laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mostefaï

Mostefaï või Mostéfaï on perekonnanimi, mida on kandnud mitmed märkimisväärsed isikud: Chawki Mostefaï (sünd 1919), Alžeeria poliitik; El-Hadi Mostefaï (1894-1980), Prantsusmaa poliitik; Ismaël Omar Mostefaï (1985-2015), Prantsusmaa islami terrorist; Mostéfa Kouadri Mostéfaï, Alžeeria wali; Seghir Mostefaï (sünd 1926), Alžeeria poliitik.
Premier League'i hooaeg 2018–2019

Premier League'i hooaeg 2018–2019 oli Inglismaa Premier League'i 25. hooaeg. Hooaeg algas 10. augustil 2018 ja lõppes 12. mail 2019. Teist hooaega järjest tuli Inglismaa meistriks Manchester City, kes võitis Premier League'i neljandat korda ja tuli Inglismaa meistriks kuuendat korda. Manchester City kogus liigas 98 punkti. Kuigi teiseks jäänud Liverpool kaotas hooaja jooksul vaid ühe mängu, jäädi Manchester Cityle lõpuks alla ühe punktiga – 97 punkti on Premier League'i ajaloo paremuselt kolmas punktisaak ja üksi teine klubi pole nii suure punktisummaga teiseks tulnud. Veel 3. jaanuaril edestas Liverpool Manchester Cityt seitsme punktiga. Pärast seda võitis Manchester City kõigist allesjäänud 17 mängust 16 ja kaotas neist vaid ühe. Liverpool suutis viimasest 17 mängust neljal korral viiki mängida. Liiga hooajal osales 20 meeskonda: 17 klubi eelmisest hooajast ja kolm klubi eelmise aasta Inglismaa jalgpalli esiliigast, mis kindlustasid endale edasipääsu kõrgliigasse. Esiliiga võitja Wolverhampton Wanderers mängis kõrgliigas viimati hooajal 2011–2012, mil jäädi 20. kohale ja langeti esiliigasse. Järgmisel hooajal langeti isegi Inglismaa kolmandasse liigasse, kust õnnestus tõusta hooajaks 2014–2015 tagasi esiliigasse. Esiliiga teine Cardiff City mängis kõrgliigas viimati hooajal 2013–2014, mis saadi 20. koht ja langeti välja. See on alles teine kord, mil Cardiff City Premier League'is mängib ja pärast hooaega 1961–1962 alles teine kord, mil Inglismaa kõrgliigasse kuulutakse. Esiliiga kolmas klubi Fulham kindlustas pääsu kõrgliigasse tänu võidule play-off-ringis. Fulham mängis Premier League'is aastatel 2001–2014, kuid hooajal 2013–2014 jäädi 19. kohale ja langeti esiliigasse. Nad asendasid Premier League'ist välja langenud Stoke Cityt, Swansea Cityt ja West Bromwich Albioni. Cardiff City ja Fulham ei suutnud kõrgliigasse püsima jääda, samuti langes välja Huddersfield Town, kes mängis kõrgliigas alates hooajast 2017–18. Premier League'is mängisid hooajal 2018–19 järgmised 20 klubi: Peatreenerid hooaja alguse seisuga Manchester City meeskond hooajal 2018–19: Väravavaht: Ederson (38/0) Kaitsjad: Aymeric Laporte (35/3), Kyle Walker (33/1), John Stones (24/0), Nicolás Otamendi (18/0), Vincent Kompany (C) (17/1), Danilo (11/1), Fabian Delph (11/0), Benjamin Mendy (10/0) Poolkaitsjad: Bernardo Silva (36/7), David Silva (33/6), Leroy Sané (31/10), İlkay Gündoğan (31/6), Fernandinho (29/1), Riyad Mahrez (27/7), Kevin De Bruyne (19/2), Oleksandr Zintšenko (14/-), Phil Foden (13/1) Ründajad: Raheem Sterling (34/17), Sergio Agüero (33/21), Gabriel Jesus (29/7) Peatreener: Pep Guardiola Ametlik koduleht
Ahjupraad

Ahjupraad on lihatoit. Klassikaline ahjupraad valmistatakse enamasti sea tagaosa lihastest, aga ka sea kaela- või seljakarbonaadist. Lisaks valmistatakse ahjupraadi ka veise-, lamba- ja linnulihast. Üldjuhul kasutatakse jahutatud liha. Klassikaline ahjuprae valmistusviis on liha kuumtöötlemist kuivas kuumuses. Liha asetatakse mitte ahjupannile, vaid selle kohal olevale restile, kus praad ei puutu kokku lihast tilkuva mahla või rasvaga. Teostatakse eelpruunistust (küpsetamine) kõrgemal temperatuuril ja järelküpsetust juba madalamal ahjutemperatuuril. Sõltuvalt lihatüki suurusest on küpsetusaeg erinev. Teine võimalus on küpsetada liha ning selle juurde kuuluvat köögivilja küpsetuskotis. Sel viisil saab ära kasutada toiduainete oma niiskuse. Kodustes oludes võib liha küpsetada ka lahtiselt, asetades prae tooreste sibulate kihile, mis hoiavad liha mahlasena. Maitsestamiseks sobivad maitseainesegud, ürdid ja klassikalised vürtsid. Väga sobilikud maitseandjad on maitseköögiviljad (küüslauk, mugulsibul).
Inseneriväe kindralpolkovnik

Inseneriväe kindralpolkovnik (vene keeles генерал-полковник инженерных войск) oli NSV Liidu relvajõududes aastatel 1940–1984 kehtinud sõjaväeline auaste inseneriväe juhtivkoosseisule. Pärast 1984. aastal inseneriväe kindralpolkovniku auastme kaotamist anti kõigile auastme kaotamise ajal elus olnud aukraadi omanikele kindralpolkovniku auaste. Inseneriväe kindralpolkovniku auastmest kõrgem oli inseneriväe marssali ja madalam inseneriväe kindralleitnandi auaste. 1943 – Mihhail Vorobjov (1917–1996), koordineeris rinnete insenerivägede koostööd, sai 1944 inseneriväe marssaliks 1944 – Leonti Kotljar (1901–1953), rinde inseneriväe ülem, sai 1945 Nõukogude Liidu kangelaseks 1944 – Aleksei Prošljakov (1901–1973), rinde inseneriväe ülem, sai 1945 Nõukogude Liidu kangelaseks ja 1961 inseneriväe marssaliks 1944 – Arkadi Hrenov (1900–1987), rinde inseneriväe ülem, sai Talvesõjas Nõukogude Liidu kangelaseks (1940) 1945 – Aleksandr Tsirlin (1902–1976), rinde inseneriväe ülem, pärast sõda Kuibõsevi-nimelise Inseneri-sõjaväeakadeemia ülem, sõjateaduste doktor, professor 1966 – Viktor Hartšenko (1911–1975), kaitseministeeriumi inseneriväe ülem, sai 1972 inseneriväe marssaliks 1975 – Sergei Aganov (1917–1996), kaitseministeeriumi inseneriväe ülem, sai 1980 inseneriväe marssaliks 1980 – Jevgeni Kolibernov (1921–2013), Kuibõsevi-nimelise Inseneri-sõjaväeakadeemia ülem, Venemaa Föderatsiooni Sõjateaduste Akadeemia akadeemik Sergei Aganov, Suures Isamaasõjas rinde inseneriväe ülem Insenertehnilise teenistuse kindralpolkovnik Insener-kindralpolkovnik Kindralpolkovnik-insener
Rootsi introdutseerimata aadlisuguvõsade loend

Rootsi introdutseerimata aadlisuguvõsade loendis on valitsejateti loetletud suguvõsad, kes said küll Rootsi valitsejatelt aadlitiitli, kuid keda ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda. Nende hulka kuulusid vürstid, krahvid, vabahärrad ja tituleerimata aadlikud. Rootsi introdutseeritud aadlisuguvõsade loend Läänemereprovintside immatrikuleerimata aadlisuguvõsade loend Wachtmeister af Björkö nr 31, www.adelsvapen.com Friherrliga ätten Gyllenhielm nr 7 †, www.adelsvapen.com Eckhoff (Eckhof, Ekhoff), släkter, sok.riksarkivet.se Schwedisches Adelsdiplom für Hans Derenthal, ausgestellt von Königin Christina, d. d. Stockholm 1646. 29. 7. Johan Derenthal (Född:1575-09-17 – Tyskland (i Minden, Westfalen) - Död:1630-06-25, sok.riksarkivet.se Herman von Burghausen, Född: Estland (I Estland) – Död:1676, sok.riksarkivet.se Schwed. Adelsdiplom für Hans Fock , ausgest. von Königin Christina, d. d. Stockholm 1651 30. 8. Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust (vaadatud 28.10.2014) Seuberlich, Erich: Stammtafeln deutsch-baltischer Geschlechter. I. Reihe s. 49 Mauritz Breitholtz, founder of the noble family in Livonia 1653, breitholtz-vapen.blogspot.com Breitholtz nr 484, www.adelsvapen.com Riksregistraturet, Riksregistraturet, SE/RA/1112.1/B/349 (1662), sok.riksarkivet.se Fischbach, Adam Friedrich, BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, 1930, seite 41 Schlegel, Ernst Bernhard. Klingspor, Carl Arvid. Den med sköldebref förlänade men ej å riddarhuser introducerade Svenska adelns ättar-taflor. Stockholm: P. A. Norstedt & Söner, 1875 s. 34 Andra ätter adlade under Äldre vasatiden 1521-1611, https://minerva.riddarhuset.se/ Schlegel, Bernhard. Den med sköldebref förlänade men ej å Riddarhuset introducerade svenska adelns ättar-taflor. KRONOLOGISK FÖRTECKNING, 368 jj, Norstedt, 1875 Schlegel, Ernst Bernhard. Klingspor, Carl Arvid. Den med sköldebref förlänade men ej å riddarhuser introducerade Svenska adelns ättar-taflor. Stockholm: P. A. Norstedt & Söner, 1875 [1], Innehåll / Table of Contents, runeberg.org, [2], books.google.ee.
Luigu

Luigu on küla Läänemaal Lääne-Nigula vallas. Kuni oktoobrini 2013 kuulus küla Taebla valda. Ta piirneb Vidruka külaga, idas Jaakna külaga ning lõunas Allikmaa küla ja Palivere alevikuga. Suure osa Luigu territooriumist hõlmab Palivere raba. Küla edelanurgas voolab Luigust läbi Taebla jõgi. Statistikaamet, vaadatud 17.07.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Insenertehnilise teenistuse kindralpolkovnik

Fail:Д.Ф. Устинов, Б.Л. Ванников, А.И. Ефремов, В.А. Малышев. 1943 год.jpg Insenertehnilise teenistuse kindralpolkovnik (vene keeles генерал-полковник инженерно-технической службы) oli NSV Liidu relvajõududes aastatel 1943–1971 kehtinud sõjaväeline auaste (alates 1951. aastast kõigi väeliikide) tehnilise teenistuse juhtivkoosseisule. 1950. aastal kaotati suurtükiväe inseneriteenistuse kindralpolkovniku ja tankiväe inseneriteenistuse kindralpolkovniku ning 1951. aastal lennuväe inseneriteenistuse kindralpolkovniku auaste. Kõigile auastme kaotamise ajal elus olnud aukraadiomanikele anti insenertehnilise teenistuse kindralpolkovniku auaste. Insenertehnilise teenistuse kindralpolkovnikust madalam auaste on insenertehnilise teenistuse kindralleitnandi auaste. 1971. aastal insenertehnilise teenistuse kindralpolkovniku auaste kaotati ja selle asemel seati sisse kindralpolkovnik-inseneri auaste. Kõigile auastme kaotamise ajal elus olnud aukraadiomanikele anti kindralpolkovnik-inseneri auaste. 1944 – Pjotr Paršin (1899–1970), miinipildujarelvastuse rahvakomissar 1950 – Boriss Vannikov (1897–1962), Nõukogude aatomiprojekti juhte (1944–1950 suurtükiväe inseneriteenistuse kindralpolkovnik) 1950 – Vjatšeslav Malõšev (1902–1957), laevaehitustööstuse minister (1944–1950 tankiväe inseneriteenistuse kindralpolkovnik) 1951 – Dmitri Ustinov (1908–1984), relvastuse minister, hilisem Nõukogude Liidu marssal 1951 – Aleksei Šahhurin (1904–1975), oli varem lennukitööstuse rahvakomissar (1944–1951 lennuväe inseneriteenistuse kindralpolkovnik) 1951 – Aleksandr Jakovlev (1906–1989), lennukikonstruktor, NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1946–1951 lennuväe inseneriteenistuse kindralpolkovnik) 1965 – Žozef Kotin (1908–1978), tankikonstruktor 1965 – Aleksandr Komarovski (1906–1973), kaitseministri asetäitja, ühtlasi Moskva ehitusinseneride instituudi kateedrijuhataja, varem juhtinud riikliku tähtsusega suurehitusi, ülendati 1972 armeekindraliks 1965 – Nikolai Popov (1903–1985), kaitseministeeriumi ehitus- ja vägede majutamise valitsuse ülema asetäitja, Vene NFSV teeneline ehitaja 1967 – Andrei Tupolev (1888–1972), lennukikonstruktor 1967 – Sergei Iljušin (1894–1977), lennukikonstruktor 1967 – Artjom Mikojan (1905–1970), lennukikonstruktor 1968 – Mihhail Mišuk (1913–1982), õhujõudude ülemjuhataja asetäitja relvastuse alal, Lenini preemia laureaat Andrei Tupolev, lennukikonstruktor Aleksandr Jakovlev, lennukikonstruktor Artjom Mikojan, lennukikonstruktor Insener-kindralpolkovnik Kindralpolkovnik-insener Inseneriväe kindralpolkovnik
Abdeslam

Brahim Abdeslam (1984–2015), Belgia islami terrorist Cherif Abdeslam (sündinud 1978. aastal), Alžeeria jalgpallur Mohamed Ben-Abdeslam (araabia keeles: سيدي محمد بن عبد السلام), oli 17. sajandi Põhja-Aafrika islami õpetlane Salah Abdeslam (sündinud 1989), Belgia islami terrorist Abdeslam Ahizoune (sünd 1955), Maroko ettevõtja Abdeslam Akouzar (sünd 1982), Maroko jalgpallur Abdeslam Baraka (sünd 1955), advokaat ja Maroko poliitik Abdeslam Bentouati, Alžeeria poliitik Abdeslam Berrada, Maroko poliitik Abdeslam Bouchouareb (sündinud 1952), Alžeeria poliitik Abdeslam Chraïbi (1936–2006), näitleja Abdeslam El Fassi, endine Maroko riiklik haridusminister Abdeslam Laghrissi (sündinud 1962. aastal), Maroko jalgpallur Abdeslam Al Mesbahi (sünd 1954), Maroko poliitik Abdeslam Ouaddou (sündinud 1978), Maroko jalgpallur Abdeslam Radi (1929–2000), Maroko jooksja Abdeslam Seddiki (sündinud 1951. aastal), majandusteadlane ja Maroko poliitik Abdeslam Ben Mchich Alami (araabia keeles: عبد السلام بن مشيش العلميش) , sufi islami pühak
Ligue 1 hooaeg 2018–2019

Ligue 1 hooaeg 2018–2019 oli Prantsusmaa jalgpalli kõrgliiga Ligue 1 81. hooaeg. Hooaeg algas 10. augustil 2018 ja lõppes 25. mail 2019. Kaheksandat korda ja teist hooaega järjest tuli Prantsusmaa meistriks Paris Saint-Germain. Paris Saint-Germain oli liigatabelis esimene alates teisest voorust. Paris Saint-Germain võitis kõik esimesed 14 liigamängu ja sai esimese kaotuse alles 23. voorus 3. veebruaril, kui kohtuti Lyoniga. Liiga hooajal osales 20 meeskonda: 18 klubi eelmisest hooajast ja kaks klubi eelmise aasta Prantsusmaa jalgpalli esiliigast Ligue 2. Esiliiga võitja, kuuekordne Prantsusmaa meister Stade de Reims mängis kõrgliigas viimati hooajal 2015–2016, mil jäädi 18. kohale ja langeti kõrgliigast välja. Esiliiga teine klubi Nîmes Olympique mängis Prantsusmaa kõrgliigas viimati hooajal 1992–1993, mil jäädi 20. kohale ja langeti esiliigasse. Eelmise hooaja kõrgliiga 18. meeskond Toulouse võitis üleminekumängudel eelmise hooaja esiliiga kolmandat klubi Ajaccio ja säilitas koha kõrgliigas. Stade de Reims ja Nîmes Olympique asendasid Ligue 1's välja langenud Troyes'd ja Metzi. Nii Stade de Reims kui ka Nîmes Olympique suutsid liigasse püsima jääda. Kõrgliigast langesid välja SM Caen (liigas alates hooajast 2014–15) ja Guingamp (liigas alates hooajast 2013–14). Liigas 18. koha saanud Dijon läks üleminekumängudel vastamisi esiliiga viienda koha meeskonnaga RC Lens, keda võideti kahe mängu kokkuvõttes 4:2 ja sellega jäädi kõrgliigasse püsima. Ligue 1's mängisid hooajal 2018–19 järgmised 20 klubi: Peatreenerid hooaja alguse seisuga Märkus 4 Mängija lõi 4 väravat Hooaja parimaks mängijaks valiti Paris Saint-Germaini ründaja Kylian Mbappé, kes pälvis lisaks kolmandat hooaega järjest parima noormängija auhinna. Parimaks väravavahiks valiti Lille'i väravavaht Mike Maignan. Parimaks peatreeneriks valiti Lille'i peatreener Christophe Galtier. Auhinna hooaja parima värava eest pälvis Lille'i mängija Loïc Rémy 12. mail 2019 löödud värava eest Bordeaux' vastu. Hooaja sümboolsesse koosseisu valiti 11 mängijat, kellest kuus olid Paris Saint-Germainist, kaks Lille'ist ja Lyonist ning üks Strasbourgist. Need mängijad olid väravavaht Mike Maignan (Lille), kaitsjad Ferland Mendy (Lyon), Thiago Silva (PSG), Marquinhos (PSG) ja Kenny Lala (Strasbourg), poolkaitsjad Marco Verratti (PSG), Tanguy Ndombele (Lyon) ja Ángel Di María (PSG) ning ründajad Neymar (PSG), Kylian Mbappé (PSG) ja Nicolas Pépé (Lille). Väravavahid: Alphonse Areola (21 mängu/0 väravat), Gianluigi Buffon (17/0) Kaitsjad: Dani Alves (22/1); Juan Bernat (24/1); Colin Dagba (17/0); Thilo Kehrer (27/1); Presnel Kimpembe (24/0); Layvin Kurzawa (19/1); Marquinhos (30/3); Loïc Mbe Soh (2/0);Thomas Meunier (22/3); Stanley N’Soki (12/0); Kévin Rimane (1/0); Thiago Silva (C) (25/0) Poolkaitsjad: Julian Draxler (31/3); Christopher Nkunku (22/3); Leandro Paredes (16/0); Adrien Rabiot (14/2); Marco Verratti (26/0) Ründajad: Eric Maxim Choupo-Moting (21/3); Edinson Cavani (21/18); Moussa Diaby (25/2); Metehan Güçlü (1/1); Ángel Di María (30/12); Kylian Mbappé (29/33); Neymar (17/15) Peatreener: Thomas Tuchel Ametlik koduleht Ligue 1 tulemused ja statistika Soccerway lehel
Kindralpolkovnik-insener

Kindralpolkovnik-insener (vene keeles генерал-полковник-инженер) oli NSV Liidu relvajõududes aastatel 1971–1984 kehtinud sõjaväeline auaste kõigi väeliikide tehnilise teenistuse juhtivkoosseisule, mille analoog Venemaa Föderatsiooni relvajõududes on kindralpolkovnik. Kindralpolkovnik-insenerist kõrgem auaste oli väeliigi marssal, kuid üksikutel juhtudel ülendati kindralpolkovnik-insener armeekindraliks (näiteks Dmitri Ustinov). Kindralpolkovnik-insenerist madalam auaste oli kindralleitnant-insener. Kindralpolkovnik-inseneri auastme eelkäija oli insenertehnilise teenistuse kindralpolkovnik. Kui viimane kaotati, anti kõigile auastme kaotamise ajal elus olnud aukraadi omanikele kindralpolkovnik-inseneri auaste. Nõukogude maaväes vastas kindralpolkovnik-insenerile kindralpolkovniku auaste. 1984. aastal kindralpolkovnik-inseneri auaste kaotati. Kõigile auastme kaotamise ajal elus olnud aukraadi omanikele anti kas kindralpolkovniku või lennuväe kindralpolkovniku auaste. 1971 – Andrei Tupolev (1888–1972), lennukikonstruktor 1971 – Aleksandr Jakovlev (1906–1989), lennukikonstruktor 1971 – Sergei Iljušin (1894–1977), lennukikonstruktor 1971 – Žozef Kotin (1908–1978), tankikonstruktor 1971 – Aleksandr Komarovski (1906–1973), kaitseministri asetäitja, ühtlasi Moskva ehitusinseneride instituudi kateedrijuhataja, varem juhtinud riikliku tähtsusega suurehitusi, ülendati 1972 armeekindraliks 1971 – Mihhail Mišuk (1913–1982), õhujõudude ülemjuhataja asetäitja relvastuse alal, Lenini preemia laureaat 1971 – Nikolai Popov (1903–1985), erukindral, varem kaitseministeeriumi ehitusvalitsuse ülema asetäitja, Vene NFSV teeneline ehitaja 1971 – Dmitri Ustinov (1908–1984), riigitegelane, hilisem Nõukogude Liidu marssal 1971 – Aleksei Šahhurin (1904–1975), riigitegelane, varem lennukitööstuse rahvakomissar 1972 – Artšil Gelovani (1923–1997), kaitseministeeriumi riikliku ekspertiisi ülem, Vene NFSV teeneline ehitaja, ülendati 1977 inseneriväe marssaliks 1973 – Lev Tolokonnikov (1911–1976), Nõukogude Armee Sõjalise Diplomaatia Akadeemia ülem, ühtlasi Luure Peavalitsuse ülema asetäitja 1976 – Pjotr Dementjev (1907–1977), lennukitööstuse minister 1977 – Boriss Komissarov (1918–1999), raketitööstustegelane 1978 – Nikolai Zolotarevski (1910–1981), montaaži- ja eritööde ministeeriumi eriehituse peavalitsuse ülem, Vene NFSV teeneline ehitaja 1980 – Aleksandr Karaoglanov (1910–2000, kaitseministeeriumi riikliku ekspertiisi ülem, NSV Liidu teeneline ehitaja 1978 – Vitali Šabanov (1923–1995), seniitraketikompleksi konstruktor ja kaitsetööstustegelane, ülendati 1981 armeekindraliks 1978 – Nikolai Šestopalov (1919–2006), kaitseministri asetäitja ehituse ja vägede majutamise alal, Vene NFSV teeneline ehitaja; ülendati 1981 inseneriväe marssaliks 1981 – Konstantin Vertelov (1923–1997), tuumarelva katsetaja, Vene NFSV teeneline ehitaja Aleksandr Jakovlev, lennukikonstruktor Žozef Kotin, tankikonstruktor Žozef Kotin, tankikonstruktor Mihhail Mišuk, Lenini preemia laureaat Mihhail Mišuk, Lenini preemia laureaat Dmitri Ustinov, riigitegelane Admiral-insener Insener-kindralpolkovnik Inseneriväe kindralpolkovnik
Horst Seehofer

Horst Lorenz Seehofer (sündinud 4. juulil 1949 Ingolstadtis) on Saksamaa poliitik (CSU), 14. märtsist 2018 kuni 8. detsembrini 2021 Saksamaa siseminister. 17. veebruarist 2012 kuni 18. märtsini 2012 oli Horst Seehofer Saksamaa presidendi kohusetäitja. 6. maist 1992 kuni 26. oktoobrini 1998 oli ta Saksamaa tervishoiuminister. Ta sai aastal 1967 Münchenis keskhariduse, kui lõpetas Baieri juhtimiskooli. Ta on töötanud mitmeis ameteis. Aastast 1980 on ta Bundestagi liige. 2008—2018 oli ta Baieri liidumaa peaminister ja 2011—2012 Bundesrati president.
Primeira Liga hooaeg 2018–2019

Primeira Liga hooaeg 2018–2019 oli Portugali jalgpalli kõrgliiga Primeira Liga 81. hooaeg. Hooaeg algas 10. augustil 2018 ja lõppes 25. mail 2019. 37. korda tuli Portugali meistriks Lissaboni Benfica, kes edestas tiitlikaitsjat Portot vaid kahe punktiga. Benfica paiknes pärast üheksat vooru liigas viiendal koha, kuid võitis pärast seda 25 võimalikust mängust 23. Portoga oli Benfical suurim vahe 3. jaanuaril pärast 15. vooru – seitse punkti. 21. vooru lõpuks edestas Porto Benficat vaid ühe punktiga. 2. märtsil võitis Benfica võõrsil Portot tulemusega 2:1, kuid Benfica viigistas järgmises voorus Belenensesega 2:2 ning selle tulemusel oli Benfical ja Portol võrdselt punkte. Otsustavaks sai 31. vooru mäng, kus Porto viigistas Rio Avega, kuigi Benfica oleks tulnud meistriks ka võrdsete punktide korral, sest nad olid Portot hooaja jooksul kaks korda võitnud. Benfica lõi liigahooaja jooksul 103 väravat, mida on liigas suutnud korrata vaid klubi ise hooajal 1963–64. Liiga hooajal osales 18 meeskonda: 16 klubi eelmisest hooajast ja kaks klubi eelmise aasta Portugali jalgpalli esiliigast LigaPro. Esiliiga võitja Nacional mängis kõrgliigas viimati hooajal 2016–2017, mil jäädi 18. kohale ja langeti kõrgliigast välja. Esiliiga teine klubi Santa Clara mängis Portugali kõrgliigas viimati hooajal 1992–1993, mil jäädi 20. kohale ja langeti esiliigasse. Nacional ja Santa Clara asendasid Primeira Ligas välja langenud Paços de Ferreirat ja Estorili. Erinevalt varasematest hooaegadest langes liigast välja kolm klubi: Chaves (kõrgliigas alates hooajast 2016–17), Nacional (uustulnukas) ja Feirense (kõrgliigas alates hooajast 2016–17). Primeira Ligas mängisid hooajal 2018–19 järgmised 18 klubi. Peatreenerid hooaja alguse seisuga Hooaja parim mängija: Bruno Fernandes (Lissaboni Sporting) Parim peatreener: Bruno Lage (Lissaboni Benfica) Parim värav: Jovane Cabral (Lissaboni Sporting) Parim noormängija: João Félix (Lissaboni Benfica) Ausa mängu auhind (mängija): Éder Militão (Porto) Ausa mängu auhind (klubi): Belenenses SAD Hooajal 2018–2019 Portugali meistriks tulnud Benfica võistkond: Väravavahid Odisseas Vlachodimos (34 mängu/0 väravat), Mile Svilar (1/0) Kaitsjad Alejandro Grimaldo (34/4), André Almeida (33/2), Rúben Dias (32/3), Jardel (19/2), Ferro (13/2), Germán Conti (4/0), Sébastien Corchia (2/0) Poolkaitsjad Pizzi (34/13), Rafa Silva (26/17), Gedson Fernandes (22/0), Franco Cervi (20/4), Andréas Sámaris (19/2), Ljubomir Fejsa (18/0), Gabriel Appelt (17/0), Andrija Živković (16/0), Eduardo Salvio (14/2), Florentino Luís (11/1), Filip Krovinović (4/0) Ründajad Haris Seferović (29/23), João Félix (26/15), Jonas (22/11), Jota (4/0) Ametlik koduleht Primeira Liga tulemused ja statistika Soccerway lehel
Ruslana

Ruslana (ukraina Русла́на Степа́нівна Лижи́чко; Ruslana Lõžõtško; sündinud 24. mail 1973 Lvivis Ukrainas) on ukraina laulja, kelle esitatud laul "Wild Dances" võitis 2004. aastal Eurovisiooni lauluvõistluse. Ruslana osales Ukraina revolutsioonilistes sündmustes 2013. aasta novembris – 2014. aasta veebruaris, olles Euromaidani üks juhtfiguure. Ta on aastast 1995 abielus Oleksandr Ksenofontoviga. Ukraina rahvakunstnik (2004) Lvivi aukodanik (2004) "Myt' Vesny – Dzvinkiy viter" (1986, 1998) "Ostannye rizdvo 90" (1999) "Naikrashe" (2001) "Dobriy vechir, tobi..." (2002) "Dyki Tantsi" (2003) "Dyki Tantsi + Bonus" (2004) "Wild Dances" (2004) "Wild Dances (New Year Edition)" (2005) "Wild. Club'in" (2005) "Amazonka"(2008) "Wild Energy" (2008) "EY-fori-YA" (2012) "Mi Viter" (Ми вітер, 'Me oleme tuul', 2020) 2023. aasta maikuus teadustas Ruslana, et tal on valmimisjärgus uus album "Дике серце", "Metsik süda". Selle esimene singel ("Лірниця", "Lüüramängija"), ilmus juunis; muusikavideo avalikustati oktoobris 2023. "Wild Dances" - "Metsikud tantsud" (2004) "Dance with the wolves" - "Tantsin huntidega" (2004) "The Same Star" - "Samale tähele" (2005) "Dyka Enerhiya" - "Metsik energia" (2006) "Лірниця"~"Lirnitsja"- "Lüüramängija" (30.06.2023) Anna Malpas, Zoya Zhminko. Eurovision winner sings for revolution in Ukraine AFP, 13. detsember 2013 (vaadatud 07.05.2017) Певицу Руслану намерены ввести в состав нового правительства m.zn.ua, 25. veebruar 2014 (vaadatud 07.05.2017) Ruslana's official website Fanclub.ruslana.ua RuslanaTV RuslanaTube (Youtube) Eurovisioni võitja Ruslana: muusika ja poliitika tuleks lahus hoida Õhtuleht, 24. aprill 2017 Eelteade kontserdist Tallinnas