laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sortavala

Sortavala (vene keeles Сортавала, 1918. aastani Сердоболь, Serdobol) on linn Venemaal Karjalas, Sortavala rajooni keskus. Sortavala sai linnaõigused 1632. aastal Rootsi kuningas Gustav II Adolfi valitsemisajal, kui linn kuulus Rootsi Ingeri koosseisus Rootsi kuningriigile. Aastatel 1651–1681 kuulus Soravalta piirkond Gustaf Adam Banérile, kes oli Sortavalta krahvkonna valitseja. Banéri suguvõsavapp on ka kasutusel Sortavalta linna vapina. Aastatel 1656–1658 toimunud Vene-Rootsi sõja ajal vallutasid linna ajutiselt Vene tsaaririigi väed, kuid sõja lõpetanud 1661. aastal sõlmitud Kärde rahuga tunnistas Venemaa tsaaririik piirkonna kuuluvust Rootsile. 1700. aastal alanud Põhjasõja käigus vallutati Sortavala 1705. aasta sõjakäigu ajal, mida juhtis vene väejuht Pjotr Matvejevitš Apraksin. 1721. aastal loovutati linn Uusikaupunki rahuga Venemaale ning keiser Peeter I annetas piirkonna feldmarssal Aleksander Borissovitš Buturlini eravalduseks. Aastatel 1741–1743 toimunud Vene-Rootsi sõja ajal vallutasid linna ajutiselt Rootsi väed ning põletasid linna, kuid pärast Turu rahulepingu sõlmimist ehitati linn uuesti üles. 1744. aastal liideti piirkond moodustatud Viiburi kubermangu Käkisalmi provintsi koosseisu. 18. sajandi teisel poolel müüsid Buturlini järglased piirkonna krahvinna Anna Aleksejevna Orlov-Tšesmenskile. 1783. aastal nimetati Sortavala maakonnalinnaks. Aastatel 1808–1809 toimunud Vene-Rootsi sõja ja Hamina rahu alusel liideti 1811. aastal piirkond koos kogu Viiburi kubermanguga Venemaa keisririiki kuulunud autonoomse Soome Suurvürstiriigiga. 1917. aastast, pärast Soome iseseisvumist kuulus linn 1940. aastani Soomele. Kaotuse järel Talvesõjas 13. märtsil 1940 NSV Liiduga sõlmitud rahulepinguga kaotas Soome üle 10% oma aladest, ca 400 000 elanikku evakueeriti Soome, Soome oli sunnitud ära andma oma territooriumist osa Sallast, enamiku Soome Karjalast koos Viiburi linnaga, Sortavala, Petsamost Kalastaja poolsaare, neli Soome lahe saart ja kogu Laadoga järve läänekalda. Jätkusõja ajal, aastatel 1941–1944, kuulus piirkond taas Soome Vabariigile, kuid pärast sõja kaotust NSV Liidule liideti 19. novembril 1944 sõlmitud vaherahulepingu alusel Sortavala ja Karjala piirkond Karjala-Soome NSV-nimelise haldusüksusena (hiljem Karjala ANSV) NSV Liidu koosseisu ning oli Sortavala rajooni keskus. Samuel Alopaeus Sortavala rajoon Народная энциклопедия «Мой город». Сортавала
Azov

Azov on linn Venemaa Rostovi oblastis, Azovi rajooni keskus.
Aksai

Aksai on linn Venemaa Rostovi oblastis, Aksai rajooni keskus. Asulat on esmamainitud 1570. aastal. Linnaõigused sai Aksai 1957. aastal.
Belaja Kalitva

Belaja Kalitva on linn Venemaa Rostovi oblastis, Belaja Kalitva rajooni keskus. Asulat on esmamainitud 1703. aasta. Belaja Kalitva sai aleviks 1941. aastal ja omandas linnaõigused 1958. aastal. Q126684906
Donetsk (Venemaa)

Donetsk on linn Venemaa Rostovi oblastis. Asub 1 km kaugusel Ukraina piirist. Asula sai linnaõigused 1951. aastal. 1955. aastani oli linna nimi Gundorovka. Linn on nime saanud põhjusel, et paikneb Donetsi jõe ääres. Linna serval asub mitu piiriületuspunkti, neist suurim on Izvarõne piiriületuspunkt.
Zernograd

Zernograd on linn Venemaa Rostovi oblastis, Zernogradi rajooni keskus.
Kamensk-Šahtinski

Kamensk-Šahtinski on linn Venemaa Rostovi oblastis. Q126684906
Annaalide koolkond

Annaalide koolkond on prantsuse teadusajakirja Annales d'histoire économique et sociale (hiljem Annales. Economies, sociétés, civilisations, aastast 1994 Annales. Histoire, Sciences Sociales) järgi nime saanud ajalookirjutuse koolkond. Annaalide koolkond on peamiselt tuntud sotsiaalteaduste vahendite ajalooteadusse ülevõtmise poolest. Ehkki koolkond tegutses Prantsusmaal, on see mõjutanud nii kogu Euroopa kui ka Ameerika ajalooteadust. Koolkonna asutasid ja ajakirja toimetamist alustasid ajaloolased Marc Bloch ja Lucien Febvre 1929. aastal, mil nad õpetasid Strasbourgi ülikoolis Prantsusmaal. Neid hakati peagi seostama omapärase, geograafiat, ajalugu ja Émile Durkheimi rajatud sotsioloogiaajakirjaga L'Année Sociologique seotud sotsioloogilist lähenemist kasutava lähenemisega, mis jättis kõrvale senise rõhu poliitikale, diplomaatiale ja sõjapidamisele (poliitiline ajalugu). Selle asemel uurisid nad pikaajalisi ajaloolisi sündmuste struktuure (la longue durée). Samuti iseloomustas annalistide lähenemist geograafia, materiaalse kultuuri ja epohhide psühholoogia (mentalités) uurimine. Koolkonna silmapaistev liige Georges Duby kirjutas eessõnas raamatule "Le dimanche de Bouvines", et ajalugu, mida tema õpetas, "jättis sensatsioonilise kõrvaliseks ning vältis sündmuste lihtsat edasiandmist, vaid püüdis – vastupidi – probleeme püstitada ning lahendada ja pinnasegadusi kõrvale jättes jälgida pikkade ja keskmise pikkusega ajavahemike jooksul majanduse, ühiskonna ja tsivilisatsiooni arengut." Gestapo lasi Blochi 1944. aastal maha, kuid Febvre jätkas ajakirja toimetamist ka 1940. ja 1950. aastatel. Sel ajal kujunes koolkonna üheks tuntumaks esindajaks Febvre'i õpilane Fernand Braudel, kelle tööd said väga mõjukaks 1960.–1970. aastatel. Kuigi sellised autorid nagu Emmanuel Le Roy Ladurie ja Jacques Le Goff on jätkanud annaalide koolkonna vaimus uurimistööd, ei ole koolkond tänapäeval enam silmapaistvalt uuendusmeelne, kuna üha enam ajaloolasi töötab sotsiaal-, kultuuri- ja majandusajaloo alal. Eestis oli annaalide koolkonnast kõige enam mõjutatud Juhan Kahki uurimistegevus, kes avaldas ühe artikli ka Annaalide ajakirjas.
Konstantinovsk

Konstantinovsk on linn Venemaa Rostovi oblastis, Konstantinovski rajooni keskus. Asub Doni paremal kaldal. Q126684906
Krasnõi Sulin

Krasnõi Sulin (aastani 1926 Sulin) on linn Venemaa Rostovi oblastis, Krasnõi Sulini rajooni keskus.
Millerovo

Millerovo on linn Venemaa Rostovi oblastis, Millerovo rajooni keskus. Linna lähedal asub Millerovo lennuväebaas.
Morozovsk

Morozovsk on linn Venemaa Rostovi oblastis, Morozovski rajooni keskus. Morozovski lennuväli Q126684906
Proletarsk

Proletarsk on linn Venemaa Rostovi oblastis, Proletarski rajooni keskus. Q126684906
Salsk

Salsk on linn Venemaa Rostovi oblastis, Salski rajooni keskus.
Semikarakorsk

Semikarakorsk on linn Venemaa Rostovi oblastis, Semikarakorski rajooni keskus. Asub Doni vasakul kaldal. Q126684906
Tsimljansk

Tsimljansk on linn Venemaa Rostovi oblastis, Tsimljanski rajooni keskus. Asub Doni jõe ja Tsimljanski veehoidla ääres. Tsimljanski (Ust-Tsimlja) asutasid 1672 Doni kasakad. Linnaõigused sai 1961. aastal. Linnas on Tsimljanski HEJ ja veinitehas.
Zverevo (Rostovi oblast)

Zverevo on linn Venemaa Rostovi oblastis. Q126684906
Zverevo

Zverevo võib olla: Zverevo Venemaa Irkutski oblastis Zverevo Venemaa Leningradi oblastis Zverevo, linn Venemaa Rostovi oblastis
Andie MacDowell

Andie MacDowell (õieti Rosalie Anderson MacDowell; sündinud 21. aprillil 1958 Gaffneys Lõuna-Carolina osariigis) on USA näitleja ja endine modell. Andie sündis Gaffney linnakeses Marion ja Paul MacDowelli neljanda tütrena. Tema lapsepõlv ei olnud kuigi õnnelik, vanemate abielu lahutati, kui Andie oli kuueaastane. Emal oli probleeme alkoholiga. Peres oli alatasa rahaga kitsas, õed pidid üksteist palju toetama ja seetõttu oli Andie sunnitud juba teismelisena miinimumpalga eest McDonaldsis ja Pizza Hutis töötama. Kuigi tüdruk asus õppima Winthropi kolledžisse, ei läinud õpingud edukalt ja teisel õppeaastal (1978) langes ta koolist välja. Tänu kaunile välimusele leidis ta aga tööd modellina. New Yorgis modelliagentuuris Elite. Paari aastaga kujunes temast New Yorgi kuulsus. Kuid Andie läks koos oma õe Beverlyga õnne otsima Pariisi. Seal sai tema modellikarjäär tõeliselt tuule tiibadesse ning Andiest sai Euroopas kuum kaanetüdruk. Tema pilte avaldasid Vogue, Bazaar, Elle ja Marie Claire. Samuti õnnestus tal saada soodne leping kosmeetikafirmaga L'Oréal Paris ning see koostöö jätkub tänaseni: Andie MacDowell on kortsudevastase nahahooldussarja Revitalift, jumestuskreemi Visible Lift ja juuksevärvi Excellence Créme reklaaminägu. 1984 – esimene filmiroll filmis "Greystoke: The Legend of Tarzan, Lord of the Apes", kus ta mängis Tarzani kallimat Jane Porterit. 1989 – roll filmis "Sex, Lies and Videotape", Kuldgloobuse kandidaat parima naisdraamanäitleja kategoorias. 1990 – naispeaosatäitja filmis "Green card", Kuldgloobuse kandidaat parima naismuusikali- või komöödianäitleja kategoorias. 1993 – kõrvalosatäitja filmis "Short Cuts", võitis selle eest Kuldgloobuse. 1993 – roll filmis "Lõputu küünlapäev", võitis selle eest parima ulmefilmi auhinna Saturn parima naisnäitleja kategoorias. 1994 – naispeaosatäitja filmis "Neli pulma ja üks matus", Kuldgloobuse kandidaat parima muusikali- või komöödianäitlejanna kategoorias. MacDowell jätkab näitlemist tänapäevani. Andie MacDowell andmekogus IMDb (inglise) E!Online 1999. aasta artikkel ja intervjuu
Zverevo (Leningradi oblast)

Zverevo on asula Venemaa Leningradi oblasti Viiburi rajoonis.
Valter Kaaver

Valter Kaaver (14. aprill 1904 Võru – 16. august 1946 Stalino vangilaager) oli eesti poliitik, luuletaja ja ajakirjanik. Kaaver hakkas poliitilisest tegevusest osa võtma 1923. aastal ja sai 1927. aastal Eestimaa Kommunistliku Partei (EKP) liikmeks. Aastatel 1927–1928 oli ta EKP ja Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu legaalsete väljaannete (ajalehe Kiir, ajakirjade Noorte Hääl ja Võitlus) toimetajaid ja kaastöölisi. 1928. aastast Eesti Tööliste Partei revolutsioonilise tiiva juht ja selle häälekandja Edasi toimetaja. Aastast 1929 oli ta ETP KK esimees ja IV Riigikogu ETP rühma liige. Vältimaks arreteerimist, läks ta märtsis 1930 NSV Liitu, kuid 5.märtsil arreteeriti hoopis seal spionaažisüüdistusega ja sai karistuseks 5 aastat laagrit. Pärast vabanemist 1934. aastal töötas ta juhutöödel Ukrainas, 30. oktoobril 1937 arreteeriti ta uuesti Mariupolis Donetski oblastis. 1936. aastal abiellus ta 17-aastase Anna Djatlovaga, sellest abielust sündis 1937 tütar Lidia, kes aga peagi suri. Teine tütar Valentina sündis 20. juulil 1938. Valter Kaaver rehabiliteeriti novembris 1959. Luules valdavalt kodanikuluule. "Detsembri hommik" (1979) Valter Kaaver Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Реабілітовані історією. Київ – Донецьк, 2008. Lk 147
Juta Kaidla

Juta Kaidla (kuni 12.12.1936 Koffroy[viide?]; 25. veebruar 1923 Tallinn – 9. mai 1968 Tallinn) oli eesti kirjanik. Kirjutanud lastele südamlikke luuletusi loodusest ning täiskasvanutele loodus- ja lembelaule, lisaks ka lüürilise alatooniga kodanikuluulet. "Laanerahva talvepidu" (1956), värsslugu; 2. trükk 1973; ilmunud ka vene keeles (1959) "Suvi" (1958) "Mängude maja" (1962) "Valgete liblikate aeg" (1968) "Kui maa on valge" (1968) "Liblikaga võidu" (1982), valikkogu, koostaja Riina Aro "Süda nõuab laule" (1960) "Üle mäe ja müüri" (1963) "Kaksipidi" (1969) Nekroloog – Looming 1968, nr 6, lk 959 Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 2. raamat, Eesti Raamat 1991, lk 242–243 (ülevaate autor Aadu Säärits) ja bibliograafia lk 247 Oskar Kruus, "Mälestusi kirjanikest: Juta Kaidla" – Videvik, 21. juuli 2000, lk 4
Primorsk (Leningradi oblast)

Primorsk (vene keeles Приморск sõnadest при море 'mere ääres') on linn Venemaa Leningradi oblasti Viiburi rajoonis, Soome lahe kaldal. Aastani 1918. nimetati Björkö (rootsi keeles björk – 'kask'), aastatel 1918–1948 Koivisto (soome keeles koivu – 'kask'). Kuni 1940. aastani oli linn Soome koosseisus, linn oli Soome valduses ka 2. septembrist 1941 kuni 18. juunini 1944. Aastal 2001 valmis Primorski külje all Primorski sadam, kuhu juhitakse toornaftat torujuhtmega BPS – Baltic Pipeline System (vene keeles БТС – Балтийская трубопроводная система). Linna koduleht
Ilmi Kolla

Ilmi Kolla (4. juuni 1933 Pärnu – 18. detsember 1954 Tallinn) oli eesti luuletaja. Ta sündis Pärnus, kuid aastal 1944 kolis perekond Surju, kus ta lõpetas 7-klassilise kooli. Aastal 1948 asus õppima Pärnu 2. Keskkooli, kuid haigestus samal aastal tuberkuloosi, oli ravil ja püüdis jätkata kooliskäimist. Kevadel ja suvel 1952 töötas ajalehe Säde toimetuses kirjandusliku kaastöölisena. Aastal 1953 oli ta müüjaõpilane Pärnus. Vahepeal taganenud haigus süvenes ja Ilmi Kolla suri pärast operatsiooni Kivimäe haiglas. Ta maeti Surju õigeusu kalmistule. Avaldas luulet alates 1948. aastast. Tema loomingut iseloomustab varaküps tõsidus ja hell, kohati nukker lürism. "Luuletused". Koostanud Heljo Mänd, eessõna Lehti Metsaalt, illustreerinud Vive Tolli. Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1957, 80 lk "Minu kevad". Koostanud ja järelsõna kirjutanud Silvia Nagelmaa. Eesti Raamat, Tallinn 1983, 112 lk "Kõik mu laulud". Koostanud ja järelsõna autor Eve Annuk, kaas ja illustratsioonid Ülle Marks. Eesti Raamat, Tallinn 2009, 206 lk Aksel Tamm, "Ilmi Kolla värsiraamatut lugedes" – Looming 1957, nr 11, lk 1753–56 Helene Siimisker, "Kõik jäi pooleli. Ilmi Kolla elust ja lauludest" – Looming 1966, nr 7, lk 1112–22 ja nr 8, lk 1267–77 Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 2. raamat, Eesti Raamat, Tallinn 1991, lk 239–240 ja bibliograafia lk 247, autor Aadu Säärits Eve Annuk, "Naised ja kirjanduslugu: tuntud ja tundmatu Ilmi Kolla" – Ariadne Lõng 2003, nr 1/2, lk 72–90 (bibliograafia lk 89–90) Eve Annuk, "Tekstid ja vastutekstid: kirjavahetused stalinismi kontekstis" – Keel ja Kirjandus 2003, nr 11, lk 838–848 Eve Annuk, "Keha ja haigus Ilmi Kolla kirjades ja luuletustes" Ariadne Lõng 2004, nr 1/2, lk 43–57 Eve Annuk, "Toimetamine kui tsensuur: mida jutustas Ilmi Kolla ema?" – Vikerkaar 2005, nr 9, lk 52–71 Eve Annuk, "Uurija rollist ja eetikast biograafilise uurimise kontekstis Ilmi Kolla kirjavahetuse näitel" – kogumikus "Võim ja kultuur" 2, koostanud Mare Kõiva, Eesti Kirjandusmuuseum, Tartu 2006, lk 161–182 (bibliograafia lk 179–182) Eve Annuk, "Mul on nii palju tahet kirjutada..." (Ilmi Kollast ja tema kirjadest) – Tuna 2007, nr 3 (juuli), lk 117–120 Ilmi Kolla viis kirja aastatest 1951–1954. Publitseerinud Eve Annuk – samas, lk 121–130 Debora Vaarandi ja Ilmi Kolla kirjavahetus – Looming 2007, nr 10, lk 1555–67; järelsõna: Sirje Olesk, "Saateks kirjavahetusele: kirjanduslik järelkasv riigi hoole all" – samas, lk 1568–71 Eve Annuk. "Ilmi Kolla ja tema aeg: biograafilise lähenemisviisi võimalusi nõukogude aja uurimise kontekstis" (doktoritöö; PDF-fail). Tartu Ülikooli filosoofiateaduskond, kirjanduse ja rahvaluule osakond. Tartu Ülikooli Kirjastus. 2006, 190 lk Ilmar Palli. "Poetess Ilmi Kolla heas ja armastavas seltskonnas" (raamatu "Kõik mu laulud" arvustus). Maaleht, 14. mai 2009, lk 24 Aare Pilv. "Lunastaja Ilmi Kolla" (raamatu "Kõik mu laulud" arvustus). Eesti Ekspress/Areen, 11. juuni 2009, lk B9
Tosno

Tosno (soome Tusina) on linn Venemaa Leningradi oblastis, Tosno rajooni keskus. See asub Tosna jõe ääres. Asulat on esmamainitud 1500. aastal. Aleviks sai 1933. aastal. Linnaõigused sai Tosno 1963. aastal. 29. augustist 1941 kuni 26. jaanuarini 1944 oli linn Saksa vägede poolt okupeeritud. «Тосно». По заказу администрации Тосненского городского поселения Тосненского района Ленинградской области, 2008 год.
Einar Maasik

Einar Maasik (30. detsember 1929 Narva – 11. september 2009 Tsirgumäe) oli eesti ajakirjanik ja kirjanik. Ta lõpetas 1950. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna. Töötas ajakirja Looming toimetuses ja kirjastuses. Elas Rannakülas Võrtsjärve lähedal. Oli aastatel 1960–1990 NLKP liige, lõpetas 1970. aastal Leningradi Kõrgema Parteikooli. Maetud Rannu kalmistule. Kirjutanud proosat, millele on omane värvikaid tüüpe ja karaktereid loov argielukujutus. Kasutas paljude arvates ka oma loomingus prototüüpidena Rannaküla elanikke. Tema jutustuse "Tuisu Taavi seitse päeva" ainetel valmis 1970. aastal film "Tuulevaikus". "Koduküla teel" (1959) "Teekaaslane" (1960) "Seitsme küla teedel" (1963) "Koorukeste suvi. Takjanupp ja viis kirjalehte" (1966) "Oi elu, elukest..." (1968), valik huumorit "Legendi lõpp" (1970) "Õhtud Rihmakülas" (1974) "Üksinda detsembris" (1977) "Maa hingab" (1982) "Tere, Maria" (1984) "Kolmteist ja veel üks" (1979), valikkogu "Ning majades, linnas, tänavatel...". 1987), autobiograafiline jutustus "Ole mulle sõbraks" (1990) "Kunnese elu" (postuumselt avaldatud jutustus, 2009) "Tuisu Taavi seitse päeva" (III preemia 1965. aasta romaanivõistlusel, 1966; 2. trükk kogus "Kolmteist ja veel üks", 1979; vene keeles 1972; teose järgi on tehtud film "Tuulevaikus" 1970) "August Anikatsi katsumine" (1969) "Hispaania tants. Jaanistite kroonika" I (1977) "Sünnipäevapidu. Jaanistite kroonika" II (1981) 1985 – Friedebert Tuglase novelliauhind ("Et rääkisin puudega") "Keele ja Kirjanduse" ringküsitlus kirjanikele. Einar Maasik – Keel ja Kirjandus 1961, nr 10, lk 623–624 August Eelmäe. "Einar Maasik ja "kangelaste vastuhakk"" – Keel ja Kirjandus 1979, nr 12, lk 729–733; sama artikkel pealkirjaga "Liiga hea inimene" A. Eelmäe kriitikakogumikus "Lüürilist ja proosalist", Eesti Raamat, Tallinn 1981, lk 81–88 "Keele ja Kirjanduse" ringküsitlus kirjanikele. Einar Maasik – Keel ja Kirjandus 1990, nr 1, lk 47–48 Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 2. raamat, Eesti Raamat, Tallinn 1991, lk 260–263 (ülevaate autor Reet Krusten) ja bibliograafia lk 280 Teet Kallas. "Kuidas elad, Einar Maasik?" (kõnelus kolleegiga). Eesti Sõnumid, 19., 21. ja 22. august 1995 Einar Maasik: personaalbibliograafia. Koostaja: Laine Meos. Rõngu raamatukogu, Tartu 1999, 67 lk August Eelmäe. "Pudemeid Päikesepoisist" (meenutusi Einar Maasikust) – Looming 2009, nr 12, lk 1682–86 Nekroloog – Looming 2009, nr 10, lk 1454–55
Carl Eduard Malm

Carl Eduard Malm (22. veebruar 1837 Tallinn – 1/14. jaanuar 1901 Rapla) oli rootsi-saksa päritolu eesti kirjamees. Õppis Gahlnbäcki erakoolis ja Tallinna gümnaasiumis 1849–1854. Töötas 1849–1854 koduõpetajana Amblas. 1856–1860 Tartu Ülikoolis, esialgu filoloogiat, hiljem teoloogiat. Oli aastal 1861 koduõpetaja Kambja kirikumõisas ning 1862–1863 Tapa mõisas. Aastast 1864–1901 oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse pastor. Avaldas laulu- ja jutukogu "Vana ja Uut, Eestirahva ajaviiteks" (1870) ja koolilugemiku "Laulud ja Loud" I–III (1874–1884). Tõstis Goethe, Schilleri ja Heine ballaadide ja Krõlovi valmide originaalilähedaste, sõnavararikaste ja värsitehniliselt sujuvate eestindustega eesti luuletõlke taset. Avaldas ka vaimulikku luulet. Tema poeg Karl Otto Malm oli Pühalepa ja Kärdla koguduse õpetaja, hiljem Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja. Surmakanne Rapla koguduse surmameetrikas – EAA.1219.1.205:175 Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Carl Eduard Malm Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Carl Eduard Malm Eesti kultuuriloolises veebis
Svirstroi

Svirstroi on alev Venemaa Leningradi oblasti Lodeinoje Pole rajoonis.
Mango Hans

Mango Hans ehk Hans Thal (u 1713 Urvaste – 11. juuli 1780 Urvaste) oli Urvaste köster ja kirjamees, kes eestindas vennastekoguduse laule ja pietistlikke teoseid. 1730. aastail oli Hans Urvaste köstrikoolis abiõpetaja ja aastast 1741 Urvaste vennastekoguduse ülevaataja. 1750 kinnitati ta kihelkonna koolmeistriks ning 1758 Urvaste köstriks, pidades seda ametit surmani. Ta tõlkis eesti keelde vennastekoguduse laule, Johann Arndti (1555–1621) pietistliku teose "Neli raamatut tõelisest kristlusest" jm, mis liikusid käsikirjadena Lõuna-Eesti talurahva seas. Lisasissetulekut hankis Hans raamatuköitjana ning kellassepana. Mango Hansu äi oli köster ja kirjamees Koljo Adam. Mango Hansu poeg oli köster ja orelimeister Carl Johann Thal. Mango Hansu pojapoeg oli orelimeister Carl Georg Thal. Mango Hansu vend oli köster Jakob Thal. Mango Hansu vennapoeg oli köster ja orelimeister Johann Thal.
Peter von Manteuffel

Krahv Peter August Friedrich von Manteuffel (30. jaanuar 1768 Tallinn – 8. mai 1842 Ravila) oli baltisaksa kirjamees. Oli Ravila mõisa, Palvere mõisa Harjumaal; Saksi mõisa, Pada mõisa, Satsu mõisa, Saksi mõisa, Jõepere mõisa, Vasivere mõisa Virumaal ja Kaarli mõisa ning Kuie mõisa Järvamaal) omanik ning tuntud talurahvasõbralikkuse, ebatavaliste huvide ja eluviiside poolest (teda kutsuti hulluks krahviks). Noorena luuletas eesti keeles (omistatud värssdialoog "Üks Ennemuiste lugu"). talurahva elu ja kombeid kajastava "Aiawite peergo walgusel". 1838; 2. tr 1939; 3. tr 1939; 4. tr 2018 karskussisuline "Willem Nawi ello-pävad" 1839 П. Мантейффель. "Досуг при свете лучины". Перевод с эстонского И. Левина ; вступительная статья и комментарии А. Анниста и И. Левина ; Академия наук СССР, Наука. Москва, Ленинград 1964 "Teosed". Redigeerinud ja järelsõna kirjutanud August Annist, kujundanud R. Pangsepp, A. Veeberi illustratsioonid. Tallinn: Eesti Raamat, 1967 Väinu Rozental. Eesti rikkaimad läbi sajandite. Äripäev Online, 14. detsember 2007. Vaadatud 18. september 2008 "Mees, kes mõtles neile, kes veedavad õhtuid peeruvalgel". Eesti Sõna nr 94, 26. aprill 1942 Peter August Friedrich von Manteuffel), Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, 1931 s. 639-640 Peter von Manteuffel veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Peter August Friedrich von Manteuffel), Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, 1931 Biograafia
Sjasstroi

Sjasstroi on linn Venemaa Leningradi oblasti Volhovi rajoonis. Asub Sjassi jõe suudmes. Asula sai linnaõigused 1992. aastal.
Raua needmine (Metsatöll)

"Raua needmine" on Metsatöllu ja Eesti Rahvusmeeskoori 2006. aasta CDst ja DVDst koosnev album. Albumil on valdavalt Veljo Tormise ning Metsatöllu liikmete kirjutatud laulud (v.a "Oma laulu ei leia ma üles"), mille on seadnud Tauno Aints (v.a "Kust tunnen kodu"). Kontsert salvestati Maailmaküla festivalil 16. juunil 2006. Dirigeeris Mihhail Gerts. *Ainult DVD-l Kõik laulud, v.a "Kust tunnen kodu", on seadnud Tauno Aints. Albumi esmaesitlus Pirita kloostri varemetes 2006. aasta Maailmaküla festivali raames. ERR
Iko Maran

Iko Maran (kuni 1935 Voldemar Madison; 11. märts 1915 Pihkva – 12. november 1999) oli eesti lastekirjanik. Ta lõpetas 1935. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 1940. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (õigusteaduskonnas). Töötas aastatel 1953–1959 Kingissepa-nimelise TRA Draamateatri ja 1965–1971 Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri kirjandusala juhatajana. Ta on kirjutanud koos Bernhard Lüllega Lall Kahase varjunime all näidendeid, noorsoojutustusi ja jutukogusid. Lisaks kirjutanud lasteproosat, värssjutustuse. Tema teostele on omane tundlik loodustaju ja karakterite peen eritlus. "Sõbrad" (1949, Lall Kahas) "Vabaduskiri" (1961, Lall Kahas) "Kuidas kasvatada lastevanemaid : päkapikk Ninatarga pajatused" : [lastele] (1995) "Pisilugusid Jalukselt" (1956, Lall Kahas) "Tere jälle!" (1958, Lall Kahas) "Lauri ja Kaie kummaline matk" (1964) "Kirjud lood" (1970) "Londiste, õige nimega Vant" (1972) "Pikk päev" (1975) "Jass" (1975) "Piki ja Tohotiise" (1980) "Läki metsa!" (1966) "Tuline jäätis" (1968) 1974 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Londiste, õige nimega Vant") Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944 Iko Maran Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
George Gottfried Marpurg

George (ka Georg) Gottfried Marpurg (6. märts 1755 Langensalza, Tüüringi, Saksamaa – 10. november 1835 Rõuge) oli Eesti koolikirjanik ja vaimulik. Marpurg sündis Langensalzas, Tüüringis (praeguse haldusjaotuse ja nimede korral Bad Langensalzas, Unstrut-Hainich-Kreisis, Tüüringi liidumaal). Ta õppis Langensalza linnakoolis, peale linnakooli lõpetamist õppis ta aastatel 1773–1777 (immatrikuleeriti 1. oktoobril 1773) Leipzigi ülikoolis. Aastast 1777 töötas ta Riias von Grote juures koduõpetajana. Aastatel 1780–1782 töötas ta Tartus kooliõpetajana. Ordineeriti 30. jaanuaril 1782 Riias õpetajaks. Aastatel 1782–1811 oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja, samuti teenis ta hooldajana aastatel 1782–1783 ja 1791 luterlikku kogudust Pihkvas ning hooldas aastatel 1795–1798 Võru Katariina kogudust. Aastatel 1811–1835 oli ta (introdutseeriti 17. septembril/29. septembril) Rõuge Maarja koguduse õpetaja. Avaldanud saksa- ja lõunaeestikeelseid vaimulikke ning kooliraamatuid. "Könne Jutto nink Jutustamisse" (1802) "Üts hä Mannitsus..." (1802), rõugepanemise õpetus "Weikenne oppetusse nink Luggemisse Ramat" (1805) "Kristlik nink Söamlik Palvuse Ramat Ma-Risti inimesselle tarbis" (1820) Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 http://www.utlib.ee/ekollekt/eeva/index.php?lang=et&do=autor&aid=79