laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Veljo Ranniku

Veljo Ranniku (kuni 1938 Veljo Teinmann; 27. juuni 1934 Võsu, Virumaa – 21. august 2012 Tallinn) oli eesti loodus- ja keskkonnakaitsja, muinsuskaitse- ja ühiskonnategelane. Aastatel 1942–1944 õppis ta Tartu 4. Algkoolis ja 1944–1950 Tartu 6. Keskkoolis. Veebruaris 1950 arreteeriti ta Tartu noorte rahvuslikus liikumises osalemise eest ja teda karistati vabadusekaotusega. Vabanes vangistusest septembris 1954. Aastatel 1957–1957 õppis Tartu 1. Töölisnoorte Keskkoolis. Aastatel 1955–1959 töötas ta Tartu majavalitsuses majahoidjana, 1959–1960 Tartu linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee (TSN TK) ehituse ja arhitektuuriosakonna tehnikuna, 1960–1963 Tartu rajooni TSN TK inspektorina elamute alal, vanemarhitekti kohusetäitjana ja insener-inspektorina. 1963. aastast töötas ta Tartu Metsamajandisse Eesti esimese sõjajärgse looduskaitseinspektorina. 1966. aastast töötas Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumis vaneminsenerina, 1969. aastast vaneminspektorina, rajades üle-eestilist looduskaitseinspektorite võrgustikku. Veljo Ranniku oli üks tänapäevase looduskaitse alusepanijatest. Aastatel 1990–2001 töötas Keskkonnaministeeriumi nõunikuna, ühtlasi õpetas Tallinna Pedagoogikaülikoolis looduskaitse ja kultuuriloo kursusi. Ranniku oli üks NSV Liidu esimese rahvuspargi – Lahemaa rahvuspargi – rajajaid ning Eesti Looduskaitse Seltsi ja Eesti Muinsuskaitse Seltsi asutajaid. Ta oli üks peamisi ranna ja kalda kaitse seaduse ning igameheõiguse põhimõtete sõnastajaid. Ranniku eriline huvi ja hool olid Eesti mõisakompleksid ja -pargid ning põlispuud ja hiied ka väljaspool mõisasüdameid. Hilisemal perioodil oli tema meelisteema ka ürglooduse ning selle haruldaste liikide ja üksikobjektide kaitse korraldus väljaspool ametlikke kaitsealasid. Veljo Ranniku (koostaja). "Puhkajale Viitnas". Tallinn 1971 Helju Sirel, Veljo Ranniku. "Palmse õpperada: mõisaansambel ja -park". Tallinn: Eesti Raamat, 1978 Hillar Uusi, Veljo Ranniku. "Eesti põhjarannik". Tallinn: Olion, 1993 Veljo Ranniku (koostaja). "Igaüheõigus". Tallinn: Huma, 1996 1979 – Eesti NSV suur looduskaitsemärk 1984 – Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumi medal 1986 – Lahemaa rahvuspargi teenete pronksmedal 1989 – Eesti NSV teeneline looduskaitsja 1997 – Konstantin Pätsi medal 1998 – Valgetähe V klassi teenetemärk 2000 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia 2004 – I liigi Põhjatähe matkateenete märk 2005 – aasta vabatahtlik 2007 – Eesti Muinsuskaitse Seltsi juubelimedal Ta oli abielus Taimi Tulvaga. Tema poeg on linnaplaneerimisega tegelev Indrek Ranniku. Taimi Tulva (koostaja). "Veljo Ranniku – Eesti looduskaitse legend". Tallinn 2014. Lk 25 "Suri looduskaitsja Veljo Ranniku" ERR, 22. august 2012 Ranniku, Indrek 2019. Veljo Ranniku 85: Meenutades Eesti looduskultuuri suurvaimu. Eesti Loodus 6: 68–69. "Ranniku, teejuht looduskaitses ja rännurajal". Intervjueeris Toomas Jüriado. Eesti Loodus, 2008/1 "Looduskaitsja Veljo Ranniku sünnist möödus 80 aastat". Keskkonnaministeeriumi koduleht, 27. juuni 2014 Taimi Tulva (koostaja). "Veljo Ranniku – Eesti looduskaitse legend". Tallinn 2014 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Haud Tallinna Metsakalmistul
Michael Faraday

Michael Faraday (22. september 1791 – 25. august 1867) oli inglise füüsik ja keemik, kes arendas elektromagnetismi teooriat ja elektrokeemiat. 14-aastaselt läks ta raamatuköitja õpilaseks ja huvitus õpipoisi ajal loodusteadusest. Ta pani kirja oma tähelepanekud ainete omaduste ja reaktsioonide kohta ning saatis need Humphry Davyle, kes võttis ta pärast nendega tutvumist oma assistendiks. Faraday tähtsaimad avastused on seotud elektri ja magnetismiga. Väga hea eksperimentaatorina avastas ta katsete tulemusena 1831. aastal elektromagnetilise induktsiooni nähtuse. Samuti valmistas esimesena elektrivälja varjestava Faraday silindri ja demonstreeris oma katseseadmetega, et elektrivoolu saab muundada pöörlevaks liikumiseks. Selle nn elektromagnetilise rotatsiooni avastamine oli oluline eeldus elektrimootori väljatöötamiseks. Ta sõnastas elektrolüüsiseadused ja võttis kasutusele terminid katood, anood, elektrood, ioon, elektrolüüt ja elektrolüüs. Faraday avastas diamagnetismi ja paramagnetismi. Michael Faraday valiti 1838. aastal Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks. Aastal 1840 valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks. Tema järgi on nimetatud elektrimahtuvuse ühik farad. Tema pilt on Briti 20-naelsterlingisel rahatähel. Faraday efekt Faraday seadus Faraday elektrolüüsiseadused Experimental Researches in Electricity. In: Philosophical Transactions of the Royal Society. Band 122, 1832, S. 125–162, doi:10.1098/rstl.1832.0006. Ernst Kilkson, “Michael Faraday: iseõppija-füüsik, kes on andnud maailmale rea tähtsaid leiutisi”. Sari Suurmeeste elulood, nr. 23, EKS, Tartu 1934, 139 lk. Citizendiumi artikkel
Rootsituru plats

Rootsituru plats on haljak Haapsalu vanalinnas Haapsalu vanalinna muinsuskaitsealal aadressil Karja tänav 1. Rootsiturult algab Haapsalu peatänav Karja tänav, platsiga piirneb Ehte tänav. Rootsiturg oli veel 20. sajandi algul lage plats, kus peeti kalaturgu. 1930. aastatel rajati pisike haljasala linnakaevuga, mille kaunistamiseks telliti skulptor Juhan Raudsepalt skulptuur “Poiss kalaga”, mis paigaldati 1936. aastal. Jalutuskaart Haapsalus 42. Rootsituru linnakaev Karja ja Ehte tänava ristmikul, www.muinsuskaitseamet.ee
Horitschon

Horitschon ([ˈhɔʁɪt͡ʃɔn]) on vald (Marktgemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas. Siin asub üks viiest Ungari konsulaadist Austrias. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Kaisersdorf

Kaisersdorf on vald (Gemeinde ) Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Vald (Ukraina)

Vald (ukraina keeles територіальна громада terõtorialna hromada 'territoriaalne kogukond') on Ukraina haldusjaotuse põhiüksus, kolmanda taseme haldusüksus, mis sarnaneb omavalitsusüksusele. Selle kehtestas Ukraina valitsus 12. juunil 2020. aastal. Territoriaalne kogukond on elanike rühm, keda ühendab alaline elukoht külas, linnas või alevis, mis on iseseisev haldusterritoriaalne üksus, või mitme küla, linna või alevi elanike vabatahtlik ühendus, millel on üks halduskeskus (vastavalt Ukraina seadusele "Kohalik omavalitsus"). Keskuse järgi jagunevad vallad linna-, alevi- ja külavaldadeks. 2023. aasta 1. oktoobri seisuga oli riigis 1469 valda, sealhulgas 409 linnavalda (міська громада), 435 alevivalda (селищна громада), 625 külavalda (сільська громада). "That which never existed in Ukraine: The Cabinet of Ministers established the basic level of administrative division which will ensure ubiquity of local governance". decentralization.gov.ua. 14. jaanuar 2023. Vaadatud 24. märtsil 2021.
Elektriline konstant

Elektriline konstant ehk vaakumi dielektriline läbitavus (ingl vacuum electric permittivity) on füüsikakonstant, mis seob mõõtühikute süsteemi elektrilised ja magnetilised ühikud selle süsteemi mehaaniliste ühikutega. SI-süsteemi ühikutes avaldub elektriline konstant ε 0 {\displaystyle \varepsilon _{0}} järgmiselt: ε 0 = 8,854   187 8128 ( 13 ) ⋅ 10 − 12 F m {\displaystyle \varepsilon _{0}=8{,}854\ 187\,8128(13)\cdot 10^{-12}\,\mathrm {\frac {F}{m}} } ≈ 10 7 4 π ⋅ 299   792   458 2 A s V m , {\displaystyle \;\approx \;{\frac {10^{7}}{4\,\pi \cdot 299\ 792\ 458^{2}}}\,\mathrm {\frac {A\,s}{V\,m}} ,} kus F {\displaystyle {\rm {F}}} on mahtuvuse ühik farad, m {\displaystyle {\rm {m}}} on pikkuse ühik meeter, A {\displaystyle {\rm {A}}} on elektrivoolu tugevuse ühik amper, V {\displaystyle {\rm {V}}} on elektripinge ühik volt ja s {\displaystyle {\rm {s}}} on aja ühik sekund. Maxwelli võrranditest tuleneb lihtne seos elektrilise konstandi ε 0 {\displaystyle \varepsilon _{0}} , magnetilise konstandi μ 0 {\displaystyle \mu _{0}} ja valguse kiiruse c {\displaystyle c} vahel: μ 0 ε 0 c 2 = 1 {\displaystyle \mu _{0}\varepsilon _{0}c^{2}=1\;} ehk ε 0 = 1 μ 0 c 2 , {\displaystyle \;\varepsilon _{0}={\frac {1}{\mu _{0}\,c^{2}}},} kus c = 299 792 458 m s . {\displaystyle c=299\,792\,458\;{\frac {\mathrm {m} }{\mathrm {s} }}.} Elektrilist konstanti saab väljendada mitmesuguste SI ühikute kaudu: A s V m = C V m = F m = A 2 s 4 k g m 3 = C 2 N m 2 . {\displaystyle {\frac {\mathrm {A} \,\mathrm {s} }{\mathrm {V} \,\mathrm {m} }}={\frac {\mathrm {C} }{\mathrm {V} \,\mathrm {m} }}={\frac {\mathrm {F} }{\mathrm {m} }}={\frac {\mathrm {A} ^{2}\,\mathrm {s} ^{4}}{\mathrm {kg} \,\mathrm {m} ^{3}}}={\frac {\mathrm {C} ^{2}}{\mathrm {N} \,\mathrm {m} ^{2}}}.} Dielektriline läbitavus CODATA value: vacuum electric permittivity
Ron Whitehead

Ron Whitehead (sündinud 1950) on luuletaja, kes elab Ameerika Ühendriikides. Ta on korduvalt külastanud Eestit, sealhulgas esines ta kirjandusfestivalil Prima Vista aastal 2023 Tartus. Doris Kareva 2012. Lindpriiuse laulik: Ron Whiteheadist ja tema luulest. Sirp 4. mai. Dokumentaalfilm temast: "Outlaw Poet: The Legend of Ron Whitehead".
Leesment

Leesment on eesti perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Leesment 182 inimesel: 85 mehel ja 97 naisel. Perekonnanimede levikult oli Leesment meeste puhul 1040. kohal ja naiste puhul 974. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Leesment vanuserühmas 15–19, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,08. Nimi oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 6,72 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale Pärnumaal Saarde kihelkonnas Pati mõisavallas nimeks Leesment Pati vallast pärit Hendrik Leesment ostis 22.05.1913 viimaselt Haimre mõisnikult Paul von Straelbornilt 11 000 rubla eest Lemmiku karjamõisa. Nimede eestistamisel võeti Leesment 1935.–1939. aastal uueks perekonnanimeks seitsmel korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Lensment (6 juhul) ja Rull-Leesment. Aastatel 1935.–1938. loobuti Eestis nimest Leesment üheteistkümnel korral ning uueks nimeks võeti Laanemaa, Lahe, Laidla, Lees, Leesalu, Leeväli, Lehemets, Lehesmets (3) ja Lehiste. Hans Leesment, eesti sõjaväelane (1873–1944) Harry Leesment, üks Eesti Kristliku Nelipühi Koguduse rajajatest (1942–) Heiko Leesment, eesti teadlane, kommunikatsiooniekspert, muusik ja luuletaja (1985–) Jaan Leesment, eesti advokaat ja Pärnu linnapea (1870–1941) Jüri Leesment, eesti ajakirjanik ja laulusõnade autor (1961–) Leida Leesment, Eesti-Rootsi võimlemisõpetaja (1918–1998) Leo Leesment, eesti õigusteadlane (1902–1986) Otto Leesment, eesti vandeadvokaat ja ettevõtja (1908–1979) Roland Leesment, Pärnu Endla teatri direktor (1960-) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 15.05.2023) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Leesment. "Lemmiko". Rahvusarhiiv - Kinnistute register. Vaadatud 10. augustil 2024. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Leesment. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Leesment. Leesment statistikaameti andmebaasis
Britta Soll

Britta Soll (neiupõlvenimi Britta Vahur; sündinud 14. juulil 1984 Tallinnas) on eesti näitleja ja modell. Ta lõpetas 2002. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi hõbemedaliga ja 2006. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli XXII lennu näitlejana. Töötanud alates 2006. aastast Eesti Draamateatris. 2004 – Madis Kõiv "Finis nihili" – "pulloverid" 2004 – William Shakespeare "Suveöö unenägu" – Helena/Haldjas 2006 – Brian Friel "Kodukoht" – Sally 2006 – Selma Lagerlöf "Gösta Berlingi saaga" – Anna-Liisa 2006 – Jean-Claude Grumberg "Õmblejannad" – Marie 2006 – Ivan Turgenev "Kuu aega maal" – Katja 2007 – Fjodor Dostojevski "Sortsid" (Liza Drozdova) 2007 – Mihkel Ulman "Võluõunad ehk Naeru kätte võib surra" (Colombina; Lumivalgeke) 2008 – Ingmar Bergman "Sügissonaat" (Helena) 2008 – Shakespeare/Uku Uusberg "Head ööd, vend" (Regan) 2008 – Bogusław Shaeffer "Loojang" (Iris) 2008 – Madis Kõiv "Lõputu kohvijoomine" (külaline) 2009 – Juan Rulfo "Pedro Páramo" (Dolores, Juan Preciado ema) 2009 – koostanud Priit Pedajas "Arbujad" (Luule lugeja) 2009 – Peter Quilter "Hiilgav!" (Maria) 2010 – Anton Tšehhov "Kirsiaed" (Dunjaša) 2010 – Lee Hall "Kaevuritest kunstnikud" (Susan Parks) 2010 – Mika Keränen "Varastatud oranž jalgratas" – Tädi Ira 2011 – Paul-Eerik Rummo "Tuhkatriinumäng" (Tuhkatriinu) 2005 – George Orwell/Mart Koldits "Loomade farm" – kuningatütar (Tallinna Linnateater) 2005 – "Lemminkäinen" – Kyllikki (Pärimusteater LOOMINE) 2005 – Anton Tšehhov/Aleksander Pepelyaev "Kirsiaed" (NO99) 2006 – Andrus Kivirähk "Rehepapp" – Luise (Endla) 2006 – "Keeleuuenduse ∞ kurv" (NO99) 2006 – Rudolf Reiman "Painaja ja tundmatud" – Lombak (Ludus rusticus) 2005 "Deus ex machina" 2006 "Nuga" 2007 "Georg" Soll on mänginud teleseriaalides "Ohtlik lend" (2006), "Helena" (2006), "Kelgukoerad" (2007), "Kättemaksukontor" (2009) ja "ENSV". https://www.westholm.tln.edu.ee/index.php?id=387063 Britta Soll Draamateatri kodulehel
Augusto Ferrer-Dalmau

Augusto Ferrer-Dalmau Nieto (sündinud 20. jaanuaril 1964 Barcelonas) on realistliku ja akadeemilise stiiliga hispaania maalikunstnik, kes on spetsialiseerunud ajaloo- ja lahingumaalidele. Augusto Ferrer-Dalmau õppis San Ignacio de Sarriá jesuiitide koolis. 1980. aastate lõpus töötas ta mitmes ettevõttes tekstiilidisainerina. Huvi sõjaväelase elukutse ja ajaloo vastu ajendas teda juba väga noorelt sellel teemal maalima ja raamatut ("Román Battalion") kirjutama, kuigi tema esimesed teosed olid maastikud, eelkõige meremaastikud. Inspireerituna Antonio López García loomingust keskendus ta linnakeskkonnale ja jäädvustas lõuendile Barcelona vaateid. 1990. aastate lõpust on ta keskendunud ajaloolis-sõjalistele teemadele ning kujutab oma maalidel sageli maastikku koos lahingutegevusega. Ta on loonud omanimelise kunsti ja ajaloofondi (Fundación Arte e Historia Ferrer-Dalmau). 2010. aastast on ta teinud koostööd kirjastuste ja institutsioonidega ning Hispaania sõjaajaloole spetsialiseerunud ühendusega. Ta asutas ka ajakirja FD Magazine, milles ta käsitleb Hispaania ajalugu ja rahvast kunstilisest ja sotsiaalsest vaatenurgast. Ferrer-Dalmau on olnud sõjakunstnikuna maailma konfliktipiirkondades, näiteks Afganistanis, Süürias, Liibanonis, Malis, Iraagis, Somaalias, kus ta on teinud visandeid ja maalinud. Ferrer-Dalmau teoseid võib näha mitmes muuseumis, näiteks Museo de la Guardia Real (Palacio Real de El Pardo, Madrid), el Museo del Ejército, el Museo de la Academia General Militar (Zaragoza), el Museo de la Academia de Caballería de Valladolid,​ el Museo del Arma de Ingenieros (Madrid) jm. Ta on saanud Isabel la Católica ordeni ja suure sõjaväeristi (la Gran Cruz al Mérito Militar). 2022. aastal pälvis Ferrer-Dalmau Hispaania kultuuriministeeriumi kuldmedali kaunite kunstide alal (Medalla de Oro al Mérito en las Bellas Artes). Ta on CEU San Pablo ülikooli audoktor ning Santa Isabel de Hungría Kuningliku Kaunite Kunstide Akadeemia (Sevilla) ja San Romualdo de San Fernando Kuningliku Akadeemia (Cádiz) liige.  "Augusto Ferrer-Dalmau", Wikipedia, la enciclopedia libre (hispaania), 14. mai 2023, vaadatud 15. mail 2023 Augusto Ferrer-Dalmau Fundación Arte e Historia Ferrer-Dalmau
Antonio de Felipe

Antonio de Felipe (1965 Barcelona, Hispaania) on hispaania popkunstnik. Antonio de Felipe omandas Valencia ülikoolis kraadi kaunite kunstide alal[millal?]. Õpingute ajal töötas ta loovdisainerina reklaamiagentuuris, mis on mõjutanud tema stiili ja meetodit andmaks edasi mõjuvõimsaid sõnumeid läbi kunsti. 1996. aastal kolis ta Madridi, kus tal on oma stuudio. Antonio de Felipe teosed, mis kuuluvad enamasti sarjadesse, moodustavad žanrilise segu, mis ühendab klassikalist ja kommertskunsti. Tema sarjadest on tuntumad "Logotipos" ("Logos"), mis on kunsti- ja reklaamimaailma teemaline; tuntumad teosed "In-fanta de naranja" ("Oranž printsess") ja "El Buen Pastor con Norit" ("Hea karjane Noritiga"); "Vacas" ("Lehmad); sellesse kuuluvad näiteks maal "Vaca top model (Vogue)" ("Lehmast tippmodell (Vogue)") ja skulptuur "Vaca Coca Cola" ("Coca-Cola lehm"). "Cinemaspop" on filmimaailma teemaline sari, kus kunstnik tõi Audrey Hepburni popikoonina tagasi selliste tuntud teostega nagu "Black Audrey" või "Desayuno con diamantes para la eternidad" ("Hommikusöök igaveste teemantidega"). "Popsport" – kunstniku uusim sari, mis hõlmab spordimaailma ja milles kunstnik loob segu kunstist, koomiksitest ja vihjetest eri spordialadele. Antonio de Felipe on eksponeerinud oma teoseid enam kui 70 isikunäitusel nii Hispaanias kui ka välismaal. Tema teoseid on väljas olnud paljudel grupinäitustel üle maailma, näiteks La Casa de Vacas Madridis, Museu Picassos Barcelonas, Museo de la Ciudadis Valencias, Bilbao Bizkaia Kutxa (BBK) Fondis ja Soma kunstimuuseum Soulis; samuti olulistes galeriides, nagu Galerie Levy Hamburgis, Galerie Terminus Münchenis, Andipa galerii Londonis, FMR (Franco Maria Ricci) galerii Roomas ja Lee galeriis Soulis. Antonio de Felipe kuulub rühmitusse Les nouveauX pop ning on koos William Sweetlove'i, Cecilia Cubarle'i, Philippe Huarti ja Maria Manuelaga loonud näitusi nii Euroopas kui ka Aasias. Antonio de Felipe on olnud tegev ka muudel loomealadel, filmikunstist ajakirjanduseni. Ta on teinud koostööd režissöör Pedro Almodóvariga filmis "Carne trémula" (1997)[viide?], ta on kujundanud Santa Clara portselanibrändile nõusid, plakateid ja albumikaasi ning teinud kaastööd sellistele juhtivatele meediaväljaannetele nagu ByN Dominical, El País, Magazine (El Mundo pühapäevalisa), Marie Claire, Elle, Qué leer ja Rolling Stone. "ANTONIO DE FELIPE archives - 1 - La Fiambrera.. Art Gallery". La Fiambrera. (hispaania). Vaadatud 15. mail 2023. "Antonio de Felipe". GKM (Ameerika inglise). Vaadatud 15. mail 2023. "ANTONIO DE FELIPE archives - 1 - La Fiambrera. Art Gallery". La Fiambrera. (hispaania). Vaadatud 15. mail 2023.
Njuutonmeeter

Njuutonmeeter on jõumomendi ühik, tähis N·m. Njuutonmeeter võrdub jõumomendiga, mille tekitab jõud 1 njuuton jõu mõjusirgest 1 meetri kaugusel asuva punkti suhtes. Jõumomendi ühik njuutonmeeter on vektoriaalne suurus ja eristub nii töö ja energia ühikust džaul, mida saab väljendada samal kujul (1 njuuton korda 1 meeter). Erinevalt jõumomendi ühikust on töö ja energia ühik džaul (J) skalaarne suurus.
Piitsaplaksu efekt

Piitsaplaksu efekt (Forresteri efekt) on ilming nõudluse prognoosidest juhinduvas tarneahelas, mille liikmed saavad infot nõudluse kohta vaid oma otseste klientide esitatavatest tellimustest. Tarneahela liikmeks olevate ettevõtete tellimused tarnijatele kalduvad kõikuma rohkem kui müük ostjatele. See kontseptsioon ilmus esmakordselt Jay Forresteri teoses Industrial Dynamics (1961) ja on seetõttu tuntud ka kui Forresteri efekt. Stanfordi ülikooli teadlased on selle kontseptsiooni lisanud tarneahela kõnekeelde, kasutades Volvo lugu. Keskkonnasõbralike sõidukite ülekülluse all kannatades koostasid ettevõtte müügi- ja turundusosakonnad programmi liigse laoseisu puhastamiseks. Lavastus ei olnud nendest reklaamiplaanidest teadlik. Ta pidas müügi kasvu näitajaks kasvavat nõudlust keskkonnasõbralike autode järele ja suurendas sel põhjusel tootmist. Piitsaplaksu efekti selgitamiseks on hea kasutada lihtsat tarneahelat, mis koosneb tarbijast, jaemüüjast, hulgimüüjast ja tootjatehasest. Tagasiside ahel algab kliendist, kelle ost annab jaemüüjale impulsi hulgimüüjalt kauba juurdetellimiseks, viimane omakorda tellib sarnaselt kaupa tootjatehaselt. Tulemaks toime muutuva nõudlusega tellib jaemüüja kaupa ülemäära suure varuga. Analoogiliselt toimivad ka tarneahela ülejäänud liikmed. Ahela lõpust tootja suunas muutub tellitav kogus aina suuremaks – seda annabki võrrelda piitsaplaksuga, kus võnkeamplituud suureneb eksponentsiaalselt kaugusega piitsa käepidemest. Tulvi, Ain (2014). Logistika õpik kutsekoolidele. Tallinn: Innove. Lk 357. ISBN 978-9949-524-16-7.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: kuupäev ja aasta (link) Porter, D. E. (9. veebruar 1962). "Industrial Dynamics. Jay Forrester. M.I.T. Press, Cambridge, Mass.; Wiley, New York, 1961. xv + 464 pp. Illus. $18". Science. 135 (3502): 426–427. DOI:10.1126/science.135.3502.426-a. ISSN 0036-8075. "Chain reaction. Managing a supply chain is becoming a bit like rocket science". Economist. 2.02.2002. Vaadatud 15.05.2023.
MinskEkspa

Näitusepaviljon MinskEkspa (valgevene keeles выставачны павільён «МінскЭкспа») on hoone Minskis, kus korraldatakse rahvusvahelisi näitusi. Asub praspiekt Pieramožcaŭ ('võitjate prospekt') ja Arłoŭskaja vulica ristumiskohas, płošča Dziaržaŭnaha Sciaha ('riigilipu väljak') lähedal. Hoone projekti arhitektuurse osa koostasid arhitektid Leanard Maskalevič, Halina Łaskavaja, Viktar Kapyłoŭ ja Haŭryił Fiedasienka ning projekti konstruktiivse osa autorid on ehituskonstruktorid Leanid Vaŭčecki ja Sofja Majsiejeva. Hoone ehitust alustati 1983. aastal. Valmis 1988. aastal. Näitusekeskuses on põrandapinda 5 000 m².
Iseseisvuse palee

Iseseisvuse palee (valgevene keeles палац Незалежнасці) on palee Minskis, Valgevene Vabariigi presidendi ametlik residents. Palee asub aadressil praśpiekt Pieramožcaŭ 12 ('võitjate prospekt 12'), näitusekeskuse MinskEkspa ja płošča Dziaržaŭnaha Sciaha ('riigilipu väljak') kõrval. Hoone (üldpinnaga 53 800 m²) projekti autor on arhitekt Uładzimir Archanhielski. Hoone on ehitatud postmodernistlikus arhitektuuristiilis. Valmis 2013. aastal. 2015. aasta veebruaris toimus Iseseisvuse palees Normandia neliku tippkohtumine. Saksamaa, Venemaa, Ukraina ja Prantsusmaa poliitilised liidrid saabusid Minskisse, et osaleda enam kui 15 tundi kestnud läbirääkimistel. Koduleht
Njuutonsekund

Njuutonsekund on jõuimpulsi ühik. Tähis Ns. Njuutonsekund võrdub jõuimpulsiga, mille tekitab jõud 1 njuuton ühe sekundi jooksul.
Igor Grosu

Igor Grosu (sündinud 30. novembril 1972 Andrușul de Susis Cahuli rajoonis) on Moldova poliitik, ta on erakonna Tegevus ja Solidaarsus (Partidul Acțiune și Solidaritate) esimees. Ta on 29. juulist 2021 Moldova parlamendi spiiker. Ta on hariduselt ajaloolane. Ta on õppinud Moldova Riiklikus Ülikoolis ja Ion Creangă nimeline Riiklikus Pedagoogikaülikoolis. Ta töötas aastal 2003 Majandusministeeriumis projektikoordinaatorina. Detsembrist 2003 kuni juunini 2004 oli ta majandusministeeriumi projektijuht, 2004–2008 juhtis majandusministeeriumis osalemise nõukogu sekretariaati. 2008. aasta augustis-septembris juhtis ta ÜRO arenguprogrammi riigikantselei poliitilise analüüsi osakonna osalusnõukogu sekretariaati. Aastatel 2009–2012 töötas ta Riigikantseleis vanemeksperdina. Aastatel 2005–2012 oli ta Amnesty International Moldova direktorite nõukogu liige. Aastatel 2012–2015 töötas ta haridusministri asetäitjana, (Maia Sandu oli samal ajal haridusminister). Augustis 2015 vallandas Moldova Vabariigi peaminister Valeriu Streleț ta ja määras ta peaministri teaduse, hariduse, tervishoiu ja sotsiaalkaitse peanõunikuks. Pärast Valeriu Streleți tagasiastumist tagandas peaministri kohusetäitja Gheorghe Brega Igor Grosu kõigilt valitsuses olnud ametikohtadelt. Kui Maia Sandu aastatel 2015–2016 erakonna Tegevus ja Solidaarsus Erakonna asutas, liitus Grosu temaga asutajaliikmena ja temast sai erakonna esimene aseesimees. Ta oli valimisliidu "ACUM Platforma DA și PAS" poliitilise nõukogu liige. 2019. aasta parlamendivalimistel kandideeris ta ACUM Platforma DA și PAS valimisblokis, kuid kaotas tollasele peaministrile Pavel Filipile. Igor Grosu pääses parlamenti aga ACUM bloki üleriigilise nimekirjaga, milles sai 4. koha. 2020. aasta detsembris, pärast Maia Sandu presidendivalimiste võitu ja erakonnast lahkumist, sai erakonna Tegevus ja Solidaarsus esimeheks Igor Grosu. 25. mail 2021 andis Maia Sandu Grosule ülesandeks moodustada valitsus, et püüda laiali saata Moldova Vabariigi kümnes seadusandlik kogu. Pärast parlamendi enamuse lahkumist parlamendist lükati ettepanek automaatselt tagasi. Parlament saadeti laiali 28. aprillil 2021 ja ennetähtaegsed valimised toimusid 11. juulil 2021. 29. juulil 2021 valiti Igor Grosu Moldova parlamendi spiikriks.