laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Arktiline kõrb

Arktiline kõrb on põhjapoolkera jäävöötmele iseloomulik bioom, mis paikneb arktilises geograafilises vöötmes. Arktiline kõrb hõlmab suure osa Põhja-Jäämere saartest ning osa Euraasia ja Põhja-Ameerika mandri rannikualadest. Aktilisele kõrbele on iseloomulik arktiline kliima. Õhutemperatuurid on madalad: keskmine veebruari õhutemperatuur −30 °C (madalaim kuni −60 °C), keskmine juuli õhutemperatuur +3 °C. Aastane sademete hulk on selles bioomis kuni 400 mm. Selles bioomis on arvukad mandri- ja mäeliustikud (Gröönimaa, Teravmäed, Novaja Zemlja jt). Laialt on levinud igikelts. Pinnast katab killustik ja kooriksamblikutega kaetud kivitükid. Mullad on primitiivsed, õhukesed (1–5 cm) ja huumusevaesed. Mullakiht esineb paiguti, tavaliselt ainult taimestiku piirkonnas. Taimestik on hõre, kasvavad vaid tarnad, mõned kõrrelised, samblikud, harvem samblad. Loomastik on eelkõige merega seotud: hülged, morsk, jääkaru, merelindude kolooniad. Maismaafauna on vaesem, seal on esindatud lemming ja polaarrebane.
De Longi saared

De Longi saared (vene Острова Де-Лонга, jakuudi Де Лоҥ арыылара) on saarestik Põhja-Jäämere Ida-Siberi meres Uus-Siberi saarte kirdeosas. Paiknevad Uus-Siberi saarest kirde pool. De Longi saarestiku koosseisu kuuluvad: Bennetti saar Žohhovi saar Vilkitski saar Henrietta saar Jeannette'i saar Üldpindala 228 km², kõrgus – kuni 426 m (Benneti saar). Jeanette'i, Henrietta ja Benetti saar avastati aastail 1879–1881 jahil Jeannette purjetanud George de Longi ekspeditsiooni poolt. Teised saared avastati 1914. aastal laevadel Vaigatš ja Taimõr liikunud Andrei Vilkitski ekspeditsiooni poolt.
Zsa Zsa Gabor

Zsa Zsa Gabor [ža ža] (sünninimi Sári Gábor; 6. veebruar 1917 Budapest – 18. detsember 2016 Los Angeles) oli juudi päritolu näitleja Ameerika Ühendriikides, kes 1936. aastal oli Ungari iluduskuninganna. Zsa Zsa Gabor võitis 1936. aastal Ungari missikonkursi. Samal aastal kutsus Richard Tauber ta subretiks Viinis lavastatavasse operetti "Laulev unistus". 1941. aastal emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse. 1942. aastal läks ta Hollywoodi, kus sai tuntuks rohkete armusuhete ja skandaalidega. Tema filminäitlejakarjäär algas 1952. aastal filmides "Lovely to Look At", "We're Not Married", "Lili" ja "Moulin Rouge". Hiljem mängis ta veel paljudes filmides ja teleseriaalides. 1958. aastal sai ta Kuldgloobuse eriauhinna "glamuurseima näitlejana". Ta sündis Esimesest maailmasõjast tingitult poliitiliselt lagunevas Austria-Ungaris. Tema vanemad olid päritolult aškenazi juudid. Isa oli ohvitserina teeninud Kuninglikus Ungari Armees ning pidas Budapestis juveelipoodi, ema Jolie Gábor (sünninimega Janka Tilleman) oli samuti juveliiride perekonnast. Tema õed Eva ja Magda Gabor said pärast Teist maailmasõda samuti filminäitlejateks. Ta on olnud üheksa korda abielus, seitse abielu lahutati ja üks tühistati. Burhan Asaf Belge (1937–1941) Conrad Hilton (1942–1947) George Sanders (1949–1954) Herbert Hutner (1962–1966) Joshua S. Cosden, Jr. (1966–1967) Jack Ryan (1975–1976) Michael O'Hara (1976–1982) Felipe de Alba (1983) Frédéric Prinz von Anhalt (1986–2016) Lahutustega kogus ta suure varanduse. 18. detsembril 2016. aastal suri ta 99-aastaselt südamerabanduse tagajärjel oma kodus Los Angeleses. "Suri Hollywoodi filmistaar Zsa Zsa Gabor". ERR Uudised. 19. detsember 2016. Vaadatud 19.12.2016 "Suri Hollywoodi täht ja glamuurne seltskonnadaam Zsa Zsa Gabor". Publik. 19. detsember 2016. Vaadatud 19.12.2016 Zsa Zsa Gabor andmekogus IMDb (inglise) Zsa Zsa Gabor TCM.com lehel
Kurereha

Kurereha (Geranium) on taimede perekond kurerehaliste sugukonnas. Perekonda kuulub eri andmetel 415-430 liiki taimi, neist Euroopas 38 liiki. Geranium bohemicum L. – böömi kurereha (väga haruldane, viimastel aastatel leidmata) Geranium columbium L. – kivi-kurereha (haruldane) Geranium dissectum L. – lõhislehine kurereha (väga haruldane tulnukas) Geranium divaricatum Ehrh. – harev kurereha (väga haruldane tulnukas) Geranium lucidum L. – läikiv kurereha (haruldane) Geranium molle L. – pehme kurereha (läänesaartel paiguti) Geranium palustre L. – soo-kurereha (tavaline) Geranium phaeum L. – tõmmu kurereha (väga haruldane tulnukas või kultuurist metsistuja) Geranium pratense L. – aas-kurereha (tavaline) Geranium pusillum L. – madal kurereha (hajusalt) Geranium pyrenaicum Burm.f. – pürenee kurereha (kodunenud tulnukana harva) Geranium robertianum L. – haisev kurereha (paiguti) Geranium rotundifolium L. – ümaralehine kurereha (väga haruldane tulnukas) Geranium sanguineum L. – verev kurereha (paiguti) Geranium sibiricum L. – siberi kurereha (haruldane kodunenud tulnukas) Geranium sylvaticum L. – mets-kurereha (tavaline)
Lina (perekond)

Lina (Linum L.) on taimeperekond linaliste sugukonnas. Lina perekonna klassifikatsioon pole päris selge ja erinevad autorid ning allikad süstematiseerivad lina perekonda erinevalt. Linaliigid (osaline): Linum alatum (Small) Winkl. Linum arenicola (Small) Winkl. Linum aristatum Engelm. Linum australe Heller Linum austriacum L. Linum berlandieri Hook. Linum bienne P. Mill. - ahtalehine lina Linum carteri Small Linum catharticum L. - aaslina Linum compactum A. Nels. Linum elongatum (Small) Winkl. Linum floridanum (Planch.) Trel. Linum grandiflorum Desf. suureõieline lina Linum hudsonioides Planch. Linum imbricatum (Raf.) Shinners Linum intercursum Bickn. Linum kingii S. Wats. Linum lewisii Pursh Linum lundellii Rogers Linum macrocarpum Rogers Linum medium (Planch.) Britt. Linum neomexicanum Greene Linum perenne L. püsiklina Linum pratense (J.B.S. Norton) Small Linum puberulum (Engelm.) Heller Linum rigidum Pursh Linum rupestre (Gray) Engelm. ex Gray Linum schiedeanum Schlecht. & Cham. Linum striatum Walt. Linum subteres (Trel.) Winkl. Linum sucatum Riddell Linum sulcatum Riddell Linum trigynum L. Linum usitatissimum L. - harilik lina Linum vernale Woot. Linum virginianum L. Linum westii Rogers Sissekanne ITIS-es, Veebiversioon (vaadatud 07.11.2013) (prantsuse keeles) Sissekanne ITIS-es, Veebiversioon (vaadatud 07.11.2013) (prantsuse keeles) Eestikeelsete taimenimede andmebaas, Veebiversioon (vaadatud 07.11.2013)
Vahulill

Vahulill (Polygala L.) on taimede perekond vahulilleliste sugukonnas. Polygala amarella Crantz – mõru vahulill (tavaline) Polygala comosa Schkuhr – tups-vahulill (paiguti) Polygala vulgaris L. – aas-vahulill (paiguti)
Tütarlaps kausiga

"Tütarlaps kausiga" ehk "Kolhoosineiu" on Juta Eskeli skulptuur Tallinnas Lembitu Pargis. Enne 2012. aastat paiknes skulptuur Kaarli puiestee ja Toompea tänava nurgal. Tegemist on kõrgkuumuses põletatud keraamilisest materjalist šamotist 1964. aastal valmistatud dekoratiivse figuraalskulptuuriga, mis kujutab seisvat neiut pearätiga, kes hoiab langetatud kahe käega vaagnat. Tütarlaps kausiga kultuurimälestiste riiklikus registris
Vallo Leet

Vallo Leet (kuni 30. septembrini 1940 Valentin Issajev; 20. veebruar / 5. märts 1915 Tallinn – 21. september 1944 Maardu küla lähedal, Harjumaa) oli Eesti poksija ja pesapallur. Valentin Issajev on teadaolevalt esimest korda kasutanud võistlusnime Valle Leet juba veebruaris 1936. Võimalik, et tegu oli perekonnas kokkulepituga, sest tema vanem vend Fjodor Issajev võttis uueks eesnimeks 7. septembrist 1935 Toivo ja perekonnanimena 2. detsembrist 1935 Leet. Ametlikult tehti muudatus Valentin Issajev > Vallo Leet alles 30. septembril 1940. Hiljem soomepoisina on ta kasutanud ka nime Vello Leet. Ta tuli 1936. aastal Eesti meistriks ning sai 1934. aastal Eesti meistrivõistlustel 3. koha. Ta oli poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aastal Eesti meister. Ta sai keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1935. aastal Eesti meistrivõistlustel 3. koha. Ta osales kaks korda Eesti–Soome maavõistlustel (1937 ja 1938) ning võitis mõlemad oma kohtumised punktidega. Ta osales ühe korra Eesti-Läti maavõistlusel (1937) ja võitis oma kohtumise punktidega. Ta osales ühe korra Eesti–Poola maavõistlusel (detsember 1938) ja kaotas oma kohtumise punktidega. Ta osales ühe korra Tallinna ja Wilno (tollal Poola linn) linnavõistlusel 14. detsembril 1938 ja võitis poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) oma kohtumise punktidega. Leet pidas elukutselisena ainult ühe kohtumise, mis toimus 7. jaanuaril 1944. Ta kaotas Onni Saarile (Soome) 5. raundis nokaudiga. Leet võitles 1944. aastal Soome 200. jalaväerügemendi 6. kompaniis ning tuli augustis 1944 soomepoisina tagasi Eestisse. Ta sai 21. septembril 1944 tulevahetuses sakslastega Maardu küla lähedal surma. "Ungari poksijate kaotus Tallinnas". Vaba Maa nr 39, 17. veebruar 1936. Lk 4 ENSV Teataja Lisa 1940,23 Rein Moora, Evald Uustalu. "Soomepoisid". Olion. Tallinn 1993. 2., parandatud ja täiendatud trükk. Lk 434 Vallo (Valle) Leedi sporditulemused A. T. "Poksimeister V. Leet hukkunud". Vaba Eesti Sõna nr 3, 16. jaanuar 1969. Lk 14 "Spordibiograafiline leksikon". Tallinna Kirjastuse Kooperatiiv. Tallinn 1937 Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009 Vallo (Valle) Leedi sporditulemused Vallo Leet (Valentin Issajew Leet) veebisaidil BoxRec
AGA (täpsustus)

AGA võib olla: AGA, Rootsi ettevõte AGA (Autogen Gasaccumulator AG), 1920. aastate Saksamaa autoettevõte Aga on mitme koha nimi: Aga ehk Aga Burjaadi autonoomne ringkond, haldusüksus Venemaal Aga jõgi, jõgi Venemaal Aga, linn Jaapanis Niigata prefektuuris ...
Aga jõgi (Venemaa)

Aga jõgi on jõgi Venemaal. Ta suubub Aga Burjaadi autonoomses ringkonnas Ust-Aga juures Ononi jõkke. GeoNames ENE 1, 1. kd, lk 56
Hoorn

Hoorn on linn Hollandi loodeosas ning kuulub Põhja-Hollandi maakonda. Hoorn'i linna pindala on 52,24 km², millest maismaa moodustab 19,31 km² ja vesi 32,93 km². Linnas elab 68 068 elanikku (2005). Hoorn sai linnaõigused aastal 1357. Hoorni linnas on ajalooline raudtee Hoorni ja Medembliki vahel (Steamtrain Hoorn Medemblik). Statistics Netherlands Hoorni ametlik lehekülg Hoorn
Aga jõgi

Aga jõgi on mitme jõe nimi: Aga jõgi, jõgi Venemaal Aga jõgi, jõgi Lätis
Acer

Acer võib tähendada järgmist: Acer on vahtra perekonna ladinakeelne nimi Acer Inc., ettevõte ...
Salomo Heinrich Vestring

Salomo Heinrich Vestring (1663 Pärnu – 9. mai (vkj 28. aprill) 1749 Pärnu) oli Liivimaa vaimulik ja kirjamees. Salomo Heinrich Vestring sündis Pärnu eesti koguduse pastori Johann Vestringi pojana. Aastail 1678–1684 õppis Vestring Riia lütseumis ning alates 1684. aastast Wittenbergi ülikoolis. 1690–1692 oli ta Puhja koguduse vikaar, kus asendas Adrian Virginiust. 1692. aastal suri Bernhard Freier ning Vestring sai tema asemele Pärnu eesti koguduse ja Tori koguduse pastoriks. 1709. aastal süüdistati teda pietismis ning ta eemaldati pastoriametist. 1711. aastal valiti Salomo Heinrich Vestring Pärnu praostkonna praostiks. Sellele ametikohale jäi ta kuni oma surmani 1749. aastal. Vestringi hinnati hea eesti keele tundjana. Ta korrigeeris keeleliselt 1691. aastal ilmunud Adrian Virginiuse palve- ja lauluraamatu teist trükki ning kirjutas eessõna Johann Hornungi koostatud ning 1701. aastal Adrian Virginiuse välja antud "Ma kele Koddo ja Kirgo Ramatu" teisele trükile. Vesting ja Pilistvere pastor Berthold tegelesid Eestimaa piiskopi Jakob Lange ülesandel Johann Gutslaffi lõunaeestikeelse piiblitõlke tõlkimisel põhjaeesti keelde. Vestringi tähtsaimaks tööks peetakse tema eesti-saksa sõnaraamatut, millest on tänapäevani säilinud kaks eksemplari. Sõnaraamat sisaldab rohkem märksõnu kui teised 18. sajandi alguses ilmunud eesti sõnaraamatud. Eestikeelsete sõnade kasutamise selgitamiseks on toodud suur hulk lausenäiteid, mis on suuremalt jaolt rahvapärased. Salomo Heinrich abiellus 1693. aastal Magdalene Sophie Dauthega ning 1697. aastal Anna Sophie Baleckega, kes oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja Joachim Georg Balecke tütar. Tema vend Lorenz Vestring oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. "Eesti-saksa sõnaraamat. Lexicon Esthonico Germanicum". Eesti Kirjandusmuuseum, 1998. Internetiversioon Salomo Heinrich Vestring (1663 – 1749). Eesti vanema kirjanduse digitaalne tekstikogu.[alaline kõdulink] http://www.folklore.ee/~kriku/VESTRING/intro.htm Salomo Heinrich Vestring Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Afyonkarahisar

Afyonkarahisar (2005. aastani Afyon) on linn Türgis Anatoolia lääneosas 250 km Ankarast edelas ning mööda raudteed 206 km Konyast loodes, Afyonkarahisari provintsi keskus. Geograafilised koordinaadid on 38°45′ N, 30°32′ E. Elanike arv on 2008. aasta andmetel 163 207. Aastal 1990 oli elanikke 98 618. Linn on unimagunakasvatuse keskus. Linna ametlikus nimes on liidetud hüüdnimi Afyon ('oopium') ja ajalooline nimi Karahisar ('must linnus'). Afyonkarahisari linnus linna kohal kõrguva kalju otsas pärineb hetiitidelt. Vana-Rooma ja Bütsantsi ajal oli linna nimi Akroinon või Akroinos. Aastal 740 toimus Akroinoni lahing, milles Bütsantsi keiser Leo III kaitses linna araablaste vastu. Linna vallutas Ikonioni sultan Kılıç Arslan I ning 1382 läks ta Osmanite riigi koosseisu, kus temast sai sandžaki keskus. Kreeka-Türgi sõja käigus vallutasid märtsis 1921 linna kreeklased; augustis 1921 läks see türklastele tagasi. Linnas on tervisveeallikad, arheoloogiamuuseum ja suur mošee Ulu Cami. Säilinud on Osmanite-aegseid maju. Seal valmistatavat kaimakki peetakse eriti maitsvaks, sest kohalikud lehmad söövad moonitaimi. Tuntud on kohalik marmor ja kohalikud sudžukid. Linnavõimud hoolitsevad puhtuse eest. Afyon oli üks esimesi Türgi linnu, kus on palju prügikaste. Linnast on pärit president Ahmet Necdet Sezer, kelle nime kannavad haigla ja Afyoni Kocatepe Ülikool. KNAB Merriam-Webster 1997:11 Yale, Carillet, Maxwell 2005:287 Merriam-Webster's geographical dictionary, 1997, lk 11. Pat Yale, Jean-Bernard Carillet, Virginia Maxwell. Turkey, 2005, lk 286–289. Afyonkarahisari koduleht
Eesti Personalijuhtimise Ühing PARE

Eesti Personalijuhtimise Ühing PARE (varasema nimega Eesti Personalitöö Arendamise Ühing PARE[viide?]; ametlik nimetus inglise keeles Estonian Human Resource Management Association) on Eesti personalijuhtimise alane mittetulundusühing, mis loodi 1992. aastal. PARE missioon on "toetada ja arendada inimeste juhtimist Eesti organisatsioonides". Ühingu liikmed võivad olla nii juriidilised kui ka eraisikud, kes on tegevad personalijuhtimise vallas. PARE toimib ka personalitöötajate kutseühinguna Eestis, arendab erialaseid kutsestandardeid, korraldab kutseeksameid ja väljastab kutsetunnistusi. Alates 2003. aastast on PARE Euroopa Personalijuhtimise Assotsiatsiooni (European Association for People Management) liige. PARE koduleht
Karl Jungholz

Karl Jungholz (9. (vkj) / 21. detsember 1878 Teilma küla, Kivijärve vald, Laiuse kihelkond, Tartumaa – 26. november 1925) oli eesti teatritegelane, lavastaja ja näitleja. Karl Jungholz sündis Söödi saunas Teilma külas. Kui poiss oli kolmekuune, kolis pere Tartusse, kus isa töötas raudteel ja vabrikus, ema Ello oli pesunaine. Poiss pandi viieaastaselt kohalikku eraalgkooli ning hiljem Hugo Treffneri eragümnaasiumi. 1890. aastatel õppis ta palju Tartu Käsitööliste Seltsi suveteatri etendustest, tutvus nii teatrikulisside taga toimuvaga kui ka tegi kaasa massistseenides ja lastekooris. 1894. aastast töötas C. Mattieseni trükikojas, kus omandas trükiladuja kutse. Aastatel 1901–1905 oli ta Taara seltsi näitleja ja näitejuht. 1905–1907 täiendas oma teatriharidust Berliinis Emanuel Reicheri kõrgemas draamakunsti ülikoolis (Emanuel Reicher's Hochschule für Dramatische Kunst) ja Lessingi teatri direktori Brahmi juures. Aastatel 1907–1908 töötas ta Vanemuises näitejuhi abi ja näitlejana, kuid sattus konflikti teatrijuht Karl Menninguga, mistõttu oli sunnitud Vanemuisest lahkuma. Jungholzist sai aastateks 1909–1914 ja 1915–1925 Estonia lavastaja ja näitleja, aastast 1919 direktor. Aastatel 1914–1915 oli ta Pärnu Endla teatri juht. Ta korraldas näitemängukursuseid Tallinnas, Narvas, Viljandis jm. 1917 oli ta Näitlejate Liidu asutajate seas ning valiti liidu esimeheks. Osales Tallinna Meestelaulu Seltsi, Tallinna Maleklubi ja Eesti-Soome-Ungari Liidu tegevuses. Asutas teatriajakirja Valge Raamat (1918) ning on kirjutanud teatriartikleid. Jungholz suri 26. novembril 1925 ja maeti Tallinna Vana-Kaarli kalmistule.  Ta on lavastanud muu hulgas William Shakespeare’i "Othello" (1910), "Kuningas Leari" (1911) ja "Hamleti" (1913); August Kitzbergi "Püve talus" (1911), "Tuulte pöörises" (1911) ja "Libahundi" (1915), Eduard Vilde "Tabamata ime" (1925), välisautoritelt Giuseppe Verdi "Aida" (1923), Friedrich Schilleri "Wilhelm Telli" (1921), Henrik Ibseni "Rahvavaenlase" (1909), "Nora" (1904, 1910, 1914, 1916), "Hedda Gableri" (1914) jpm. Eesti teatri biograafiline leksikon. Koost Kalju Haan, Heino Aassalu, Vilma Paalma; toim Kalju Haan, Reet Neimar, Mall Põldmäe, Mare Põldmäe jt. Tallinn 2000. Lk 147–148. Karin Kask, Teatritegijad, alustajad. Eesti teatrilugu – 1917. Tallinn 1970. Ants Lauter, Käidud teedelt. Mälestusi ja sõnavõtte. Koost Helvi Einas, Karin Kask, Lea Tormis. Tallinn 1982. Paul Pinna, Minu eluteater ja teatrielu 1884–1944. Tallinn 1995. Hugo Raudsepp, "Estonia" draamanäitleja kutselise teatri esimesil aastakümneil. – Teatrielu 1995. Tallinn 1996. Lk 197–215. Karl Jungholz Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Karl Jungholz (Eesti Entsüklopeedia)
Soling

Soling on kolmeinimese rahvusvaheline range ühtsusklassi kiiljaht, millel on luuptaglas ja bermuudapurjestus. Paadi töötas 1965. aastal välja Jan Herman Linge. Solingu mõtted hakkasid konstruktori peas idanema 1950. aastate lõpus, kui ta tegi veekatseid 5.5 mIC ehitamisel sõbrale, et too saaks osaleda 1960. aasta suveolümpiamängudel. Rahvusvaheline klass Soling Olümpiaklass alates 1972. aastast Materjal: klaasplast Mõõtmed: pikkus – 8,15 m laius – 1,9 m süvis – 1,3 m minimaalne mass – 1035 kg purjepind (grootpuri+foka) – 21,7 m² Konstruktor: Jan Herman Linge Vintage Yachting Games www.soling.com – klassiliidu veeb Soling@ISAF web
Tempest

Tempest on kiilajaht. Rahvusvaheline klass "Tempest" Olümpiaklass 1972 – 1976. a. Materjal: klaasplast Mõõtmed: pikkus – 6,7m Laius – 1,97m Süvis – 1,1m Mass minimaalne – 469kg Purjepind (grootpuri+foka) – 22,93m² Konstruktor: Ian Proctor
Tornado

Rahvusvaheline klass "Tornaado" Olümpiaklass alates 1976. aastast. Materjal: klaasplast, puit Mõõtmed: Pikkus – 6,1 m Laius – 3,05 m Süvis – 0,18 m Süvis sverdiga – 0,75 m Mass minimaalne – 127 kg Purjepind (grootpuri+foka) – 21,8 m² Konstruktor: Rodney March International Tornado Association
Affandi

Affandi Koesoema (1907 Cirebon – 23. mai 1990) oli ekspressionistlik kunstnik, kuulsaim Indoneesia kaasaegne kunstnik. Ta maalis otse tuubist. Tema enda ehitatud kodumajas Yogyakartas on muuseum tema maalide koguga. Oey 2001 Eric Oey. Java, 2001, lk 170–171. Google'i raamat Bentara Budaya Jakarta. The Journey of Indonesian Painting, s.a., lk 46. Google'i raamat Affandi muuseumi koduleht Autoportree
Djurgårdens IF

Djurgårdens Idrottsförening (IF) on Rootsi spordiklubi, mille asutasid Stockholmis Djurgårdenil 12. märtsil 1891 ligikaudu 20 noort. Djurgården on Stockholmi spordiseltsidest eri aladel võidetud Rootsi meistri tiitlite arvu poolest edukaim. Kõige rohkem medaleid on Djurgårdens IF-ile toonud poksiklubi, tuntuimad ning suurima toetajatehulgaga on aga jalgpalli- ja jäähokiklubid. Aastal 1991 muudeti Djurgårdens IF allianssklubiks, kus iga spordiala moodustas oma klubi, mis vastutab nii majandus- kui ka sporditegevuse eest. Kokku on Djurgårdens IF-is 18 aktiivset klubi: mäesuusatamine – Djurgårdens IF Alpinförening Ameerika jalgpall – Djurgårdens IF Amerikanska fotbollsförening jääpall – Djurgårdens IF Bandyförening lauatennis – Djurgårdens IF Bordtennisförening bowling – Djurgårdens IF Bowlingförening petank – Djurgårdens IF Bouleförening poks – Djurgårdens IF Boxningsförening maadlus – Djurgårdens IF Brottningsförening jalgpall, 3 klubi: Djurgårdens IF Damfotbollsförening (naised), Djurgårdens IF Fotbollsförening (mehed), Djurgårdens IF Handikappfotbollförening (invasport) vehklemine – Djurgårdens IF Fäktförening golf – Djurgårdens IF Golfförening käsipall – Djurgårdens IF Handbollsförening saalihoki – Djurgårdens IF Innebandyförening jäähoki – Djurgårdens IF Ishockeyförening iluuisutamine – Djurgårdens IF Konståkningsförening orienteerumine – Djurgårdens IF Orienteringsförening Djurgårdens IF-i toetajate hulka kuuluvad teiste seas ka Rootsi kuningas Carl XVI Gustaf, Rootsi peaminister Fredrik Reinfeldt ja rõivaketi H&M omanik Stefan Persson.
Kongo paabulind

Kongo paabulind (Afropavo congensis) on linnuliik faasanlaste sugukonnast, perekonna Afropavo ainus liik. Liik kirjeldas alles 1936. aastal James Paul Chapin. Ta on levinud Kongo nõo põhjaosas Kongo jõgikonna vihmametsades Kongo Demokraatlikus Vabariigis. Nende arv hinnatakse 3000 ja 15 000 vahele. Kongo paabulinnu keskmine kehasuurus on väiksem kui sini- ja rohe-paabulinnul. Isased kasvavad 64–70 cm pikkuseks ja nende saba 23–26 cm pikkuseks. Emaste pikkus ulatub 60–63 sentimeetrini, saba on 19,5–22,5 cm pikkune. Kaal on 1135–1154 g. Isastel kongo paabulindudel on tihe kare valge (osalt must) sulekroon, mis võib olla päris lühike; nende kaelal on sulgedeta piirkonnad, mis on eri isenditel erineva suurusega (sulgedeta kurgupiirkond on punane). Nende täiskasvanusulestik, mille nad omandavad kaheaastaselt, on lillakassinine (pealtiiva kattesuled, rinnasuled, sabasulgede ots), must ja pronksroheline (seljal). Nokk on tinahall, jalaotsad hallid. Kummalgi jalal on pikk kannus. Emased on roostepruunid, selg ja tiivad on läikivrohelised. Tal on lühike pruun kroon. Enamasti on kuulda duetti, mida korratakse 20–30 korda. Isane toob kuuldavale kõrge "gou", emase vastus on madal "goua". Duetile eelneb tavaliselt vali "rrohoho-oa". Kongo paabulind on pelglik ja looduses nähakse teda vähe. Ta elab tasandikuvihmametsades madalamal kui 1200 m ja väldib piirkondi, mis on inimasustusele ja maanteedele lähemal kui 25 km. Ta elab mitmesugustes metsades, kuid sageli seostatakse teda veelahkmenõlvadega, kus on õhuke muld, millel kasvab kuiv avatud põõsarindega mets. Ta on omnivoor, tõenäoliselt moodustavad suure osa toidust termiidid. Ta sööb muu hulgas puude vilju, putukaid ja teisi selgrootuid. Haudeaeg oleneb kohalikust vihmaperioodist. 300 km ekvaatorist lõuna pool nähakse noorlinde jaanuaris ja veebruaris. Vangistuses teevad nad pesa, mis on ainult nõgus platvorm, umbes 1,5 m kõrgusele põõsastele või puudele. Tavaliselt munevad nad kaks või kolm, harvem kuni kuus muna, ning hauvad neid 27 või 28 päeva. Tibudel on udusuled, mis on seljal mustad kuni mustjaspruunid, kõhu all kollakasvalged. Tiivad on kaneelpruunid. Kongo paabulind on ohualdis. Arvatakse, et neid on vähe ning nende arv väheneb küttimise ja munade kogumise ning elupaikade kaotuse tõttu metsaraiumise, kaevanduste ja põllunduse mõjul. Ebasoodsat mõju avaldavad sõda ja pagulased. Asurkond on fragmenteerunud. Antwerpeni loomaaed alustas 1962. aastal kongo paabulinnu kasvatamise ja uurimise programmi. Teda kasvatatakse ka teistes loomaaedades. Raskusi valmistab kongo paabulinnu vastuvõtlikkus haigustele. Liiki saab kaitsta Maiko rahvuspargis ja tõenäoliselt Salonga rahvuspargis. Kongo paabulinde elutseb ka Okaapide faunakaitsealal ja Kahuzi-Bienga rahvuspargis. IUCN-i punane nimekiri Josep del Hoyo jt. Handbook of the Birds of the World, kd 2 (New World Vultures to Guinea Fowl), Lynx Edicions 1994. ISBN 84-87334-15-6 IUCN-i punane nimekiri Internet Bird Collection