummer 7 här. 
Den adelsrättsliga grunden för familjepakten går, som jag sagt tidigare, tillbaka till den urgamla sed som omnämns i Samuel von Puffendorfs bok
"De officio hominis et civis libri duo" från 1682, bok II, kap 10, nr 12, där det står att "I händelse att konflikt uppkommer i fråga om successionen i ett arvkungadöme, är det bäst att lägga fram saken för skiljemän bland den kungliga släkten".
Professor Stephen Kerr skriver i sin kommentar till detta att "Detta beror på att all kompetens eller jurisdiktion att döma i tvisten om successionen till ett internationellt rättssubjekt har överförts till den kungliga familjen", se hans hemsida.
Jag tolkar det som att det är en konsekvens av suveränitets-begreppet.
Professor Jacob Sundberg hänvisar också till von Puffendorfs bok och även till Hugo Grotius "De jure belli ac pacis libri tres" från 1625,bok II, kap 7, nr 27(2), och skriver: "Skulle dispyt uppkomma beträffande vilken succession som gäller anbefallde man i den folkrättsliga doktrinen att successionen rättsenligt avgörs av medlemmar i det ifrågavarande suveräna huset".
Familjepaktens giltighet har alltså erkänts av
1) huvudmännen för samtliga grenar av dynastin, däribland dåvarande prinsen av Biscari och dåvarande hertigen av Carcaci
2) den regerande kungen i sin kapacitet av statschef
3) den statliga kommissionen
4) Malteserorden
5) en internationell domstol
6) två italienska domstolar
- men inte av Jonas Arnell.
Var och en får naturligtvis själv bedöma vad som skall väga tyngst.
Per Nilsonne 24 februari 2007 kl. 14.24 (CET)
Här görs ett försök att ställa mig mot resten av världen. Jag är möjligen ensam om att här ifrågasätta den självklarhet med vilken MOC presenterar sig själv som riddarorden, men jag upplever att jag har ett gott stöd i andra sammanhang. 
När det gäller exempel på att avsäga sig adelskap, så nöjer jag mig med att konstatera att avsägelsen vad gäller släkten Tham har bestämts (eller är på väg att bestämmas) som varande personlig, vilket innebär att ättlingar till Pehr Tham som föddes efter han avsade sig adelskapet, men före han blev friherre Tamm, är adliga. Därmed är det fortfarande inte helt självklart att avsägelserna har det värde som tillskrivs, och det är en fråga om olika synsätt. Inom kungahuset Neapel-Sicilien existerar samma fenomen: var "the Act of Cannes" giltig => överhuvud är bosatt i Italien, om ogiltigt => överhuvudet är bosatt i Spanien.
Även om det är så att att orden/kungahuset formellt sett skulle vinna acceptans, så är det fortfarande så att MOC har en osedvanligt hög andel medlemmar som också är medlemmar i andra oäkta riddarordnar (vilket jag har kunnat se med egna ögon, uppskattningsvis ca 1/5 vid den första investituren i Sverige). Här skiljer MOC klart ut sig i förhållande till andra riddarordnar. Även i andra delar lämnar orden en del övrigt att önska, men det har redan tidigare diskuteras på annan plats på wikipedia.
Och egentligen är det lönlöst att fortsätta diskussionen: vi tycks inte närma oss varandras ståndpunkter nämnvärt. Till syvende og sidst är det upp till MOC och kungahuset att genom sitt agerande och föredöme visa sig värdig det man påstår sig vara. 
///Jonas
Det är riktigt att tvisten inom kungahuset Bourbon - Bägge Sicilierna gäller huruvida en tidigare avsägelse är giltig eller inte. Konflikten skulle lätt kunna lösas genom ett skiljedomsförfarande, men uppenbarligen anser sig ingen av kontrahenterna tillräckligt säker på sin sak för att vilja söka skiljedom.
Men inom Aragoniens, Mallorcas och Siciliens kungahus finns ingen annan gren som gör anspråk på huvudmannaskapet, varför det är korrekt att säga att detta är oomtvistat.
Ang. medlemskap i icke officiella ordnar vet jag att det finns flera medlemmar av Heliga Gravens Orden som tillhör sådana, t.ex. Lasarus av Jerusalem. Detta påverkar inte på något sätt Grav-ordens officiella ställning. Däremot får Grav-ordens medlemmar självklart inte bära Lasarus-ordens insignier offentligt. 
Per Nilsonne 16 maj 2007 kl. 14.40 (CEST)
thread_title:  Huvudmannaskapet är oomtvistat 

message: Finns det inga andra wikipediaartiklar kring detta? Borde väl åtminstone finnas på spanska wikipedia eftersom det är en spansk orden? Hubba 20 november 2007 kl. 09.33 (CET)
Det finns artiklar i spanska Wikipedia om Mallorcas kungadöme och Jakob I. Sven-Åke Borg 6 juli 2008 kl. 12.10 (CEST)
thread_title:  Länk till spanska wikipedia? 

message: Hej, wikipedianer!
Jag har just ändrat 1 externa länkar på Militare Ordine del Collare di Sant’Agata dei Paternò. Kontrollera gärna mina ändringar. Om du har några frågor, eller vill be boten ignorera vissa länkar eller hela artikeln, läs frågor och svar för mer information. Jag har gjort följande ändringar:
*Lade till arkiv https://web.archive.org/web/20130405113958/http://www.stiftelsenmoc.org/militare_ordine_del_collare.html till http://www.stiftelsenmoc.org/militare_ordine_del_collare.html
När ändringarna har blivit kontrollerade kan du använda verktygen nedan för att rapportera eventuella problem.
*Om du har hittat länkar som påstås vara döda men inte är det kan du rapportera det som falskt positivt.
*Om du har hittat fel i själva ändringen kan du rapportera en bugg.
*Om du har hittat fel med själva URL:en, som till exempel att den använder en otillförlitlig arkivtjänst, kan du ändra det med URL-verktyget.
Hälsningar.—InternetArchiveBot (Rapportera fel) 30 juni 2018 kl. 05.13 (CEST)
thread_title:  Externa länkar ändrade