Théodule Ribot

Théodule-Armand Ribot (18. detsember 1839 Guingamp, Prantsusmaa – 9. detsember 1916 Pariis) oli bretooni psühholoog ja pedagoog, Prantsuse Akadeemia liige. Ribot sündis Guingampi vallas Bretagne'is ning õppis Saint-Brieuci linna lütseumis, kus hiljem ka töötas. Kahe aasta pärast kolis Pariisi, kus lõpetas 1875. aastal École Normale Supérieure'i doktorikraadiga. Ribot' doktoritöö "Hérédité: étude psychologique" (kordustrükk 1882, 5. trükk 1889) on ta tähtsaim ja tuntuim raamat. 1885. aastal luges Ribot Sorbonne'is eksperimentaalpsühholoogiat ning 1888. aastal määrati ta võrdleva ja eksperimentaalpsühholoogia professoriks Collège de France'is, mis oli Prantsusmaal esimene selline ametikoht. Kaasaegsed tunnustasid tema didaktilisi ja organisaatorivõimeid. Eksperimentaalset ja sünteetilist meetodit järgides analüüsis Ribot suurt hulka pärilikke iseärasusi. Erilist tähelepanu pööras ta inimese psühholoogia füüsilisele poolele, ignoreerides vaimseid või mittemateriaalseid tegureid. Töös "La Psychologie anglaise contemporaine: l'école expérimentale" (1870) avaldas ta poolehoidu sensatsionalistlikule koolkonnale. Sama suhtumine avaldus ka tema Herbert Spenceri teose "Psühholoogia printsiipidest" ("Principles of Psychology") tõlkes. Ribot pooldas metodoloogiat, mis oleks ühtaegu objektiivne ja subjektiivne, lubades analüüsida sisekaemusest kogutud psühholoogilisi fakte. Uue meetodiga, mida ta nimetas patoloogiliseks, tõi Ribot psühholoogiasse psühhopatoloogilised huvid. See koosnes kahest faasist: psühhopatoloogiline vaatlus ja eksperimendid. Ta pooldas seisukohta, et mäluhäirete (amneesia) kulg vastab põhimõttele "uuel vanale, keerukalt lihtsale, teadlikult automaatsele ja vähem korrastatult organiseeritumale" (esimene vastanditest kaob alati esimesena ja taastub viimasena). Seda printsiipi nimetatakse Ribot' gradiendiks. Ta oli ka üks esimesi, kes leidis, et inimese mälu koosneb eri süsteemidest. Hiljem liigitati need protseduraalseks (implitsiitseks) ja eksplitsiitseks, episoodiliseks ja semantiliseks mäluks ning afektiivseks vs ratsionaalseks mõtlemiseks. Ribot' ideid on edasi arendanud sellised kognitiivse neuroloogia uurijad nagu Endel Tulving ja Antonio Damasio. Ribot' töid psühholoogia alal iseloomustasid esituse kergus, rikkalik valik rangelt kontrollitud meditsiinilisi fakte ja ettevaatlikud järeldused. Ta oli valdavalt empiirik: ta püüdis kujundada psühholoogiast täppisteadust, milles uurija isiklik maailmavaade täielikult kaoks. Samas ei pidanud Ribot empirismi rangeks printsiibiks ja lubas ka metafüüsilist põhjusteotsingut, mil pole täppisteadustes kohta. Mitmekülgne suhtumine metafüüsikasse ilmnes ka ajakirjas Revue philosophique, mida Ribot andis välja alates 1876. aastast. Kuigi ajakirjas valitses positivistlik suundumus, ilmus seal ka teistsuguseid artikleid. Lisaks prantslastele avaldati selles välismaiseid autoreid nagu Eduard von Hartmann, Rudolf Hermann Lotze, Horwitz, George Henry Lewis, Herbert Spencer, Mantegazza, Jevgeni de Roberti ja Nikolai Grot. Arvukate artiklite kõrval kirjutas Ribot ka Arthur Schopenhauerist ("Philosophie de Schopenhauer" 1874, 7. trükk 1896), kaasaegsest Saksa psühholoogiast ("La Psychologie allemande contemporaine", 1879, 13. trükk 1898), neli väikest monograafiat ("Les Maladies de la mémoire" 1881, 3. trükk 1898); "De la volonté" 1883, 14. trükk 1899; "De la personnalité" 1885, 8. trükk 1899; "La Psychologie de l'attention" 1888), mis andsid kasulikke andmeid vaimuhaiguste uurimiseks. 1885. aastal rajas Ribot Pariisis füsioloogilise psühholoogia seltsi. Ribot' teooriad on mõjutanud teatriteoreetikut ja lavastajat Konstantin Stanislavskit. 1870 – La Psychologle anglaise contemporaine 1873 – L’Hérédité. Étude psychologique 1874 – La Philosophie de Schopenhauer 1879 – La Psychologie allemande contemporaine 1881 – Les Maladies de la mémoire 1882 – Les Maladies de la volonté 1885 – Les Maladies de la personnalité 1886 – La Psychologie du raisonnement : recherches expérimentales par l’hypnotisme 1888 – La Psychologie de l’attention 1894 – Psychologie des grands calculateurs et des joueurs d’échecs 1896 – La Psychologie des sentiments 1897 – L’Evolution des idées genérales 1900 – Essai sur l’imagination créatrice 1900 – La Suggestibilité 1903 – Les Obsessions et la psychasthénie 1903 – L’étude expérimentale de l’intelligence 1904 – La Logique des sentiments 1906 – Essai sur les passions 1910 – Problèmes de psychologie affective 1911 – Les idées modernes sur les enfants 1914 – La vie inconsciente et les mouvements 1919 – Les Médications psychologiques Renaud Persiaux, "Théodule Ribot (1839-1916), Alfred Binet (1857-1911) - Naissance des sciences de l’esprit", paru dans le Spécial no 6 de Sciences humaines, octobre-novembre 2007 Cinq siècles de pensée française Ludovic Dugas, "Le philosophe Théodule Ribot", Payot, 1924, 158 lk Serge Nicolas, "Théodule Ribot: Philosophe breton, fondateur de la psychologie française", L'Harmattan, 2005 Serge Nicolas, "Théodule Ribot (1839-1916). Le philosophe, la mémoire et l'imagination", Sciences humaines, nr 7, september-oktoober 2008 "Essai sur l'imagination créatrice" Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Théodule-Armand Ribot seisuga 27.05.2011. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit fr:Théodule Ribot seisuga 27.05.2011. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit it:Théodule-Armand Ribot seisuga 27.05.2011. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit ru:Рибо, Теодюль seisuga 27.05.2011. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit fi:Théodule Ribot seisuga 27.05.2011. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit nl:Théodule Ribot seisuga 27.05.2011. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit pt:Théodule-Armand Ribot seisuga 27.05.2011.