laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tartu jõesadam

Tartu jõesadam paikneb Tartu kesklinnas Emajõe ääres. Peamiselt sõidavad Emajõel väikesed lõbusõidulaevad, samuti käib aeg-ajalt liiklus Piirissaare vahet. Keskajal oli Tartu sadam tähtis nii kaubanduslikult kui ka sõjaliselt. Tartu kaudu kulges Pärnu–Tartu–Pihkva hansatee, kust suvel lotjade ja talvel regedega käis kaubandus ka Novgorodi vabariigiga. Tartu jõesadam avati 1842. aastal, mil praeguse Võidu silla piirkonda ehitati esimene raudkividest kai. 1843. aastal lasti Tartu lähedal Kabinas vette Tartu kaupmehe F. W. Wegeneri ja Võisiku peeglivabriku omaniku C. G. Amelung tellimusel Kuigatsis ehitatud 20 meetri pikkune aurulaev Juliane Clementine. Toona tegi laev tegi esimese reisi Kabinast Pihkvasse, sõit kestis 12–14 tundi. 1923. aastaks sõitis Tartus Peipsi ja Võrtsjärve suunal 10 aurulaeva. Eesti NSV-s oli Tartu Jõesadam ainus jõetranspordiettevõte.Jõesadam allus ENSV Kommunaalmajanduse Ministeeriumile. Eesti kogu veomahust langes 1970. aastal jõelaevandusele siiski vaid 0,1%, Tartu linna transpordiettevõtete kaubaveomahust moodustas jõesadama oma samal aastal 17,7%. Märgatavalt tihedam oli reisiliiklus. 1960. aastal käis Tartu jõesadama laevadega linnasisestel reisidel ligi 144 000 reisijat, neist 100 000 sõitis Rannale suvitama. Eesti sisevetel sõitis toona aastas ligi 180 000 reisijat. 1992–1997 oli Tartu laevaliikluses paus, 1997. aastal pani OÜ Laevatöö Emajõel sõitma jõelaeva Pegasus ja tiiburi Polaris. Sellest saati on korduvalt peetud läbirääkimisi Tartu–Pihkva liini taasavamiseks, kuid tänini edutult. Tänapäeval koosneb Tartu jõesadam kahest ühise administratsiooniga sadamast, mil on ka ühine kapten: Tartu Reisisadam ja Tartu Kaubasadam. Samuti toimib ühiselt olmejäätmete töötlemine ja võitlus õlireostusega. Mõned funktsioonid on omavahel jagatud: reisisadamas varustab väikelaevu bensiini ja diislikütusega tankla, kaubasadam võtab vastu pilsivett. Sadamate omanik on AS Tartu Sadam, mis kuulub Transcom Grupi kaudu ärimees Rein Kilgile (kes on ka AS-i Tartu Sadam nõukogu esimees). Kaubasadamat nimetatakse ka Tartu liivasadamaks. Kaubasadamasse viib raudteeharu, mis aga on plaanis likvideerida. Rainer Napits "Emajõe navigatsioonitingimused"[alaline kõdulink] Bakalaureusetöö keskkonnatehnoloogias, Tartu, 2010, lk 22-23 Martin Pau "Suvine laevareis Pihkvasse jääb unistuseks"[alaline kõdulink] Postimees, 5. mai 1999 Rainer Napits "Emajõe navigatsioonitingimused"[alaline kõdulink] Bakalaureusetöö keskkonnatehnoloogias, Tartu, 2010, lk 27 Jaan Jalakas "INVENTUUR JA ÜLEVAADE VIRU-PEIPSI ALAMVESIKONNAS OLEVATEST SADAMATEST JA LAUTRIKOHTADEST"[alaline kõdulink] Tallinn, Eesti Vabariigi Keskkonnaministeeriumi info- ja tehnokeskus, 2003 (vigaderohke allikas) AS Tartu Sadam AS-i Transcom kodulehel "Kilgil on suur osa varast alles" Eesti Ekspress, 3. mai 2012 Aita Ottas "Jõesadam püsib pinnal" Postimees, 29.08.1997 Rainer Napits "Emajõe navigatsioonitingimused" Bakalaureusetöö keskkonnatehnoloogias, Tartu, 2010
Jaani tänav

Jaani tänav (saksa keeles Johannisstraße) on Tartu kesklinna tänav, mis on saanud nime tänaval asuva Jaani kiriku järgi. Tänav saab alguse Ülikooli tänava jätkuna Ülikooli ja Gildi tänava ristist Tartu Ülikooli peahoone kõrval. Edasi kulgeb see põhja-loodesse, ristudes Munga tänavaga, seejärel paremalt Lüübeki tänavaga ja vasemalt Lutsu tänavaga ning jõuab lõpuks välja Laiale tänavale. Tänav on 210 meetrit pikk. Jaani tänaval asub mitu arhitektuuriliselt tähelepanuväärset maja. Selle alguses paiknevad uusklassitsistlikud hooned (sh tervet kvartalit hõlmav Hugo Treffneri Gümnaasiumi hoonestu), keskpaigas gooti stiilis ehitatud Tartu Jaani kirik ning Tartu Ülikooli Rootsi-aegne peahoone, lõpus aga Tartu vanim puumaja – Uppsala maja. Tänaval asuvad 19. sajandi Tartu linnakodaniku muuseum ja kunstigalerii ning majutusasutusena toimiv Tampere maja. Püha Jaani tänavas, 1638. aastal ostetud majas asus ka ülikooli trükikoda, arhiiv ja raamatukogu. Ülikooli taasavamisel 1802. aastal ei asutatud trükikoda. Trükkija Grenzius valmistas ülikooli trükiseid oma eratrükikojas, mis paiknes praeguse Jakobi tänav 4 hoone kõrval. 19. sajandi lõpust kuni 20. sajandi keskpaigani täideti ülikooli tellimusi peamiselt Mattieseni trükikojas. Jaani tänav 8, kaua kohtu- ja kinnipidamisasutuse funktsiooni täitnud hoones on tegutsenud Tartu Ülikooli eelkäija Academia Gustaviana ja Academia Gustaviana Carolina. Põhjasõja-aegsete purustuste järel rekonstrueeriti hoone 1766. aastal (ehitusmeister G. Melck) kantselei- ja kohturuumidega nn. ökonoomiamajaks, kus oli ka vangla. 19. sajandi lõpus rekonstrueeriti hoone arhitekt R. Guleke projekti järgi kolmekorruseliseks. Hoone avati kreisivanglana 1837. aastal ning suleti Tartu Politseiprefektuuri aresti- ja kainestusmajana 1990. aastate algul. 2020. aastatel on hoone kasutusel elamuna. Jaani tänav 7, Uppsala maja Jaani tänav 8, Kunagine Academia Gustaviana hoone Jaani tänav 14 Jaani 16 ja Laia tänava nurgal, 19. sajandi Tartu linnakodaniku muuseum Jaani 20 ja Laia tänava nurgahoone Tartu Ülikooli kirjastuse ajaloost Vanglahoone Tartus Jaani 8, 17-19.saj. kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.07.2022) Elamu Tartus Jaani 20, 16-19.saj. kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 26.10.2020)
Langobardia Maior

Langobardia Maior (ladina keeles 'suurem Langobardia'; vanaülemsaksa Langbardland) oli nimi, mis anti varakeskajal Langobardide kuningriigi valdustele Põhja-Itaalias. See koosnes Lombardia pärusmaast pealinnaga Pavias, Friuli ja Trento hertsogkondadest, samuti Toscana piirkonnast. Lõunas piirnes sellega Patrimonium Petri või Kirikuriik, mis loodi pärast 754. aasta Pippini annetust, ja mis ulatus Türreeni merest Aadria mereni. Langobardide territooriume teisel pool seda kutsuti Langobardia Minor, mis koosnes Spoleto ja Benevento hertsogkondadest. Langobardia Maior oli sisemiselt jagunenud ida- (Austria) ja lääneosaks (Neustria). Pärast nende valduste vallutamist Karl Suure poolt 774. aasta Pavia piiramisega said nad Karolingide impeeriumi osaks.
Märä järv

Märä järv (ka Märajärv, Karkuse järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas. Märä järv Eesti looduse infosüsteemis
Kenji Miyamoto

Kenji Miyamoto (jaapani 宮本顕治 Miyamoto Kenji, 17. oktoober 1908 Hikari – 18. juuli 2007 Tokyo) oli Jaapani poliitik, Jaapani Kommunistliku Partei juht 1958–1977. Miyamoto astus kommunistlikku parteisse 1931. aastal, kaks kuud pärast Tōkyō Ülikooli lõpetamist. Aastal 1933 ta vahistati süüdistatuna ühe politseiniku surnukspeksmise vandenõus. Ta keeldus end süüdi tunnistamast ja ta mõisteti eluks ajaks vangi. Ta vabanes vanglast 1945. aastal pärast Jaapani lüüasaamist teises maailmasõjas. Aastal 1949 juhtis ta kommunistide valimiskampaaniat. Ta oli 1977–1989 Jaapani parlamendi ülemkoja liige.
Langobardia Minor

Langobardia Minor oli nimi, mis anti varakeskajal langobardide valdustele Kesk- ja Lõuna-Itaalias, täpsemalt Spoleto ja Benevento hertsogkonnad. Pärast langobardide kuningriigi vallutamist Karl Suure poolt 774. aastal jäid need alad langobardide kontrolli alla. Saabudes aastal 568 Friuli kaudu Itaaliasse, rebisid langobardid Bütsantsilt suure osa maismaast Alpidest lõuna pool, kuid ei suutnud moodustada, vähemalt algul, ühtset ja terviklikku valdust. Alistatud maad liigitati kaheks tähtsaks alaks: Langobardia Maior Alpidest kuni tänapäevase Toscanani ja Langobardia Minor, mis koosnes valdustest lõuna pool Bütsantsi territooriume (mis 6. sajandi lõpul venisid Roomast läbi tänapäeva Umbria ja Marche Ravennani). Ravenna eksarhaat oli Roomaga ühendatud "Bütsantsi koridori" kaudu, mis kulges läbi Orvieto, Chiusi ja Perugia ning eraldas Langobardia Minorit Langobardia Maiorist. Kui Langobardia Maior oli jagunenud paljudeks hertsogkondadeks ja gastaldiateks, siis Langobardia Minor säilitas langobardide kuningriigi kestel (568–774) tähelepanuväärse institutsioonilise stabiilsuse, jäädes jagatuks kaheks, Spoleto ja Benevento hertsogkonnaks. Need moodustati kohe pärast langobardide sissetungi 570. aastatel ning esimesed hertsogid olid Faroald Spoletos ja Zotto Beneventos. Algul hõivasid nad geograafiliselt ainult sisemaa, jättes rannikualad Bütsantsi kontrollida; alles hiljem (eriti Agilulfi valitsemise ajal 591–616) ulatusid langobardide valdused ka rannikule. Nii said kahe hertsogkonna alamateks kogu Aadria mere kallas Bütsantsi kindluste Ancona (põhjas) ja Otranto (lõunas) vahel; Joonia ja Türreeni mere kaldad langesid siiski ainult osaliselt Benevento hertsogi võimu alla, kes ei olnud kunagi võimeline jäävalt vallutama Napolit, Salentot ja Calabria tippu (Cosenzast ja Crotonest lõunas) ning muidugi mitte Roomat ja selle eeslinnu.
Sixtus I

Sixtus I oli seitsmes paavst, tema eelkäija oli Aleksander I. Tolleaegsete allikate puudumisel pole tema ametiaja pikkus teada, kuid tänapäeval tunnustatakse seisukohta, et see kestis kümme aastat. "Liber Pontificalise" järgi pärines Sixtus Roomast Via Lata linnaosast, kuigi tema nimi, mis varasemates allikates on kujul "Ξυστος" (Xystos), viitab Kreeka päritolule. Ta oli ametis 10 aastat 3 kuud ja 21 päeva. Tema isa Pastor oli preester. Salvador Miranda andmetel oli Sixtus Aleksander I ajal kardinaldiakon ja on seega esimene kardinal, kes sai paavstiks. Sixtus I sätestas "Liber Pontificalise" järgi, et mitte keegi peale ministrantide ei tohi puutuda pühitsetud esemeid, et paavsti juurde kutsutud piiskoppe tunnustatakse pärast nende piiskopkondadesse tagasipöördumist alles pärast vastavate volituste esitamist ja ta kohustas preestreid koos kogudusega laulma "Sanctust". Ta sätestas trisagioni ("Püha Jumal, püha Vägev, püha Surematu, halasta meie peale!") palvetamist enne missat ja korporaali kasutamise. Ta ordineeris 11 presbüterit, 4 diakonit ja 4 piiskoppi. Traditsiooni järgi suri Sixtus I märtrisurma, kuigi Ireneus ei kajastanud seda oma samal sajandil koostatud märtrite nimekirjas. Traditsiooni järgi maeti Sixtus I apostel Peetruse lähedale. 1132 olevat tema säilmed viidud Alatrisse. Clemens X andis 17. sajandil mõned reliikviad kardinal Retzile, kes viis need Lorraine'i Saint-Micheli kloostrisse. Sixtust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 6. aprill. Igino da Alatri: "Alatri e il suo celeste patrono S. Sisto I papa e martire". Veroli, 1932. Mariano d'Alatri: "Il papa San Sisto I tra storia e leggenda". Alatri, 1976. Giuseppe Capone: "Il settimo papa: S. Sisto I nella storia del suo tempo". Alatri, 1984. Oliviero Iozzi: "Il corpo di S. Sisto I papa e martire rivendicato alla Basilica Vaticana". Roma, 1900. J. N. D. Kelly: "The Oxford Dictionary of Popes". 1996. "Liber Pontificalis". A. Marini: "Cenni storici popolari sopra S. Sisto I, papa e martire, e suo culto in Aletri". Foligno, 1884. Luigi De Persiis: "Del pontificato di S. Sisto I, papa e martire, della translazione delle sue reliquie da Roma ecc., memorie". Alatri, 1884. Artikkel Sixtus I kohta. (inglise keeles) Sixtus I kirjad.
Võrkpall 2012. aasta suveolümpiamängudel

Võrkpall 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis toimus 28. juulist 12. augustini. Võrkpallis oli mängus 4 komplekti medaleid. Võrkpallis osales meeste ja naiste arvestuses võrdselt 12 võistkonda. Rannavõrkpallis oli nii meeste kui ka naiste arvestuses kohal 24 paari. Võrkpallivõistlused toimusid Earls Court Exhibition Centres ja rannavõrkpalli mängud toimusid Horse Guards Parades. Eelmiste 2008. aasta Pekingi olümpiamängude kolm paremat meeskonda olid: Olümpiavõitja: USA Hõbemedal: Brasiilia Pronksmedal: Venemaa Eelmiste 2008. aasta Pekingi olümpiamängude kolm paremat naiskonda olid: Olümpiavõitja: Brasiilia Hõbemedal: USA Pronksmedal: Hiina Võrkpalli ametlik lehekülg Londoni OM-il Rannavõrkpalli ametlik lehekülg Londoni OM-il FIVB-i koduleht
Uiema ülemine päevamärk

Uiema sihi ülemine päevamärk on endine päevamärk Muhu saare kirdeosas. Märk asub Vahtraste külas 400 meetrit Raugi ülemisest tulepaagist idas. Uiema ülemise päevamärgi geograafilised koordinaadid on 58° 38′ 47″ N, 23° 19′ 2″ E. Terve siht, seega ka ülemine ja alumine päevamärk, on Veeteede Ameti poolt tühistatud ja kaartidelt kustutatud. Uiema siht oli 214,9°–34,9°. Märgi number Veeteede Ameti andmebaasis oli 812; kõrguseks jalamist märgiti 13,0 meetrit. Nõukogude ajal oli päevamärgi tipus tuli, mis lülitati sisse ainult Baltimere Laevastiku ülema korraldusel. Uiema sihi märgid rajati Kumari kanali lõunapoolseima lõigu tähistamiseks. Teadaanded meremeestele[alaline kõdulink]. Nr 11, 2009. Kaido Haagen. Eesti tuletornide lugu. Tallinn 2010, lk 166 Navigatsioonimärgid Eesti kaardil. Insulaar.eu Uiema ülemine päevamärk navigatsioonimärkide andmekogus
Uiema alumine päevamärk

Uiema sihi alumine päevamärk on endine päevamärk Muhu saare kirdeosas Kautliku panga juures. Märk asub Vahtraste külas 400 meetrit Uiema ülemisest päevamärgist kirdes. Mereni on 50 meetrit. Päevamärgi geograafilised koordinaadid on 58° 38′ 58″ N, 23° 19′ 17″ E. Terve siht, seega ka ülemine ja alumine päevamärk, on Veeteede Ameti poolt tühistatud ja kaartidelt kustutatud. Märgi number Veeteede Ameti andmebaasis oli 811; kõrguseks jalamist märgiti 10,0 meetrit. Nõukogude ajal oli päevamärgi tipus tuli, mis lülitati sisse ainult Baltimere Laevastiku ülema korraldusel. Uiema sihi märgid rajati Kumari kanali lõunapoolseima lõigu tähistamiseks. Teadaanded meremeestele[alaline kõdulink]. Nr 11, 2009. Kaido Haagen. Eesti tuletornide lugu. Tallinn 2010, lk 166 Navigatsioonimärgid Eesti kaardil. Insulaar.eu Uiema alumine päevamärk navigatsioonimärkide andmekogus
Vene NFSV lipp

Vene NFSV lipp oli NSV Liidu haldusüksuse Vene NFSV (1922. aastani iseseisev riik; 1918–1925 Vene SFNV) lipp. Pärast Oktoobrirevolutsiooni, 14. aprillil 1918 kinnitati Nõukogude Venemaa lipuks punane kangas kirjaga "Российская Социалистическая Федеративная Советская Республика" ("Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik", sõnade järjestust muudeti riigi nimetuses 1924. aastal). 1918. aasta suvel võeti vabariigi täieliku nimetuse asemel kasutusele sõnade algustähed, mis seisid lipukanga vardapoolsel ülanurgal järgmiselt: keskel asus "Ф", sellest vasemal ja paremal "С", ülal ja all "Р". Sellist lippu küll kasutati, kuid eskiisi ametlikult vastu ei võetud. Esimese ametliku riigilipu eskiisi valmistas kunstnik S. Tšehhonin samal aastal ja paigutas sellele stiliseeritud kuldsed slaavi tähed. Lipukanga pikkus ületas laiuse kahekordselt, tähti sisaldava ristküliku pikkus moodustas lipukanga pikkusest kaks viiendikku, laius kanga laiusest poole. Lipu nõrgaks küljeks oli tema halb loetavus. Esialgu kasutati samasugust lippu ka sõja- ja kaubalaevastikus, mis mitmeid rahvusvahelisi arusaamatusi põhjustasid. 1920. aasta 13. oktoobril kehtestati merejõududele ja kaubalaevastikule eraldi lipud. 1937. aastal muudeti lippu taas, lipult kaotati ristkülik ning vardapoolsesse ülanurka jäid kuldsed ühesuurused slaavi tähed "Р.С.Ф.С.Р.". Lipu mõõtmed jäid samaks. Vene NFSV viimane lipp, mis oli kasutusel 1954–1991, võeti vastu 9. jaanuaril 1954. See oli punane kangas, mille vardapoolsel küljel oli sinine vertikaalne laid (Vene rahvusvärv). Punase välja vardapoolsesse ülanurka paigutati kuldsed sirp ja vasar ning punane kuldse äärisega viisnurkne täht. 1978. aasta konstitutsiooni järgi olid sirp, vasar ja viisnurk ainult ühel lipu küljel. Lipu proportsioonid olid 1:2. Vene NFSV vapp
Jaan Lukas (ajakirjanik)

Jaan-Ivo Lukas (18. detsember 1964 Tartu – 7. november 2021 Jõgeva) oli eesti ajakirjanik. Ta lõpetas 1983. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal (diplomitöö "Tartu komsomoliorganisatsioon aastail 1944–1950", juhendaja professor Jüri Ant). Ta töötas aastatel 1988–1999 ajakirjanikuna ajalehes Vooremaa. 1990. aastate esimesel poolel toimetas ta Jõgevamaal ka kohalikke raadiosaateid.[viide?] 1999. aastast tegi ta mittekoosseisulisena ajalehtedele ja raadiole ajakirjanduslikku kaastööd. Aastatel 1999–2009 oli ta füüsilisest isikust ettevõtja ning 2009. aastast surmani OÜ Jaan-Ivo Lukas Meediabüroo juhatuse liige. Lukas on teinud kaastööd ajalehtedele Vooremaa, Vali Uudised, Koit, Sakala, Terviseleht, Kalurileht ja Kesknädal ning portaalidele Kalev Meedia, Eesti Elu, Külauudised, samuti Eesti Rahvusringhäälingu raadiouudistele, Vikerraadiole ja Raadio 4 saatele "Radius". Jaan Lukas valiti 2011. aastal Delfi rubriigi "Eesti elu" aasta autoriks.[viide?] Ta kandideeris 2002. aastal kohalike omavalitsuste valimistel Jõgeva linnavolikogusse[viide?]. Ta on juhtinud ajalehtede Punalipp ja Vooremaa ametiühinguorganisatsiooni[viide?] ning Eesti Ajakirjanike Liidu Jõgeva sektsiooni[viide?]. Teatmik "Jõgevamaa omavalitsused aastal 2004" Tunnuslause "Jõgevamaa – kuninglik väärikus, Kalevipoja jõud" (2004) "Presidendi võrkpallitreener" (2005) – raamat jutustab sporditegelasest Raimund Kokast (1915–2010), kelle võrkpallitreeningutel osales Jänedal õppides ka tulevane president Arnold Rüütel "Maakonna ja omavalitsuste juhid Kalevipoja tegude maal" – raamatusari tutvustab Jõgevamaa põllumajandus-, kultuuri-, haridus- ja sporditegelasi. Sari ilmub ettevõtja ja poliitiku Aivar Koka eestvedamisel Kalender Oskar Lutsu huumoripreemia laureaatidest (2010) "TRÜ ajalooüliõpilaste diplomitöid 1987–91". // Kleio 4. Tartu 1991. Lk 74
SkyGuide Aerial Control Center

SkyGuide (Saksa keeles: Schweizerische Aktiengesellschaft für zivile und militärische Flugsicherung) on firma, mis tegeleb lennujuhtimisega. Firma kontrollib ja teostab järelevalvet peamiselt Šveitsi õhuruumi üle. SkyGuide´i vastutusel on osaliselt ka Saksamaa, Austria, Prantsusmaa ja Itaalia õhuruum. Koduleht
Eesti spordi biograafiline leksikon

"Eesti spordi biograafiline leksikon" on biograafiline leksikon, mis sisaldab Eesti sporditegelaste lühielulugusid. Raamat valmis Spordikoolituse ja -Teabe Sihtasutuse ning Eesti Entsüklopeediakirjastuse koostöös ning Eesti Olümpiakomitee, Kultuuriministeeriumi ja Eesti Kultuurkapitali toel. 2011. aastal ilmunud leksikon on kolmas taoline väljaanne, eelmised ilmusid 1937. ja 2001. aastal. Leksikoni trükiväljaandes on ligi 6000 artiklit, neist 4300 juures on ka foto. Leksikoni materjalid on tehtud kättesaadavaks internetis nii Spordikoolituse ja -Teabe Sihtasutuse hallatava pidevalt uuendatava veebilehe kaudu kui ka MTÜ Entsüklopeedia 2011. aastal väljaantud raamatu veebiversioonina "Eesti entsüklopeedia" kodulehel. Eesti spordi biograafiline leksikoni veebi (lehe haldaja Spordikoolituse ja -Teabe Sihtasutus) Eesti Entsüklopeedia (ligipääs otsingut kasutades 2011. aastal ilmunud raamatu tekstidele)
Erki

Erki on eesti mehenimi. 2012. aasta lõpu seisuga elas Eestis Rahvastikuregistri andmetel 1413 Erkit. 1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Erki 1423 mehel. Erki oli Eestis populaarsuselt 123. mehenimi. Erki oli keskmiselt 33 aasta vanune (mediaanvanus oli 34). Kõige populaarsem oli eesnimi Erki vanuserühmas 35–39, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 26,45 ning Järva maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 17,49. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Erki 1426 mehel. Erki oli populaarsuselt 125. mehenimi. Erki oli keskmiselt 36 aasta vanune (mediaanvanus oli 37). Kõige populaarsem oli eesnimi Erki vanuserühmas 40–44, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 24,34. Erki Berends, ajakirjanik Erki Kivinukk, korvpallur Erki Laur, näitleja Erki Nool, sportlane ja poliitik Erki Ohmann, DJ ja produtsent Erki Pehk, dirigent Erki Pisuke, ühistegelane ja jurist Erki Pütsep, jalgrattur Erki Russow, arheoloog Erki Silvet, jurist Erki Tammiksaar, geograaf ja teadusajaloolane Erkki https://www.eesti.ee/portaal/rrteenus.nimede_stat[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2020. Vaadatud 1. mail 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Louis van Gaal

Aloysius Paulus Maria van Gaal (sündinud 8. augustil 1951 Amsterdamis) on Hollandi jalgpallitreener ja endine jalgpallur (poolkaitsja). Louis van Gaal oli Hollandi jalgpallikoondise peatreener aastatel 2000–2002, 2012–2014 ja 2021-2022. Lisaks on van Gaal on olnud Ajax (1991–1997), Barcelona (1997–2000 ja 2002–2003), AZ Alkmaari (2005–2009), Müncheni Bayerni (2009–2011) ja Manchester Unitedi (2014–2016) peatreener. Jalgpallurina (1972–1987) mängis Van Gaal Hollandi klubides Ajax, Telstar, Rotterdami Sparta ja AZ ning Belgia klubis Royal Antwerp. Ajax Eredivisie: 1993–94, 1994–95, 1995–96 KNVB beker: 1992–93 Johan Cruijff Schaal: 1993, 1994, 1995 UEFA Meistrite Liiga: 1994–95; teine koht: 1995–96 UEFA karikas: 1991–92 UEFA Superkarikas: 1995 Intercontinental Cup: 1995 Barcelona La Liga: 1997–98, 1998–99 Copa del Rey: 1997–98 UEFA Superkarikas: 1997 AZ Eredivisie: 2008–09 Müncheni Bayern Bundesliga: 2009–10 DFB-Pokal: 2009–10 DFL-Supercup: 2010 UEFA Meistrite Liiga: Teine koht 2009–10 Manchester United FA Cup: 2015–16 Hollandi koondis Jalgpalli maailmameistrivõistlused: Kolmas koht 2014
Telesphorus

Telesphorus (kreeka keeles Τελεσφόρος "viljakandev") oli kaheksas paavst, tema eelkäija oli Sixtus I. Kaasaegsete allikate puudumise tõttu pole tema täpsed valitsemisaastad teada. "Liber Pontificalise" järgi valitses Telesphorus 2. sajandil 11 aastat 3 kuud ja 11 päeva, saades ametisse 142. aastal. "Liber Pontificalise" järgi oli ta kreeklane ja enne paavstiks saamist tegutses anahoreedina Karmeli mäel. Traditsioon omistab Telesphorusele uuendused, mis viidi ellu alles paari järgneva sajandi jooksul. Näiteks omistatakse talle seitsmenädalase paastu sisseseadmine ülestõusmispüha eel ja Gloria in excelsis'e kasutamist jõuluaegsel kesköömissal. Teda peetakse esimeseks paavstiks, kes tähistas Jeesuse ülestõusmise püha pühapäeviti, mitte juudi kalendri järgi, kus püha võis langeda teisele nädalapäevale. Vastuolud ülestõusmispüha tähistamise üle teravnesid Victor I ajal. Ta sätestas, et iga preester peab jõuluööl pidama kolm missat. Ta koostas uusi palveid. Ta ordineeris 8 diakonit ja 12 presbüterit. "Liber Pontificalis" ja kirikuloolase Eusebiose andmetel ka Ireneus väidavad, et Telesphorus suri märtrisurma. Eusebiose andmetel toimus tema martüürium keiser Antoninus Piuse esimesel valitsemisaastal (kas 138 või 139). Ta maeti Vatikanis Peetruse haua lähedale. Teda on kunstis kujutatud koos armulauakarikaga. Telesphoruse järeltulijaks sai Hyginus. Telesphorust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna, tema mälestuspäev katoliku kirikus on 5. jaanuar, õigeusu kirikus 22. veebruar. Karmeliidid austavad teda kui oma patrooni. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Artikkel Telesphorusest. (inglise keeles) Telesphoruse kiri.
Erwin Neher

Erwin Neher (sündinud 20. märtsil 1944 Landsbergis) on saksa biofüüsik, Nobeli auhinna laureaat. Aastal 1991 sai ta koos Bert Sakmanniga rakkude ioonikanalite ja nende molekulaarse ehituse avastamise eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Ta õppis 1963–1966 Müncheni Tehnikaülikoolis füüsikat. 1966. aastal sai ta Fulbrighti stipendiumi, mille toel õppida Ameerika Ühendriikides. Ta tudeeris aasta Wisconsini Ülikoolis Madisonis ning sai magistrikraadi biofüüsikas. 1970. aastal sai ta doktorikraadi Münchenis Max Plancki Psühhiaatriainstituudis. Alates 1972. aastast on ta töötanud Göttingenis Max Plancki Biofüüsikalise Keemia Instituudis, 1983. aastast on ta seal direktor ja membraanibiofüüsika osakonna juhataja. 1994 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks 1987 – Gottfried Wilhelm Leibnizi auhind 1989 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks (raku- ja molekulaarse neuroteaduse sektsioon) 1989 – valiti Academia Europaea liikmeks 1991 – Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind 1992 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1998 – valiti Leopoldina liikmeks  Erwin Neher – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Erwin Neheri autobiograafia Nobeli auhinna lehel