laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Leesi (perekonnanimi)

Leesi on eesti perekonnanimi. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Leesi 27 mehel ja 35 naisel. Perekonnanimede levikult on Leesi meeste puhul 4483. ja naiste puhul 3654. kohal. Perekonnanime Leesi kandja on keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus on 38). Kõige levinum on perekonnanimi Leesi vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,23. Perekonnanimi Leesi on levinuim Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 2,68. 19. sajandi algul pandi perekonnanimi Leesi Saaremaal[viide?] 1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetasid perekonnanimede Lenzmann ja Muda kandjad nime Leesiks. Samas ükski Leesi oma perekonnanime ei muutnud. Lauri Leesi (1945–), Eesti pedagoog Krista Leesi (1966–), Eesti tekstiilikunstnik Statistikaamet. Nimede statistika. Päring andmebaasist: Leesi. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (uus nimekuju): Leesi. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (vana nimekuju): Leesi.
Bettina Limperg

Bettina Limperg (sündinud 5. aprillil 1960 Wuppertalis Saksamaal) on Saksa jurist, kohtunik.
Limperg

Limperg on perekonnanimi. Bettina Limperg (1960–), Saksa jurist Théodore Limperg (1879–1961), Hollandi majandusteadlane Limberg
Saksamaa Föderaalkohus

Saksamaa Föderaalkohus (saksa keeles Bundesgerichtshof (BGH)) on Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim kohus kriminaalasjades ja eraõigusasjades. Saksa Föderaalkohus loodi 1. oktoobril 1950. 1. juulist 2014 juhib kohut president Bettina Limperg.
Ene Timmi

Ene Timmi (sündinud 12. detsembril 1956) on Eesti jurist, endine prokurör. 1980. aastal lõpetas Timmi Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1979–1991 Paide prokuratuur stažöör ja uurija 1991–1994 Järva prokuratuur aseprokurör 1994–2004 Tartu prokuratuur 2004–2012 Lõuna ringkonnaprokuratuur (kevad 2004 – suvi 2006 eriasjade prokurör, hiljem ringkonnaprokurör) 2012–2021 Viru ringkonnaprokuratuur, 2017–2021 juhtivprokurör 2016 Valgetähe IV klassi teenetemärk "Eesti prokurörid 2001" (Tallinn: Riigiprokuratuur, 2001) lk 59. Justiitsministeeriumi dokumendiregister. Justiitsministri 09.05.2017 käskkiri nr 118-k "Juhtivprokuröri ametikohale nimetamine". Justiitsministeeriumi dokumendiregister. Justiitsministri 14.12.2020 käskkiri nr 170-k "Ene Timmi juhtivprokuröri ametikohalt vabastamine". Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 04.02.2016 otsus nr 739 "Riiklike autasude andmine". Avaldamismärge: RT III, 05.02.2016, 3. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Süüdimõistmine pole prokuröri eesmärk" Põhjarannik, nr. 115, 1. juuli 2017 "Ene Timmi: “Pean elus suurimaks väärtuseks õiglust”" Virumaa Teataja, 31. jaanuar 2020
Mart Timmi

Mart Timmi (sündinud 11. jaanuaril 1946) on eesti põllumajandustegelane. 1953–1960 Ruusa 7-klassiline kool 1960–1961 Põlva kaugõppekeskkool 1963–1967 Väimela sovhoostehnikum 1976–1981 EPA agronoomia eriala kaugõppes 1967–1975 Kalevipoja kolhoosi seemnekasvatusagronoom 1975–1977 Väimela näidissovhoostehnikumi osakonnajuhataja 1977–1985 Väimela näidissovhoostehnikumi peaagronoom 1985–1990 Võru ATK peaagronoom 1990. aastast Võrumaa Navi küla Jaagumäe talu peremees 2002 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk 2009 – aasta põllumees 2014 – Põllumajandusministeeriumi kuldne teenetemärk 2018 – Võrumaa vapimärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Aasta põllumehed: Poliitikud ei tohiks hammustada kätt, mis neid toidab!" Maaelu, 6. november 2019. "Mart Timmile pandi rinda kuldne aumärk" Maaleht, 27. veebruar 2014. "Võrumaa kõrgeima autasu pälvis ettevõtja Mart Timmi (lisatud galerii)" Lõunaeestlane, 23. veebruar 2018. "Põllumees Mart Timmi: kes teadmisi ei täienda, on mängust väljas" EPL, 17. september 2011
Agu Timmi

Agu Timmi (sündinud 2. augustil 1961 Võrus) on Eesti jurist, endine kohtunik. 1979 lõpetas Timmi Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli, 1984 Tartu Riikliku Ülikooli. 1984–1987 oli ta Paide rajooni siseasjade osakonna uurija, 1987–1993 Järva maakohtu kohtunik. 7. aprillil 1994 nimetas president Lennart Meri Riigikohtu üldkogu ettepanekul Agu Timmi Tartu Ringkonnakohtu teise astme kohtunikuks. Tema teenistussuhte viimane päev Tartu apellatsioonikohtus oli 30. juunil 2017. Agu Timmi on Eesti Kohtunike Ühingu üks asutajatest, kuid tänaseks enam mitte ühingu liige. Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (1996), lk 28. Kersti Kerstna-Vaks, Toomas Riismaa, Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2006), lk 21. Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2011), lk 23. Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 07.04.1994 otsus nr 300 "Kohtunike ametisse nimetamine". Avaldamismärge: RT I 1994, 28, 423. Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 16.03.2016 otsus nr 753 "A. Timmi ja T. Hristoforova kohtunikuametist vabastamine". Avaldamismärge: RT III, 17.03.2016, 2. Eesti Kohtunike Ühing. Ajalugu. Ülevaade Eesti Kohtunike Ühingu tegevusest aastatel 1991–2006. Eesti Kohtunike Ühing. Liikmed.
Timmi

Timmi on eesti perekonnanimi. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Timmi 32 mehel ja 30 naisel. Perekonnanimede levikult on Timmi meeste puhul 3589. ja naiste puhul 4343. kohal. Perekonnanime Timmi kandja on keskmiselt 39 aasta vanune (mediaanvanus on 35). Kõige levinum on perekonnanimi Timmi vanuserühmas 20–24, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,01. Perekonnanimi Timmi on levinuim Võru maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 7,07. Agu Timmi (1961–), eesti jurist, endine kohtunik Ene Timmi (1956–), eesti jurist, endine prokurör Mart Timmi (1946–), eesti põllumajandustegelane Timm Statistikaamet. Nimede statistika. Päring andmebaasist: Timmi.
Merit Bobrõšev

Merit Bobrõšev (sündinud 24. augustil 1979) on Eesti jurist, ametilt kohtunik. 11. eluaastani elas Ida-Virumaal. Keskkooli lõpetas Raplas. Õigust asus Veritasse õppima sõbranna kutsel, kuigi algus soovis minna hoopis Audentesse majandust tudeerima, kuid loobus liigkõrge õppemaksu tõttu. Tööalast karjääri alustas kohtu istungisekretärina. Aastatel 2008–2013 oli ta konsultant Tallinna Ringkonnakohtus, 2014–2016 kohtujurist Harju Maakohtus. 6. detsembril 2016 nimetas Vabariigi President Riigikohtu üldkogu ettepanekul Bobrõševi esimese astme kohtunikuks alates 1. jaanuarist 2017. Ta asus tööle Viru maakohtusse ja lahendas süüasju. 2020. aasta veebruaris vabanes Tallinna Ringkonnakohtus ametikoht seoses senise kriminaalkolleegiumi liikme Andres Parmase asumisega riigi peaprokuröriks. Kandideerisid Tambet Grauberg Pärnu maakohtust, Merle Parts ja Aulike Salo Harju maakohtust ning Heili Sepp ja Merit Bobrõšev Viru maakohtust. Valituks osutus Heili Sepp. Ta oli Riigikohtu juures asuva distsiplinaarkolleegiumi liige veebruarist 2020 kuni maini 2021. 1. maist 2021 sai temast Justiitsministeeriumi karistusõiguse ja menetluse talituse juhataja. 31. oktoobril 2022 oli tema teenistuse viimane päev ministeeriumis ning ta asus tööle kohtunikuna Harju maakohtusse. 1-23-2480 (Danske kliendihaldurid) Bobrõšev sai oma perekonnanime Ukrainast pärit vanaisalt, kes oli Siberisse küüditatud nagu eestlannast vanaemagi. Justiitsminiteeriumi dokumendiregister. Justiitsminiseeriumi kantsleri 31.03.2021 käskkiri nr 55-k "Merit Bobrõševi (Bobrõšev) ametisse nimetamine". Kohtunik Bobrõšev tõmbas Danske protsessil sae käima: „Mu silmad säravad, kui kohtusaali astun“, Eesti Ekspress, 14.11.2023. Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 06.12.2016 otsus nr 30 "Kohtunikuks nimetamine". Avaldamismärge: RT III, 07.12.2016, 4. "Kohtunik Heili Sepp asub tööle Tallinna ringkonnakohtus" Postimees, 1. juuli 2020. Justiitsminiteeriumi dokumendiregister. Justiitsminiseeriumi kantsleri 19.10.2022 käskkiri nr 197-k "Merit Bobrõševi teenistusest vabastamine". "Viru maakohtu kohtunik: alaealine ei ülbitsenud, kui teatas, et teda ei huvita, milline karistus talle määratakse" Eesti Päevaleht, 09.10.2020 Kohtunik Bobrõšev tõmbas Danske protsessil sae käima: „Mu silmad säravad, kui kohtusaali astun“ Eesti Ekspress, 14.11.2023
Jevgeni Bobrõšev

Jevgeni Jevgenjevitš Bobrõšev (sündinud 13. novembril 1987 Kondrovos Kaluga oblastis) on vene motosportlane. Ta on mitmekordne Venemaa meister. Maailmameistrivõistlustel võitis 2015. aastal MXGP sarjas pronksmedali.
Bobrõšev

Bobrõšev (vene keeles Бобрышев) on vene perekonnanimi. Nimi on tuletatud venekeelsest sõnast bobr, mis tähendab kobrast.[viide?] 2021. aasta seisuga on Eestis sellise perekonnanime kandjaid vähem kui 5. Jevgeni Jevgenjevitš Bobrõšev (1987–), vene motosportlane Juri Anatoljevitš Bobrõšev (1961–), vene jalgpallur Juri Ivanovitš Bobrõšev (1951–), vene poliitik Merit Bobrõšev (1979–), Eesti jurist ja riigiametnik Valentin Bobrõšev (1945–), vene sõjaväelane Vladislav Bobrõšev (1997–), ukraina akrobaat Statistikaamet. Nimede statistika. Päring andmebaasist: Bobrõšev.
Kai Realo

Kai Realo (sündinud 24. oktoobril 1967 Viljandis) on Eesti ärijuht. 1986 C. R. Jakobsoni nimeline Viljandi 1. keskkool (kuldmedal) 1986–1991 Tallinna Tehnikaülikool, majandusinsener 2003–2006 Tartu Ülikool, turunduse ja juhtimise magister 1991–1993 Viimsi valla tehnikasekretär 1993–1998 IBM Estonia partnersuhete juht 1998–2001 Mobinest OÜ (Mäkitorppa) brändijuht 2001–2003 Mobinest OÜ (Mäkitorppa) tegevjuht 2003–2005 Elisa Eesti, jaemüügiosakonna juht 2005–2012 AS Eesti Statoil, kontseptsioonijuht 2012–2021 Circle K Eesti, peadirektor 2021– Ragn-Sells Eesti, juht 2018. aastal pälvis Kai Realo Eesti Personalijuhtimise Ühingu PARE konkursil parima juhi auhinna. 2019. aasta veebruaris valiti Realo kolmeks aastaks Eesti Tööandjate Keskliidu volikogu esimeheks. 2022. aasta veebruaris valiti Realo jätkama volikogu esimehe rolli järgneval kolmel aastal. 2022. aasta novembris pälvis ta Eesti Päevalehe, LP ja Delfi koostatud edetabelis "Eesti mõjukad 2022" 76. koha. "PARE koduleht". Vaadatud 26.11.2022. "Tööandjate Keskliit valis volikogu esimeheks Kai Realo". ERR. 06.02.2019. Vaadatud 26.11.2022. "Tööandjad valisid uue volikogu, esinaisena jätkab Realo". 16.02.2022. Vaadatud 26.11.2022. "Eesti mõjukad 2022". 25.11.2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 25.11.2022. Vaadatud 25.11.2022. "Tippjuht Kai Realo hindab assistentide juures üle kõige iseseisvust" sekretar.ee, 14. september 2017 "Aastaid Circle K-d juhtinud Kai Realo lahkub ametist" Delfi, 27. juuli 2021
Realo

Realo on eesti perekonnanimi. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Realo alla viiel mehel ja 6 naisel. Perekonnanimede levikult on Realo meeste puhul 31429. ja naiste puhul 20300. kohal. 19. sajandi algul perekonnanimede määramise käigus seda ühelegi perekonnale teadaolevalt ei antud. 1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati perekonnanimi Reiner perekonnanime Realo vastu. Samas, Realo nime mõne muu perekonnanime vastu keegi ei vahetanud. Anu Realo (1971–), eesti teadlane Enn Realo (1939–2016), eesti füüsik Kai Realo (1967–), eesti ärijuht Küllike Realo (1942–2006), eesti keemik Statistikaamet. Nimede statistika. Päring andmebaasist: Realo. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine. Päring andmebaasist (algne nimekuju): Realo. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (uus nimekuju): Realo. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (vana nimekuju): Realo.
Lipov

Lipov on mitme isiku perekonnanimi, ka on Lipov mitme asutusüksuse nimi. Perekonnanime Lipov kannab mitu isikut: Aleksandr Aleksandrovitš Lipov (1941–), nõukogude ja vene kino- ja teatrinäitleja Andrei Jurjevitš Lipov (1969–), vene riigiametnik, Roskomnadzori juhataja Ivan Zahharovitš Lipov (1933–), nõukogude tööeesrindlane, sotsialistliku töö kangelane Juri Mihhailovitš Lipov (1928–), nõukogude teadlane Juri Noievitš Lipov (1934–), nõukogude teadlane Lipov (Homieli oblast) Lipov (Rostovi oblast)
Andrei Lipov

Andrei Jurjevitš Lipov (sündinud 23. novembril 1969 Moskvas) on vene riigiametnik. 29. märtsist 2020 on ta Roskomnadzori juhataja.
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kahekümne esimene parandus

Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kahekümne esimene parandus on Ameerika Ühendriikide põhiseaduse muudatus 18. põhiseadusparanduse tühistamise kohta ehk alkohoolsete jookide impordi taaslubamise kohta. Parandus võeti vastu Kongressis 20. veebruaril 1933 ning ratifitseeriti osariikide tasemel 5. detsembril 1933.
France (laev 1910)

France oli Compagnie Générale Transatlantique'ile ehitatud ookeaniliinilaev, mis seilas aastatel 1912–1935. See valmis Chantiers de l'Atlantique'i laevatehases Saint-Nazaire'is. Laev lammutati Dunkirkis 1936. aastal.  France (laev 1910) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Venemaa rubla

Venemaa rubla ₽ (vene keeles: рубль, mitmuses рубли) on Venemaa rahaühik, mida kasutavad ka Abhaasia ja Lõuna-Osseetia. Rubla oli varem ka Venemaa keisririigi, Venemaa Vabariigi, Venemaa Nõukogude Vabariigi ja Vene SFNV rahaühikuks. 1 rubla jaguneb 100 kopikaks (vene keeles: копейка, mitmuses копейки). ISO 4217 rahakood on RUB. Endine rahakood RUR tähistab ümberarvestusele (1 RUB = 1000 RUR) eelnevat Vene rubla. Seisuga 2. detsember 2014 oli Euroopa Keskpanga rubla vahetuskurss 1 EUR = 66,267 RUB. 9. veebruaril 2016 oli EKP euro kurss 88,3952 rubla. Seisuga 14. aprill 2018 oli Venemaa rubla kurss: 1 EUR = 76,2186 RUB 1 USD = 62.0231 RUB Seisuga 20. aprill 2021 oli Venemaa rubla kurss: 1 EUR = 91,76 RUB 1 USD = 76 RUB Sõna "rubla" tuleneb vene tegusõnast рубить ('raiuma'). Ajalooliselt oli rubla teatud kaaluga raiutud hõbedatükk. See oli Vene vaste keskaegse Lääne-Euroopa margale. Sõna "kopikas" tuleneb vene sõnast копьё ('oda'). Esimesed kopikad, mis vermiti Moskva Suurvürstiriigis peale Novgorodi vallutamist 1478. aastal, kandsid Moskva vappi püha Jüriga, keda kujutati odaga tapmas draakonit. Raha väärtused jagunevad järgmiselt: 1, 2, 3, 5, 10, 15, 20, 50 kopikat ja 1, 3, 5, 10, 25, 50, 100 rubla. Seda traditsiooni on järgitud juba impeeriumi ajast. Samuti on rahatähtede värvid jäänud ühtlaseks üle sajandi kuni nõukogude aja lõpuni: 1 rubla – pruun 3 rubla – roheline 5 rubla – sinine 10 rubla – punane 25 rubla – lilla 50 rubla – roheline 100 rubla – pruun Alates 2004. aastast kasutatavad rahatähed: 10 rubla – kollane 50 rubla – sinine 100 rubla – pruun 500 rubla – lilla 1000 rubla – roheline 5000 rubla – oranž Venemaa 2016. aasta 5-rublasel metallrahal, mis ilmus sarjas „Nõukogude vägede poolt Saksa fašistlike anastajate käest vabastatud riikide pealinnad“, on lisaks pronkssõdurile kujutatud ka Tallinna linnamüüri torni ja Oleviste kiriku kontuure. Duumarubla Kerenski rubla Nõukogude rubla https://www.ecb.europa.eu/stats/exchange/eurofxref/html/eurofxref-graph-rub.en.html Spence, Peter (16. detsember 2014). "Russian economic crisis: as it happened 16 December 2014". Telegraph. Vaadatud 17. detsember 2014. https://www.eestipank.ee/valuutakursside-ajalugu [1] [2] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. august 2017. Vaadatud 9. mail 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Venemaa Keskpank Goznak 28. märts 2015, Naine, kes päästis Vene rubla kuristikust, äripäev.ee Venemaa pangatähed sealhulgas NSV Liidu ja õigusjärglaste pangatähed (saksa, inglise, prantsuse keeles)
Juri Brežnev

Juri Leonidovitš Brežnev (vene keeles Юрий Леонидович Брежнев; 31. märts 1933 Kamjanske, Dnipropetrovski oblast, Ukraina NSV – 3. august 2013 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigitegelane. Juri Brežnev oli Leonid Brežnevi poeg. Ta lõpetas 1955. aastal Dniprodzeržõnski Metallurgiainstituudi ja 1960. aastal Üleliidulise Väliskaubanduse Akadeemia. 1960. aastatel oli Brežnev NSV Liidu kaubandusesindaja Rootsis. Aastatel 1976–1979 oli ta NSV Liidu Väliskaubanduse ministri asetäitja ja 1979–1983 ministri esimene asetäitja. 1986. aastal saadeti Brežnev 53-aastaselt pensionile. Brežnev elas Moskvas. 2003. aastal lisandus vanaduspensionile 3000 rubla suurune personaalpension. Ta suri 80-aastaselt augustis 2013. Tema põrm on maetud Vagankovo kalmistule Moskvas. Teda autasustati aastatel 1966–1982 kokku viie ordeniga. Augustis 1982 anti talle Lenini orden. Juri Brežnevil oli kaks poega, neist noorim Andrei Brežnev tegeles poliitikaga. Galina Brežneva oli Juri Brežnevi õde.  Juri Brežnev – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Andrei Brežnev

Andrei Jurjevitš Brežnev (vene keeles Андрей Юрьевич Брежнев; 15. märts 1961 Moskva – 10. juuli 2018 Sevastopol) oli Venemaa poliitik. Andrei Brežnev oli Leonid Brežnevi lapselaps. Ta lõpetas 1983. aastal NSV Liidu Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituuti (MGIMO) rahvusvaheliste majandussuhete teaduskonna. Aastatel 1989–1991 oli ta NSV Liidu Kaubandusministeeriumi välissuhete valitsuse ülema asetäitja. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist (1991) töötas ta erasektoris. Aastatel 2004–2014 oli ta Venemaa Föderatsiooni Kommunistliku Partei liige. 2014. aastal valiti ta Venemaa Sotsiaalse Õigluse Kommunistliku Partei Keskkomitee esimeseks sekretäriks. Brežnev elas Sevastopolis. Ta suri 57-aastaselt juulis 2018 infarkti tagajärjel. Tema põrm on maetud Novodevitšje kalmistule Moskvas. Andrei Brežnevi isa oli Juri Brežnev ja tädi Galina Brežneva. Andreil oli kaks poega: Leonid (sündinud 1984) töötab sõjaväetõlgina ja Oxfordi Ülikooli haridusega Dmitri (sündinud 1985), kes töötab tarkvaramüügi valdkonnas.
73. mereerioperatsioonide keskus

Antin Holovatõi nimeline 73. mereerioperatsioonide keskus (ukraina keeles 73-й морський центр спеціальних операцій імені кошового отамана Антіна Головатого) on Ukraina erioperatsioonijõudude struktuuriüksus. Üksus takistas 2022. aastal Mõkolajivi lahingus Vene vägedel Mõkolajivi lennujaama üle kontrolli saavutamist. 2022. aasta juuli alguses tegi üksus pärast Maosaare lahingut Zmijinõi saarel vaatlust ja andmete kogumist. 2022. aasta oktoobris tegutses üksus Hersoni oblastis. Ірина Назарчук. [Очаківські «морські котики» відзначили річницю свого підрозділу https://www.radiosvoboda.org/a/richnytsya-ochakivs%CA%B9koho-pidrozdilu-mors%CA%B9kykh-kotykiv/31489211.html] 03.10.2021 (vaadatud: 04.11.2022) “Раз не можна вдень, то візьмемо вночі”: 73-й морський центр спецоперацій отримав нове гасло (vaadatud: 30.12.2022) Оператор 73-го центру ССО розповів про зачистку аеропорту Миколаєва від росіян. ВІДЕО 07.06.2022 (vaadatud: 08.06.2022) Президент нагородив військовослужбовців ООС, присвоїв військові звання та почесні найменування військовим частинам 2019. ЛЮДМИЛА ТРОЦЕНКО.Підводна спецоперація: як на Зміїному встановили український прапор (vaadatud: 07.07.2022) 73-й центр ССО звітує про звільнення ще двох населених пунктів Херсонщини 04/10/2022 18:36 (vaadatud: 30.10.2022)
Valpolicella

Valpolicella on piirkond Itaalias Verona provintsis Garda järvest ida pool. Ta hõlmab seitse valda: Pescantina, San Pietro in Cariano, Negrar, Marano, Fumane, Sant'Ambrogio ja Sant'Anna d'Alfaedo. Sealsel künklikul alal asuvad Itaalia ühed paremad viinamarjaaiad. Veinipiirkonnana on Valpolicella olnud tuntud juba alates Rooma ajast. Tuntumad veinid on Recioto ning kuivatatud viinamarjadest valmistatud kange vein Amarone.
Richard Carapaz

Richard Antonio Carapaz Montenegro (sündinud 29. mail 1993 Tulcáni kantonis) on Ecuadori jalgrattur. Olümpiavõitja grupisõidus (2020). Aastatel 2017–2019 sõitis ta meeskonnas Movistar Team. Aastatel 2020–2022 meeskonnas Ineos Grenadiers. Alates 2023 võistleb EF Education–EasyPost ridades. 2019. aastal võitis ta Giro d'Italia. 2020. aastal oli ta Vuelta a Españal teine ja 2021. aastal Tour de France'i kolmas. 2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs tuli ta grupisõidus olümpiavõitjaks. Carapaz sai sellega Ecuadori ajaloo teiseks olümpiavõitjaks ja üldse teiseks medalivõitjaks.  Richard Carapaz – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Richard Carapaz – ProCyclingStats
Marek Piestrak

Marek Piestrak (sündinud 31. märtsil 1938 Krakówis) on Poola filmilavastaja, telerežissöör ja filmistsenarist. Piestrak lõpetas 1961. aastal Gdański Tehnikaülikooli ja seejärel 1968. aastal Łódźis Leon Schilleri Filmi, Televisiooni ja Teatri Riikliku Kõrgkooli režii alal. Stažeeris 1968. aastal Hollywoodis Roman Polański filmi "Rosemary laps" võtetel. Piestrak on Poola Filmiakadeemia liige. Piestrak on loonud mängufilme, tele- ja filmisarju ning dokumentaalfilme, sealhulgas: "Navigaator Pirx" (1979, mängufilm) "Emahunt" (1982, mängufilm) "Madude oru needus" (1988, mängufilm) "Powrót Wilczycy" (1990, mängufilm) "Saatana pisar" (1993, mängufilm) "Akvaarium" (1995, mängufilm) "Akwarium, czyli samotność szpiega" (1995, telesari) "Marssal Piłsudski" (2001, filmisari) Koostöös eestlastega tehtud kolmest mängufilmist kuulsaim on "Navigaator Pirx" (1979). Piestrak harrastab mägironimist. Ta on osalenud Ameerika-Poola mägiekspeditsioonis kaheksatuhandelise Dhaulagiri (8167 m) tippu, kus tõusukõrgusel umbes 7000 meetrit oli ta sunnitud tagasi pöörduma. 1979 – Piestraki film "Navigaator Pirx" võitis Kuldse Asteroidi Triestes peetud ulmefilmide rahvusvahelisel filmifestivalil  Marek Piestrak – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Marek Piestrak Eesti Filmibaasis
Anatoli Arhangelski

Anatoli Arhangelski (15. detsember 1977 – 3. märts 2023 Udine, Itaalia) oli Eesti balletitantsija. Arhangelski lõpetas 1996. aastal Tallinna Balletikooli (erialaõppejõud Ago Herkül). Seejärel töötas ta Estonia teatri balletirupis, kus 2003. aastal sai solistiks ja hiljem esitantsijaks. 23. juulil 2021 viidi ta raske prioonhaiguse tõttu ravile Udine haiglasse Itaalias. 2022. aasta mais lubati ta stabiilses seisundis kodusele ravile oma Fontanafreddas elava õe juurde. Hiljem raviti teda veel paar korda haiglas, kui tema seisund halvenes kopsupõletiku tõttu. 2012 – ERGO tantsupreemia (kategoorias "Parim meestantsija") 2013 – Eesti Teatriliidu balletiauhind (Modigliani balletis "Modigliani – neetud kunstnik", Eisenstein balletis "Rosalinde", Lescaut ja Vangivalvur balletis "Manon" (Rahvusooper Estonia) 2022 – Valgetähe IV klassi teenetemärk Tema abikaasa oli balletitantsija Marika Muiste. Neil on tütar Sofia ja poeg Simon. Suri rahvusballeti esitantsija Anatoli Arhangelski Arhangelski, Anatoli. etbl.teatriliit.ee Balletiliit kogub annetusi raskelt haigestunud tantsija Anatoli Arhangelski raviks, Postimees, 28. juuli 2021 Kruus, Tiina (13. jaanuar 2023). "„Loodan, et Anatoli ei saa aru kõigest, mis toimub. Muidu oleks veel kohutavam"". Laupäevaleht. Vaadatud 13. jaanuaril 2023. Raskelt haige Anatoli Arhangelski abikaasa: olukord läheb aina hullemaks. ERR, 29. juuli 2021