laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lauri Tankler

Lauri Tankler (sündinud 28. detsembril 1982) on eesti ajakirjanik ja riigiametnik. Ta töötab 2023. aasta seisuga Riigi Infosüsteemi Ameti (RIA) teaduse ja arenduse koordinatsiooniosakonna juhatajana. Varem on ta töötanud küljendajana, Eesti Päevalehe ajakirjanikuna ja olnud Eesti Rahvusringhäälingu korrespondent Ameerika Ühendriikides. Jätkanud USA poliitika vaatlusi hiljemgi, kommenteerib ta meedias selles piirkonnas toimuvat. Aastatel 2008–2011 õpetas ta Tartu Forseliuse gümnaasiumis inglise keelt ja meediat. Koos Eve Tisleriga on ta koostanud gümnaasiumi meediaõpiku "Meedia mõjutamine". Riiklik koordinatsioonikeskus (NCC-EE) RIA kodulehel. Vaadatud 14.09.2023. "Lauri Tankler: Trumpi poliitiline karjäär lõppes juba valimiste kaotamisega". ERR. 11. jaanuar 2021. Vaadatud 19.08.2021. "Our Speaker". EID Forum. Vaadatud 19.08.2021. Kuulpak, Kadri (7. jaanuar 2021). "USA poliitika vaatleja Lauri Tankler: „See oli kontrollitud plahvatus."". Õhtuleht. Vaadatud 19.08.2021. Sabrak, Helen (25. jaanuar 2015). "Lauri Tankler". Noored Kooli. Vaadatud 19.08.2021. "Meedia mõjutamine". Goodreads. Vaadatud 19.08.2021.
Triinu Kööba

Triinu Kööba (sündinud 25.12.1990) on raamatupoe Puänt kaasasutaja. Lisaks on ta fotograaf ja võttepaiga kujundaja. 2021. aastal anti tema kaasautorlusel välja raamat "Armastus pärast ja teisi lugusid". Ta on 2016. aastal kaitsnud bakalaureusekraadi Eesti Kunstiakadeemias. Larm, Pille-Riin (12.02.2021). "Raamatupoe retsept". Sirp. Vaadatud 19.08.2021. "Triinu Kööba". Behance. Vaadatud 19.08.2021. "Contact". Triinukooba. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.08.2021. Vaadatud 19.08.2021. "Armastus pärast ja teisi lugusid [Võrguteavik] / toimetanud Marika Mikli ; koostanud Elisa-Johanna Liiv, Ester Urbala, Triinu Kööba ; kujundanud Martin Veisman". Ester. Vaadatud 19.08.2021. "TERRASIITKROHV EESTIS. KASUTUSAJALUGU JA RESTAUREERIMISPROBLEMAATIKA" (PDF). Eesti Kunstiakadeemia. 2016. Vaadatud 19.08.2021.
Vladimir Tšurov

Vladimir Jevgenjevitš Tšurov (vene keeles Владимир Евгеньевич Чуров; 27. märts 1953 Leningrad (praegune Peterburi) – 22. märts 2023 Moskva) oli Venemaa kõrgem riigiametnik, Venemaa Keskvalimiskomisjoni esimees aastatel 2006–2017, president Vladimir Putini lähikondne. Ta sündis Leningradis mereväeohvitseri ja õpetlase Jevgeni Tšurovi ning filoloogi ja toimetaja Irina Tšurova (Brežneva) perekonnas. Emapoolsed esivanemad olid tsaariarmee kindralid. 1973. aastal lõpetas ta Leningradi Riikliku Ülikooli kaheaastase ajakirjanduskursuse ja 1977. aastal sama ülikooli füüsikateaduskonna. Aastatel 1977–1991 töötas ta erinevatel ametikohtadel Leningradi Riikliku Ülikooli lennundus- ja kosmoseseadmete disainibüroos Integraal. Aastatel 1982–1991 kuulus NLKP-sse. 1991. aastal asus ta tööle Peterburi linnavalitsuse välissuhete komiteesse, mille eesotsas oli Vladimir Putin, töötas viis aastat viimase alluvuses. Aastatel 1995–2003 oli ta nimetatud komitee esimehe asetäitja – Peterburi linnavalitsuse rahvusvahelise koostöö osakonna juhataja. 2003. aastal valiti ta parteituna Liberaaldemokraatliku Partei nimekirjas Riigiduuma liikmeks. Duumas kuulus ta liberaaldemokraatide fraktsiooni, jäädes samal ajal parteituks. 2004. aastal määrati ta Riigiduuma Sõltumatute Riikide Ühenduse ja kaasmaalastega suhtlemise komisjoni aseesimeheks. 27. märtsil 2007 valiti ta Venemaa Keskvalimiskomisjoni esimeheks, sellele ametikohale jäi ta kaheks ametiajaks kuni märtsini 2016. Juunis 2016 nimetati ta Venemaa välisministeeriumi eriülesannetega suursaadikuks ülesandega jälgida valimisi välisriikides. 1. oktoobril 2019 nimetas Venemaa president ta erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks. Ta oli poliitilistelt vaadetelt monarhist. Ta lõi endast algusest peale imidži kui president Putinile lõpuni lojaalsest isikust. Oma ametiajal tegi ta mitmeid vastuolulisi avaldusi, mida tõlgendati kui tema valmisolekut kinnitada Putinile soodsaid valimistulemusi isegi siis, kui teatati laialdastest rikkumistest. 2011. aasta Venemaa Riigiduuma valimistel väitis Tšurov, et valimistel ei olnud võltsinguid, kuigi meedia teatas mitmest juhtumist, kui Venemaa Keskvalimiskomisjoni andmed erinesid valimisringkondade protokollidest. Üks aastatel 2011–2013 toimunud Venemaa meeleavalduste nõudmisi oli Tšurovi tagasiastumine. https://tass.ru/politika/3390026 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. august 2021. Vaadatud 19. augustil 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.forbes.ru/mneniya-column/vertikal/314193-verkhushka-aisberga-chto-izmenitsya-v-tsik-posle-churova https://www.forbes.ru/sobytiya/vlast/77204-vybory-2011-kollektsiya-narushenii https://www.theguardian.com/global/2011/dec/10/russia-elections-putin-protest https://www.kommersant.ru/doc/757109
Reet Lubi

Reet Lubi (sündinud 1979) on eesti raamatukogundustegelane, Viljandi Linnaraamatukogu direktor. Ta lõpetas 2000. aastal Viljandi Kultuurikolledži raamatukogunduse erialal, samuti Tallinna Ülikooli infoteaduse erialal, Tartu Ülikoolist on tal magistrikraad kultuurikorralduse alal. Koos Reet Sinimaaga andis ta 2011. aastal välja raamatu "Kirjanduslikud ekskursioonid". Reet Lubi on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Viljandi Jaani koguduse nõukogu liige. "33. nädal: Reet Lubi". Tartu Ülikool. 2012. Originaali arhiivikoopia seisuga 14.06.2021. Vaadatud 19.08.2021. "OLEME KOGUKONNAKESKUS, ütleb särasilmne Reet". Raamatukogu. Aprill 2020. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.08.2021. Vaadatud 19.08.2021. "Juhatus ja nõukogu". EELK Viljandi Jaani kogudus. Vaadatud 19.08.2021.
Kelli Ilisson

Kelli Ilisson (sündinud 14. veebruaril 1995) on Eesti ametnik, sotsiaalministeeriumi tööhõive osakonna nõunik ja Tartu Ülikooli külalislektor. Ta kaitses 2020. aastal Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudis magistrikraadi teemal "Vaimse tervise kogemuslugude jagamine: täisealiste noorte perspektiiv". 2015. aastal esindas ta Eesti naiste jalgpalli II liigas klubi Viljandi JK Tulevik. Kelli Ilisson. Tartu Ülikool. Vaadatud 5.11.2023 "Kelli Ilisson CV". ETIS. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.08.2021. Vaadatud 19.08.2021. "Kontakt". Sotsiaalministeerium. Vaadatud 19.08.2021. "Kelli Ilisson". Eesti Jalgpalliliit. Vaadatud 19.08.2021.
Keiu Virro

Keiu Virro (sündinud 2. detsembril 1987) on eesti teatrikriitik ja kultuuriajakirjanik Ta lõpetas 2006. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 2009. aastal Tartu Ülikooli semiootika ja kultuuriteooria eriala, 2012. aastal Tallinna Ülikooli kultuuriteooria magistriõppe. Aastatel 2010–2013 oli ta ajalehe Müürileht teatritoimetaja, aastast 2014 Klassikaraadio saate "Teatriluup" toimetaja-saatejuht, aastal 2015 Eesti Rahvusringhäälingus saate "Ringvaade" toimetaja, aastast 2016 on töötanud Eesti Päevalehe kultuuritoimetuses. Ta töötab Häirekeskuse meediasuhete juhina. Ta on Eesti Teatriliidu ning Eesti Teatriuurijate ja -kriitikute Ühenduse liige. 2022 – Reet Neimari nimeline kriitikaauhind "Virro, Keiu". Eesti Teatriliit. Vaadatud 19.08.2021. "Keiu Virro, reporter". EPL. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.08.2021. Vaadatud 19.08.2021. "TEEMALEHED: KEIU VIRRO". Õhtuleht. Vaadatud 19.08.2021. "Kommunikatsiooniosakond". Häirekeskus. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.08.2021. Vaadatud 19.08.2021. Weidebaum, Reet (27. märts 2022). "Keiu Virro: kriitika ei saagi alati kõigile lõpuni meeldida". ERR. Vaadatud 28. märtsil 2022.
Marina Jentaltseva

Marina Jentaltseva (vene keeles Марина Валентиновна Ентальцева; sündinud 10. jaanuaril 1961 Leningradis) on Venemaa presidendi Vladimir Putini endine protokolliülem. Ta lõpetas 1984. aastal molekulaarfüüsikuna Leningradi Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna. Aastatel 1984–1991 töötas ta insener-tehnoloogina Leningradi teadus- ja tootmisühenduses VNIITVTš (ВНИИТВЧ). Aastatel 1991–1996 oli ta Peterburi linnavalitsuse välissuhete komitee esimehe (selles ametis oli tollal tulevane Venemaa president Vladimir Putin) assistent. Sel perioodil sõbrunes ta lähedalt Putini perekonnaga. Aastatel 2000–2004 oli ta Venemaa presidendi Putini administratsiooni protokollivalitsuse esimehe asetäitja ja esimene asetäitja (2002–2004), 2004–2008 protokolli- ja organisatsioonivalitsuse esimees. 2008–2012 Venemaa presidendi Dmitri Medvedevi protokolliülem. 2012–2018 Venemaa peaministri Medvedevi protokolliülem, valitsusaparaadi asejuhataja. Петр Нетреба. Круг распадается: глава протокола ушла из правительства. Gazeta.ru, 12.november 2018
Raud-Ants

Raud-Ants on[küsitav] eesti folk metal-ansambel, mis ühendab eesti vanemat rahvalaulu ja raskemat rock-muusikat. Ansambel asutati aastal 2002, liikmed nimetavad seda ka külakapelliks. Suvel 2005 andis Raud-Ants välja plaadi "Karjasepõli". Oktoobris 2006 osales ansambel Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte lauluvõistlusel Liet Lavlut ehk nn alternatiivsel Eurovisioonil Östersundis Rootsi Lapimaal, esitades vadjakeelset regilaulutöötlust "Kui miä kazvolin kanaine" ("Kui mina kasvasin, kanakene"). Ansambel on saanud nime muinasjutu "Raudne Hans" (ATU 650A) järgi. Raud-Ants levitab oma kodulehel, avalikel esinemistel ja mujal manifesti, mis selgitab ansambli loomise põhjuseid ja ideoloogiat. Manifesti tekst on selline: Aastasadu õitsenud naiselik-lüüriline regilaul vajab maskuliinse jõu taasliitmist, Helikeele põhikomponentideks on eesti rahvamuusika ja heavy metal, Meie mineviku pärand on väärt totaalset evangeliseerimist ja kapitaliseerimist. Eva Tolsa (laul) Marion Selgall (laul) Tarvi Martens (kuuekeelne kannel, kõri) Madis Arukask (kitarr) Arnold Looga (basskitarr) Andres Linnupuu (trummid) Raudne Hans. Raud-Antsu koduleht. (Kasutatud 29. juunil 2010.) Esme Kassak (28. juuli 2005). Raud-Ants lisab Viljandi folgile metalli kõla. Eesti Päevaleht Margus Haav (23. detsember 2005). Laulu kaja läbi aja. Postimees Eesti bänd Raud-Ants osaleb alternatiiv-Eurovisionil. SL Õhtuleht (3. oktoober 2006).
Pavel Borodin

Pavel Borodin (Павел Павлович Бородин; sündinud 25. oktoobril 1946 Šahunja linnas Gorki oblastis on Venemaa kõrgem riigiametnik. 1972 lõpetas Uljanovski Põllumajandusinstituudi ökonomistina, 1972–1973 raamatupidamise ja majandusstatistika õppejõud instituudis. 1973–1975 piirkonnaökonomist Ust-Nera külas Jakuutias. 1975 astus NLKP-sse. 1975–1979 ettevõtte Jakutgeologia kapitaalehituse osakonna juhataja, 1979–1980 peadirektori asetäitja. Alates 1980 Viljui rajooni (Jakuutia ANSV), hiljem Jakutski linna täitevkomitee esimees (1990–1993 linnapea). 1985 lõpetas Kõrgema Parteikooli Habarovskis. Veebruarist 1993 oli ta Vene Föderatsiooni presidendi administratsiooni sotsiaal- ja tööstuse peavalitsuse juhataja esimene asetäitja, septembrist 1993 peavalitsuse ülem. 15. novembrist 1993 (ameti loomise hetkest) kuni 10. jaanuarini 2000 oli Venemaa presidendi haldusosakonna ülem. 26. jaanuarist 2000 kuni 2011. aastani Venemaa-Valgevene riikide liidu riigisekretär. Jaanuaris 2001 vahistati ta New Yorgi lennujaamas süüdistatuna rahapesus. Pääses aprillis 2001 vabadusse 5 miljoni Šveitsi frangi suuruse kautsjoni vastu, raha selleks eraldas Venemaa-Valgevene riigiliidu täitevkomitee. 2002. aastal loobuti süüdistusest Borodini vastu ja tagastati tema vabastamise eest tasutud kautsjon. https://lenta.ru/lib/14160295/
Tint (täpsustus)

"Tint" on mitmetähenduslik sõna: Tint on värvipigmente sisaldav vedelik, mida kasutatakse kirjutamiseks. Tint (Osmerus) on kalade perekond tintlaste sugukonnast. Tint ehk peipsi tint (Osmerus eperlanus eperlanus morfa spirinchus) on tintlaste sugukonda kuuluv kala.
Ene-Mai Luur

Ene-Mai Luur (sünninimi Ene-Mai Vares; 12. november 1942 – 6. august 2021) oli eesti keraamik ja portselanimaalija, alates 1977. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige. Ta sündis Viljandis 1942. aastal Viljandi linavabriku elektriku Helmut Varese ja eesti keele õpetaja Maria Varese peres. 1964. aastast õppis ta Eesti NSV Riiklikku Kunstiinstituudis keraamikat. Pärast instituudi lõpetamist 1969. aastal asus ta kunstnikuna tööle Tallinna Kunstitoodete Kombinaadi ARS monumentaalkunsti ateljeesse. Näitustel osales ta alates 1970. aastast nii Eestis kui ka välismaal, sealhulgas aastatel 1979–1988 I–IV Baltimaade tarbekunstitriennaalidel Tallinnas. Tema isikunäitused toimusid 1978. aastal Tallinna Kunstisalongis, 1988. aastal Adamson-Ericu Muuseumis, 1991. aastal Haapsalu Linnagaleriis ja 1992. aastal Tallinna Raemuuseumis. Aastatel 1970–1974 võttis ta osa NSV Liidu keraamikute loomingulise töörühma sümpoosionist Dzintaris Lätis ja 1992. aastal rahvusvahelisest portselanisümpoosionist Kaunases Leedus. Tema teoseid on Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi ja Eesti Kunstnike Liidu kunstikogus ning paljudes erakogudes. Tema abikaasa August Luur oli ajakirjanik ning kirjastuse Kunst peatoimetaja ja direktor. "Suri keraamik ja portselanimaalija Ene-Mai Luur". ERR. 12.08.2021. Haud Tallinna Metsakalmistul
Aleksandr Kolpakov

Aleksandr Sergejevitš Kolpakov (vene keeles Александр Сергеевич Колпаков; sündinud 25. mail 1967 Bašmakovo rajoonis Penza oblastis) on Venemaa kõrgem riigiametnik, 12. maist 2014 Venemaa presidendi administratsiooni haldusosakonna ülem. Peale ajateenistust KGB-le alluvas Kremli valveteenistuse polgus teenis KGB 9. osakonnas (valitsusasutuste kaitse), a-st 1992 Venemaa juhtkonna julgeoleku eest vastutavas Venemaa Föderaalses Valveteenistuses (FSO). Hiljem juhtis Venemaa presidendi julgeolekuteenistuse osakonda "V". 2013–2014 FSO informatsiooniteenistuse juhataja asetäitja. 12. maist 2014 Venemaa presidendi administratsiooni haldusosakonna ülem.
Yuga

Yuga (sanskriti keeles ‘ajastu’) on india õpetustes ülipikk ajaühik, millega mõõdetakse maailmade kestvust. Hinduismi mütoloogias on maailma olemasolu tsükkel jagatud neljaks ajastuks. Esimese, kṛta- ehk satyayuga ajal valitseb ühtsus: on üks jumal ja üks veeda ning kõik seisused täidavad oma seadmust, puuduvad viletsus ja haigused. Teise, tretāyuga ajal käib seadmus alla ja selle hoidmiseks hakatakse tegema ohverdusi. Kolmanda, dvāparayuga ajal käib seadmus veelgi rohkem alla, veedad jagunevad neljaks ja neid ei õpita enam piisavalt. Neljanda, kaliyuga ajal on allakäik kõige suurem, võimutsevad haigused ja sõjad, vale ja ahnus ning inimeste eluiga on lühike. Hinduismi mütoloogia järgi kestab praegu neljas ajastu, mis algas 3102 e.m.a «Mahābhāratas» kirjeldatud Kurukšetra lahinguga. Iga yuga kestab eelmisest lühemat aega. Kui kṛtayuga olevat kestnud 1 728 000 inimaastat, siis tretāyuga 1 296 000, dvāparayuga 864 000 ja praegune, kaliyuga kestab sellestki ainult poole ehk 432 000 aastat. Neli ajastut moodustavad kokku ühe mahāyuga (‘suurajastu’), mis on aga ainult üks päev jumal-looja Brahma elus. Erinevates allikates võivad andmed yugade kestvuse ja nende suhte osas veelgi pikemasse ajaühikusse – kalpasse – üsna oluliselt erineda. Ida mõtteloo leksikon: Yuga.[1] Kālī
Pippi Lotta Enok

Pippi Lotta Enok (sündinud 19. augustil 2002) on eesti mitmevõistleja. Ta hakkas kergejõustikku harrastama isa suunamisel ja sõbrannade eeskujul. Ta on lõpetanud Audentese Spordigümnaasiumi. 2020. aasta Eesti meistrivõistlustel kergejõustikus tuli ta seitsmevõistlusel teiseks. Kergejõustiku juunioride Euroopa meistrivõistlustel Tallinnas juulis 2021 sai ta seitsmevõistluses isikliku rekordi 5634 punktiga viienda koha. Nairobis peetud juunioride kergejõustiku MMil võitis ta 2021. aasta 19. augustil 5746 punktiga hõbemedali. Ta treenib ja õpib Oklahoma Ülikoolis. 2021. aastal valiti Enok U20 arvestuses Eesti aasta parimaks naiskergejõustiklaseks. 2023 U23 arvestuses aasta parim naiskergejõustiklane Allikas: IAAF Seisuga 14. juuli 2023 Väljas Sees Ta on pärit Jõhvist. Jalgpallur Jasper Jonel Enok on tema vend. Pippi Lotta Enoki elukaaslane on korvpallur Ralf Küttis. Pahv, Peep (17. märts 2023). "Tippu rühkiv Pippi Lotta Enok: sport on elus lühike etapp. Armastus jääb, aga sport läheb ära". Delfi Sport. Vaadatud 17. märtsil 2023. Pippi Lotta Enok tuli U-20 EM-il viiendaks, ERR, 16. juuli 2021 Pippi Lotta Enok võitis juunioride MMil hõbeda, Postimees, 19. august 2021 "Aasta kergejõustiklasteks valiti Rasmus Mägi ja Lishanna Ilves". ERR Sport. 11. detsember 2021. Vaadatud 12.12.2021. "Aasta kergejõustiklasteks valiti Karel Tilga ja Elisabeth Pihela". ERR Sport. 25.11.2023. Vaadatud 25.11.2023. Pippi Lotta Enok Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel
Visoriai

Visoriai (poola keeles Wyszary) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Visoriai piirneb lõunas Baltupiaiga, edelas Fabijoniškėsega, loodes Bajoraiga, põhjas Skersinėga, idas aga Santariškėse ja Jeruzalėga. Linnaosa koosneb kahest eriilmelisest osast. Põhjapoolse osa moodustavad korterelamud, sinna rajati 2002. aastal ka Visoriai infotehnoloogia park. Lõunapoolse osa moodustab endine suvilakooperatiivide territoorium. Linnaosa nimi on tuletatud paikkonna poolakeelsest nimest Wyszary. Visoriaid on kutsutud ka teaduslinnakuks. 1978. aastal rajati sinna Keemiainstituudi katsebaas. 1980. aastal rajati sinna biokeemia instituut, 1982. aastal zooloogia- ja parasitoloogiainstituut ning 1985. aastal matemaatika- ja küberneetikainstituut. Ka tänapäeval on Visoriais teadusasutusi. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. Visoriai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014 Jurkštas, Jonas. Dėl Vilniaus vietovardžių: [ // Literatūra ir menas. – 1988, lk. 7. Vilnijos vartai
Fiskaal-militaarriik

Fiskaal-militaarriik mõiste tõi kasutusse briti ajaloolane John Brewer oma 1989. aastal avaldatud uurimuses „Great Britain from 1688 to 1783“, milles ta esitas väite, et tugeva territoriaalriigi edu aluseks on võimas sõjavägi ja tugev merlaevastik. Fiskaal-militaarriik on institutsioon, mis loob võimsa sõjalise potentsiaali ja hangib oma sotsiaalse organisatsiooni ülalpidamiseks vajalikke vahendeid seda rakendades. Kõik Euroopa (ja ka varasemad maailma) suurriigid on loodud sellise institutsiooni poolt. Briti ajaloolane Charles Tilly (1929-2008) väitis oma uurimuses, et militaarriik sünnib sõjas ja riigid algatavad uusi sõdasid. Ta märkis veel, et riigitekke protsess sarnaneb organiseeritud kuritegevusega, kuna nad suruvad teistele oma kaitset peale vägivallaga ning selle saavutamisel legitimeerivad selle. Seejuures keskenduvad nad neljale tegevusele: Sõjakäigud, mille eesmärgiks on oma konkurentide kõrvaldamine või neutraliseerimine; Kaitsetegevus, mille eesmärgiks on liitlaste vaenlaste kõrvaldamine või neutraliseerimine; Omariikluse tugevdamise käigus kõrvaldatakse konkurendid ja vaenlased oma territooriumil; Ressursside hankimine eelmistest tegevustest tekkinud kulude katmiseks. Kõige olulisem nendest oli seejuures ressursside hankimine, sest ilma selleta ebaõnnestuksid kõik ülejäänud tegevused. Marcus M. Dapp rõhutab raamatus "Finance 4.0", et militaarriik saavutab oma võimutäiuse läbi rahamonopoli, mis sunnitakse inimestele peale vägivallaga. Praktikas tähendab see "seadusliku maksevahendi" kehtestamist ning valitsusvõimu eesõigust emiteerida raha, kusjuures nõudlus tekitatakse maksude tasumise kohustuse juurutamisega. Igasuguste muude maksevahendite kasutamine keelustatakse ning nende kasutamist karistakse julmade karistustega. Conca Messina, Silvia. A History of States and Economic Policies on Early Modern Europe. Parspectives in Economic and Social History. Routlege. 2019. ISBN 13: 978-0-367-72979-0 p 24, 35, 42. Tilly, Charles (1985). "War Making and State Making as Organized Crime". In Peter Evans; Dietrich Rueschemeyer; Theda Skocpol (eds.). Bringing the State Back In. Cambridge: Cambridge University Press. pp. 169–191. Marcus M. Dapp; Dirk Helbing; Stefan Klauser. Finance 4.0—Towards a Socio-Ecological Finance System. A Participatory Framework to Promote Sustainability. Springer. 2021. ISBN 978-3-030-71399-7. p 7.
Santariškės

Santariškės (poola keeles Zgoda) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Santariškės piirneb läänes Visoriaiga, loodes Skersinėga, põhjas Mažieji Gulbinaiga, idas Verkiaiga ja lõunas Jeruzalėga. Linnaosa hõlmab osa Verkiai regionaalpargist, osa Ežerėliai geomorfoloogilisest kaitsealast ja ka osa Verkiai arhitektuurilisest kaitsealast. Santariškėses asub üks Leedu suuremaid haiglaid – Vilniuse Ülikooli haigla Santarose kliinik. Linnaosa nimi on Jonas Jurkštase arvates tuletatud paikkonna poolakeelsest nimest Zgoda. Poolakeelset nimekuju kasutati esimest korda 1938. aastal, selle leedustatud varianti aga 1945. aastal. Linnaosa hakkas kujunema 1976. aastal, mil sinna hakati rajama haiglakompleksi. Aastail 1976–1983 rajati sinna neli haiglat ning sinna kujunes meditsiinilinnak. Aastail 2004–2011 rajati Santariškėse põhjaossa ka elamukvartaleid. Osa linnaosast jääb Verkiai mõisa kaitsevööndisse, muinsuskaitse all on Verkiai mõisa küün. Leedu geoportaal Jurkštas, Jonas. Dėl Vilniaus vietovardžių: [ // Literatūra ir menas. – 1988, lk. 7. Vilnijos vartai "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 19. augustil 2021.
Skersinė

Skersinė (poola keeles Skiersinie) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Skersinė piirneb lõunas Visoriaiga, edelas Bajoraiga, kagus Santariškėsega, põhjas aga Prašiškėsega. Linnaosa idaosa jääb Verkiai regionaalparki. Skersinėst loodes asub Vanaginė geomorfoloogiline kaitseala. Linnaossa on rajatud individuaalelamuid ja suvilaid. Skersinė kohal asus varem samanimeline küla. Aastal 1905 oli seal 99 elanikku. Aastal 1931 oli elanike arv 63. Leedu geoportaal Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938.
Marion Selgall

Marion Selgall da Silva (sündinud 8. detsembril 1982 Tallinnas) on eesti pärimusmuusik. Ta lõpetas Vanalinna Hariduskolleegiumi ja on õppinud Tartu Ülikoolis teatriteadust ja rahvaluulet, lisaks täiendanud ennast Riias Läti Ülikoolis balti õpingute vallas. Selgall on õppinud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias pärimusmuusika erialal. Ta on töötanud Haridusministeeriumi kunstide osakonna peaspetsialistina. Selgall kuulub lauljana ansamblisse 6hunesseq. Varem on ta kuulunud folklooriansamblisse Sinimaniseele, laulnud folk metal-ansamblis Raud-Ants ning a capella koosseisus Talina naase'. Lisaks mängib ta väikekannelt. "„Naiste ballaadid" jutustab sünged lood ja kutsub märkama naistevastast vägivalda". Õpetajate Leht. 3. veebruar 2023. Vaadatud 17. juuli 2023. "Tänasest saab leevendatud tingimustel loometoetusi taotleda". Kultuuriministeerium. 19. aprill 2021. Vaadatud 7. veebruar 2024. "Ansambel 6hunesseq avaldas teise singli "Küläkene väikokõnõ"". ERR. 30. september 2022. Vaadatud 17. juuli 2023. Kadri Ibrus (16. oktoober 2022). "Noored muusikud käivad haiglates helide ja emotsioonidega patsiente ravimas". Eesti Päevaleht. Vaadatud 17. juuli 2023. "Minni Oras, Leanne Barbo, Marion Selgall, Janika Oras". Biotoopia (inglise keeles). Vaadatud 17. juuli 2023.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) ""Naiste ballaadid"". EMTA Kontserdi- ja Teatrimaja. Vaadatud 17. juuli 2023. Selgall esitamas seto rahvalaulu "Jauha'ks, jauha nu, kivikõnõ". YouTube
Prašiškės

Prašiškės (poola keeles Proszyszki) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Prašiškės piirneb lõunas Skersinėga. Linnaosa kaguosa jääb Verkiai regionaalparki. Prašiškėsest läänes asub Vanaginė geomorfoloogiline kaitseala. Prašiškėse kohal asus XX sajandil samanimeline tänavküla, mis ääristas Utenasse viivat maanteed. Selle alad liideti Vilniusega aastal 1996. Linnaosa nimi tuleneb aastal 1900 kirja pandud oikonüümist Prašiški. Leedu geoportaal Jurkštas, Jonas.Vilniaus vietovardžiai.- Vilnius, 1985, Lk. 12.