laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Moldova leu

Leu (ISO 4217 kood MDL) on Moldova Vabariigi rahaühik. 1 leu jaguneb 100 baniks. Käibel on 1-, 5-, 10-, 20-, 50-, 100-, 200-, 500- ja 1000-leused rahatähed. 1-leusest suurematel rahatähtedel on kirjas mitmusevorm lei. 1918 kuni 1940 ja uuesti 1941 kuni 1944, kui Moldova oli osa Rumeeniast, oli Moldovas käibel Rumeenia leu. Moldova leu lasti käibele 29. novembril 1993. See asendas ajutise Moldova kupongi kursiga 1 leu = 1000 kupongi. Moldova leu on ametlik maksevahend Moldovas, kuid Transnistrias, mis ei ole Moldova kontrolli all, kasutatakse Transnistria rublat, mida ei tunnista Moldova ega ükski teine riik. Moldovas on mitteametlikult laialdaselt kasutusel ka eurod ja USA dollarid. Novembris 1993 võeti kasutusse 1, 5, 10, 25 ja 50 banised alumiiniumist mündid ning 1 ja 5 leused nikeldatud terasmündid. Alumiiniumust 50 banine ja nikeldatud 1- ja 5-leused mündid korjati hiljem käibelt. Jaanuaris 1998 lasti ringlusse messingist kattega 50 banised mündid. Uusi 1- ja 5-leuseid münte pole vermitud. 1-baniseid münte vermiti viimati 2006. Nad on endiselt kehtiv maksevahend, kuid käibes võib neid harva kohata. Praegu on käibel teine seeria Moldova leu rahatähti. Esimeses seerias olid vaid 1, 5 ja 10 leused pangatähed. Kõigi nende esiküljel on kujutatud Ștefan cel Maret, Moldaavia vürsti aastatel 1457–1504. 1 EUR = 22,424 MDL 100 MDL = 4,4595 EUR (11. mai 2016) "National Bank of Moldova". bnm.md. Vaadatud 18.05.2016. "National Bank of Moldova". bnm.md. Vaadatud 18.05.2016. Moldova rahatähtede kataloog
Gini koefitsient

Gini koefitsient ehk Gini kordaja [džini] on ühiskonna tulude jaotuse ebavõrdsuse näitaja. Mida suurem on Gini koefitsient, seda ebavõrdsem on tulude jaotus. Näitaja võttis kasutusele Itaalia statistik Corrado Gini. Gini koefitsient leitakse tulugruppide kumulatiivset osatähtsust kogutulus väljendava Lorenzi kõvera ja perfektselt ühtlase tulujaotuse korral joonistuva sirge (absoluutse võrdsuse joone) vahelise pindala suhtena mainitud sirge alusesse pindalasse. Seega jääb näitaja arvväärtus alati vahemikku 0–1. Gini indeksiks nimetatakse sama näitajat protsentides väljendatuna (indeks saadakse koefitsiendi korrutamisel sajaga). Tulude jaotust loetakse suhteliselt võrdseks, kui koefitsient on vahemikus 0,2–0,35. Arenenud tööstusriikide Gini koefitsient jääb sellesse vahemikku. Arenguriikide Gini koefitsient jääb vahemikku 0,45–0,6. Eri riikide Gini koefitsientide võrdlemisel on oluline teada, millise tulu ja milliste tulugruppide alusel on koefitsient arvutatud ning millist arvutusmetoodikat on kasutatud. Näiteks erinevad tavapäraselt riigi Gini koefitsiendid bruto- ja netotulu kohta. 2011. aastal oli Eesti Gini koefitsient Statistikaameti andmetel 0,2622. 2000. aastal oli Eesti sissetulekute ebavõrdsuse poolest maailma riikide arvestuses 61. kohal. Euroopa Liidu riikidest oli Eestist tagapool vaid Portugal. 2001. aastal arvutati Eesti Gini koefitsiendiks 0,38. Maakondlikult oli koefitsient kõrgeim Harju- ja Tartumaal. Maailma riikide järjestus sissetulekute ebavõrdsuse järgi http://pub.stat.ee/px-web.2001/Dialog/varval.asp?ma=LES50&ti=MUDELIP%D5HINE+SUHTELINE+VAESUSE+M%C4%C4R+JA+GINI+KOEFITSIENT+HALDUS%DCKSUSE+J%C4RGI%2C+2011&path=../Database/Sotsiaalelu/12Sotsiaalne_terjutus_Laekeni_indikaatorid/01Vaesus_ja_ebaverdsus/&lang=2
Sahhariidid

Sahhariidid ehk glütsiidid (traditsioonilise, ent ebatäpse nimetusega süsivesikud ehk karbohüdraadid) on keemilised ained, mille molekulid on biomolekulid, mis koosnevad süsiniku, vesiniku ja hapniku aatomitest. Nad on saanud süsivesikute ehk karbohüdraatide nimetuse oma elementaarkoostise tõttu: ühe süsinikuaatomi kohta on valemi Cn(H2O)n järgi seotud üks molekul vett (süsinikuhüdraat). Et paljude sahhariidide empiiriline valem on kujul Cn(H2O)m, siis arvati ekslikult, et tegu on süsiniku hüdraatidega, mistõttu Carl Schmidt võttis 1844 kasutusele termini "süsivesikud" (Kohlehydrate, tänapäeva saksa keeles Kohlenhydrate). Sahhariididel võib siiski olla ka teistsugune empiiriline valem ning nad võivad sisaldada muid funktsionaalrühmi ja heteroaatomeid (näiteks lämmastik, väävel); teisalt on samasuguse empiirilise valemiga aineid, mis ei ole sahhariidid, sest nad ei ole hüdroksüaldehüüdid ega hüdroksüketoonid. Üldiselt on tegu sahhariidiga, kui aine molekulis leidub vähemalt üks aldehüüdrühm või ketorühm ja vähemalt kaks hüdroksürühma. Olenevalt neid moodustavate monoosijääkide arvust jagunevad süsivesikud: Lihtsuhkrud ehk monosahhariidid näiteks glükoos, fruktoos, sahharoos, laktoos. Koosnevad ühest või kahest suhkrust. Neid leidub näiteks puuviljades, aedviljades ja mees, samuti lauasuhkrus ning erinevates siirupites Liitsuhkrud ehk polüsahhariidid, näiteks tärklis, glükogeen ja tselluloos, koosnevad enam kui kahest suhkrust. Liitsuhkruid leidub teraviljades, kaunviljades, pähklites ja seemnetes, samuti tärklist sisaldavates aedviljades nagu kartul, mais ja maguskartul. oligosahhariidid Kiudained koosnevad suures osas süsivesikutest ja ka seedimisel säilivatest taime struktuurielementidest. Kiudained võivad olla nii lahustuvad kui lahustumatud. Kiudaineid leidub teraviljatoodetes, kaunviljades, aed- ja puuviljades, samuti pähklites ja seemnetes. Sahhariidid annavad ainevahetuseks ning aju ja närvisüsteemi tööks vajaliku energia ning on rakumembraanide koostisosa. Kuna nad seeduvad kiiresti, vabastavad sahhariidid oma energia kiiremini kui valgud ja rasvad. Süsivesikud annavad 4 kilokalorit ühe grammi kohta (17kJ) Annalen der Chemie, 51, 30 (1844). Maailma toiduainete entsüklopeedia, Tea, Tallinn, 2006, lk 12
Ain Valdmann

Ain Valdmann (sündinud 11. veebruaril 1950 Rakveres) on Eesti kommunaalametnik. Ta lõpetas aastal 1968 Rakvere 1. Keskkooli ja aastal 1974 Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehitustööstuse ökonoomika erialal. Aastatel 1977–1991 töötas Valdmann Tallinna linna elamute valitsuse plaaniosakonna juhataja, peainseneri ja juhatajana. Aastatel 1993–1995 oli ta Mustamäe linnaosa vanema asetäitja ning 1995–1996 töötas Nõmme linnaosavalitsuses. Alates 1997. aastast oli Valdmann Tallinna kommunaalameti juhataja. Pärast asutuste ümberkorraldamist 2019. aastal jätkas ta tööd Tallinna keskkonna- ja kommunaalameti juhatajana. Juunis 2022 teatas Valdmann, et lahkub ametist 1. oktoobril 2022. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. juuni 2016. Vaadatud 18. mail 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.tallinn.ee/est/Ain-Valdmann
Branicki loss (Białystok)

Branicki loss (poola keeles Pałac Branickich, valgevene keeles Палац Браніцкіх) on barokkstiilis loss Białystokis Podlaasia vojevoodkonnas Poolas. Lossi ja seda ümbritseva ansambli laskis 18. sajandi keskel ehitada magnaat, suurhetman Jan Klemens Branicki Prantsuse eeskujude järgi. Lossi interjöör on paljuski kujundatud rokokoostiilis. Oma uhke olemuse tõttu sai see kaasaegsetelt hüüdnime 'Poola Versailles' (prantsuse keeles Versailles de la Pologne) või 'Podlaasia Versailles'. Pärast Esimest Poola jagamist jäi Białystok koos lossiga Preisimaale. 1807. aastal läks ala Venemaale. Aastatel 1920–1939 kuulus ala Poolale, 1939. aastast Nõukogude Liidule ja 1945. aastast jälle Poolale. Loss sai tugevasti kannatada Teises maailmasõjas ning taastati (osaliselt rekonstruktsioonina) aastatel 1946–1960. Tänapäeval on lossis arstiteaduslik kõrgkool. Hea akustikaga suurt saali kasutatakse kontserdisaalina. Loss koos ümbritseva ansambliga üks tähtsamaid Białystoki vaatamisväärsusi. Pierre Ricaud de Tirregaille, 18. sajand Peasissepääs ja eesõued Vaade lossist tagumisele aiale Vaade tagumisele aiale. Tagaplaanil on lossi tagakülg Hiina aed ja paviljon Bosketid lossiaias Lossiansambli plaan tutvustaval teabetahvlil Vaade peaväravast lossi esiküljele. Foto: 13. oktoober 2010 Suur aula Prantsuse aed Vaade üle Prantsuse aia lossi tagaküljele Kotkapaviljon (itaalia paviljon) talvel Artaud de Montor (1834). Encyclopédie des gens du monde: répertoire universel des scineces, des lettres et des arts; avec des notices sur les principales familles historiques et sur les personnages célèbres, morts et vivans (prantsuse). Kd 4. Librairie de Treuttel et Würtz. Lk 143. Rentré dans ses terres, Branicki, déjà aflaibli par l'âge , y vécut tranquillement , occupé à embellir sa résidence de Białystok , qu'on surnomma le Versailles de la Pologne. Virtuaaltutvustused
Pirkka-Pekka Petelius

Pirkka-Pekka Petelius (sündinud 31. mail 1953 Alatornios) on soome näitleja ja laulja. Pirkka-Pekka Petelius kolis Helsingisse 1975. aastal. Ta on õppinud Helsingi Teatrikõrgkoolis, kuhu ta võeti vastu 1976. aastal 23-aastaselt. Esmajoones on Pirkka-Pekka Petelius tuntud televisiooni sketši- ja komöödiasarjadest. Ta on mänginud ka mitmetes filmides. Pirkka-Pekka Petelius on tegutsenud ka lauljana. Tema esimene sooloalbum "Muistan sua Elaine" ilmus 1984. aastal. Ta kandideeris 2019. aasta Soome parlamendivalimistel Roheliste nimekirjas ning osutus valituks. http://ylioppilaslehti.fi/2006/04/apuva-mies-vakavana/ "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. mai 2016. Vaadatud 18. mail 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Pirkka-Pekka Petelius andmekogus IMDb (inglise)
Hüdraadid

Hüdraadid on keemilised ühendid, mille koostisse kuulub vee molekul või molekulid, näiteks kristallvett sisaldavad soolad.
Mariinsk

Mariinsk on linn Venemaal Kemerovo oblastis Mariinski rajoonis; ühtlasi rajooni halduskeskus. Linnas elab 39 619 inimest (2015). Asula asutati 1698. aastal nimega Kiiskoje (vene keeles Кийское). 1856. aastal sai asula linnaõigused ja 1857. aastal praeguse nime. 15. septembril 2007 avati linnas Venemaa keisrinnale Maria Aleksandrovnale pühendatud mälestusmärk. Tema järgi sai linn ka nime. Linna koduleht
Märkmepaber

Märkmepaber on paber, mida kasutatakse märkmete tegemiseks. Märkmepaberit toodetakse väikeste lehtedena, mis võivad olla nelinurksed või erikujulised, valged, värvilised, joonitud, ruudulised või muu kujundusega. Märkmepaberi lehtede tagaküljel võib olla liimiriba, mille abil saab kinnitada märkmeid dokumentidele ja teistele pindadele. Nõrgalt kleepuv liimiriba lubab märkmeid kergelt kinnitada ning eemaldada ja kleepida teise kohta, ilma et jätaks jälgi. Esialgselt väikesed kollased ruudukujulised märkmelehed on tänapäeval saadaval mitmes toonis, kujus ja suuruses. Kuigi ettevõtte 3M patent Post-It märkmepaberitele aegus 1997. aastal, jäi märkmepaberile iseloomulik kollane värv nende kaubamärgiks. 1968. aastal püüdis USA teadlane Spencer Silver firmas 3M (tol ajal Minnesota Mining and Manufacturing Company) välja töötada väga tugevat liimi. Selle asemel avastas ta juhuslikult nõrgalt kleepuva, korduskasutatava ja survetundliku liimi. Silver rääkis firmas 3M aastaid oma nõrga liimi potentsiaalist, kuid keegi ei kuulanud. 1974. aastal läks tema kolleeg Arthur Fry Silveri seminarile ning hoides käes lauluraamatut, mille vahelt järjehoidjad ära kukkusid, nägi Fry liimil kasutusvõimalust, mille peale keegi teine ei osanud mõelda. Kui paberist järjehoidjatele Silveri liimi lisati, oligi liimiga märkmepaber leiutatud. 3M lasi toote poodidesse müüki 1977. aastal neljas linnas, kuid tulemused valmistasid pettumust. Aasta hiljem hakkas 3M Boises Idahos otse tarbijatele tasuta näidiseid jagama. 94% inimestest, kes märkmepabereid proovisid, ütlesid, et ostaksid seda toodet. 1979. aastal hakati toodet terves riigis tutvustama ja müüma nimega Post-It. Järgmisel aastal suundusid nad Kanada ja Euroopa turule. 2003. aastal tuli 3M välja tootega Post-It Brand Super Sticky Notes, millel oli tugevam liim, et see paremini vertikaalsel ja ebatasasel pinnal kleepuks. Kuni 3M-i patendi aegumiseni 1997. aastal toodeti Post-It tüüpi märkmepabereid ainult firma 3M tootmishoones USA Kentucky osariigis Cynthianas. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2016. Vaadatud 18. mail 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.snopes.com/business/origins/post-it.asp Penelope Green (2007). "Post-it: The all-purpose note that stuck". The New York Times.
Peterburi Riiklik Kultuuriinstituut

Peterburi Riiklik Kultuuriinstituut (vene Санкт-Петербургский государственный институт культуры, lühend СПбГИК, inglise Saint-Petersburg State University of Culture and Arts) on avalik-õiguslik humanitaarharidust andev kõrgem õppeasutus Venemaal Peterburis. Koolis on 8000 üliõpilast ja üle 600 õppejõu. Instituudi rektor on Aleksandr Turgajev. Instituut asutati 1918. Kool on kandnud palju nimesid, näiteks aastatel 1925–1941 Krupskaja nimeline Kommunistliku Kasvatuse Akadeemia (vene Коммунистический политико-просветительный институт им. Н. К. Крупской), II maailmasõja ajal N. K. Krupskaja nimeline Leningradi Riiklik Raamatukogunduse Instituut (vene Ленинградский государственный библиотечный институт им. Н. К. Крупской). Instituudi koduleht
Amülaas

Amülaas on seedeensüüm, mis lõhustab tärklist maltoosiks, mille maltaas lõhustab glükoosiks. Amülaasi sisaldab inimesel pankrease nõre ja sülg. Taimedes toodetakse amülaasi viljade küpsemisel ja terade idanemisel. Ka mõned mikroorganismid toodavad amülaasi tärklise lagundamiseks.
Titulaarnõunik

Titulaarnõunik (vene keeles титулярный советник) oli Venemaa keisririigi tsiviilteenistuse IX klassi teenistusaste. Sellest kõrgem oli kolleegiumiassessori ja madalam kolleegiumisekretäri teenistusaste. Kaardiväes vastas sellele kaardiväeporutšiku, maavägedes staabikapteni (a-st 1884, varem kapteni), ratsaväes staabirittmeistri (a-st 1884, varem rittmeistri), mereväes leitnandi (a-st 1797, 1764−1797 porutšiku) ja kasakaväes alamjessauuli (a-st 1884, 1798−1884 jessauuli) auaste. Teenistusastmete tabel Дворянские роды Российской Империи. Том первый. Кназья. Санкт-Петербург, 1993, lk 58, 66-7, 72.
Puitkiudplaat

Puitkiudplaat (inglise Fiberboard), ka tuntud kui Soome papp, on puidukiududest valmistatud plaatmaterjal (puitplaat). Seda kasutatakse laialdaselt ehituses ja mööbli valmistamiseks. Puitkiudplaate hakati valmistama juba 19. sajandil paberitööstuse jääkidest. Tootmisprotsessidest eristatakse märgtehnoloogiat ja kuivtehnoloogiat. Puitkiudplaadi toormeks on ümarpuit, mis peenestatakse laastudeks. Seejärel soojendatakse laaste defibrööri survesilindris auru käes ning pärast laastude pehmenemist eraldatakse neis puidukiud. Kui kiumass on vedeldatud ja kontsentreeritud vormitakse massist filterriidele kiudmatt. Seejärel nõrgub vesi kiudmatist välja ning matist vormitakse ühtlane poogen. Pärast seda viiakse toorplaadid kuumpressi. Pärast pressimist plaadid kuivatatakse ja saetakse mõõtu. Kuivtehnoloogia puhul jahvatatakse laastud kahe ketta vahel surve all aurutamisega samaaegselt. On kolme liiki plaate: Pehmed plaadid (tihedus <350 kg/m3, paksus 8–50 mm) Kasutatakse tuuletõkkeplaadina ja heliisolaatorina. Poolkõvad plaadid (tihedus 350–800 kg/m3, paksus 6–12 mm) Kõvad plaadid (tihedus >800 kg/m3, paksus 2–4 mm). Kasutatakse põrandate ja uste ehitamiseks. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuni 2016. Vaadatud 18. mail 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. mai 2016. Vaadatud 18. mail 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) PKP tootmine ja kasutamine
Keiserlik Aleksandri lütseum

Keiserlik Aleksandri lütseum (vene keeles Императорский Александровский лицей), aastani 1843 Keiserlik Tsarskoje Selo lütseum (Императорский Царскосельский лицей) oli aastatel 1811−1917 tegutsenud aadlikele mõeldud õppeasutus. Lütseum asutati 12. augustil 1810 keiser Aleksander I ukaasiga, kuid alustas tegevust järgmise aasta 19. oktoobril. Kuni 1843. aastani asus see Tsarskoje Selos (praegu Puškin), seejärel viidi see üle Peterburi ja nimetati õppeasutuse asutaja auks ümber Keiserlikuks Aleksandri lütseumiks. Õppeasutus suleti 29. mail 1918 Rahvakomissaride Nõukogu otsusega. Aastatel 1817−1842 ehk õppeasutuse Tsarskoje Selo perioodil lõpetas lütseumi 286 õpilast. 1817 hiilguslik vürst Aleksandr Gortšakov (1798−1883), Venemaa välisminister 1817 Aleksandr Puškin, kirjanik Amburger, Erik. Geschichte der Behördenorganisation Russlands von Peter dem Grossen bis 1917. − Studien zur Geschichte Osteuropas. Bd X. Leiden: E. J. Brill, 1966. Lk 485-486 [1]. Кобеко, Дмитрий. Императорский царскосельский лицей. Наставники и питомцы 1811−1843. − СПб.: Типография В. Ф. Киршбаума, 1911 [2]. Селезнев, И. Исторический очерк Императорского бывшего Царскосельского ныне Александровского лицея за первое его пятидесятилетие с 1811 по 1861 год. СПб.: В типографии В. Безобразова и Комп., 1861 [3].
Maailma riikide järjestus sissetulekute ebavõrdsuse järgi

Riikide ja maade nimekiri sorteerituna Gini indeksi põhjal. Mida väiksem on Gini indeks, seda kõrgemal tasemel on sotsiaalne ja majanduslik võrdsus ühiskonnaliikmete vahel. Kõik andmed pärinevad CIA The World Factbook'st. Värskeimat infot saab vaadata CIA lehelt, kus Eesti Vabariik on (kõige värskemate) 2019. aasta andmete põhjal 37. kohal The World Factbook World Population Review List of countries by income equality
Demidov

Demidov (saksa keeles Demidow) oli Venemaa keisririigi üks rikkamaid töösturite suguvõsasid. Suguvõsa esiisa oli Nikita Demidov (1656–1725). Suguvõsa pärines Tuulast. Nikita Demidov (1656–1725) Nikolai Demidov Demidovi auhind Demidovi juriidiline lütseum Долгорукой, Князь Федорь. Родословный сборникь (сь гербами). С.-Петербургь: Типография п. ф. "Электро-Типография Н. Я. Стойковой", 1913. Lk 15-16 [1].
Sülg

Sülg (saliva) on inimesel ja paljudel teistel loomadel süljenäärmete nõre, mis on keeruka koostisega, läbipaistev, värvitu ja kergelt leeliseline (pH 7...8). Sülg on vajalik toidu niisutamiseks, et hõlbustada neelamist, samuti saab sellest alguse seedimine (sülje abil seeditakse mõnesid ühendeid). Sülg koosneb 98% veest ning sisaldab ka mukopolüsahhariide, ensüüme ja elektrolüüte. Amülaas (süsivesikuid lõhustav ensüüm) Lingvaallipaas (rasvasid lõhustav ensüüm) 2–21 mmol/L naatriumi (vähem kui plasmas) 10–36 mmol/L kaaliumi (rohkem kui plasmas) 1,2–2,8 mmol/L kaltsiumi (umbes sama palju kui plasmas) 0,08–0,5 mmol/L magneesiumi 5–40 mmol/L kloriidi (vähem kui plasmas) 25 mmol/L vesinikkarbonaate (rohkem kui plasmas) 1,4–39 mmol/L fosfaate Joodi kogus kõigub suuresti (tavaliselt kõrgem kui plasmas, sõltub toitumisel saadavast kogusest)
Kalma saun

Kalma saun on Põhja-Tallinnas Kalamaja asumis, Vana-Kalamaja tänav 9a paiknev saun, üks Tallinna vanemaid tänaseni säilinud saunu. Juugendelementidega uusklassitsistlik hoone ehitati 1928. aastal arhitekt Aleksander Vladovski kavandite järgi. Ehitismälestis nr 8255. Sauna pidas 1934. aastani Paul Vinter. Hoone toimib tänini saunana, sellest on kujunenud üks Kalamaja asumi sümboleid. Kalma saun Visittallinn.ee 8255 Kalamaja saun, 1928. a kultuurimälestiste riiklikus registris Tallinna ühest vanimast saunast saab hoopis spaahotell?, arileht.delfi.ee, 21.01.2021
Jaroslavli ülikool

Jaroslavli ülikool (ka Jaroslavli Demidovi-nimeline Riiklik Ülikool, vene keeles Ярославский государственный университет имени П. Г. Демидова, lühemalt Demidovi ülikool (vene keeles Демидовский университет)) on ülikool Venemaal Jaroslavlis. Ülikoolis on 10 000 üliõpilast (2014) ja 431 õppejõudu (2009). Ülikooli ajalugu ulatub 1803. aastasse, kui asutati Demidovi juriidiline lütseum. 1918. aastal sai lütseum ülikooliõigused. Ülikool suleti 1924. ja taasasutati 1970. aastal. 2005. aastast on ülikooli rektor Aleksandr Russakov. Ülikooli koduleht
Stressipall

Stressipall on mänguasi, mis on mõeldud stressi leevendamiseks. Enamasti on stressipallid kuni 7 cm läbimõõduga. Kokku pigistades ja näppude vahel keerutades aitab maandada stressi ja lihasepingeid. Stressipalle on peamiselt kolme tüüpi. Kõige levinum on ameerika päritolu bean bag ehk "oakott", mis on täidetud pisikeste oalaadsete graanulitega. Austraalias on väga populaarne Hacky sack ehk vahust tehtud stressipall. Hiinas on kasutusel kõvad stressipallid, mida ei pigistata, vaid keerutatakse peopesas paarikaupa. Stressipalle kasutavad ettevõtted reklaami otstarbel, printides neile oma logo ja kinkides neid klientidele.
Opolje (Kingissepa rajoon)

Opolje on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis, Opolje külaasunduse halduskeskus. Külas elab 965 inimest (2010). Küla on esimest korda mainitud 1500. aastal. Külas asub Opolje kirik, mis ehitati 1874. aastal.
Susēja

Susēja, leedu keeles Susėja, ka Lõuna-Susēja (läti k. Dienvidsusēja), Suur Susēja (läti k. Lielā Susēja) või Suseja on jõgi Lätis ja Leedu põhjapiiril, Mēmele parempoolne lisajõgi. Jõgi voolab Sēlijas. Jõe pikkus on 114 km ja valgla on 1220,9 km², sellest suurem osa (1192,5 km²) on Läti territooriumil. Susēja algab Subate linna lähistelt. Ülemjooksul on ta 4,2 kilomeetri ulatuses Läti ja Leedu piirijõeks. Jõel on Ērberģe ja Nereta lähistel väikesed hüdroelektrijaamad. Teise Põhjasõja ajal sulgesid Venemaa väed Daugava veetee, mis oli Kuramaa jaoks väga tähtis liiklustee. Nii võeti Jakob Kettleri eestvedamisel ette Eglona ja Susēja jõe vahelise kanali rajamine. Tööd kestsid aastail 1667–1668, aga 1684. aastal see veetee hüljati. Tähtsamad asulad jõe ääres on Ērberģe, Nereta, Gārsene ja Aknīste. Jõgi Gārsenes Jõgi Neretas http://www.upes.lv/vidrupe/noverojumi/kanals_gravis/t[alaline kõdulink]
Fosgeen

Fosgeen ehk süsinikoksiidkloriid (COCl2) on I maailmasõjas kasutatud keemiline ründeaine. Organismis tekib fosgeeni lagunemisel soolhape, mis kahjustab kopse ja põhjustab lõpuks lämbumise.