Vita:Csontos halak

message: Szerintem: csontoshalak. --SyP 2006. április 28., 12:03 (CEST)
Igazad van, hiszen a páncélos őshalak (Placodermi) is csontos halak, de nem Csontoshalak (Osteichthyes), viszont ha taxonként és nem jelzős szerkezetként tekintünk rá akkor következetesen nagybetűvel kellene írnunk. Hufnagel Levente 2006. április 28., 12:14 (CEST).
User:Adam78 nyelvészettel foglalkozó wikis szerint User vita:Syp#re: ndszertani kategóriák: „A magyar nevek valóban kisbetűsek, hiszen nem tulajdonnevek, nem bizonyos egyedekre utalnak. (A latin nevek szerintem hagyományosan maradhatnak nagybetűsek.)” De most kinyitottam próbából egy lexikont, és ott is a magyar taxonneveket kisbetűvel, a tudományos nevüket pedig nagy kezdőbetűvel írják. SyP 2006. április 28., 12:20 (CEST)
OK. Én is megnéztem néhányat, ebben is igazad van. Hufnagel Levente 2006. április 28., 12:28 (CEST).
FIGYELEM!!Azt hiszem, egyértelmű, hogy a csontos halak(csakúgy, mint a porcos halak) a GERINCESEK osztályába tartozik. A halak gerincesek.
És ki állította ennek az ellenkezőjét? Módosítás előtt legalább a mondatot végig kell olvasni! Stewe  Feedback 2010. február 20., 19:53 (CET)

message: Az OH. olyanról tud, hogy
*csontos halak (különírva, 578. o.),
*valódi csontoshalak (az utóbbi tagja egyben, 1441. o.).
A 138. oldalon (a Tanácsadó részben) a következőket írják:
A növény- és állatnevek. A növény- és állatneveknek a kémiai elnevezésekhez hasonlóan bonyolult külön- és egybeírási szabályaik vannak. Ezeket a következőképpen lehet röviden összefoglalni (szakember számára a részletes szabályozás ismerete szükséges).
Egybeírandók (illetve a helyesírás általános szabályai szerint kötőjellel tagolandók) a nemi, illetve nemzetségnevek (pl. bíborbagoly, Darwin-pinty, kagylós-levéllábúrák, meztelencsiga, százlábú, tiszavirág, vízirigó; aranyeső, árvacsalán, kaliforniaimák, Linné-cserje, nagyezerjófű, nenyúljhozzám, trópusi-tündérrózsa, vörösfenyő), a faji jelző nélküli fajnevek (pl. csilpcsalpfüzike, kékfarkú, mételykóró-levelész, őszapó, rózsalevéltetű, siketfajd, vadászgörény; gólyahír, lopótök, sárgarépa), valamint a főnévi (vagy annak tekintett) faji jelzős fajnevek (pl. arankaormányos, Atlasz-pillangó, bíboratka, herkulesbogár, óriás-fenyődarázs, ökörfarkkóró-csuklyásbagoly, törpekuvik, vándorpatkány; barátszegfű, cigánymeggy, libapimpó, seprűzanót, takarmánylucerna, vándorveronika).
Kötőjellel kapcsoljuk a fenti eseteken kívül az élősködő növényeknél a gazdanövény-előtagot is (pl. borostyán-vajvirág, kakukkfű-aranka).
Különírandók a melléknévi (vagy annak tekintett) faji jelzős fajnevek (pl. amerikai hód, barna varangy, földi rinya, i-betűs aranybagoly, kis patkósdenevér, magyar bucó, szélhajtó küsz, szent galacsinhajtó; arany ribiszke, dússzőrű törpezanót, fogaslevelű bükköny, ragadós muhar, szentendrei rózsa, törpe mandula). Kivétel ez alól néhány hagyományosan egybeírt melléknévi jelző. Állatneveknél például: ál-, arany-, bíbor-, ezüst-, hamis-, közép-, óriás-, remete-, smaragd-, törpe-, vak-, vándor-; növényneveknél például: dísz-, futó-, vad-; illetve a szenvedő értelmű -ó/-ő képzős melléknévi igenévi jelzők. A növénynevek körében mindig melléknévinek tekintendők a következő jelzők: arany, bíbor, cserző, ezüst, fattyú, festő, hibrid, jövevény, karmazsin, kármin, keszeg, korcs, óriás, patyolat, skarlát, törpe, vitéz. Szintén különírandók a fajon belüli egységek jelzős elnevezései (pl. déli lappantyú, feketenyakú bíborcincér, kárpáti kormosfejű cinege, közép-európai örvös rigó, szurokfekete mókus; koloncos lednek, tátrai hölgymál, útszéli turbolya), a fajtanévi jelzős szerkezetek (pl. cigája juh, cornish tyúk, hortobágyi nóniusz ló, komondor kutya, kovácsoltkék galamb, merinó juh).
A nem, illetve nemzetség feletti egységek elnevezései hol egybe-, hol különírandók nyelvtani felépítésüknek, illetve a jelentésváltozás bekövetkeztének megfelelően (pl. bélüregnélküliek, csupaszlégyfélék, egyenesszárnyúak, félmajmok, hátulkopoltyúsak, kovaszivacsok, nappaliaraszoló-félék, remeterákok, tengeriuborkák; bazsarózsafélék, farkasalma-virágúak, kétszikűek, kutyatejalakúak, liliomvirágúak, süllőhínár-alkatúak; de: csontos halak, édesvízi gomolyférgek, farkos kétéltűek, hamis gubacsdarazsak, szélesorrú majmok, valódi mételyek; egyszikű zárvatermők, fali magkezdeményűek, tobozos nyitvatermők). Hagyományosan egybeírandó néhány kategórianév is: csövesvirágúak, forrtszirmúak, lombosmohák, nyitvatermők, sodortszirmúak, szabadszirmúak, vízipáfrányok, zárvatermők.
Adam78 ✉ 2006. május 3., 02:28 (CEST)
Kezdem nem szeretni az OH-t. Mintha nem lenne elég önkényesség a nyelvben, ők mesterségesen is hozzátesznek párat. Miért pont nemzetségtől lefelé változik a szabály!?  Ráadásul, a csontoshalakra simán ráhúzható lenne a "hagyományosan egybeírt melléknévi jelző", amennyiben a 130 éves Brehm elég hagyományosnak számít: http://mek.oszk.hu/03400/03408/html/2056.html . Mindegy. SyP 2006. május 3., 09:14 (CEST)
Biztos vagyok benne, hogy ezeknél figyelembe vették a meglévő gyakorlatot, és ha attól el is tértek, csak következetesebbé kívánták tenni. És ami ennél is fontosabb talán: abban is biztos vagyok (mert tudom), hogy a fentieket a biológus szakértőkkel egyeztetve foglalták össze. Egy nyelvész ugyanis nem tudja megmondani, hogy kell írni egy nevet, amíg nem tudja, mit jelent (ezt hívják értelemtükröző elvnek is, l. ), és ez a szaknyelvi alakokra különösképpen igaz. A szabályokat tehát csakis a biológusok segítségével, sőt aktív tanácsadó közreműködésével alkothatták meg. Vagy másik oldalról megközelítve: kivétel csak hagyomány miatt lehet, hagyományt pedig nyelvész nem hozhat létre, csak a társadalom – esetünkben a biológusok társadalma. Adam78 ✉ 2006. május 3., 11:19 (CEST)
thread_title: Az Osiris-féle ''Helyesírás'' a növény- és állatnevek külön- és egybeírásáról