laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jõhvi põllumeeste konvent

Jõhvi põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Jõhvi linnas. Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Jõhvi ja Kohtla vald. Konvendi juhatus: esimees Aleksander Leitsmaa, liikmed August Raude, Jaak Merirand. Konvendi poolt valitud Põllutöökoja liige: Aleksander Toomel. Konvendi liikmed: Bruno Kaup, August Onton, Gustav Käbin, Rudolf Kleemets, Märt Kukkur, Albert Tuuder, Adolf Otto, Adolf Reelo, Friedrich Samuel, Albert Võhma, Rudolf Pungaste, Kalju Otu (seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Jüri Tiitum (ühistegeliste asutiste poolt), Pauline Onton (maanaiste poolt).
Narva põllumeeste konvent

Narva põllumeeste konvent asus Narvas. Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Narva, Alutaguse ja Vaivara vald. Konvendi juhatus: esimees Aleksander Laas, liikmed Toomas Keskküla, Johannes Malm. Konvendi poolt valitud Põllutöökoja liige: Aleksander Reinsalu. Konvendi liikmed: Toomas Keskküla, Daniel Piik, Alfred Lasberg, Voldemar Süvalepp, Aleksander Reinsalu, Eduard Kasikov, Johannes Malm, Ado Konno, Kristjan Rajasaare, Alfred Siren, Andres Venska, Aleksander Laas, Aleksander Osko, Nikolai Raja, Eduard Männik, Ruurik-Valter Mikkelsaar (seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Maksimilian Mets (ühistegeliste asutiste poolt), Ursula Tamm (maanaiste poolt). 1936. aastal oli konvendi piirkonnas 1561 talu, valimisõiguslikke majapidajaid 1312. Konvendi piirkonna talundite rahvastik oli 7083 inimest, maad 32 354 ha.
Lõuna põllumeeste konvent

Lõuna põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Laura alevikus. Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Roodva ja Lõuna vald. Konvendi juhatus: esimees Jaan Hammas, juhatuse liikmed Pavel Obolenski, Matvei Koslovski. Konvendi poolt valitud Põllutöökoja liige: Johan Holberg. Konvendi liikmed: Eduard Bremse, Jaan Čimbul, Vassili Karpunovski, Karl Bersin, August Veiden, Zahar Potehin, Maksim Cvetkov, Jaan Põder, Jakov Imeritinski, Emeljan Obdumov, Nikifor Adamov, Aleksander Barsa (seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Aleksander Grusis (ühistegeliste asutiste poolt), Anna Pavul (maanaiste poolt).
Ei ole maad vanadele meestele

"Ei ole maad vanadele meestele" (inglise keeles "No Country for Old Men") on vendade Joel ja Ethan Coeni 2007. aastal lavastatud Ameerika Ühendriikide mängufilm. Film põhineb USA kirjaniku Cormac McCarthy samanimelisel romaanil aastast 2005. Tommy Lee Jones – šerif Ed Tom Bell Javier Bardem – Anton Chigurh Josh Brolin – Llewelyn Moss Woody Harrelson – Carson Wells Kelly Macdonald – Carla Jean Moss Garret Dillahunt – abišerif Wendell Tess Harper – Loretta Bell Barry Corbin – Ellis Stephen Root – Mees, kes palkab Wellsi Beth Grant – Agnes Kracik 2008. aasta Oscari auhinnad Parim film Parim kohandatud stsenaarium – Ethan ja Joel Coen Parim lavastaja – Ethan ja Joel Coen Parim meeskõrvalosatäitja – Javier Bardem 2008. aasta Kuldgloobuse auhinnad Parim meeskõrvalosatäitja – Javier Bardem Parim filmistsenaarium – Ethan ja Joel Coen "Ei ole maad vanadele meestele" andmebaasis Box Office Mojo (inglise) Andris Feldmanis. Coenite vanad mehed ja ükskõikne kõrb Sirp, 7. märts 2008
Vändra põllumeeste konvent

Vändra põllumeeste konvent asus Pärnumaal, Vändra alevikus. Konvendi juhatus: esimees Voldemar Altsaar, juhatuse liikmed Mihkel Tuisk, Paul Tammela. Konvendi poolt valitud Põllutöökoja liige: Juhan Kaarlimäe. Konvendi liikmed: Ado Rõõmusaar, Ado Särgava, Aleksander Jürisson, Villem Pendre, Joosep Sits, Gustav Tomson, Juhan Kiilaspea, Oskar Kontus, Karl Rohtla, Mihkel Tiitus, Mihkel Riis, Theodor Pool (seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Ahto Tiismaa (ühistegeliste asutiste poolt), Salme Kõrgemäe (maanaiste poolt).
Hans Makart

Hans Makart (28. mai 1840 Salzburg – 3. oktoober 1884 Viin) oli Austria akadeemiline kunstnik.
No Country for Old Men

"No Country for Old Men" on Ameerika Ühendriikide kirjaniku Cormac McCarthy 2005. aastal ilmunud romaan. Raamatu tegevus toimub aastal 1980 Ameerika Ühendriikide ja Mehhiko piirialadel ning saab alguse luhta läinud narkotehingust. Romaani alusel kirjutasid stsenaariumi oma 2007. aastal linastunud filmile "Ei ole maad vanadele meestele" vennad Ethan ja Joel Coen. Pealkirja alusena on McCarthy kasutanud algusrida William Butler Yeatsi luuletusest "Sailing to Byzantium": "That is no country for old men" ("See ei ole maa vanadele meestele"). Raamatut eesti keelde tõlgitud ei ole.
Anders Zorn

Anders Leonard Zorn (18. veebruar 1860 Mora – 22. august 1920 Stockholm) oli rootsi kunstnik. Autoportree, 1882 Lilla bryggeriet, 1890 Omnibus I, 1892 or 1895 Sandhamn, 1906 Carl Fredrik Liljevalch, 1906 Dans i Gopsmor, 1906 Kunstnik Bruno Liljefors, 1906 William Howard Taft, 1911 Autoportree punases, 1915 Ols Maria, 1918
Andres Tvauri

Andres Tvauri (sündinud 15. oktoobril 1970) on eesti arheoloog, alates 2001. aastast ajaloodoktor. Tvauri on Tartu Ülikooli õppejõud. Ta uurib peamiselt Eesti keskmise ja noorema rauaaja asustust ning Vene ala mõjusid sellele. Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis. Toimetaja, Margot Laneman. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2012. ISBN 978-9949-32-510-8 (Digitaalversioon Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis) 2015 Tartu Ülikooli aumärk "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Andres Tvauri Eesti Teadusinfosüsteemis Leiud viitavad muinasaja katastroofile, Postimees, 2. september 2014 10. jaanuar 2017, kell 08:30, Rivo Bernotas, Keiti Randoja, Andres Tvauri, Aasta leid arheoloogias: keskaegne veejuhe ja adrajäljed Tallinna kesklinnas, err.ee
Pierre Puvis de Chavannes

Pierre Cécile Puvis de Chavannes (14. detsember 1824 Lyon – 24. oktoober 1898 Pariis) oli prantsuse kunstnik. "Töö" (1863) "Magdalena" (1897) "Valged kaljud" (1898) Galerii
Albert Pinkham Ryder

Albert Pinkham Ryder (19. märts 1847 – 28. märts 1917) oli ameerika kunstnik.
Javert

Javert on tegelane Victor Hugo romaanis "Hüljatud", fanaatiliselt kohusetundlik politseiametnik. Teda esitatakse negatiivse tegelasena, kes romaani jooksul kindlameelselt tegutseb põgenenud Jean Valjeani tabamise ja karistamise nimel. Lõpuks satuvad tema jaoks vastuollu usk autoriteeti ja seadusesse ning Valjeani headus ning ta teeb enesetapu. Javert on ka ise pärit madalast klassist, ta on sündinud vanglas, mistõttu arvab ta paadunud kurjategijate olemust ja hingeelu hästi tundvat. Eestis on Javerti muusikalis "Hüljatud" kehastanud Marko Matvere, Mait Malmsten ja Bert Pringi (2001. aasta versioonis) ning Marko Matvere ja Tamar Nugis (muusikali 2017. aastal esietendunud lavavariandis).
Johan Holberg

Johan Holberg VR II/3 (20. veebruar 1893 Sauga vald, Pärnumaa – 10. aprill 1978 Chicago) oli Eesti poliitik, sõjaväelane (alamkapten) ja advokaat. Ta lõpetas 1914. aastal Pärnu Aleksandri Gümnaasiumi. Aastatel 1914–1915 õppis ta Peterburi Ülikooli õigusteaduskonnas. Õppis aastatel 1920–1924 Tartu Ülikoolis ning lõpetas õigusteadusliku stuudiumi. Korp! Sakala auvilistlane. Aastatel 1915–1917 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast ja 1918–1920 Eesti Vabadussõjast (1. ratsarügemendi ohvitserina). 9. augustil 1920 arvati ta reservi. Ta oli aastatel 1924–1927 vandeadvokaadi abi ja 1927–1928 kaubandus-tööstusminister (Jaan Tõnissoni kolmandas valitsuses). Aastatel 1928–1933 oli ta vandeadvokaat Jaan Teemanti ja 1933–1935 vandeadvokaat Otto Pukki abi. 1935. aastast töötas ta vandeadvokaadina Tallinnas. 10. novembril 1934 karistas Tallinna-Haapsalu rahukogu teda kui Kaja vastutavat toimetajat 20-kroonise rahatrahvi või 5-päevase arestiga, kuna ajalehes oli avaldatud tõestamata väiteid, nagu kavatsetaks riigi raudteed maha müüa. Ta oli II, III, IV ja V Riigikogu liige. Ta nimetati Otto Tiefi valitsuse sõjaministriks, kuid ta teatas Eestist lahkumisest ja loobus pakkumisest. See ei takistanud tal paguluses end nimetamast sõjaministriks ja pärast Alfred Maureri surma presidendi kohusetäitjaks. 1944. aastal põgenes ta Saksamaale, 1948. aastal siirdus sealt Rootsi, hiljem Rootsist Kanadasse. Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses esimees. Ta oli ka Läti Karutapja ordeni kavaler. Tartu Ülikooli vilistlased: Holberg, Johan. Matrikkel 2854. "Kaja" karistati. Vaba Sõna, 10. november 1934, nr. 259, lk. 10. Eesti II Riigikogu. Tallinn, 1924 Tartu Ülikooli üliõpilaskonna teatmik. II 1889–1918. (lk. 189) Tartu 1987 "Kojamees presidendiks". Teataja, 24. oktoober 1954, nr 20, lk 2 Ohvitseride andmekogu
Sonora kõrb

Sonora kõrb on kõrb, mis asub Mehhiko ja USA piiril. Mehhikos asuv kõrbeosa paikneb California poolsaarel ja Sonora osariigis, Ameerika Ühendriikides asuv osa California ning Arizona osariigis.[viide?] Geograafilised koordinaadid:[viide?] 26°40’ – 34°30’ N 110°30’ – 116°40’ W Kõrbe pindala on ligikaudu 300 000 km².[viide?] Sonora on liiva- ja kivikõrb.[viide?] Tegemist ei ole kõrbega tavainimese ettekujutuses (Sahara tüüpi viljatud liivaluited vms). Ka seda leidub Sonoras, kuid enamik kõrbest on kaetud suhteliselt rikka elustikuga.[viide?] Kõrbete sademetehulk võib varieeruda küllaltki suurtes piirides, jäädes enamasti siiski alla 200 mm aastas. Kui välja jätta külmakõrbed, ületab aurumine sademeid. Kõrbi iseloomustab temperatuuri aastase ja ööpäevase käigu suur amplituud, see on põhjustatud pidevast kõrgrõhkkonnast ja temperatuuri inversioonist, mis ei lase tekkida pilvkattel. Kõrbete taimestik on harjunud pideva vee puudujäägiga. Kõrbete ja poolkõrbete biomassi produktsioon pindala ühiku kohta on küll väike, kuid liigirikkus võib olla küllaltki suur, näiteks Austraalia kõrbete roomajate või Mehhiko kõrbete kaktuste puhul.[viide?] Kõrbetes ja poolkõrbetes võib kasvada palju erinevaid ja kuivade tingimustega kohanenud taimeliike. Rikkalikult võib esineda ka roomajaid, samuti on mitmetes kõrbetes kõrge endeemsuse aste, see tähendab, et paljud liigid esinevad vaid selles kindlas piirkonnas. Sonora kõrbes on endale elupaiga leidnud umbes 2500 taimeliiki. Sonoras kasvab arvukalt kaktuseid.[viide?] Saguaarokaktus (Carnegiea gigantea) Simmondsia (Simmondsia chinensis) Särav fukjeeria (Fouquieria splendens) California jänes (Lepus californicus) Vöötsaba (Bassariscus astutus) Tavakeksik (Dipodomys deserti) Taskukeksik (Perognathus amplus) Lumelammas (Ovis canadensis) Koiott (Canis latrans) Harksarvik (Antilocapra americana) Kaktusekäblik (Campylorhynchus brunneicapillus) Must-siidinäpp (Phainopepla nitens) Kaevur-kilpkonn (Gopherus agassizii) Tiiger-tömpsuu (Ambystoma tigrinum) Žilatjee (Heloderma suspectum) Enamik ohtudest on seotud inimtegevusega: salakütid, niisutuspõllumajandus, kariloomade pidamine, liiga intensiivne turism.[viide?]
August Kasekamp

August Kasekamp VR II/3 (21. jaanuar 1889 Einmanni vald (Järva-Jaani kihelkond) – 3. oktoober 1942 Saratovi oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane, kindralmajor ja pedagoog. August Kasekamp osales Vabadussõjas Järvamaa Kaitseliidu ülemana, hiljem 9. jalaväerügemendi 7. kompanii ülemana. Ta lõpetas Kõrgema Sõjakooli aastal 1927 ja oli 1930–1934 Kõrgema Sõjakooli ülem. 1938–1939 oli Sõjaväe Ühendatud Õppeasutiste ülem. Ta oli 1940–1941 180. Eesti Laskurdiviisi staabiülem, arreteeriti NKVD poolt 1941. aastal. Tema poeg Päivo Kasekamp (1924–2013) oli Tartu Metodisti koguduse pastor, pojapoeg Andres Kasekamp on Tartu Ülikooli Rahvusvaheliste suhete õppetooli Balti poliitika professor. Lõpetas Kiievi IV lipnike kooli ja ülendati 20. aprillil 1916 lipnikuks. Ülendati alamkapteniks 10. detsembril 1919. Major 24. veebruarist 1924. Kolonelleitnant 24. veebruarist 1928. Kolonel 24. veebruarist 1933. Ülendati kindralmajoriks 24. veebruaril 1940. Fred Limberg. Isamaa eest. Eesti Vabariigi sõjajõudude organisatsioon ja juhtkond. Cardiff: Boreas Publishing House 1980, lk 77. Eesti ohvitseride andmebaas
Richard Tomberg

Richard Tomberg (6. september 1897 Salla vald, Simuna kihelkond Virumaa – 25. mai 1982 Tallinn) oli Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor, 1940), Õhukaitse ülem. Richard Tomberg oli ainus Eesti kindralitest, kes Nõukogude vangilaagrites ellu jäi. Richard Tomberg sündis 1897. aastal Salla valla Mõisamaa külas ning õppis Simuna Noorsoo Kasvatuse Seltsi koolis. Ta kandideeris Salla valda Mõisamaa küla külakooliõpetajaks, kuid kuna tema vend oli juba kooliõpetaja, siis valla volikogu teda ei valinud.[viide?] R. Tomberg osales 1918. aastal alanud Vabadussõjas 8. jalaväepolgu rooduülemana Lõuna- ja Viru rindel. Pärast Vabadussõda õppis Tomberg Kindralstaabi Kursustel (tulevane Kõrgem Sõjakool) ja Prantsuse kõrgemas sõjakoolis ning sai 1928. aastal formeeritava Õhukaitse staabi ülemaks; 1. juulil 1930 määrati ta Õhukaitse ülemaks, selles ametis oli ta kuni 1940. aastani. Viimasel Eesti ohvitseride ülendamisel 24. veebruaril 1940 ülendati kindralmajoriks. 1940. aastal pärast juunipööret, Eesti okupeerimist ja annekteerimist arvati ta Punaarmee koosseisu. 1940. aasta 3. septembrist sai Tombergist 180. Eesti Laskurdiviisi ülem. Formeeritav diviis paiknes Põhja-Eestis ja diviisi juhatus Tallinnas. 1941. aasta juuni alguses vabastati ta ametikohalt ja komandeeriti Moskvasse "kursustele". Tomberg hakkas Frunze-nimelises Sõjaväeakadeemias tööle üldtaktika lektorina. Ta arreteeriti 1944. aasta veebruari viimasel päeval, süüdistatuna "Eesti ettevalmistamises inglastele kallaletungiks Venemaale". Pärast 8 aastat kestnud eeluurimisvangistust üksikkongis mõisteti talle karistuseks 25 + 5 (25 aastat vabadusekaotust ja 5 aastat asumist), ta vabanes laagrist amnestia alusel peale 12-aastast kinnipidamist 1956. aastal kui “alusetult süüdimõistetu”. 1956. aastal Tomberg vabanes ja tal lubati tulla Tallinna, kus töötas Eesti NSV Kolhoosidevahelise Ehitusorganisatsioonide valitsuses, kaadrite, töö ja palgaarvestuse osakonna juhataja asetäitjana. Tombergi sunniti oma avalikes esinemistes halvustama Eesti iseseisvusaega ja Eesti sõjaväge[viide?]. Kindral Tomberg suri 25. mail 1982 Tallinnas 84-aastaselt ja maeti Metsakalmistule. Richard Tombergi isa oli käsitööline Juhan Tomberg ja ema Mari. Richard Tomberg abiellus 1918. aastal Olga Seletnikovaga.[viide?] Abielust sündisid lapsed Claudia ja Ilo.[viide?] Ilo poeg Hanno Tomberg on tema lapselaps.[viide?] Rahva Hääl. 24. dets. 1943. "Korpusepoisid" : Eesti sõjamehed 22. Eesti territoriaalkorpuses ja 8. Eesti laskurkorpuses Teises maailmasõjas aastatel 1940–45 / Tiit Noormets, Toe Nõmm, Hanno Ojalo ... jt. ; [koostas Hanno Ojalo; kujundas Märt Kullo] Ilmunud Tallinn : Eesti Akadeemiline Sõjaajaloo Selts : Sentinel, 2007 lk 227 "Estonian International Commission for Investigation of Crimes Against Humanity" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. märts 2017. Vaadatud 2. märtsil 2017. "Korpusepoisid" lk 228 Ohvitseride andmekogu Rakke valla kindral – Richard Tomberg Meenutusi Eesti Vabariigi õhukaitse ülemast kindralmajor Richard Tomberg'ist.Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR
Hugo Kauler

Hugo Eduard Kauler VR I/2 (2. oktoober 1893 Väinjärve vald, Koeru kihelkond – 22. september 1942 Norillag, Norilsk, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor). Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1913. aastal. Eesti Vabadussõjas 1. suurtükiväepolgu (1918), suurtükiväe kindralinspektor (1928–1938), Kaitseliidu likvideerimiskomisjoni esimees, 1940.–1941. aastal 182. Eesti Laskurdiviisi suurtükiväe ülem. 28. juuni 1941 vahistati ta NKVD agentide poolt, lasti maha Norilskis Norilski parandusliku töö laagris. Vabadusristi I/2 (13. oktoober 1920) Kotkaristi III klassi teenetemärk (22. veebruar 1934) Kotkaristi II klassi teenetemärk (24. veebruar 1938) Soome Valge Roosi II klassi (I klassi komandöri) aumärk – antud Soome presidendi poolt 22. veebruaril 1939, lubatud kanda Vabariigi Presidendi käskkirjaga 20. veebruarist 1940. Rootsi Mõõgaordu 2. klassi orden (1936) Ohvitseride andmekogu Hugo Kauleri foto ja biograafilised andmed saidil generals.dk Endine vang Ivan Sidorov jutustab elust Lama erilaagris
Otto Sternbeck

Otto Sternbeck VR I/2 (12. detsember (vkj)/ 24. detsember 1884 Albu vald, Järva-Madise kihelkond, Järvamaa – 23. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor) ja poliitik. Sotsialistliku revolutsionäärina oli ta tsaariajal korduvalt vanglas ja Siberisse saadetud. I maailmasõja alguses 1914. aastal astus vabatahtlikuna sõjaväkke, kus määrati 266. Porutšenski jalaväepolku. Lahinguis ülesnäidatud vapruse eest ülendati ta detsembris 1914 alamlipnikuks, 1916. aastal lipnikuks, 23. veebruaril 1917 alamporutšikuks ja 29. septembril 1917 porutšikuks. Teenis tsaariarmees välja Püha Stanislavi III järgu ning Püha Anna III ja II järgu ordeni. Eesti rahvusväeosade asutamisel tuli ta 7. novembril 1917 kodumaale, kus ta valiti Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmeks ja pandi ametisse 1. Eesti jalaväediviisi staabi komandandiks. Vabadussõja alates määrati ta Tallinna 1. kaitsepataljoni ülemaks, mis formeeriti 1. maist 1919 8. jalaväepolguks. 6. maist 1919 ülendati ta alamkapteniks ja 23. oktoobrist kapteniks. Alanud rahuajal ülendati 19. juunil 1920 alampolkovnikuks. Alates 1. jaanuarist 1921 (nimetatud 28. jaanuaril 1921)) teenis ta laskeinspektorina. 24. veebruaril 1927 ülendati O. Sternbeck koloneliks. 1. juunist 1929 määrati kolonel Sternbeck jalaväe inspektoriks. 21.oktoobril 1933 kutsuti ta teedeministriks Konstantin Pätsi valitsusse; selles ametis olles sai 24. veebruaril 1937 oma viimase ametikõrgenduse – kindralmajoriks. Käskkirjaga 23. septembrist 1936 vabastas riigivanem Otto Sternbecki jalaväe inspektori ametikohalt arvates 1. septembrist 1936. 26. augustist 1937 vabanes Sternbeck teedeministri kohustest. Sama aasta 29. septembril vabastati ta tegelikust sõjaväeteenistusest arvates 26. augustist 1937. 1940. aastal oli ta riigi usaldusmees aktsiaseltsis "Volta Tehased". Otto Sternbeck arreteeriti esimese Nõukogude okupatsiooni ajal 24. jaanuaril 1941 NKVD poolt ja lasti 23. juunil 1941 maha. Kõigi nende tööde kõrvalt tegi ta oma elutöö Eesti laskespordi organisaatorina ning pani laskespordi laialdasele alusele sõjaväes ja Kaitseliidus. 1934. aastast oli ta Eesti Laskurliidu esimees ning tema juhatusel võtsid Eesti laskurid edukalt osa maailmameistrivõistlustest: aastal 1935 Roomas, aastal 1937 Helsingis ja aastal 1939 Luzernis. Kahel viimasel korral tuli Eesti meeskond vabapüssis esikohale. Ta on mitme laskeasjandust käsitleva raamatu autor. http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700220954&img=era0031_002_0000006_00238_t.jpg&tbn=1&pgn=12&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=16f9263f38d92664a49038c44bdc46f2 http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700242467&img=era0031_005_0000377_00048_t.jpg&tbn=1&pgn=3&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=a258d946793764618246fb3e1e2ef34c 10 suurettevõtet võeti järelevalve alla. Rahvaleht nr 28, 28. veebruar 1940, lk 1 Biograafia ESBL-is Mälestustahvli avamine kindralmajor Otto Sternbeckile Kaido Jaanson. Sõbrad. Vähemlane Otto Sternbeck ja enamlane Aleksander Kesküla 1905. Tuna, 2007 nr 2 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Ants Kurvits

Ants Kurvits VR I/2 (kuni 7. maini 1936 Hans Kurvits; 14. mai 1887 Mihkli-Aadu talu, Saadjärve vald, Tartumaa – 27. detsember 1943 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1932). Ta oli Vabadussõjas 2. jalaväepolgu ülem ja seejärel aastatel 1922-1939 Eesti piirivalve ülem. Ants Kurvits õppis 1911, 1913–1918 ja 1920–1925 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 1914. aasta 1. novembril astus ta Vene Keiserlikku armeesse ja pärast lühiajaliste ohvitseride ettevalmistuskursuste lõpetamist Vladimiri sõjakoolis ülendati ta lipnikuks. I maailmasõja lahingutes osales ta Poola rindel ja I maailmasõjas osutatud vahvuse eest autasustati teda Püha Anna IV järgu ordeni ja Püha Anna III järgu ordeni mõõkade ja lindiga, Püha Stanislavi III järgu orden mõõkade ja lindiga, samuti kõrgeima rindeohvitseri aumärgi – Püha Georgi IV järgu ohvitseriristiga. Tuli 8. juunil 1917 332. Obojani polgust 1. Eesti polku, 31. juulil 1917 ülendatud alamkapteniks vanusega 1. augustist 1917, 29. märtsil 1918 ülendatud kapteniks vanusega 1. augustist 1917, 30. märtsil 1918 ülendatud alampolkovnikuks vanusega 24. veebruarist 1918. Kurvits alustas teenistust Eesti rahvusvägedes 1. Eesti jalaväepolgu I pataljoni komandörina 21. veebruaril 1918 ning 23. märtsist määrati ta polgu II pataljoni komandöriks. Ants Kurvitsat loetakse esimeseks Kaitseliidu Tartu maleva pealikuks, kuna pärast Saksa okupatsiooni määrati Ants Kurvits 16. novembril 1918 Tartu linna ja maakonna Kaitseliidu ülemaks. Vabadussõjas alustas ta 25. detsembril 1918. a Viljandi vabatahtlike pataljoni formeerimist. 5. veebruarist kuni 22. detsembrini 1919 oli A. Kurvits 2. jalaväepolgu ülemaks ja ta sõdis peamiselt Petseri rindel. Detsembrist 1919 kuni veebruarini 1920 – oli ta 1. diviisi ülema kindralmajor Aleksander Tõnissoni abi ja Narva linna garnisoniülem. Vabadussõja järel oli ta 7. jalaväepolgu ülem kuni reservi minekuni 1. oktoobril 1921. Novembris 1924 jõudis lühikest aega olla Eesti sõjaminister Friedrich Akeli valitsuses. Kurvits oli 1922–1939 Eesti piirivalve Kohtu- ja Siseministeeriumi ja Siseministeeriumi Piirivalve Valitsuse ning Piirivalvetalituse ülem ja Eesti Piirivalve Ohvitseride Kogu auesimees. 12. detsembrist 1939 viidi kindralmajor Ants Kurvits üle ja määrati teenistushuvides Sõjavägede Nõukogu alatiseks liikmeks. Ants Kurvits arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941. aastal ja küüditati, ta tapeti vangivalvuri poolt Sverdlovski oblasti Sosva vangilaagris. Vabariigi Valitsuse otsus 19. veebruarist 1932 nr. 24-I-1 https://www.ra.ee/dgs/_purl.php?shc=ERA.495.7.2305:4 Soome alusetud süüdistused Eestile. Uus Eesti, 3. detsember 1936, nr. 328, lk. 3. Jaak Pihlak, "Karutapjad ja Vabaduse Risti vennad". Jaak Pihlak ja Viljandi Muuseum, 2010. Ohvitseride andmekogu Lembit Võime. Eesti kutselise piirivalve ülesehitaja: 110 aastat kindralmajor Ants Kurvitsa sünnist. Postimees, 8. mai 1997. Kindralmajor Ants Kurvitsa sünnitalu Mihkli-Aadu aidast sai talumuuseum. Kultuur & Elu. Ants Kurvitsa foto ja biograafilised andmed saidil generals.dk
Gustav Kunnos

Gustav Kunnos (29. juuni 1878 Kapera küla, Vastseliina vald, Liivimaa kubermang – 17. august 1926 Tallinn) oli Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane (kindralmajor). Gustav Kunnos õppis Pihkva Reaalkoolis, lõpetas Moskva sõjakooli (1901), I järgu tulemustega ja Peterburi Aleksandri sõjaväelise juriidilise akadeemia (1910) (vene keeles Александровская военно-юридическая академия). Kunnos oli ainuke sellise sõjaväelise juriidilise kõrgharidusega ohvitser Eesti sõjaväes. G. Kunnos teenis 86. Villmanstrandi polgus, osales Vene-Jaapani sõjas, milles ülesnäidatud vapruse eest autasustati Püha Stanislavi ordeni III järguga mõõkade ja lindiga ning Püha Anna ordeni III järguga mõõkade ja lindiga, ülendati ka porutšikuks. Pärast sõjategevuse lõppu suunati 1. märtsil 1906 teenistust jätkama oma polku. 1908. aastal ülendati staabikapteniks, 23. mail 1910 ülendati kapteniks. Teenis Peterburi sõjaväeringkonna prokuratuuris. 3. veebruarist 1912 teenis Omski sõjaväeringkonna prokuröri abina, kellena teenis kogu Esimese maailmasõja ajal. Ülendati 6. detsembril 1912 alampolkovnikuks. Gustav Kunnos ülendati Venemaa Ajutise Valitsuse juhi Kerenski valitsemise ajal 6. augustil 1917 polkovnikuks ja Venemaa kodusõja ajal osaledes Vene valgekaartlaste vägedes Nõukogude Venemaa vastases sõjategevuses ülendati ta 16. märtsil 1919 Venemaa ülemvalitseja Aleksandr Koltšaki poolt kindralmajoriks. Pärast Eesti Vabadussõda ja Venemaa kodusõja lõppu opteerus ta Eestisse ja oli 1922. aasta märtsist koloneli auastmes sõjaringkonnakohtu liige ja 1922. aasta 1. septembrist oli ta Eesti Vabariigi Sõjaringkonnakohtu esimees. Aastatel 1922–1926 oli ta ka lektor Kõrgemas Sõjakoolis ja Kindralstaabi kursustel. Kunnos ülendati kindralmajoriks 24. veebruaril 1926. Gustav Kunnos suri 48-aastaselt vähki, jättes leinama abikaasa 4 lapsega. Maeti 20. augustil 1926 Tallinnas Kopli kalmistule. Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia E-Kataloog ESTER Куннос Густав Фридрихович Ohvitseride andmekogu
Aleksander Silberg

Aleksander Heinrich Johann Silberg (30. aprill 1869 Narva – 24. jaanuar 1926 Tallinn) oli Venemaa ja hiljem Eesti sõjaväelane, kindralmajor. Ta võttis osa Esimesest maailmasõjast. Aleksander Silberg maeti 28. jaanuaril 1926 Kopli kalmistule. Püha Georgi ordeni IV järk ja mõõk Saaga TLA.236.1.32e:124 Ohvitseride andmekogu Eestlastest Georgi ordeni kavaleride elulood