laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
EMK Tartu Püha Luuka kogudus

"EMK Tartu kogudus" suunab siia. Tartu endise koguduse kohta vaata artiklit EMK Tartu II kogudus. Eesti Metodisti Kiriku Tartu Püha Luuka kogudus on Eesti Metodisti Kiriku kogudus Tartus. Koguduse asutas noor pastor Johannes Karlson 28. oktoobril 1923 . Koguduse praegune pühakoda, Tartu Püha Luuka kirik, asub Tartus aadressil Vallikraavi tänav 16a. EMK Tartu Püha Luuka koguduses on pastori kohuseid täitnud järgmised mehed: 1923–1926 Johannes Karlson 1924–1925 Karl Kuum 1926–1931 Aleksander Kuum (Tartu ja ümbruskonna pastor) 1929–1931 Jaan Jakobson (Jaagupsoo) (Tartu ja ümbruskonna pastor; hilisem märter) 1931–1938 Aleksander Kuum (Tartu 1. ja ümbruskonna pastor) 1931–1932 Jaan Jakobson (Jaagupsoo) (Tartu 2. ja ümbruskonna pastor; hilisem märter) 1932–1933 Jaan Jakobson (Jaagupsoo) (Tartu 2. ja ümbruskonna pastor; hilisem märter) 1933–1935 Vassili Prii (Tartu 2. pastor; hilisem märter) 1935–1936 Hugo Oengo (Tartu 2. pastor) 1938–1941 Ferdinand Tombo 1941–1942 Eduard Hark (mittekorraline) 1942–1944 Aleksei Poobus (mittekorraline) 1944 Kusta Sotnik (mittekorraline) 1944–1945 Harri Haamer (mittekorraline) 1945–1962 Eduard Suurhans 1962–1963 August Saulus 1963–1966 Andres Kirjamägi 1966–1972 Ants Soode 1972–1987 Päivo Kasekamp 1988–1991 Andrus Norak 1991–1992 Villu Eenkivi (pastori kohusetäitja) 1992–1994 Leonhard Kangro (pastori kohusetäitja) 1994–1995 Andrus Norak 1995–1998 Priit Gregorios Tamm 1998 Raivo Nikiforov (pastori kohusetäitja) 1998–1999 Villu Eenkivi (pastori kohusetäitja) 1999–... Priit Gregorios Tamm "Ajalugu". EMK Tartu Püha Luuka Koguduse veebileht. EMK Tartu Püha Luuka Kogudus. Vaadatud 26.09.2011. "Tartu koguduse ajalugu". Eesti Metodisti Kiriku veebileht. Eesti Metodisti Kirik. Vaadatud 26.09.2011. "Haapsalu koguduse lühiajalugu". Eesti Metodisti Kiriku veebileht. Eesti Metodisti Kirik. Vaadatud 26.09.2011. Peatükk "Eesti Metodist Kirik" uurimistööst "Kui kristlik on Eestimaa?". Norie Roeder, Merike Uudam, Alland Parman. Peatüki arhiivimaterjalide põhjal koostanud Toomas Pajusoo, EMK Valitsuse administratiivsekretär Tallinnas 11. märts, 1996. Kasutatud 26.09.2011. EMK Tartu Püha Luuka kogudus - ametlik veebileht
Johannes Karlson

Johannes Karlson (26. september 1893 Harjumaa – 6. oktoober 1958) oli Eesti Metodisti Kiriku misjonär ja pastor aastatel 1920–1926. Ta teenis misjonärina Lõuna-Ameerikas. Maetud Tallinna Rahumäe kalmistule. 1920–1922 EMK Rakvere koguduse esimene pastor 1922–1923 EMK Haapsalu koguduse pastor 1923–1926 EMK Tartu Püha Luuka koguduse rajaja ja esimene pastor http://www.kehrakogudus.ee/vana/stat/kuikr61.htm "Rakvere koguduse ajalugu". Eesti Metodisti Kiriku veebileht. Eesti Metodisti Kirik. Vaadatud 27.09.2011. "Haapsalu koguduse ajalugu". Eesti Metodisti Kiriku veebileht. Eesti Metodisti Kirik. Vaadatud 27.09.2011. "Ajalugu". EMK Tartu Püha Luuka Koguduse veebileht. EMK Tartu Püha Luuka Kogudus. Vaadatud 26.09.2011. "Tartu koguduse ajalugu". Eesti Metodisti Kiriku veebileht. Eesti Metodisti Kirik. Vaadatud 26.09.2011.
475

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 440. aastad | 450. aastad | 460. aastad | 470. aastad | 480. aastad | 490. aastad | 500. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 471 | 472 | 473 | 474 | 475 | 476 | 477 | 478 | 479 | ► | ►► 475. aasta Lääne-Rooma keiser Julius Nepos kukutati võimult. Troonile asus Romulus Augustulus. Vana-Rooma konsuliks oli Flavius Zeno. Keiser Zeno abikaasa onu Basiliscus usurpeeris trooni. ... ...
Kaitserühm

Kaitserühm (ka kaitsev rühm; blokeeriv rühm) on funktsionaalne rühm, mis tekitatakse orgaanilise ühendi molekulis oleva esialgse funktsionaalse rühma asemele, kusjuures kaitserühma ülesanne on välistada järgnevas sünteesietapis selle tsentri reaktsioon. Kui orgaaniline molekul sisaldab sarnaste keemiliste omadustega, see tähendab sarnase reaktsioonivõimega funktsionaalseid rühmi, siis saab protsessi kemoselektiivsust suurendada, kui üks funktsionaalne rühm blokeerida, muutes selle teiseks rühmaks. Taolist funktsionaalse rühma modifitseerimist nimetatakse blokeerimiseks. Keemiliste muundamiste lõpuks peab olema võimalik esialgne funktsionaalrühm taastada: kaitserühma sisseviimine → reaktsioon(id) → kaitserühma eemaldamine Kaitserühm peab olema stabiilne ning kõrge saagisega sisseviidav ja eemaldatav. Näide. Liitiumalumiiniumhüdriid LiAlH4 on väga aktiivne taandamisreaktsioonides kasutatav reagent. Ta reageerib nii karbonüülrühma kui ka estri rühmaga. Kuid oletagem, et ester on vaja taandada alkoholiks nii, et molekulis olev karbonüülrühm säilib. Sellepärast tuleb karbonüülrühm kõigepealt muuta atsetaaliks, mis hüdriididega ei reageeri. Sel juhul nimetatakse atsetaali karbonüülrühma kaitserühmaks. Pärast taandamist kaitserühm eemaldatakse happelisel hüdrolüüsil, taastades nii karbonüülrühma. Orgaanilises sünteesis on kasutusel lai spekter keemilisi ühendeid, mida saab kasutada nõutavates tingimustes funktsionaalrühma blokeerimiseks. Allpool on mõned enamesinevad kasutused. Etüleenglükooli kasutatakse karbonüülrühmale kaitserühma saamiseks. Aldehüüdi või ketooni töötlemine etüleenglükooliga happelise katalüsaatori (näiteks p-tolueensulfoonhape või BF3•Et2O) juuresolekul moodustub vastav 1,3-dioksolaan (tsükliline atsetaal või ketaal), mis ei reageeri nukleofiilide ega alustega. 1,3-dioksolaani kaitsva rühma saab hiljem eemaldada happelisel hüdrolüüsil. Näiteks: Hüdroksüülrühma derivatiseerimine metoksümetüülrühma (MOM kaitserühma) sisseviimiseks kasutatakse metoksümetüülkloriidi aluse (base = näiteks N,N-diisopropüületüülamiin) juuresolekul. Lõpuks taastatakse OH-rühm lahjendatud happe toimel MOM-eetrile: Tertsiaarse hüdroksüülrühma madala reaktsioonivõime tõttu on selle kaitseks üks vähestest võimalustest metüültiometüülrühma (MTM) sisseviimine (MTM eetri tekitamine) kasutades metüültiometüülhaliidi koos naatriumhüdriidi kui alusega. Di-tert-butüüldikarbonaat ühineb amiinide lämmastikuaatomile ja moodustab N-tert-butoksükarbonüül derivaadi, mida lühidalt tähistatakse t-BOC (ka BOC või Boc) derivaat. Boc-derivaadid ei astu amiinidele iseloomulikesse reaktsioonidesse, s.t aminorühm on blokeeritud. Amiini Boc-derivaadi võib saada vesikeskkonnas kasutades di-t-butüüldikarbonaati aluse (näiteks naatriumbikarbonaat) juuresolekul: R-NH2 + Boc2O → R-NH-Boc Boc-rühma saab „maha võtta”, s.t aminorühma taastada tugeva happe toimel. Reaktsioonivõimelist vesinikuaatomit sisaldavate rühmade (alkoholid, amiinid, tioolid, karboksüülhapped) kaitsmisel on osutunud efektiivseteks räniorgaanilised ühendid, näiteks R3SiY. Orgaaniline süntees Boc-derivaat MOM-eeter
Auvere-Joala vald

Auvere-Joala vald oli vald Viru maakonnas aastal 1924[viide?]–1939. Vallamaja asus Soldina külas. Vald loodi Auvere, Mustajõe ja Joala valla liitmisel. 1. aprillil 1939. aasta vallareformiga liideti valla maa-ala uue Vaivara vallaga. Maa-ameti kaardirakendused Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr 87, 14. oktoober 1938
Kogula vald

Kogula vald (saksa keeles Gemeinde Koggul) oli vald Valjala kihelkonnas Saaremaal. Vallamaja asus Valjala külas. 1936. aastal nimetati vald ümber Valjala vallaks. 1939. aastal läksid valla alad uue Valjala valla koosseisu, välja arvatud Ranna küla ja Rõõsa asunduse piirkonnad, mis läksid Laimjala valla alla. Maa-ameti kaardirakendused
Abruka vald

Abruka vald (saksa keeles Gemeinde Abro) oli vald Anseküla kihelkonnas Saaremaal. Vallamaja asus Saaremaal Salme külas. Abruka vald moodustati 1866. aastal. Anseküla kihelkonnas moodustati samal aastal veel Anseküla kirikuvald, Lõmala vald, Lõo vald, Tiinuse vald ja Tiirimetsa vald, mis lõpetati 1891. aastal ning liideti Abruka vallaga. 1936. aastal nimetati vald ümber Salme vallaks, kuna Abruka saar, mille järgi oli vald nime saanud, kuulus Kaarma-Suure valda. Abruka vald kuulus Sõrve põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda ning Riigivolikogu 42. valimisringkonda, kust valiti Johannes Perens. Maa-ameti kaardirakendused
Piiriomakaitse

Piiriomakaitse oli Teise maailmasõja ajal 1941. aastal moodustatud piirivalve(kaitse)- ja Saksa vägede tagalajulgestusüksused, Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Politsei ja Omakaitse Valitsuse haldusalas. Piiriomakaitse moodustati 1941. aastal Eesti Omakaitse palgalistest üksustest, 21. jaanuaril 1942 kinnitas Eesti Omavalitsuse Sisedirektor Sisedirektooriumi Politsei ja Omakaitse Valitsuse koosseisus Piiriomakaitse juhatuse ning nelja Piiriomakaitse üksikpataljoni koosseisud. Enne piiriomakaitse moodustamist, alates 20. novembrist 1941 täitsid Eesti ja NSV Liidu piiri sulgemise ülesandeid piirkondlikud Omakaitsemalevad. Pihkva järve läänekaldal endisest Eesti-Vene piirist kuni Võõpsuni tagas piirivalve Petseri Omakaitse Üksikpataljon. Peipsi järve lääne- ja põhjakaldal ning Narva jõe joonel täitsid neid ülesandeid enamuses Narva Omakaitse üksused, mis olid täiendatud ühe Kaitse Vahipataljoni ja Narva abipolitsei kahe kompanii meeskonnaga. Piirkaitse pataljonid moodustati senistest Narva, Tartu ja Petseri Omakaitse üksikpataljonidest, mis nimetati ümber vastavalt 1., 2. ja 3. Piiriomakaitse üksikpataljoniks. Tartu II Omakaitse üksikpataljon nimetati 4. Piiriomakaitse Üksikpataljoniks. Moodustatud Piiriomakaitse ülemaks määrati endine Eesti Vabariigi ja ka Eesti NSV SARKi Piiritalituse ülem Johann Paul, piiriomakaitse ülema asetäitja oli Artur Viilip. Piiriomakaitse staabi jaoskonnaülemad olid: kapten Aarne Võting, kapten A.Tali ning staabiadjutant Peeter Auksi. Piiri kaitseks moodustati Saksa vägede julgestusasutuste poolt Piiri Üksikpataljonidest (I; II ja III Est. Grenzbataillion) ja neist moodustati 39 piirikordonit, kus valvasid palgalistest omakaitselastest moodustatud piiriomakaitse pataljonid. 1. Piiri Üksikpataljon 1. Piiri Üksikpataljoni ülem major Eduard Kukeste, tegevuspiirkond Narva ümbrus, 2. Piiri Üksikpataljon 2. Piiri Üksikpataljoni ülem major Peeter Plado, 3. Piiri Üksikpataljon 3. Piiri Üksikpataljoni ülem kolonelleitnant Juhan Labidas, 4. pataljon, mis aga asus Tartu linnas vahiteenistuses ega tegelenud piirikaitsega. Piiriomakaitse pataljonid ning piiriomakaitse juhtkond saadeti Saksa Korrapolitsei juhi Hermann Schallerti 1942. aasta 10. aprilli korraldusel laiali 3. juulil ja piiripataljon lõpetasid tegevuse 6. augustist 1942. Piirikaitse funktsioon anti üle moodustatavale Saksa Tolli-piirikaitsele. Omakaitse Politseipataljonid Kaitse Vahipataljonid
Intrusioon

Intrusioon ehk plutoon on maakoores paiknev geoloogiline struktuur, mis võib olla nii vedelas (magma) kui ka tahkes olekus (tardkivim). Intrusiooniks nimetatakse nii aktiivset protsessi (magmakeha tungimist ülespoole) kui ka selle tardkivimiliseks struktuuriks kristalliseerunud tagajärge. Samas tähenduses võidakse kasutada terminit "intrusiiv". Lasumussuhete alusel eristatakse rööp- ja põikintrusioone. Rööpne on intrusioon, mis olles kontaktis kildaliste või kihiliste kivimitega on enam-vähem paralleelne kildalisus- või kihilisuspindadega. Põikintrusioonid aga lõikavad kildalisus- või kihilisuspindu. Intrusioonid on väiksemõõtmelised, kui nende mõõtmeid väljendatakse meetrites, suuremõõtmeliste intrusioonide mõõtmed ulatuvad aga kilomeetritesse. Sõltuvalt kujust, suurusest ning lasumussuhetest eristatakse järgmisi intrusioone: sill, lakoliit, lopoliit, fakoliit, daik, nekk, štokk, batoliit, diapiir, ringdaik, hargsoon jne. Intrusioon võib olla nii tardunud struktuur kui ka liikuv diapiirilaadne moodustis. Sageli peetakse sõnu "intrusioon" ja "plutoon" sünonüümideks, kuid kitsama definitsiooni kohaselt saab plutooniks nimetada vaid suuremõõtmelisi intrusioone. Plutoon on intrusioon, mille mõõtmed ulatuvad kilomeetritesse. Intrusioon võib aga olla ka palju väiksem. Abja plutoon Mantleplumes.org
Kirivere (Torma)

Kirivere küla oli küla Laiuse kihelkonnas Reastvere mõisapiirkonnas. 1977. aastal liideti küla Leedi külaga. Küla on esmamainitud 1408. aastal (Kirrifer) Liivi ordumeistri läänikirjas seoses Reastvere mõisa läänistamisega. Pikka aega kuulus küla Leedi mõisale. 1599. aastal oli küla kellegi Slupski valduses. 1624. aastaks oli toona tühi küla läinud Reastvere mõisa valdusse. Kirivere külas on sündinud eesti õigeusu vaimulik Jakob Lindenberg ja ajakirjanik Mihhail Lindenberg. Kirivere muistne külaase on tänapäeval arheoloogiamälestis. Kirivere külas asus Leedi ja Reastvere mõisapiirkondade ühine külakool, mida on esmamainitud 1775. aastal. Samal aastal õppis koolis 30 last. Järgmisel aastal oli õpilasi 22. 1786. aastal kool ei tegutsenud, kuid juba järgmisel aastal oli kool taas avatud ning seal õppis 37 last. Järgmistel aastakümnetel kool ei tegutsenud. 1811. aastaks sai kool uue maja. 1822. aastal on esimest korda mainitud Reastvere-Leedi kooli asukohana Kirivere küla. 1847. aastal asutati Leedisse eraldi kool ning Kirivere kool jäi vaid Reastvere mõisapiirkonna lastele. Pärast Reastvere ja Leedi valla liitmist Laius-Tähkvere vallaga koolid ühendati uuesti ning Kirivere külakool suleti. Kirivere külakooli õpetajad: Jaan Soosaar (–1825) Juhan Meibaum (1825–1833) Tõnis Ots (1833–1871) Jaan Ots (1871–1879) Jaan Kallama (1879–1883) Jaan Peerna (1883–1887) Kustav Karu (1887–1897) Juhan Lukkats (1897–1899) Jakob Lukkats (1899) Otto Tamm (1899–1901) Karl Pärn (1902) Hermann von Bruiningk, Nicolaus Busch. Livländische Güterurkunden: aus den Jahren 1207 bis 1500., 1908, lk 192 Kõpp, Juhan. Laiuse kihelkonna ajalugu. Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1937, lk 44 Kõpp, Juhan. Laiuse kihelkonna ajalugu. Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1937, lk 69 Kõpp, Juhan. Laiuse kihelkonna ajalugu. Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1937, lk 282-290, 569 Kultuurimälestiste riiklik register – asulakoht (9437)
Mõisamaa (Torma)

Mõisamaa küla oli küla Laiuse kihelkonnas. 1977. aastal liideti küla Leedi külaga. Mõisamaa küla on esmamainitud 1599. aastal seoses küla tollase omaniku Dietrich Hakeniga (ka Dydrych Haken). 1624. aastal asus külas mõis (Brinckstete). Hiljem kuulus küla Leedi mõisale jäädes haldusjaotuslikult Laiuse kihelkonda. Kõpp, Juhan. Laiuse kihelkonna ajalugu. Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1937.
Rööpintrusioon

Rööpintrusioon ehk konkordantne intrusioon on intrusioon, mis olles kontaktis kildaliste või kihiliste kivimitega, on enam-vähem paralleelne kildalisus- või kihilisuspindadega. Rööpsed intrusioonid on sill, lakoliit, lopoliit ja fakoliit. Põikintrusioon
Einmani vald

Einmani vald (varem Einmanni vald; saksa keeles Gemeinde Korps) oli vald Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal 1866–1892 ja 1895–1939. Vallamaja asus Vajangu külas. 24. augustil 1935 nimetati vald Vajangu vallaks. 1. aprillil 1939 liideti 1939. aasta vallareformiga valla maa-ala uue Vajangu vallaga. Einmanni vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 15.11.2021) Maa-ameti kaardirakendused
Liigvalla vald

Liigvalla vald (saksa keeles Gemeinde Löwenwolde) oli 1866 moodustatud vald Koeru kihelkonnas Järvamaal. Vallamaja asus Rakke külas. Vald koosnes Liigvalla, Ao ja Piibe mõisa aladest. 1895. aastal liideti Liigvalla külge Piibe vald. 22. septembril 1936 nimetati vald ümber Rakke vallaks. 1. aprillil 1939 jagati 1939. aasta vallareformiga valla maa-ala Rakke valla ja Vaimastvere valla vahel. Liigvalla Liigvalla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 20.03.2016) Maa-ameti kaardirakendused
Kilbavere

Kilbavere küla oli küla Tartumaal Laiuse kihelkonnas. 1977. aastal liideti küla Oti külaga. Kilbavere küla on esmamainitud 1599. aastal (Kilbawer), kui küla kuulus Laiuse lossi folvarki Madej vakusesse. 1624. aastal on küla (Kilpauer) nimetatud Kodisma vakusesse kuuluvana. Hiljem kuulus küla Laius-Tähkvere mõisale jäädes Torma kihelkonna maa-alale. Kilbavere mõis Oti küla Laius-Tähkvere mõis Torma vald Kõpp, Juhan. Laiuse kihelkonna ajalugu. Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1937.
Richard Devid

Richard Devid (ka Richard Deevid; 30. aprill 1893 Kärdlas – 5. juuni 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti ärimees. Richard Devid oli Tallinnas Harju tänaval asunud Eesti eliithotelli ja restorani Kuld Lõvi omanik ning Tallinna Rotary Klubi liige. Olles pärit Kärdlast, kinkis ta Kärdla kirikule 1920. aastate lõpul uue kella. Talle kuulunud hotell natsionaliseeriti 1940. aastal. Ta ise vahistati 14. juunil 1941 ning küüditati NSV Liidu sisemaale, kus talle tribunali otsusega 21. märtsil 1942 määrati surmanuhtlus. Otsus viidi täide 5. juunil 1942. Tema tütar on Vive Devid. Tallinna Pühavaimu kogudus (1877-1926). V personaalraamat, A-M. Lk 1-303.; TLA.1463.1.34; 1913-1935. EELK Pühalepa kogudus. Personaalraamat VII (eesti ja saksa pihtkonnad); EAA.3168.1.27; 1895-1903. "Kärdla kiriku ehituslugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. märts 2011. Vaadatud 26. septembril 2011. "Võõrastemaja või avalik maja?"[alaline kõdulink] Postimees, 1999 "okupatsioon.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. detsember 2014. Vaadatud 14. aprillil 2015.
Heinrich Gutkin

Heinrich (Henoch) Gutkin (13. juuni 1879 Tallinn – 11. oktoober 1941 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli juudi rahvusest Eesti ettevõtja ja Rahvuskogu liige. Ta oli Tallinna Juudi Ühispanga juhatuse esimees, riidekaupluse omanik ja Kaubandus-Tööstuskoja liige aastatel 1925–1937. Ta oli ka Juudi Kultuuriomavalitsuse abiesimees, Juudi vähemusrahvuse IV kultuurinõukogu liige ning Juudi kultuuriomavalitsuse esindaja Rahvuskogu Teises Kojas. Ta vahistati Nõukogude võimu poolt 14. juunil 1941 ja küüditati NSV Liitu, kus suri vangilaagris. Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Põikintrusioon

Põikintrusioon ehk diskordantne intrusioon on intrusioon, mis, olles kontaktis kildaliste või kihiliste kivimitega, lõikab neid kihte. Põiksed intrusioonid on daik, nekk, štokk, batoliit, diapiir, ringdaik, apofüüs. Rööpintrusioon
Kapp (täpsustus)

Kapp on mööbliese. Kapp on puidust nõu. Kapp on endisaegne mahumõõt. Kapp on jalatsi osa. "Kapp" ("Le Placard") on 2001. aasta film. Kapp (perekonnanimi) Aleksander Kapp (1874–1940) oli eesti vaimulik Artur Kapp (1878–1952) oli eesti helilooja ja pedagoog Eugen Kapp (1908–1996) oli eesti helilooja ja pedagoog Joosep Kapp (1833–1894) oli rahvusliku liikumise tegelane ja kooliõpetaja Viktor Kapp (1919–2003) oli eesti metsandus- ja sporditegelane Villem Kapp (1913–1964) oli eesti helilooja ja pedagoog Kappel
Otto III (Braunschweig-Lüneburg)

Otto III (u. 1296 – 1352) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Lüneburgi vürst aastast 1330 kuni oma surmani. Otto abielust Mecklenburgi Mathildega (1293–1358) sündisid järgmised lapsed: Mathilde (suri 7. septembril 1357), oli abielus Waldecki krahvi Otto II-ga Otto Elisabeth (suri 20. veebruaril 1386) Welfid Braunschweig-Lüneburgi hertsogkond Welfide dünastia koduleht
Wilhelm II (Braunschweig-Lüneburg)

Wilhelm II (u. 1300 – 1369) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Lüneburgi vürst aastast 1330 kuni oma surmani. Wilhelmil oli tütar igaühega oma neljast naisest. Esimesest abielust Ravensbergi krahvi Otto IV tütre Hedwigiga (suri pärast aastat 1387): Elisabeth (suri aastal 1384) Teisest abielust Mariega: Mathilde (suri pärast 16. maid 1410) Welfid Saksi-Wittenberg Welfide dünastia koduleht
Vaheküla

Vaheküla on endine küla Jõgevamaal Jõgeva vallas. 1977. aastal liideti küla Leedi külaga.
Skalaarkorrutis

Vektorite a = (a1, a2, ..., an) ja b = (b1, b2, ..., bn) skalaarkorrutiseks nimetatakse arvu: a ⋅ b = ∑ i = 1 n a i b i = a 1 b 1 + a 2 b 2 + ⋯ + a n b n {\displaystyle \mathbf {a} \cdot \mathbf {b} =\sum _{i=1}^{n}a_{i}b_{i}=a_{1}b_{1}+a_{2}b_{2}+\cdots +a_{n}b_{n}} kus Σ tähistab summeerimist ja n on vektorruumi mõõde. Näiteks kolmemõõtmelises ruumis on vektorite (1, 3, −5) ja (4, −2, −1) skalaarkorrutis ( 1 , 3 , − 5 ) ⋅ ( 4 , − 2 , − 1 ) = 1 ⋅ 4 + 3 ⋅ ( − 2 ) + ( − 5 ) ⋅ ( − 1 ) = 4 − 6 + 5 = 3. {\displaystyle (1,3,-5)\cdot (4,-2,-1)=1\cdot 4+3\cdot (-2)+(-5)\cdot (-1)=4-6+5=3.} Juhul, kui vektori liikmed on kompleksarvud, siis skalaarkorrutis defineeritakse kui a ⋅ b ∗ = ∑ i = 1 n a i b i ∗ = a 1 b 1 ∗ + a 2 b 2 ∗ + ⋯ + a n b n ∗ {\displaystyle \mathbf {a} \cdot \mathbf {b^{*}} =\sum _{i=1}^{n}a_{i}b_{i}^{*}=a_{1}b_{1}^{*}+a_{2}b_{2}^{*}+\cdots +a_{n}b_{n}^{*}} , kus b ∗ {\displaystyle b^{*}} on b {\displaystyle b} kaaskompleksarv. Tegemist on üldisema valemiga, mis kehtib ka reaalarvuliste liikmetega vektorite puhul, sest kaaskompleksi võtmine reaalarvust jätab arvu samaks. Füüsikas saab skalaarkorrutise abil arvutada mehaanilist tööd. Matemaatikas kasutatakse skalaarkorrutist segakorrutise defineerimisel. Vektorkorrutis Bilineaarvorm
Aosilla

Aosilla (ka Haoselja) on endine küla Jõgevamaal. 1977. aastal liideti küla Oti külaga. Geograafilised koordinaadid on 58° 56′ 15″ N, 26° 41′ 30″ E. Aosilla külast läks 20. sajandi I poolel metsatee endisse Raja külla, mis paikneb praeguse Ida-Viru maakonna Mustvee valla Laekannu küla maa-alal. 20. sajandi esimesel poolel töötas külas algkool. 1919/20. õppeaastal oli see kolmeklassiline, ülalpidajaks Laius-Tähkvere vald. Õpilaste arv oli väike ja neid võeti vastu üle aasta. 1929/30. õppeaastal töötas koolis neli klassi, 1932/33. aastast lisandus viies klass. Pärast Eesti okupeerimist töötas algkool 4-klassilisena. 1941. aastal kool enam ei töötanud. Aosilla algkool – 5329, Ajalooarhiivi fondiloend
Metsaküla (Jõgeva)

Metsaküla oli küla Jõgevamaal, tänapäeval Jõgeva vallas. 1977. aastal liideti küla Oti külaga. Oti küla
Magnus II (Braunschweig-Lüneburg)

Magnus II (1324–1373), kutsutud ka Magnus Kaelakeega (Magnus Torquatus), oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog, valitses Wolfenbütteli vürstkonda ja ajutiselt ka Lüneburgi vürstkonda. Magnus abiellus Anhalt-Bernburgi vürsti Bernhard III tütre Katharinaga. Neil olid järgnevad lapsed: Elisabeth, abiellus Schleswigi hertsogi/Holstein-Rendsburgi krahvi Gerhard II/VI-ga (umbes 1367 – 4. august 1404) Friedrich I (1357–1400) Bernhard I (suri aastal 1434) Heinrich I (suri aastal 1416) Agnes I (suri aastal 1410), abiellus Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Albrecht I-ga (1339–1383) Helene, abiellus Hoya krahvi Erich I-ga Elisabeth (suri aastal 1420), abiellus Oldenburgi krahvi Moritz IV-ga (1380–1420) Agnes (enne aastat 1356 – u. aastal 1416), abiellus Rootsi kuninga Albrechtiga Sophie (1358–28. mai 1416), abiellus 8. aprillil 1373 Saksi-Lauenburgi hertsogi Erich IV-ga . Mechthild (1370–??), abiellus Hoya krahvi Otto III-ga (suri aastal 1428) Otto II von Braunschweig-Lüneburg (u. 1364–1406), Bremeni peapiiskop
August Ingermann

August Ingermann (17. november 1877 Tarvastu vald, Viljandimaa – 11. mai 1934) oli Eesti sõjaväelane ja politseiametnik. August Ingermann omandas hariduse Tartus. 1896. aastal asus ta teenistusse Tartu kreispolitsei kantseleisse, kust siirdus sekretäriks Riia ringkonnakohtu prokuröri abi juurde 1901. aastal, kust viidi üle sekretäriks Petrogradi ringkonnakohtu kriminaaljaoskonda 1915. aastal. Hoolsa teenistuse eest anti talle Stanislavi orden 1914. aastal. 1916. aastal lähetati A. Ingermann Venemaa Imperaatorliku Armee kaardiväe staabiülema korraldusse ja ülendati sõjaväeametnikuks ning määrati teenistusse käsutusametnikuks staabi luureosakonda. 1917. aastal määrati A. Ingermann staabi uurimisosakonna juhatajaks, kust lasti reservi jaanuaris 1918. A. Ingermann astus Eesti Vabadussõja alguses detsembris 1918 Eesti Rahvaväkke ja määrati 2. Diviisi teadetekogumise punkti, 1919. aasta juunis viidi üle Valga teadetekogumise punkti ülemaks. Pärast Vabadussõja lõppu arvati 31. mail 1920 reservi. 1. juunil 1920 astus A. Ingermann Kaitsepolitsei teenistusse ja määrati Kaitsepolitsei Valga jaoskonna ülemaks, kust viidi üle Kaitsepolitsei Tallinna jaoskonna ülemaks 15. jaanuaril 1923. Tallinna jaoskonna ülema ametikoht nimetati 1. jaanuaril 1926 Poliitilise Politsei Tallinna komissariks, kellena A. Ingermann teenis kuni 25. juunini 1933. Hoolsa ja eeskujuliku teenistuse eest määrati A. Ingermannile veebruaris 1928 autasu 3 kuupalga suuruses ja 1933. aasta juunis 350 kr ulatuses. 1933. aastal viidi A. Ingermann üle omal palvel kriminaalkomissariks Viljandisse, kus töötas kuni surmani 11. mail 1934. Kaitseliidu III klassi Valgerist[viide?] Kaitseliidu Kotkaristi III klassi teenetemärk[viide?]
Kapp

Kapp on ühe või mitme uksega mööbliese asjade hoidmiseks. Antiikajal tunti küll juba enamikku mööbliesemeid, mis on kasutusel tänapäeval, kuid kappi kasutati üksnes kauplusemööblina, mitte kodumajapidamises. Kappe liigitatakse peamiselt mõõtmete ja kasutusotstarbe järgi, näiteks vannitoakapid, köögikapid, seinakapid, öökapid ja nii edasi. Antiigileksikon, 2. kd., lk. 22 Vannitoakapid ja liigitus