laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Carl Eduard Otto

Carl Eduard Otto (14. august 1795 Dresden – 20. aprill 1869 Jena) oli saksa õigusteadlane. Professori poeg. Õppis Leipzigi Ülikoolis 1814–1820, tudeeris ka Göttingeni Ülikoolis, oli dotsent Leipzigis 1819–1822. Töötas Tartu Ülikoolis rooma ja saksa tsiviilõiguse professorina 1832–1857. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Leonard Sydney Owen

Leonard Sydney Owen (4. detsember 1851, St. Leonards, Inglismaa – 16. juuni 1915, Tartu) oli inglise keele lektor Tartu Ülikoolis 1909-1915. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Jevgeni Passek

Jevgeni Vjatšeslavovitš Passek (vene keeles Евгений Вячеславович Пассек; 14. detsember 1860 Ahtõri maakond, Harkovi kubermang, Vene Keisririik (tänapäeval Ukraina) – 1. oktoober 1912 Moskva) oli vene õigusteadlane. Mõisaomaniku poeg. Õppis Moskva ja Berliini Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis Rooma õiguse eradotsendina 1891–1893 ja professorina 1893–1912. Ta oli 1905–1908 Tartu Ülikooli rektor. Õpetamise kõrvalt oli Passek pikemat aega Tartu Ülikooli toimetiste toimetaja. 1905.–1907. aasta revolutsiooni ajal oli Tartu Ülikool tänu Passeki diplomaatilisusele ainus ülikool Vene Keisririigis, mis ei katkestanud tööd vaatamata keerulisele poliitilisele olukorrale. 1905. aastal avas Passek rektorina ülikooli naisvabakuulajatele, ootamata ära ministeeriumi korraldust. Selle omavoli eest anti ta hiljem kohtu alla. 4. septembril 1911 läks Passek tervislikel põhjustel erru ning sõitis Moskvasse, kus järgmisel aastal suri. 1886. aastal abiellus Jevgeni Passek Aleksandra Amfiteatrovaga, kelle vend oli kirjandus- ja teatrikriitik Aleksandr Amfiteatrov. Nende tütar Maria Grabar-Passek (1893–1975) oli vene filoloog ja antiikkirjanduse tõlkija, õigusteadlase Vladimir Grabari naine. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Пассек, Евгений Вячеславович // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907. Пассек Е.В. Неимущественный интерес и непреодолимая сила в гражданском праве. — М.: Статут, 2003. — 399 с.
Carl Heinrich Johann Paucker

Carl Heinrich Johann Paucker (vkj 7. / 19. detsember 1820 Jelgava – vkj 7. / 19. august 1883 Tallinn) oli filoloog ja riiginõunik. Professori poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1838–1850, tudeeris ka Berliini Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia professorina 1861–1875. Ta abiellus Simuna kihelkonnas Võiveres 1872 Elise Marie Dorothea von Baggehufwudtiga (1850–1920), kes oli Võivere mõisaomaniku Gustav von Baggehufwudti (1820–1895) ja Sophie Anna Karoline von Muelleri (surnud 1895) tütar. 1883. aastal lesestunud abikaasa abiellus 1901 Tallinna Oleviste kiriku pastori Anton Halleriga (surnud 1905). Arnold Hasselblatt: "Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat", Dorpat: C. Mattiesen, 1889, (Matrikkel nr.3797 lk.277) [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 "Eesti raamatukogunduse biograafiline andmebaas: Paucker, Karl Heinrich Johann". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. veebruar 2015. Vaadatud 22. veebruaril 2015. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 2: Estland, Bd.:2, Görlitz, 1930, lk.12, abielu ja märkus all servas
Magnus Georg Paucker

Magnus Georg Paucker (vkj 15. november 1787 Simuna – 19. august 1855 Jelgava) oli baltisaksa matemaatik ja astronoom, kolleegiuminõunik. Magnus Georg sündis koguduse õpetaja Heinrich Johann Pauckeri (1759–1819) ja tema esimese naise, Hedwig Eleonore Christine Halleri (1766–1791) pojana. Ta omandas alghariduse kodus ja Rakveres ning õppisaastatel 1805–1808 Tartu Ülikoolis, mille lõpetamise järel töötas Peterburis ja Viiburis matemaatika- ja loodusteaduste õpetajana. 1811. aastal asus ta Tartu astronoom-vaatleja kohale, luges ülikoolis diferentsiaal- ja integraalarvutust ning analüütilist ja kujutavat geomeetriat. 1812. aastal kaitses ta doktoriväitekirja,1813. aastal sai ta filosoofia doktorikraadi ja töötas Tartus professorina 1813. aastal. Seejärel oli 1813. aastast Miitavi (Jelgava) Gümnaasiumi ülemõpetaja kuni pensionini 1846. Ta oli Kuramaa Kirjanduse ja Kunsti Ühingu ja Kuramaa Provintsiaalmuuseumi kaasasutaja. 1822. aastal avastas ta esimese viisi korrapärase 257-nurga konstrueerimiseks. 1822. aastal valiti ta Keiserliku Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks 1832. aastal pälvis ta Demidovi täisauhinna metroloogias Tema poolvendadest dr. Carl Julius (1798–1856) oli õigusteadlane ja ajaloolane, Heinrich Wilhelm (1797–1883) koguduse õpetaja Simunas, Friedrich August (1801–1837) 1828. aastast vabatahtlik sõjaväearst Türgi sõjas (Püha Anna ordeni 3. klassi kavaler) ja Gattšina linnahaigla ülemarst, ning Hugo Richard (1807–1872) Virumaa praost ja Põhja-Eesti konsistoriaalpiirkonna vaimulike leksikoni koostaja. Magnus Georg Pauckeri poeg, Hermann Julius Georg von Paucker (1822–1889) oli Venemaa keisririigi sõjaväeinsener, kindralleitnant ning 1888. aasta novembrist kuni 1889. aasta märtsini Venemaa keisririigi teedeminister. Vaimulike elulood: Heinrich Johann Paucker Arnold Hasselblatt: "Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat", Dorpat: C. Mattiesen, 1889, (Matrikkel nr.198 lk.14) TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Die Familie Paucker in Ehstland und Rußland 1757–1885. Nach dem Familienbuche herausgegeben von H. J. Paucker. Reval: 1885 Andmed ESTERis Magnus Georg Paucker veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Ivan Pavlovski

Ivan Jakovlevitš Pavlovski (23. september 1800 Riia – 13. juuli 1869 Riia) oli vene filoloog, Tartu Ülikooli vene keele lektor aastail 1837–1869. Lõpetas Riias gümnaasiumi. Oli Valgas ja Riias vene keele õpetaja, 1837–1858 TÜ vene keele lektor, ühtlasi 1837–1839 Tartu Gümnaasiumi vanemõpetaja ja kohusetäitja; Tartu õpperingkonna kuraatori ülesandel kontrollis 1846 vene keele õpetamist Riia koolides. Lahkus 1858 tervislikel põhjustel TÜ lektori kohalt. Õpetas peamiselt vene keele grammatikat; koost õppevahendeid (ka geograafiast maakonnakoolidele) ja sõnastikke, millest mõned ilmusid 19. sajandi teisel poolel mitmes kordustrükis. Russische Sprachlehre für Deutsche. Dorpat, 1838 2. trükk Mitau, 1843 Начертание географии Российской империи (для уездных училищ). Dorpat, 1841 Русская хрестоматия. Митава, 1842 Полный немецко-русский словарь. Рига, 1856, 2. trükk 1867, 3. trükk 1888, 4. tr. 1897 Краткая славянская грамматика для немцев. 1857. "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Левицкий II, 370–371, 649. Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Peter Pell

Peter Pell (ka Peeter; 14. september (vkj 2. september) 1807 Peterburi – 30. detsember (vkj 18. detsember) 1861 Peterburi) oli Eesti põllumajandus- ja loodusteadlane ning pedagoog. Peter Pell lõpetas 1830 Tartu Ülikooli loodusteaduste osakonna, kus 1836. aastal kaitses filosoofiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Über die ölingen und fettigen Stoffe in Pflanzen und Thieren". 1836–39 oli ta Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituudi adjunktprofessor ja direktori abi. Instituudis õpetas ta zooloogiat, koduloomade füsioloogiat, taimede süstemaatikat ja füsioloogiat, teoreetilist ja praktilist vene keelt, samuti juhendas taimede külvi- ja hooldustöid ning jälgis taimede kasvamist. 1838–41 täiendas Pell end põllumajandusteaduses välismaal. 1841–59 töötas ta Kaasani Ülikoolis põllumajanduseriala õppejõuna, õpetades 1845–48 ühtlasi sama ainet ka Kaasani vaimulikus akadeemias. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 О превращении растений. Казань, 1857. Левицкий, Григорий Васильевич (ред.), Биографический словарь профессоров и преподавателей Императорского Юрьевского, бывшего Дерптского, университета за сто лет его существования (1802–1902). Юрьев: Тип. К. Маттисена, 1902–1903, Том 1, 389–390 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Thupten Gyatso

Thupten Gyatso (27. mai 1876 – 17. detsember 1933) oli 13. dalai-laama. Ta sündis Lhasast 130 km kagus, viidi 14. veebruaril 1878 Lhasasse ning tunnistati järgmiseks dalai-laamaks. Ta oli uuendusmeelne ja osav poliitik. Tema valitsemisajal tungisid Tiibetisse Briti (1904) ja Hiina (1910) väed. Pärast Hiina vägede lahkumist kuulutas ta 1912 Tiibeti iseseisvaks ja standardiseeris Tiibeti lipu selle praegusel kujul. 1913 naasis ta pagulusest Darjeelingis Lhasasse.
Vassili Perevoštšikov

Vassili Matvejevitš Perevoštšikov (vene keeles Василий Матвеевич Перевощиков; 1. aprill 1785 Saransk, Venemaa – 6. oktoober 1851 Peterburi) oli keeleteadlane. Sõjaväelase poeg. Õppis Kaasani ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis vene keele ja kirjanduse professorina 1820–1830. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Artikkel biograafiate sõnastikus (vene keeles) Vassili Perevoštšikov Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Mihhail Pergament

Mihhail Jakovlevitš Pergament (28. juuli 1866 Odessa – 21. märts 1932 Leningrad) oli vene õigusteadlane. Kaupmehe poeg. Õppis Novorossiiski Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis vene tsiviilõiguse professorina 1903–1906 ja 1911. aastal, töötas ka Peterburis. Tema vend Joseph Pergament (ka Ossip Pergament; 1868–1909) oli tuntud jurist. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Charles Vincent Francois Pezet de Corval

Charles Vincent Francois Pezet de Corval (6. märts 1800 Pussy, Prantsusmaa – 3. august 1861 Baden-Baden) oli Tartu Ülikooli prantsuse keele lektor 1825–1861. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Carl Friedrich Ludwig Petersen

Carl Friedrich Ludwig Petersen (ka Karl; 16. juuni 1775, Tartu – 31. detsember 1822, Tartu) oli baltisaksa luuletaja, saksa keele lektor ja raamatukogundustegelane. 1783. aastal lõpetas ta Dorpati Linnakooli. Õppis teoloogiat ja üldist kirjanduslugu kuni 1793. aastani Halle ülikooli usuteaduskonnas ja aastatel 1795–1798 Jena ülikooli usuteaduskonnas. 1802–1822 töötas Tartu ülikooli raamatukogus sekretärina (raamatukoguhoidja abi). Korraldas süstemaatilise kataloogi ettevalmistustööd ja teostamist, koostas üksikasjalikke juhendeid ajalookirjanduse registri ümberkirjutajale. Tegeles ka lugejateenindusega. 1802–1819 oli ta Tartu Ülikooli saksa keele lektor. Kuulus ka ülikooli tsensuurikomiteesse. Osales kirjandusringides, kus loeti ühiselt raamatuid ja arutleti. PETERSEN, KARL FRIEDRICH LUDWIG Eesti raamatukogunduse biograafiline andmebaas (vaadatud 7. novembril 2014) [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Jegór von Sivers "Deutsche Dichter in Russland", Berliin 1855, lk 222–223 Jeannot Emil Freiherr von Grotthuss, "Das Baltische Dichterbuch", Tallinn 1895, lk 443–445
Mitrofan Petrov

Mitrofan Petrovitš Petrov (8. juuli 1862 – surma aeg teadmata) oli õigusteadlane. Õppis Demidovi juriidilises lütseumis. Töötas Tartu Ülikoolis finantsõiguse dotsendina 1891–1894. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Georg Paul Alexander Petzholdt

Georg Paul Alexander Petzholdt (29. jaanuar 1810 Dresden – 5. mai 1889 Breisgau, Saksamaa) oli Tartu Ülikooli põllumajanduse ja tehnoloogia professor 1846–1872. Ta oli arsti poeg ja omandas oma eriala Leipzigis. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Jevgeni Petuhhov

Jevgeni Vjatšeslavovitš Petuhhov (6. veebruar 1863 Tomsk – 2. november 1948 Simferopol) oli vene keeleteadlane. Linnakodaniku poeg. Õppis Peterburis. Töötas Tartu Ülikoolis vene keele ja slaavi filoloogia professorina 1895–1918, hiljem Venemaal Peterburis, Voronežis ja Krimmis. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Johann Pfaff

Johann Wilhelm Andreas Pfaff (5. detsember 1774 Stuttgart – 26. juuni 1835 Erlangen) oli saksa matemaatik. Ülemrahandusnõuniku poeg. Tuntud matemaatiku Johann Friedrich Pfaffi vend. Õppis Tübingeni Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis puhta ja rakendusmatemaatika professorina 1804–1809, seejärel Nürnbergi ülikoolis ja oli 1817–1818 professor Würzburgis ning kuni oma surmani Erlangeni Ülikoolis. 1805–1807 rajas Johann Pfaff esimese ajutise observatooriumi Poe tänava ja Küüni tänava nurgale, pannes aluse Tartu Tähetornile. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Bibliograafia Teoseid
Lev Pissarževski

Lev Vladimirovitš Pissarževski (vene keeles Лев Владимирович Писаржевский; 13. veebruar (vkj 1. veebruar) 1874 Chişinău – 23. märts 1938 Dnepropetrovsk) oli ukraina keemik, Ukraina NSV TA akadeemik (1925), NSV Liidu TA akadeemik (1930; korrespondentliige 1928). Notari poeg, aadlik. Õppis Novorossiiski ülikoolis (praegune Odessa Ülikool). Töötas muuhulgas Tartu ülikoolis keemiaprofessorina 1904–1908.. Oli aastast 1927 tema algatusel loodud Ukraina Füüsikalise Keemia Instituudi (aastast 1938 Ukraina NSV TA Pissarževski-nimeline Füüsikalise Keemia Instituut) direktor. Uurimusi peamiselt peroksiidide ja peroksohapete struktuuri ja omaduste kohta ning elektrokeemia alalt. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Bibliograafia Lev Pissarževski rindportree
Valerian Podvõssotski

Valerian Jossifovitš Podvõssotski (6. jaanuar 1822, Maksimovka küla Venemaal – 28. juuni 1892, Kaasan) oli vene farmakoloog. Sõjaväelase poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1872–1878, tudeeris ka Kiievi ja Harkovi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis farmakoloogia eradotsendina 1879–1885, seejärel suundus Kaasanisse. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Märgisüsteem

Märgisüsteem on märkide komplekt koos nende kasutamise reeglitega (koodidega). Märgisüsteeme kasutavad organismid, inimesed ja sotsiaalsed grupid. Inimesele eriomane märgisüsteem on keel ning keelevõimel põhinevad kultuuri märgisüsteemid. Märgisüsteeme uurib semiootika. alfabeet arv kiri liiklusmärk noodikiri
Jossif Pokrovski

Jossif Aleksejevitš Pokrovski (7. september 1868 Pustogorodi, Tšernigivi kubermang, Venemaa – 14. aprill 1920 Moskva) oli vene õigusteadlane. Vaimuliku poeg. Õppis Kiievi ja Berliini Ülikoolis. Töötas Kiievis, Peterburis ja Moskvas ning oli ka Tartu Ülikooli Rooma õiguse eradotsent aastatel 1894–1896. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Foto perekonnaga
Konstantin Pokrovski

Konstantin Dorimedontovitš Pokrovski (11. mai 1868 Nižni-Novgorod, Venemaa – 1. juuli 1945 Kiiev) oli vene astronoom, Tartu tähetorni direktor 1908–1915. Vaimuliku poeg. Õppis Moskva Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas 1887–1891. Pärast lõpetamist töötas ta mittekoosseisulise astronoomina Moskva Ülikooli observatooriumis ja juhatas samal ajal O. Schwabe eraobservatooriumi. 1893 siirdus ta ennast täiendama Pulkovo observatooriumi ja 1895 saadeti Tartusse. Töötas Tartu Ülikooli tähetornis astronoom-vaatlejana 1895–1907, alates 1896. aastast pidas ülikoolis ka astronoomia- ja matemaatikaloenguid. 1902 kaitses Moskva ülikoolis magistriväitekirja "Komeetide päritolust". 1907–1917 tegutses Tartu Ülikoolis astronoomia professorina. 1908. aastast oli Pokrovski ka Tartu tähetorni juhataja. 1915 evakueerus ta koos ühe osa tähetorni varadega Permi, kus Pokrovskist sai Petrogradi ülikooli Permi filiaali rektori kt. 1916. aasta aprillis omandas ta astronoomiadoktori kraadi. 1919 suundus ta Tomski ülikooli astronoomia kateedri juhatajaks ja 1920 Pulkovo observatooriumi vanemastronoomiks. 1927 valiti ta [[NSV Liidu Teaduste Akadeemia] korrespondentliikmeks. 1934–1944 töötas ta observatooriumi direktorina Odessas. Suri Kiievis siseministeeriumi vangla haiglas süüdistatuna kodumaa reetmises. Pokrovski teadustöö oli seotud peamiselt komeetide, meteooride ja helkivate ööpilvede vaatlustega. Ta organiseeris Tartu perioodil kaks ekspeditsiooni päikesevarjutuste vaatlemiseks: Keeni raudteejaama 17.04.1912 (rõngakujuline päikesevarjutus) ja Feodossiasse 22.08.1914 (täielik päikesevarjutus). Tartu tähetornile osteti uus teleskoop (Zeissi refraktor, 1911) koos astrograafiga ja tehti plaane tähetorni täielikuks ümberehitamiseks, kuid alanud Esimese maailmasõja tõttu need plaanid ei realiseerunud. Pokrovski oli aktiivne astronoomia populariseerija. Ta pidas avalikke loenguid Tartu Ülikooli aulas ja mujal, kirjutas populaarteaduslikke artikleid ajakirjadele ja raamatu "Taeva teejuht" (1894, kordustrükid 1897, 1923). Tartus tegutses ta ühtlasi õpetajana Hugo Treffneri gümnaasiumis ja oli A. H. Tammsaare "Tõe ja Õiguse" II osa Mauruse kooli kosmograafiaõpetaja prototüüp. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Pjotr Poljakov

Pjotr Andrejevitš Poljakov (15. jaanuar 1862 Donimaa – surma aeg teadmata) oli Eestis töötanud vene arstiteadlane. Ta oli urjadniku (kasakaväe allohvitser) poeg. Lõpetas 1888. aastal Peterburi Sõjalis-Meditsiiniline Akadeemia ning oli sealsamas prosektor, meditsiinidoktor (1894). Töötas Tartu Ülikoolis võrdleva anatoomia, embrüoloogia ja histoloogia kateedri juhataja 1903–1910, aastast 1911 professor. Lahkus 1911. aastal Eestist Harkivisse. Kirjutas kolmeköitelise histoloogia ja embrüoloogia käsiraamatu (1908–1909, maht 1820 lk) ja koostas võrdleva anatoomia õppevahendeid (1907–1908). Vaadetelt darvinist. Сравнительная анатомия позвоночных животных. Краткий повторительный курс для студентов-медиков. Юрьев, 1907 Атлас рисунков к "Сравнительной анатомии позвоночных животных". Юрьев, 1908 Основы гистологии с элементами эмбриологии человека. 1–2. Юрьев, 1908–1909. "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 TÜ ajalugu II, 361 III, 148 Toomsalu, M., 158. Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Nikolai Petrovitš Popov

Nikolai Petrovitš Popov (3. märts 1884, Tartu – surma aeg teadmata) oli eesti botaanik. Kaupmehe poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1905–1910, tudeeris ka Pariisi ja Viini Ülikoolis. Töötas Tartus botaanika eradotsendina 1915–1918. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Vassili Popov

Vassili Nikolajevitš Popov (29. detsember 1862 Irkutsk, Venemaa – 19. oktoober 1895 Tartu) oli vene arstiteadlane. Õpetaja poeg. Õppis Moskva Ülikoolis, kus ka töötas. Oli Tartu Ülikooli füsioloogia professor 1894–1895. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Mstislav Prahhov

Mstislav Viktorovitš Prahhov ( 1840, Mstislavl, Venemaa – surma aeg teadmata) oli Tartu Ülikooli vene keele dotsent 1876-1878. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Ludwig Preller

Ludwig Preller (15. september 1809 Hamburg – 21. juuni 1861 Weimar) oli Saksa klassikaline filoloog. Ludwig Preller sündis kaupmehe pojana. Ta õppis Leipzigi, Berliini ja Göttingeni Ülikoolis. Oli eradotsent Kieli Ülikoolis 1822, töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia professorina 1838–1842, seejärel suundus Jena Ülikooli. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Alexander Pridik

Heinrich Alexander Pridik (24. jaanuar 1864 Tallinn – 29. veebruar 1936 Tartu) oli eesti filoloog. Sõjaväelase poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1883–1888, tudeeris ka Berliini Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia eradotsendina 1892–1897, dotsendina 1897–1904 ja professorina 1921–1936. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Pjotr Pustoroslev

Pjotr Pavlovitš Pustoroslev (22. jaanuar 1854 Ussovka, Venemaa – 1928 Moskva) oli vene õigusteadlane. Pustoroslev oli mõisaomaniku poeg ja pärines sajanditevanusest aadliperekonnast. Ta lõpetas Moskva ülikooli õigusteaduskonna. Hiljem õpetas ta Moskva ülikoolis seitse aastat eradotsendina kriminaalkaristusõigust (tollase nimetusega vanglapidamist). 1891. aastal ilmus ajakirjas "Juriditšeski vestnik" temalt pikk artikkel kerjamise uurimise ja kerjuste eest hoolitsemise Moskva komitee kohta (neid komiteesid Venemaal ainult kaks oligi: Moskvas ja Peterburis). Ta kaitses väitekirja "Omakohus kui kriminaalõiguse institutsioon" ja sai magistrikraadi, seejärel kaitses väitekirja "Kuriteo mõiste analüüs" ja sai doktorikraadi. Ta töötas Tartu Ülikoolis kriminaalõiguse professorina 1892–1918 ja rektorina 1915–1917. Kui Tartu ülikool evakueeriti Voroneži, lahkus ta Eestist. Ta suri Moskvas ja maeti Novodevitšje kalmistule. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Friedrich Eberhard Rambach

Friedrich Eberhard Rambach (14. juuli 1767 Quedlinburg, Saksamaa – 30. juuni 1826 Tallinn) oli õppejõud rahanduse alal. Rambach oli vaimuliku poeg. Ta õppis Halle Ülikoolis 1786–1793, seejärel oli professor Berliinis. Töötas Tartu ülikoolis kameraalteaduste, rahanduse ja kaubanduse professorina 1803–1826. 1814–1816 oli ta Tartu Ülikooli rektor. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Friedrich Eberhard Rambach Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Carl Rathhaus

Carl Rathhaus (1805 Leszno, Saksamaa – 10. juuli 1872 Skierniewice) oli arhitektuuri aluste õpetaja Tartu Ülikoolis aastatel 1851–1869. Ta oli vabrikandi poeg, oma eriala omandas Breslaus ja Berliinis. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Carl Rathlef

Carl Albert Rathlef (15/27. juuli 1810 Viljandi – 8. detsember 1895 Tartu) oli baltisaksa geograaf ja ajaloolane. Carl Rathlef oli Viljandi fiskaali poeg. Ta õppis Tartu ülikoolis aastatel 1828–1832 filosoofiat, algul ka mõnda aega teoloogiat ja filoloogiat. Seejärel õppis Rathlef professor Karl Morgensterni toetusel aasta Berliini ülikoolis. Võimalik, et ajendatuna Carl Ritteri loengutest, hakkas ta seal suurt huvi tundma geograafia vastu. Saanud Königsbergi ülikoolist filosoofiadoktori kraadi, naasis ta Tartusse ja jätkas geograafiaga tegelemist. 1835. aastal oli Rathlef lühikest aega botaanikaaia direktori abi. Aastatel 1836–1838 töötas ta Peterburis algul eraõpetajana ja hiljem õpetajana saksa koolides. Seejärel oli ta õpetajaametis Tartus ja aastatel 1841–1853 Tallinnas. Pärast tema ajalooalase teose ilmumist 1853. aastal valiti ta Tartu ülikooli ajalooprofessoriks. Esialgu pidi Rathlef olema küll erakorraline professori kohusetäitja, kuna magistri- ja doktorikraadi sai ta alles aastatel 1858 ja 1860. 1866. aastal teda professoriks tagasi ei valitud ja ta läks 56-aastaselt pensionile. Carl Rathlef suri 1895. aastal ja on maetud Vana-Jaani kalmistule. Rathlefi olulisim teos on 1852. aastal ilmunud "Liivi-, Eesti- ja Kuramaa orograafiline ja hüdrograafiline skeem. Orograafilise ja hüdrograafilise kaardiga ja üheksa kõrgusprofiiliga". Säärast orograafilist ja hüdrograafilist skeemi Eesti-, Liivi- ja Kuramaa alade kohta polnud varem tehtud. Teoses on toodud 317 punkti kõrgused. Autor märkis, et Liivimaa kõrgussuhted on kaardil tänu Wilhelm Struve töödele rahuldavama täpsusega ja mujal ligikaudsemad. Kõrgussuhete järgi jagas Rathlef Eesti ala Põhja-Eesti lavamaaks, Otepää kõrgustikuks, Pärnu jõe madalikuks ning veel mitmeks nõoks ja veelahkmeks. Hüdrograafiline ülevaade on enam-vähem tänapäevane. Selle töö eest pälvis Rathlef Demidovi auhinna. Skizze der orographischen und hydrographischen Verhältnisse von Liv-, Ehst- und Kurland : ein geographischer Versuch 1852 Die welthistorische Bedeutung der Meere, insbesondere des Mittelmeers 1858 De A. Cremutio Cordo commentatio 1860 Carl Rathlefi poeg Georg oli samuti ajaloolane ja pojapoeg Carlos Woldemar Harald sordiaretaja. Tema tütar oli abielus Karl Ernst von Baeri tütrepojaga. TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918. Tartu ülikooli raamatukogu. Kasutatud 24.08.2010 Kaavere, V., 1987. Karl Rathlef – ajaloolane või geograaf. Eesti Loodus, 9: 612–615. Carl Rathlef veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" [1]
Carl Eduard Raupach

Carl Eduard Raupach (26. november 1793 Haapsalu – 16. juuli 1882 Tartu) oli Tartu Ülikooli itaalia ja saksa keele lektor 1820–1846. Tema isa oli Stralsundist pärit apteeker. Ta abiellus 1821. aastal Alexandra von Schulmanniga ja 1841. aastal Sophia von Wasmundtiga. Tema pojad olid loomaarstiteadlased Casimir Carl Eduard von Raupach ja Maximilian Raupach. Inländisches Museum (Erster Band) 1820 Inländisches Museum (Zweiter Band) 1821 Neues Museum der teutschen Provinzen Russlands 1824 Tartu Ülikooli üliõpilased ja õppejõud kuni 1918. ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" [1] Carl Eduard Raupach (1793–1882) EEVA – Eesti vanema kirjanduse digitaalne tekstikogu
Vassili Regel

Vassili Eduardovitš Regel (27. november 1857 Peterburi – 1. detsember 1932 Kaunas) oli vene ajaloolane. Õppis Peterburi Ülikoolis, töötas sealsamas. Töötas Tartu Ülikoolis üldajaloo professorina 1914-1918. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918