Discuție:Traian T. Coșovei

message: E o greseală, Traian Coșovei este tatăl lui Traian T. Coșovei, deci este vorba de doi scriitori diferiti!

message: Locurile prin care am trecut
In urma ei, am spalat cestile de cafea, -
le-am sters cu grija de amprentele ei
lungi, singuratice ca niste corabii spaniole, -
am deschis ferestrele sa iasa fumul albastru 
			al absentei si pierderii.
In urma ei, -
au cazut fulgerate locurile prin care am trecut.
Sub creierii verzi ai copacilor, ochii tai
au lasat in gradina soparla albastra a ultimei priviri
peste aceasta dimineata cu benzi desenate, acoperindu-ma
	cu cioburi si decupaje - fragmente distruse
din care incerc sa adun resturile unei existente sfasiate
		intre doua secunde elastice,
intre doi pesti carnivori ce se indeparteaza lasandu-mi
		scheletul alb al unei stari de spirit ...
Locurile prin care am trecut -
			figuri de stil in multime, -
( ... o strada, un etaj, o usa prin care trec
doar fiintele imposibile ale lui Vomph-Vomph si
						Burp-Burp ...)
Ah, -
voi fiinte fara de viata, purtate de aer
odata cu resturile unei existente,
				iata, -
			princesa m-a dat uitarii, -
om de zapada impodobit cu maturi si crengi
					la o margine de iarna!
Locurile prin care am trecut?
Scarile acestor cuvinte - coridoare de sunet, -
	gara de provincie pentru trenurile starilor de spirit
de la fereastra carora iti voi face semn
					disparand incet
		cu degetele fluturand ca din zece batiste.
Locurile prin care am trecut?
Nu stiu - poate inima mea care in loc de sange
rupe litere din aripa acestui cuvant
		lasand in urma fulgul cazator
			al absentei si pierderii!
Poate chiar aceste cuvinte sa fie
locurile prin care am trecut ( ... prin care m-am dus 
						si m-am pierdut...)
o data cu resturile unei existente, -
lasand loc liber si neatins
			in aceasta bula de aer papal -
poate din neatentie, poate
pentru alta reprezentatie.
CRUCIADA INTRERUPTA
	I
Bate aceeasi ora sub cerul inchis,
concret, palpabil - sprijinindu-se pe vechi acoperisuri
						de zgura,
asternandu-se pe garduri, pe strazi ca un omat devorator -
ca o perdea de sange si nervi ce fluturind dezveleste o tradare.
Sange grabit lipind de roseata lui incendiul unui soare
	cu mii de capete de lumina flamanda cazand in asfintit
(pe linia intinsa a orizontului
fiecare raza e un posibil esec, o posibila lume
		zdrobindu-se de marele acoperis al iernii)
Ireparabila ravasire - dezordine
care nu se poate intoarce si care ne lasa de-a pururi
				buimaciti intr-o lume a lui acum si aici.
Tulburare a simturilor izvorand nu din atingerea obiectelor
				ci din dulceata visarii
stergand contururi, intrerupand sirul unei conversatii,
amestecand culori si glasuri, schimband
				decorurile in vitrina definitiva.
Pentru ca acest univers poate fi spart si inteles,
pentru ca inima mea poate fi explicata si inteleasa, -
pentru ca aceasta stare de spirit poate fi
					descifrata ca o harta,
va trebui sa-i trec cu vederea pe maestrii stampelor,
pe neintrecutii mestesugari ai gravurii
	hranind cu mestesugul lor himera vanitatii ...
Acolo unde simturile nu mai sunt de nici un folos
si mai departe, dincolo de norii ce-n alergare
				nasc un inteles, o lumina
ce nu poate exista in afara ochiului - un cantec
		al carui sunete moi, lunecoase nu pot viermui
			decat in scoica urechii, -
am ingenuncheat deasupra unui camp de lupta obosit
in care s-au ingropat caii muscand in alergare
			monezi inspaimantatoare de pamant,
Pe campul deschis ca o masa de disectie
cat de mult as fi vrut sa fiu altceva, cand
varful de lance mi-a imbratisat inima - strans
			golind de sange harta unei existente.
Mai tine-ma tu
zvacnire rosie si inceata - tine-ma strans in barte
tu, inima - Seherezada a unei singure nopti polare
mai tine-ma tu la frig si nemiscat si intins pe un pat
						de cuvinte.
Pentru ca aceste cuvinte sunt sticle naufragiate
					intr-un ocean de guri -
eroi de nimic, sperietori pentru ceasurile tarzii ale noptii
pandind in parcaje, fosnind prin subsoluri si beciuri,
tarandu-se din hoteluri in hoteluri,
insfacand, inghesuind, maraind, implorand
disparand in cele din urma pentru a lasa in urma lor
	o dara subtire de cerneala comoda, ieftina, parfumata.
	II
Desigur, va trebui sa te uit -
pentru ca eu insumi sa fiu ciopartit si inteles
si intins sub masca de eter a unei aparente - 
va trebui sa urmez aceasta pendulare intre ceea ce a fost si
						ceea ce va fi, -
sa adun totul intre gravuri si fotografii, intre masacre
						si atatea luari de pozitie,
intre uniforme si decoratii (cu acea precizie cu care moartea 
	isi construieste un trup - o anagrama de sange si nervi)
intre carti si citate, intre ziare aruncate de-a valma,
acoperind un camp de lupta ca un sac inrosit
in care se zbat neputincioase capul si mana dereapta,
					a rasaritului de soare.
Bate aceeasi ora intre extenuarea orbitoare a zapezii.
Bate -si deasupra cerul e-o aratare greoaie
tarand dupa sine poavra atator povestiri si schimbatoare 
							destine.
Cer ireal, starnit de melancolie, rasfrant in reci
acoperisuri de tigla verzuie mai triste decat iarba si mai
					singure decat aratarea ei.
Anatomie de oranjuri, parfumuri si ceturi
intrerupand monotonia transparenta a ferestrelor,
acoperind pavajul cu o scriere sangerie, orbitoare, 
						necunoscuta.
	III
Soldat de plumb in care, cu nevazute fire, raza a sapat
					destin fierbinte de litera,
cu ochii legati strig incapabil sa citesc harta, incapabil
sa supravietuiesc in aceasta indepartare de litere.
			in aceasta indepartare de pierdere de sens:
„Cum dat, taica, pamantul, cu varsare de sange sau fara?!...”
Cu bratele retezate, strig
ridic steagul peste imperiul unei secunde
			incapabil sa-i supravietuiesc
tocmai acum cand timpul trece peste mine
ca un tren printr-o turma de oi insirate de-a lungul
						caii ferate.
Tocmai cand cel din fata mea, parandu-mi a fi propriul meu tata,
nu mai are timp, nu mai are timp si se zbate, -
nu mai are timp si cade inghitit de harta secundei
				botezand cu numele lui
					un frumos camp de lupta.
	IV
Bate aceeasi ora sub cupolele alcoolurilor tari
si mai nebuni nu vom fi niciodata mai indragostiti
in aceasta lume
dansand si rostogolindu-se pe cerul gurii tale
				ca o aroma indepartata si rara.
In timp ce oaspetii smulg
din trupul mesei inimi si ficati si artere, -
in timp ce globurile de zahar ars plesnesc in mii de cioburi,
in timp ce globurile ochilor plesnesc in mii de imagini
si dansatoarele nasc piruiete si flori de gheata
					in sunetele muzicantilor -
sa-ti aduci aminte de mine care am fost in aceasta lume
	scufundata sub candelabre lungi ca ugerele lupoaicei.
Sa-ti aduci aminte de mine.
„In curand, sclavii cei puturosi ne vor pricinui
			putina caldura prin multimea lor ...”
Lume alunecoasa avand in loc de solzi trupuri mirositoare
asezate unul peste altul ca tiglele de pe casa - trupuri
unse cu grasimi vegetale, inflorind sub coloanele de piatra,
alergare sau umbra, hrana sau adapost pentru acei
	ce inca lenes asteapta sa coboare din patul unei secunde.
Noapte de noapte, in anotimpul care aprinde dorinta, 
mici cartite tandre adulmecand aerul c-un gest afectos, -
pe cand ferestrele deschid un ochi lasciv in intunericul
					incendiat de-o ipocrita
							senzualitate.
„Iata-l, o, desfa-ti pieptul,
Dezgoleste-ti goliciunea, sa fie rapit de frumusetea ta!
Nu te rusina! Atrage-i privirea!
Arunca deoparte haina ta, ca el sa te acopere...”
Iar deasupra se intinde universul ranit si fara dragoste.
Iar deasupra nu trec decat secundele - mici ruguri aprinse
pe care ard cu fum inecacios
				legaturi distruse, conexiuni explodate,
planete frivole, rostogolindu-si lipsa de viata
prin vidul strabatut numai de fiintele magnetice ale timpului.
	V
Lanci ascutite cutreiera aerul, se-nfing pretutindeni;
treceti pestre trupul meu - am strigat eu invins,
						voi, fiinte ale indepartarii.
Cu mii de lovituri sa spargeti camasa de piatra
					sub care va ascund.
(Si tu, mai ale tu - 
			mai ales tu, neinteleasa singuratate - 
cosulet de rachita in care am plutit sub vulturii fara sot
						ai unei legende ...)
E liniste (veniti acum, cand linistea
se intinde ca o apa adormita in pantecul pamantului
		si numai copacii franghii cantatoare spre cer)
veniti voi si spargeti aceasta nemiscare - 
cu strigate victorioase purtati-ma invelit in mantia sangerie
							a tineretii!
„Precum o coarda rosie inchisa buzele tale
Si gura graiului tau fermecatoare ...”
Si daca aceste vaiete sunt prielnice unui profit
						cat de neinsemnat,
ori daca aceste tanguiri sunt placute auzului tau -
eu, cantaretul ingrozit, astept un semn de sub fetele de masa
						ce-mi ocrotira lasul adapost.
„Nicicand n-am venit de bunavoie sa cant petitorilor la masa
ci, fiind multi si tari, ei m-au silit ...”
Desigur -
va trebui sa te uit, va trebui sa urmez
aceasta pendulare intre ceea ce a fost si ceea ce va fi
Va trebui sa deschid un ochi de albina
					cu sute si mii de fatete
pentru secventele unui timp ce se lasa tras in lingouri subtiri,
	(arhitectura cataratoare, disperata
	iedera de acizi coborand ziduri vechi si garduri
			pe care le-am mai vazut candva ...)
in inelele si podoabele cu care existenta isi va impodobi
						gatul si mainile albe.
	VI
Bate aceeasi ora in genunchiul istovit
				al ienicerului din dreapta.
Bate aceeasi ora spulberand genunchiul soldatului din stanga.
Pana cand oar se face nisip si soldatul
				se prabuseste cu zgomot
deasupra unui camp de lupta ca un schelet de animal
				devorat de lumina flamanda a soarelui -
iar inserarea ii infasoara ca pe un bandaj strans
		in jurul genunchiului timpul descarnat si fanariot.
Ce stele, ce mecanisme obscure isi ard pe cer intelesul
pentru ca eu insumi sa pot fi ciopartit si inteles
		si intins sub masca de eter a unei aparente?
Ce zeu te-a gustat - si cine a fost de fata
cand s-a topit pe limba lui mirodenia numelui tau?
Cand totul se simte atras de totul 
iar eu stiu ca sfarsitul nu este decat fumul
	pe care il lasa in aer iubirea a doua metale, -
o aruncare de lest care te face mai usor si fara dorinta
asa cum fara dorinta se intinde trupul meu cand noaptea
			coboara cu un uruit de lanturi
si firul de iarba simte o atractie necunoscuta pentru mine.
Asa cum fara dorinta se intinde trupul meu - 
cartus de intuneric tras intr-o oglinda de sange,
pana cand oglinda isi pierde memoria - iar tu cea oglindita
				de tesfaci in mii de bucati
urmandu-ti infatisarea ranita intr-un univers
				vested si fara dragoste.
De aceea te las sa te indepartezi - de aceea nu te opresc,
de aceea te las sa adormi leganata in bratele acestui univers
				ca intr-o uriasa panza de paianjen.
Alte fragmente:
E poemul care se împotrivește: / ceva între vis și poveste, / cu o stea care despică cerul de la apus la răsărit / te-am întâlnit, te-am visat. Te-am iubit? // Stăteam alături de viață mea, care descarcă / basculante de piatră, din lemn de pe crucea de semne. / Purtam pe umeri nisipul tuturor marilor sentimente. // Azvârleam cu zarul inimii mele, dădeam cu bila, / trăgeam la jetoane / eram copilul falit doldora de milioane - de guri / care îți vorbeau, te trădau și te respirau, până în cele / mai mici amănunte. / Eram îngenunchiat între nimic și nimica, radioul cu / două unde / Eram băiatul cel rău cu cercel în ureche, / dar pe față cu alifia neagră a răutății: / care alifii, ale morții sau ale vieții? // Cu căștile surde atârnate la urechi și patine verzi pe / rotile / alunecam ca prin vis printre coapsele tale amandine / care foșneau prea tare, prea foarte...// Erai chiar tu, care împărțeai la întâmplare viață și moarte.
thread_title: Extrase din poemele sale

message: Cred că acest articol a fost scris chiar de autor, dar tonul jucaus nu cred ca e un impediment ci o pata de culoare. Mayuma 15 iulie 2007 18:04 (EEST)
thread_title: Biografie