laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Osooniauk

Osooniauk on osoonikihi osa, milles osooni kontsentratsioon on vähenenud. Tavaliselt mõeldakse osooniaugu all Antarktika kohal püsivalt paiknevat hõredamat osoonikihi osa, kuid osoonikihi hõrenemist on täheldatud ka Arktika, Euroopa ning Põhja-Ameerika kohal. Osooniaugu tekkimises on põhiliselt süüdistatud inimeste poolt õhku paisatavaid freoone. Freoon on tugev katalüsaator, mis lõhustab kolmest hapniku aatomist koosneva osooni molekuli hapnikuks ja vabaks radikaaliks. Osooniaugu tekkimist kirjeldavad Chapmani võrrandid. Osooni tekib ja kaob stratosfääris pidevalt, kuid looduses toimub see reeglina ultraviolettkiirte, mitte freoonide toimel. Osooniauk Antarktika kohal on tegelikult täiesti loomulik nähtus. Osoon tekib põhiliselt ekvaatori kohal olevas stratosfääris, seal on osooni teke intensiivsem kui selle lagunemine. Ekvaatorilt liigub osoonirikas õhk pooluste suunas, kus vastupidi on ülekaalus osooni molekule lõhkuvad protsessid. Osooni tungimist Antarktikasse takistavad aga ümber tolle maailmajao püsivalt puhuvad läänetuuled, mille põhjustajaks on Coriolisi efekt. Osooniauk Antarktika kohal avastati 1970. aastate alguses. 1986 avastati osoonikihi hõrenemine ka põhjapoolkeral Arktikas; see pani rikkad tööstusriigid tegutsema. 1985. aastal allkirjastati Osoonikihi kaitsmise Viini konventsioon ja 1987. aastal sõlmiti Montréali protokoll. Osoonikihi hõrenemine on üks vähestest globaalprobleemidest, millega võitlemisel on saavutatud teatavat edu. Ei ole siiski selge, kas osoonikihi mõningane taastumine on tingitud looduslikest rütmidest või vähenenud freoonide kasutamisest. Teadaolevalt oli osooniauk kõige suurem 2000. aastal, kui see laius enam kui 29,9 miljonil ruutkilomeetril. Osoonikihi kaitsmise Viini konventsioon Montréali protokoll Osoonikiht Osoonikihi hõrenemine Osoon "Antarktika osooniauk oli tänavu üks ajaloo suuremaid" ERR Novaator, 21. oktoober 2020 Osoonikihi olukord ja seda mõjutavad tegurid.
Fluss

Mitte segi ajada flüšiga Fluss on väga madala sulamistäpiga fritt. Frittglasuur Frittkeraamika
Paelussid

Paelussid ehk tsestoodid (Cestoda; kreeka kestos 'pael') on lameusside hõimkonda kuuluv parasiitsete loomade klass. Suguküpsed paelussid elavad selgroogsete seedetraktis, noorjärgud aga erinevate loomade, eriti lülijalgsete, kehas. Cestodaria Amphilinidea Gyrocotylidea Eucestoda Aporidea Caryophyllidea Neljanapalised (Cyclophyllidea) Diphyllidea Lecanicephalidea Litobothridea Nippotaeniidea Proteocephalidea Laiussilised (Pseudophyllidea) Spathebothriidea Tetraphyllidea Trypanorhyncha.  Pikemalt artiklis paelusstõbi Paeluss põhjustab ka inimesel haigust, mida nimetatakse paelusstõveks ehk tsestodoosiks. See ei ole surmav ja on tänapäeval hästi ravitav. Sissekanne AWD-s Sissekanne Catalogue of Life-s Sissekanne Fauna Europaea-s Sissekanne NCBI-s Sissekanne SITI-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Sissekanne WoRMS-is
Ahmedabad

Ahmedabad on linn Indias Gujaratis, osariigi suurim linn. Asub Sabarmati jõe kallastel 50 km kaugusel Araabia merest. Algne kaubalinn tihedate elukvartalite, kitsaste tänavate ja hindu-islami arhitektuuriga moodustab kesklinna. Ida pool on tekstiilivabrikud, vanad tööliste elamud ning kaugemal uued korrusmajadega elurajoonid. Sabarmati läänekaldal on uuemad linnaosad villade ja Gujarati Ülikooliga. Ahmadabadis asub prestiižne õppeasutus Indian Institute of Management Ahmedabad. Ahmadabad asetseb tasasel maal, ainult vabrikukorstnad ja elektrijaama siluett põhja pool rikuvad horisontaalset linnamaastikku. Linnas on palju islami, hinduistlikku ja džainistlikku arhitektuuri. Paljudest islami ehitistest on vanim Ahmad Shahi mošee 1414. aastast. Osa sellest pärineb hinduistlikust templist, sammastel on hinduistlikud motiivid. Tähelepanuväärsed on ka suur Ahmedabadi reedemošee ja Kankaria järv, mis on populaarne väljasõidukoht. Ahmedabadis on ka Le Corbusier' ja Louis Kahni projekteeritud maju. Ahmadabad on üks kõige kiiremini kasvavaid linnu Indias. Tänapäeva linna kohal asus 11. sajandil linn nimega Ashapalli ehk Ashaval. Solanki valitseja Karandev I vallutas Ashapalli ja rajas selle asemele Karnavati linna. Aastal 1411 langes Gujarat sultan Ahmed Shahi valitsuse alla, kes nimetas linna Ahmadābādiks ja tegi sellest oma sultanaadi pealinna. Muzafariidide dünastia valitses linnas 1573. aastani, kui linna vallutas Akbar. Mogulite valitsuse ajal muutus linn suureks kaubanduse ja tekstiilitootmise keskuseks. Linn õitses kuni Aurangzebi surmani 1707. Ahmedabad oli 15. ja 16. sajandil India lääneosa kõige väljapaistvam kuningalinn ja veel 17. sajandil peeti seda India üheks ilusamaks linnaks. 18. sajandil käis linn alla. Briti võimu all alates 1818. aastast rajati linna sõjaväebaas ning linna infrastruktuuri laiendati ja kaasajastati. Umbes 1860. aastaks sai Ahmedabadist tööstuslinn. Ümber vanalinna rajatud tekstiilivabrikud tegid sellest "India Manchesteri". Tekstiilitööstuse kõrgpunktis umbes 1950 töötas linnas 71 vabrikut 125 000 inimesega, kes elasid põhiliselt kitsastes ridamajades vabrikute vahel. Alates 1960. aastast rajati linnast väljas paiknevates tööstusrajoonides uus, mitmekülgsem tööstus, osas kesklinnas hakkas arenema teenindussektor. 20. sajandi alguses oli linn India iseseisvusliikumise üks keskusi. Aastatel 1960–1970 oli see Gujarati pealinn. 26. jaanuaril 2001 linna tabanud 6,9-pallises 2001. aasta Gujarati maavärinas hukkus 752 inimest ja hävis ligi 50 mitmekorruselist maja. Veebruaris 2002 oli muslimite linnaosas osana 2002. aasta Gujarati rahutustest pogromm, mille käigus sai surma umbes 250 inimest. Ahmadabadi linnavalitsuse koduleht
Ürtide loend

Siin on loetletud taimi, mille ürti kasutatakse farmaatsias ravimtoorainena või kulinaarias maitseürtidena Aed-harakputk Aed-liivatee ehk tüümian Aedportulak Ahtalehine käokuld Aniis Apteegitill ehk fenkol Arnika Basiilik Emajuur Estragon Hapu oblikas Harilik altee Harilik sidrunhein Iisop Karulauk Kassinaeris Kikkaputk Koirohi Kollakas Koriander Kummel Kuningakepp Kurgirohi Köömen Köömnelõhnaline liivatee Lavendel Leesputk Loorber Lõhnav kannike Madar Majoraan Meliss Mesiputk Metsmaasikas Monarda Mungalill Murulauk Mustnupp Naistenõges Naistepuna Neitsikummel Palderjan Petersell Piparmünt Piparrohi Puju Pune ehk oregano Põld-võõrkapsas ehk rukola Rabarber Raudrohi Rosmariin Ruut Saialill Safrani krookus Salvei Seller Sidrun-liivatee Siilkübar Till Vaak Valge sinep Võilill Ürt-allikkerss Bouquet garni Fines herbes Herbes de Provence Vürtside loend
Virmalised

Virmalised ehk põhjavalgus ja ka lõunavalgus on atmosfääri kõrgemates kihtides esinev optiline nähtus, mille põhjustajaks on Päikeselt lähtuvate laetud osakeste (nn päikesetuule) kokkupõrked Maa atmosfääri osakestega. Virmalised esinevad nii põhja- kui ka lõunapoolkeral. Neid nimetatakse vastavalt aurora borealis ja aurora australis (ladina keeles 'põhjakoit' ja 'lõunakoit'). Üldnimetus on aurora polaris 'polaarkoit'. Virmalised tekivad, kui atmosfääri aatomeid ergastatakse päikesetuule osakeste poolt. Ergastuse tulemusel kiirgub valguskvant, mida inimesed näevad virmalistena. Maa magnetpooluste asetsemise tõttu suurtel laiustel on ka virmalised jälgitavad keskmiselt 60-kraadisel või kõrgemal laiusel. Et magnetiline põhjapoolus paikneb Kanadale kuuluva Ellesmere'i maa lähedal, siis on virmalised Põhja-Ameerikas samal laiusel paremini vaadeldavad kui Euroopas. Virmalisi on nähtud isegi Floridas, samal laiusel asuvatel Kanaari saartel on see praktiliselt võimatu. Virmalised on seotud magnetpoolustega, sest neid tekitavad päikesetuule osakesed on laetud ning nad liiguvad Maa magnetvälja sattudes piki selle jõujooni, sisenedes atmosfääri magnetpooluste kohal. Kui ergastatuks osutub atomaarne hapnik, kiirgub sellest kas rohelist (100–150 km kõrgusel) või punast (umbes 250 km kõrgusel) valgust. Molekulaarne lämmastik kiirgab aga punakat või violetset valgust. Nende värvuste vaheldumine pakub lummavat vaatemängu, mida võib mõnikord näha ka Eestis. Virmaliste tekkimise keskmine kõrgus on 105 km maapinnast. Madalaim kõrgus on umbes 80 km ja kõrgeim umbes 200 km. Virmaliste esinemise tõenäosus on tihedas seoses magnettormidega, sest mõlemat põhjustab sama nähtus – päikesetuul. Virmalised Tilsi Kõrbjärve kohal 2015. aastal Virmalised Murastes 2013. aastal Virmalised Lääne-Virumaal 2011. aastal Virmalised Varbla vallas 18.03.15 Virmalised Varbla vallas 18.03.15 Virmalised Varbla vallas 18.03.15 Virmalised Varbla vallas 07.10.15 Virmalised Varbla vallas 07.10.15 Virmalised Varbla vallas 14.12.15 Virmalised Varbla vallas 17.03.15 Virmalised Varbla vallas 18.03.15 Lohusalu Nabe neem virmaliste taustal Virmalised Video: Virmalised 20. March 2008, Dr. Tony Phillips Springis Aurora Season, Science@NASA Probability of Visible Aurora in Europe NOAA: Auroral Activity Extrapolated from NOAA POES -- Northern Hemisphere Enlarged View Delfi artikkel (detsember 2023): "Järgmine aasta võib olla viimase 20 parim virmaliste jälgimiseks"
Alexis Kreutzwald

Alexis Kreutzwald (1845 – 1910 Tallinn) oli Friedrich Reinhold Kreutzwaldi poeg ja esimene Kadrina jaamaülem. Alexis Kreutzwald teenis raudteeametnikuna, viimased 19 aastat oli ta halvatud. Ta abiellus 1871. aastal Amalie Sophie von Huseniga (1847–1931), abielu jäi lastetuks. Alexis Kreutzwald oli maetud Kopli kalmistule. Suure mehe tundmatu poeg. Rahvaleht, 19. aprill 1935, nr. 47, lk. 5. Dr. Fr. Kreutzwaldi mured pojaga. Võitleja, detsember 1960, nr. 12, lk. 7.
Vittorio Monti

Vittorio Monti (6. jaanuar 1868 Napoli – 20. juuni 1922) oli itaalia helilooja ja viiulivirtuoos. Ta õpetas viiuli- ja mandoliinimängu ning on kirjutanud mandoliinimängu õpiku. Kirjutas mitu balletti ja operetti. Tema tuntuim teos on "Csárdás".
Augusto Ruschi

Augusto Ruschi (12. detsember 1915 – 3. juuni 1986) oli brasiilia loodusteadlane. Ta avaldas üle 450 artikli ja 22 raamatut. Brasiilia Teaduste Akadeemia annab välja Augusto Ruschi medalit.
Tiia Haverinen

Tiia Haverinen (sünninimi Ilmanen; sündinud 21. septembril 1990) on soome näitleja. Ta mängis sarjas "Varjatud elud" 2007–2008 Sofia Salinit ja sarjas "Kodutänav" 2009–2011 Susanna Blomi. Ta õppis varem koos Juha Karhu ja Sara Lohinivaga, väljenduskunsti kallakuga Kallio Gümnaasiumis ja pärast seda Vantaas Sotunki Gümnaasiumis, mille lõpetas 2010. aastal. Tema koolikaaslased Juha Karhu ja Sara Lohiviva mängisid sarjas Varjatud elud Oona Kivirantat ja Niko Vainiot. Samas sarjas Aino Kaukovaarat mängiv Janna Ilmanen on Tiia noorem õde. Foto
Deep Purple in Rock

"In Rock" on ansambli Deep Purple 1970. aastal ilmunud neljas stuudioalbum. Võrreldes varasemate albumitega on selle albumi muusika raskema kõlaga heavy metal. Tuntumad lood on "Speed King" ja kümne minuti pikkune progressiivse roki mõjudega "Child in Time". Albumi kaanepildil on kujutatud Mount Rushmore'ist inspireeritud bändiliikmete skulptuuri. Suurbritannia albumimüügi edetabelis tõusis "In Rock" 4. kohale. 1995. aastal ilmus albumi mitme lisalooga juubeliväljaanne (25th Anniversary edition). "Speed King" – 5:49 "Bloodsucker" – 4:10 "Child in Time" – 10:14 "Flight of the Rat" – 7:51 "Into the Fire" – 3:28 "Living Wreck" – 4:27 "Hard Lovin' Man" – 7:11
Southamptoni saar

Southamptoni saar on Kanadale kuuluv saar Põhja-Jäämeres Hudsoni lahe sissepääsu juures. Halduslikult kuulub Nunavuti Kivalliqi piirkonda. Saare pindala on 41 214 km² (veidi väiksem kui Eesti pindala). Ta on pindalalt Kanada 9. ja maailma 34. saar. Ainuke asula saarel on Coral Harbour ehk Salliit, kus elab 834 inimest (2011. aasta andmed; 2006. aastal 769). Saarel on East Bay ja Harry Gibbonsi linnukaitsealad.
Banksi saar

Banksi saar (inuktituti Ikahuk) on saar Põhja-Jäämeres Kanada Arktika saarestikus. Idas eraldab seda Victoria saarest Walesi Printsi väin. Pindala 70 028 km². Ta on pindalalt Kanada viies ja maailma 24. saar. Saar on mägine, kõrgus kuni 750 meetrit (teistel andmetel 732 või 610 m). Kuulub Kanadale Loodealade koosseisus. Ainuke püsiasula on Sachs Harbour ehk Ikaahuk või Ikahuak, kus elab umbes 120 inimest. Saare avastas eurooplastele William Edward Parry 1819/1820 ekspeditsiooni ajal ja nimetas selle inglise loodusteadlase Joseph Banksi järgi. Saare põhjaosas asub Aulaviki rahvuspark. Saare põhjarannikul on Mercy laht.
Melville'i saar

Melville'i saar (inglise Melville Island) on saar Põhja-Jäämeres Kanada Arktika saarestikku kuuluvas Perry saarestikus. Saare pindala on 42 149 km². See on pindalalt kaheksas saar Kanadas ja 33. saar maailmas. Melville'i saar kuulub Kanadale ning on jagatud Loodealade ja Nunavuti vahel. Saar on asustamata. Eurooplaste jaoks avastas saare William Edward Parry 1819–1820 ekspeditsiooni ajal ja nimetas selle inglise loodusteadlase teise Melville'i vikondi Robert Dundase järgi.
Globaalprobleem

Globaalprobleem on ülemaailmne oht inimkonnale, mis on tekkinud mitmesuguste mõjurite kuhjumisel ja koostoimel ning mille ületamine eeldab kas kogu inimkonna või suurte regioonide elanikkonna kestvaid jõupingutusi. Globaalprobleemi omapäraks on see, et ta on küll globaalne, kuid lahendada saab seda vaid tegutsedes lokaalselt. Globaalprobleemide lahendamisega viivitamine võib muuta nende tagajärjed pöördumatuks ja juhitamatuks. Globaalprobleemide süstemaatilise uurimise ja laiema teadvustamise algatas Rooma Klubi. Rahvastiku kasv Globaalne soojenemine Vaesus Kõrbestumine Terrorism Liigilise mitmekesisuse vähenemine Süsinikdioksiidi emissiooni kasv Osoonikihi hõrenemine Erosioon Märgalade hävimine AIDS-i levik Maavarade ammendumine Nälg Vihmametsade pindala vähenemine Mulla vaesumine Põhjavee reostumine Mageveevarude puudus Õhusaaste Kliimamuutus Happevihmad Veekogude reostumine Maailma toitlusprobleemid kliimamuutus riskiühiskond Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 21.10.2012)
Walesi Printsi saar

Mitte segi ajada Prints Charlesi saare ja Walesi saarega. Walesi Printsi saar (inglise keeles Prince of Wales Island, inuktituti keeles Kingailaq) on saar Põhja-Jäämeres Kanada Arktika saarestikus Victoria saare ja Somerseti saare vahel. Walesi Printsi saare pindala on 33 339 km². Ta on pindalalt Kanada 10. ja maailma 40. saar. Teda eraldab idas olevast Somerseti saarest Peeli väin, kagus olevast Boothia poolsaarest Franklini väin, läänes olevast Victoria saarest ja loodes olevast Stefanssoni saarest M'Clintocki väin ning põhjas olevatest Byam Martini saarest ja Bathurstist Vikont Melville'i väin. Walesi Printsi saare rannikul on pisisaari, millest suurim on põhjarannikul olev Russell. Walesi Printsi saar on keskmiselt liigestunud. Loodeosas asub suur Ommanney laht. Tähtsaim neem on saare lõunatipus olev Swinburne'i neem. Saar on põhiosas tasane, põhja- ja idaservas künklik . Saare kõrgeim tipp asub tema kirdetipus ja on 415 m kõrgune . Saarel asub järvi, millest suurim on Crooked Lake, ja jõgesid. Saarel valitseb arktiline kliima ja ta on kaetud tundraga. Halduslikult kuulub Walesi Printsi saar Nunavuti koosseisu. Saar on asustamata. Saare avastas eurooplastele Francis Leopold McClintock 1851, otsides John Franklini kadunud ekspeditsiooni jälgi. Ta kaardistas koos Sherard Osborne'i ja William Browne'iga saare põhjaosa. Saare lõunaosa kaardistas esimesena Allen Young 1859. Suur maailma atlas, lk. 124
Karbid

Karbid ehk liistaklõpuselised (Bivalvia ehk Pelecypoda ehk Lamellibranchia) on loomade klass limuste hõimkonnast. Karpide klassi kuulub umbes 30 000 liiki, nende seast on tuntumad austrid, jõekarbid, järvekarbid ja merikarbid. Erinevalt teistest limustest on karpide pea redutseerunud. Tavaliselt koosneb nende koda kahest poolmest, mis ümbritseb ja kaitseb isendi sisust. Ülal ühendab poolmeid eriline lukuside ehk ligament. Poolmeid tõmbab kokku tugev sulgurlihas. Mantliõõnes asuvad neil suu ja pärak ning õõne mõlemal pool lõpused. Karbid on eranditult vee-elulised, elutsedes nii mere- kui ka magevees. Mõned rannakarbid suudavad vastu pidada ka lühemaajalisi kuivi perioode. Karbid on limuste seas ainulaadsed, sest nende suus puudub toitumiseks vajalik hõõrel ehk raadula. Karbid toituvad kas vett filtreerides (on filtrijad) või putkeste abil. Karpidele on omapärane ka elamine üksteisega kokku kinnitunult või liiva ja teiste setete all. Mõned karbid (näiteks kammkarbid) suudavad ka ujuda. Enamik karpe on lahksoolised. Merelistel karpidel esineb vastsena kas trohhofoor või veeliger ehk purjukvastne. Anomalosdesmata Cryptodonta Heterodonta – erihambalised (hõlmab näiteks hernes- ja rändkarpe) Paleoheterodonta (Palaeoheterodonta) (hõlmab näiteks järve- ja jõekarpe) Palaeotaxodonta Pteriomorphia (siia kuuluvad näiteks austrid ja rannakarbid) Eesti limused
Liivia Laasimer

Liivia-Maria Laasimer ([väidetavalt passijärgsed eesnimed Livia-Maria], aastani 1935 Reinberg, aastatel 1935–1943 Reinomägi; 21. juuni 1918 Tartu – 26. veebruar 1988 Tartu) oli eesti botaanik (geobotaanik) ja taimesüstemaatik, bioloogiadoktor (1965). Ta lõpetas aastal 1936 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi ja aastal 1941 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna botaanika alal cum laude, aastal 1942 kaitses ta mag sc nat kraadi (mis aastal 1951 kinnitati bioloogiakandidaadi kraadiks). Aastal 1964 kaitses ta bioloogiadoktori kraadi. 1969. aastast Eesti NSV teeneline teadlane Ta tähtsaim töö oli "Eesti NSV taimkate", mis võttis kokku Eesti taimkatte kaardistamise tulemused ja andis esimesena põhjaliku ülevaate Eesti taimekooslustest ja nende levikust. Tema abikaasa oli Jüri Laasimer. Laasimer, Liivia 1965. Eesti NSV taimkate Tallinn: Valgus Liivia Laasimer "Herbaarium - teaduslik kultuurivara" Eesti Loodus 3/1970, lk 141-145 Kukk, T. 1999. Eesti taimestik. Tartu, Tallinn, Teaduste Akadeemia Kirjastus, lk 5 Art 80 Eesti NSV teenelise teadlase aunimetuse andmise kohta. Laasimer, Liivia Richardi t. — bioloogiadoktor, Eesti NSV Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudi sektorijuhataja. Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 7. veebruar 1969 Nr. 7 (172) Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Vaguvaallased

Vaguvaallased (Balaenopteridae) on mereimetajate sugukond vaalaliste seltsi kiusvaalaliste alamseltsist. Sugukonda kuulub 2 perekonda 9 liigiga. Sugukond vaguvaallased (Balaenopteridae) Alamsugukond Balaenopterinae Perekond Balaenoptera Heeringavaal (Balaenoptera physalus) Põhjavaal (Balaenoptera borealis) Bryde'i vaal (Balaenoptera brydei) Vöötvaal (Balaenoptera edeni) Sinivaal (Balaenoptera musculus) Kääbusvaal (Balaenoptera acutorostrata) Antarktika vaal (Balaenoptera bonaerensis) Balaenoptera omurai Alamsugukond Megapterinae Perekond Megaptera Küürvaal (Megaptera novaeangliae)
Krai

Krai (vene край 'äär') on haldusüksuse (föderatsiooni subjekti) tüüp Venemaal. Venemaa koosneb 83 föderatsioonisubjektist (1. järgu haldusüksusest), millest 9 on kraid. Kraidel on samasugune õiguslik staatus nagu oblastitel. Ajalooliselt on kraid asunud Venemaa äärealadel. Altai krai Kamtšatka krai Habarovski krai Krasnodari krai Krasnojarski krai Permi krai Primorje krai Stavropoli krai Taga-Baikali krai Venemaa haldusjaotus
Jüri Ant

Jüri Ant (4. august 1939 – 15. veebruar 2020) oli eesti ajaloolane. Ta lõpetas 1958. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1964. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloolasena. Sai 1970. aastal EKP KK Partei Ajaloo Instituudis ajalookandidaadi kraadi väitekirjaga "Легальная революционная рабочая печать в Эстонии 1926-1930 годов" ja 1983. aastal ajaloodoktori kraadi väitekirjaga "Коммунистическая партия Эстонии в борьбе за общедемократические требования трудового народа в 1920-1940 гг". Ant oli pikka aega Tartu Ülikooli õppejõud, alates 1983. aastast NSV Liidu ajaloo kateedri professor, alates 1991. aastast lähiajaloo kateedri juhataja, viimati oli ta emeriitprofessor. Ant oli üks Õpetatud Eesti Seltsi taasasutajatest 26. aprillil 1988. Ant on uurinud Eesti Vabariigi sisepoliitikat (kuni 1940. aastani), Kominterni ja Eestimaa Kommunistliku Partei ajalugu ning 1920. ja 1940. aastate sündmusi Eestis. "Sõjariist kodanluse vastu: legaalne revolutsiooniline töölisajakirjandus Eestis a. 1926–1930". Eesti Raamat. Tallinn 1975, 151 lk "80 aastat VSDTP II kongressist: abiks lektorile". Eesti NSV Ühing Teadus. Tallinn 1983, 18 lk "Demokraatia ja sotsialism - kommunistide lahutamatud võitluseesmärgid". Eesti Raamat. Tallinn 1983, 128 lk "Eesti 1920: iseseisvuse esimene rahuaasta". Olion. Tallinn 1990, 128 lk; ISBN 5450013205 "Eesti ajalugu ärkamisajast kuni tänapäevani". Kaasautorid Aili Aarelaid, Küllo Arjakas, Silvia Õispuu, Mart Laar, Toomas Karjahärm jt. Tallinn 1992. ISBN 5-440-01260-5 "August Rei – Eesti riigimees, poliitik, diplomaat". Eesti Ajalooarhiiv. Tartu 2012, 360 lk; ISBN 9789985858806 2004 Tartu Ülikooli medal 2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk Postimees, 18. veebruar 2020, lk. 29 (surmakuulutused) "Meie autoreid". // Kleio 5/6. Tartu 1992. Lk 98 "Kes? Mis? Kus?". 2006. Lk 374 "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022.
Östhammari vald

Östhammari vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Uppsala läänis Upplandi maakonnas. Asub Stockholmist põhjas Roslagenis. Valla idapiirile jääb ka osa Märketi saarest, kus on koguni jupike maismaapiiri Soomega. Suuremad asulad on Östhammar, Västerhaninge, Gimo, Österbybruk, Hargshamn, Öregrund. Q129406980 Valla koduleht
Ismailiidid

Ismailiidid on üks šiiitide hulka kuuluv islamiusuliste kogukond. Nad elavad tänapäeval peamiselt Indias, Pakistanis, Afganistanis, Tadžikistanis, Süürias ja hajali läänemaailmas. tänapäeva rühmitused nizariidid vaata ka Aga Khan IV mustaliidid Dawudi (Da'udi, Dawoodi) mustaliidid Sulaymani mustaliidid Aliyya mustaliidid ajaloolised rühmitused karmaadid fatimiidid assassiinid ismailiitidest alguse saanud rühmitused druusid alaviidid Ismailiidid kujunesid välja Abbasiidide valitsemise ajal. Kuuenda šiiidi imaami surma järel 765 puhkenud järglusetüli käigus lõid ismailiidid lahku. Nad tõusid esile Süürias ja Pärsias ning võitlesid Ali õiguste eest. Nad said nime Ismail ibn Djafari, Ali seitsmenda põlve järeltulija, Jafar As-Sadiqi vanema poja järgi, keda nad tunnistasid seitsmendaks imaamiks. Imamiidid tunnistavad seitsmendaks imaamiks Jafar As-Sadiqi nooremat poega Musa al-Kazimi. Algselt tunnistasid ismailiidid seitset imaami, hiljem tekkisid aga mitmesugused voolud ja suunad. Sunniidid kiusasid ismailiite taga. Imamiidid olid nende suhtes väga skeptilised. 9. sajandi Bahreinis ja Omaanis oli qaramiitlik-ismailiitlik riik. 10. sajandil rajasid fatimiidid riigi, mida hüüti Kalifaadiks. 969 vallutasid nad Kairo. Fatimiididest pärinevad ismailiitide tänini eksisteerivad põhiharud. Aastal 1094 lõhenesid nizariitideks ja mustaliitideks. Ismailiitest võrsusid pärast kaliif Hakimi surma 1021 druusid, kes selle kaliifi surma ei uskunud. Hiljem eemaldusid druusid islami peasuundadest üha enam, nii et neid tänapäeval enam moslemiteks ei peeta. Ka alaviidid tekkisid samal ajal ja samade sündmuste tagajärjel. Ismaeliitide teoloogia on palju avaram kui enamikul teistel moslemitel. Mõned näevad selles gnostitsismi ja uusplatonismi elemente. Samuti on väliseid sarnasusi hinduismiga, eriti sakraalmuusika osas. Koraani tõlgendatakse suures osas allegooriliselt. Nõnda dešifreeritakse koraani sõnumeid, mida tekstis otseselt ei sisaldu. Selles osas on ismailiitidel ühisjooni sufide imamiitidega. Ismailiitide seitse imaami: ‘Alī ibn Abī Tālib (suri 661) Al-Hasan Al-Husain (suri 680) Ali Zain al-Abidin (suri umbes 713) Muhammad al-Baqir (suri umbes 733) Jafar As-Sadiq (suri 765) Ismail ibn Djafar (väidetavalt mitte surnud, vaid ära kadunud) Karmaadid uskusid varjatult elavasse seitsmendasse imaamisse. Seda traditsiooni viivad tänapäeval edasi Mumbais elavad mustaliidid. Seevastu nizariidid tunnistavad veel järgmisi imaame.