laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
FC Porto

Futebol Clube do Porto on Portugali kõrgeima liiga Primeira Liga jalgpalliklubi. Klubi on asutatud 1934. aastal. Porto on võitnud 79 tiitlit, millega on see Lissaboni Benfica järel teine kõige edukam jalgpalliklubi Portugalis. Porto on tulnud Portugali meistriks 29 korda, viimati 2020. aastal. Portugali karikavõistlused on võidetud 17 korda (sellega jagatakse Lissaboni Sportinguga teist kohta). Portugali superkarikas Supertaça Cândido de Oliveira on võidetud 22 korda (Portugali klubidest enim võite). Rahvusvahelistes võistluses on Porto kogunud seitse tiitlit, millega ollakse Portugali edukaim. Hooajal 1986–87 võideti Euroopa karikas, kui finaalis alistati Saksamaa klubi Müncheni Bayern tulemusega 2:1. Hooajal 2003–04 võideti UEFA Meistrite Liiga, kui finaalis võideti Prantsusmaa klubi Monaco tulemusega 3:0. Aastatel 2003 ja 2011 on võidetud vastavalt UEFA karikas ja UEFA Euroopa Liiga. 1987. aastal võitis Porto Euroopa superkarika finaalis Amsterdami Ajaxit. Aastatel 1987 ja 2004 võideti Intercontinental Cup. Porto on Hispaania klubide Madridi Real ja FC Barcelona järel kolmas enim kordi UEFA Meistrite Liiga alagrupiturniiril osalenud klubi (23). Seisuga 1. veebruar 2022 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Portugali meister (30): 1934–35, 1938–39, 1939–40, 1955–56, 1958–59, 1977–78, 1978–79, 1984–85, 1985–86, 1987–88, 1989–90, 1991–92, 1992–93, 1994–95, 1995–96, 1996–97, 1997–98, 1998–99, 2002–03, 2003–04, 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2010–11, 2011–12, 2012–13, 2017–18, 2019–20, 2021–22 Taça de Portugal (19): 1955–56, 1957–58, 1967–68, 1976–77, 1983–84, 1987–88, 1990–91, 1993–94, 1997–98, 1999–2000, 2000–01, 2002–03, 2005–06, 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2019–20, 2021–22, 2022-23 Portugali superkarikas (22): 1981, 1983, 1984, 1986, 1990, 1991, 1993, 1994, 1996, 1998, 1999, 2001, 2003, 2004, 2006, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2018, 2020 Euroopa karikas / UEFA Meistrite Liiga (2): 1986–87, 2003–04 UEFA karikas / UEFA Euroopa Liiga (2): 2002–03, 2010–11 Euroopa superkarikas (1): 1987 Intercontinental Cup (2): 1987, 2004 Iberian Cup (1): 1935 "Plantel" (portugali). FC Porto. "Futebol Clube do Porto, Futebol, SAD". Liga Portugal. Ametlik koduleht
Talsi piirkond (2009–2021)

Talsi piirkond oli 1. järgu haldusüksus (piirkond) Lätis aastatel 2009–2021. Piirkond moodustati 2009. aastal, kui liideti Talsi, Stende, Sabile ja Valdemārpilsi linn ning 14 valda. Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Talsi piirkonna elanikest lätlasi 91,50%, venelasi 3,34%, mustlasi 1,63% ja muust rahvusest inimesi 3,53%. 2021. aastal moodustati Dundaga, Mērsragsi ja Roja piirkonnast ning senisest Talsi piirkonnast uus Talsi piirkond. Sabile Stende Talsi Valdemārpils Abava vald (Abavas pagasts) Ārlava vald (Ārlavas pagasts) Balgale vald (Balgales pagasts) Ģibuļi vald (Ģibuļu pagasts) Īve vald (Īves pagasts) Ķūļciemsi vald (Ķūļciema pagasts) Laidze vald (Laidzes pagasts) Lauciene vald (Laucienes pagasts) Lībagi vald (Lībagu pagasts) Lube vald (Lubes pagasts) Strazde vald (Strazdes pagasts) Valdgale vald (Valdgales pagasts) Vandzene vald (Vandzenes pagasts) Virbi vald (Virbu pagasts) Saaremaa vald Läti statistika keskamet, vaadatud 15.06.2021. Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2011. Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde.
Etüüd punases

"Etüüd punases" (inglise keeles "A Study in Scarlet") on Arthur Conan Doyle'i esimene jutustus, kus astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Esimest korda ilmus "Etüüd punases" almanahhis "Beeton's Christmas Annual" pealkirjaga "A Tangled Skein". Noore Southsea arsti A. Conan Doyle'i jutustuse sündmuste kulg antakse edasi erruläinud sõjaväearsti John Watsoni silmade läbi. Teoses on puudutatud ka Utah' mormoonide kogukonna teemat. Holmesi tegelaskuju loomisel oli kirjanikul eeskujuks detektiivid C. Auguste Dupin Edgar Allan Poe ja Monsieur Lecoq Émile Gaboriau' kriminaaljuttudest. Sherlock Holmes doktor Watson Jefferson Hope Inspektor Tobias Gregson – Holmesi sõnade järgi "Scotland Yardi meestest kõige taibukam" Inspektor Lestrade Enoch J. Drebber – Clevelandi ärimees Joseph Stangerson – Drebberi erasekretär John Ferrier Lucy Ferrier Madam Charpentier – pansioni Torquay Terrace omanik "Etüüd punases" koosneb kahest osast: I osa. (Endise sõjaväearsti dr. John H. Watsoni mälestustest) Mister Sherlock Holmes Teaduslik järeldamine Lauristoni pargi saladus Mida oli jutustada John Rance'il Meie kuulutus toob külalise Tobias Gregson näitab, mida ta suudab Valgus pimeduses II osa. Pühakute maa. Lõputul lubjakivitasandikul Utah' õis John Ferrier kõneleb prohvetiga Põgenemine elu päästmiseks "Kättemaksuinglid" Dr. Watsoni mälestuste järgi Lõpetuseks Baker Street 221B (Marylebone, Westminster) – Sherlock Holmesi elukoht. Pansion "Torquay Terrace" (Camberwell, London Borough of Lambeth) – seal peatusid Enoch J. Drebber ja Joseph Stangerson. Lauriston Garden 3, Brixton Road (fiktiivne asukoht Brixtonis London Borough of Lambethi linnaosas) – Enoch J. Drebberi mõrvapaik. Halliday's Private Hotel – Joseph Stangersoni mõrvapaik. "Baskerville'ide koer"; Jutustused Sherlock Holmesist. (Eesti Raamat, 1973; tõlkijad A. Tann, V. Pedajas, E. Heinaste; lk 5–114) "Etüüd punases. Baskerville'ide koer" (Varrak 1993; tõlkijad V. Pedajas, A. Tann) "Sherlock Holmesi lood" 1. osa (Varrak 2003; tõlkijad Ester Heinaste, Krista Kaer, Villem Pedajas ja A. Tann; lk 7–80) "Sherlock Holmesi ja doktor Watsoni seiklused" Sherlock Holmesi lood 1. osa. Varrak 2003, lk 21 The Abbreviations. The Canon by Jay Finley Christ. The Diogenes Club A Study in Scarlet. At Holmes with Doyle. Celebrating Sherlock Holmes and Sir Arthur Conan Doyle A Study in Scarlet. The Complete Sherlock Holmes. Camden House
Arvi Niglas

Arvi Niglas (sündinud 4. mail 1959 Paides) on Eesti sõjaväelane, kolonelleitnant. Teenis Kaitseliidu Järva maleva pealikuna aastail 2003–2016. Niglas lõpetas 1994. aastal kaitsejõudude peastaabi nooremohvitseride ettevalmistus- ja täienduskursused. 1994 Kaitseliidu Järva maleva relvur-instruktor 1995–2003 Kaitseliidu Järva maleva staabiülem 2003 – 7. november 2016 Kaitseliidu Järva maleva pealik 2013 Järvamaa vapimärk 2016 Kaitseliidu Valgeristi I klassi teenetemärk. Kolm Kaitseliidu malevat said uued juhid, BNSi teade ajalehes Postimees, 03.11.2003
Hugo Alfvén

Hugo Emil Alfvén (1. mai 1872 – 8. mai 1960) oli üks tuntumaid heliloojaid Rootsis, kes tegutses ka viiuldaja ning dirigendina. Ta oli ligi 30 aastat Uppsala Ülikooli muusikadirektor ja üliõpilaskoori juht. Alfvéni teostes on tähtsal kohal loodus ja rahvamuusika. Helilooja loodud mitmekesine ja ulatuslik looming on rootsi rahvale väga südamelähedane ning tuntud väljaspool tema kodumaadki. Hugo Alfvén on kirjutanud viis sümfooniat, kolm Rootsi rapsoodiat, sümfoonilised poeemid "Jaaniöö metsas" ja "Mäekuningas", kaks balletti, viiuli- ja klaveripalad, 12 kantaati, koori- ja soololaule. Tema loomingust on tuntud "Rootsi polka" ja "Karjasetüdruku tants". Teos ilmus trükis 1903. aastal. Helilooja sai teose loomise idee Stockholmi saarestikus veedetud aastatest. Südasuvised öised tantsupeod oma kirevuse ja lõbusa meeleoluga, romantika ja värvide mänguga, õnnelikud inimesed ja imeline loodus ongi selle rapsoodia sisuks. Helilooja kasutas siin rahvaviise, töödeldes neid erineval viisil. Teosest peegeldub valgete ööde eriline meeleolu, mis väljendub põhjamaa inimese hinges vallanduva rõõmuna südasuvisel ajal. Katri Peetsalu "Lühiülevaade muusikaloost VI klassile" Skageni maalijad
Oleg Marnot

Oleg Peeter Valdek Marnot (7. märts 1915 – 31. juuli 1941 Kautla) oli Eesti sõjaväelane (lipnik, 1939). Ta lõpetas 1935. aastal Tallinna Reaalkooli. Lipnik Marnot organiseeris sõjasuvel 1941 Tartumaal metsavendade salga ja osales lahingutes Tartu all. Sakslased viisid ta üle Riia lennukiga Helsingisse ja sealt Eestisse tagasi, et tugevdada Erna gruppi ohvitseridega. 31. juulil 1941. aastal ründas Oleg Marnoti 13-meheline salk ülekaalukat punaarmee üksust, kes sõitis kohale 28 veoauto ja bussiga. Punaarmeelastele, kelle arv võis küünida 500 meheni, avati äge tuli püstolkuulipildujaist ning samaaegselt sadasid punaarmeelaste sõidukeisse käsigranaadid. Langevarjurite kuulid ja granaadid tegid venelaste seas kohutava hävitustöö. Kohalikud elanikud, kes hiljem nägid langenud ja haavatud punaarmeelaste äravedu, arvestavad punaarmeelaste kaotusi kuni paarisajale mehele. Vaenlase ülekaal oli siiski nii ränk, et langevarjurid lõpuks pidid taanduma. Keset ägedaimat heitlust sai Marnot kuulipilduja valangust rängalt haavata, kuid ta jäi võitluspositsioonile, et oma kuulipildujaga katta kaaslaste taandumist. Omakorda ei lahkunud võitlusplatsilt ka seersant Jüri Rosin, et aidata Marnotil pääseda. Nad mõlemad langesid. Leitnant Marnoti ja seersant Jüri Rosina laibad leiti hiljem metsikult purustatuina, nii et neid õnnestus ära tunda üksnes riietuse järgi. Leitnant Marnoti õe Anita Marnoti kohaselt oli Oleg Marnot hävituspataljonlaste kätte langedes veel elus. Informatsiooni saamiseks piinati mees surnuks. Neli päeva pärast Kautla lahingut vangistati Tallinnas Oleg Marnoti õed Anita Marnot ja Helmi Marnot. Arreteerida taheti ka Marnoti venda major Rudolf Marnotit, kellel õnnestus aga põgeneda. Koos võidelnud ja koos langenud langevarjurid maeti Kautla lahinguväljale ühishauda. 1942. aastal korraldas vend Rudolf Oleg Marnoti ümbermatmise Maarjamäe Sõjaväekalmistule. Oleg Marnot Eesti Ohvitseride andmekogus
Epeirogenees

Epeirogeneesiks ehk epeirogeneetilisteks liikumisteks nimetatakse aeglaselt toimuvaid maakoore tõuse ja langusi ilma märkimisväärse kivimite deformeerumiseta. Epeirogeneetilisi tõususid ja langusi mõõdetakse millimeetritega ja nad esinevad laialdastel aladel (tuhandeil km²). Epeirogenees võib avalduda mere taganemise või pealetungimisena. Kui maapind vajub, on tegemist mere pealetungi ehk transgressiooniga, kui aga tõuseb, siis mere taganemise ehk regressiooniga. Mõiste "epeirogenees" (epeirogeny) võttis kasutusele 1890. aastal ameerika geoloog Grove Karl Gilbert, vastandades seda "orogeneesile" (orogeny). Epeirogeneetiliste liikumiste tüüpilised näited on sünekliisite ja antekliisite tekkimine platvormsetel aladel. Eestile on lähimad Balti sünekliis ja Valgevene antekliis. Epeirogeneetiliste liikumiste põhjused on tänapäeval pole teada, aga on rida hüpoteese, mis seletavad ära mõne erijuhtumi: glatsioisostaasia, mis põhjustab näiteks Skandinaavia poolsaare ning selle ümbruse kerkimise (sealhulgas Loode-Eesti kerkimise); ookeanipõhja jahtumine ja vajumine selle eemaldumisel ookeani keskahelikest; maakoore õhenemine ja kerkimine süvadiapiiride (pluumide) toimel, sellele järgneb vajumine ning riftiorundi teke; maakoore paksenemine ja kerkimine tardkivimite intrusiooni toimel. Epeirogenees laiemas mõttes on maakoore aeglased kõikuvliikumised. Значение слова "Эпейрогенез" в Большой Советской Энциклопедии Igor Tuuling. Maakoore liikuvus ja selle deformatsioonid
Transgressioon

Transgressioon ehk mere pealetung on geoloogiline nähtus, mille käigus toimub maapinna vajumine ja mere pealetung maismaa suunas. Üleujutuse tulemusena liigub rannajoon kõrgemale. Transgressiooni põhjuseks võivad olla nii endogeensed protsessid (nt orogenees), mille mõjul maismaa vajub või ookeanipõhi kerkib, kui ka eksogeensed protsessid (nt mandrijää sulamine jäävaheajal või olulised kliima muutused), mille tõttu veemaht ookeanibasseinides suureneb. Mere transgressioonil võivad moodustuda tüsedad settekivimite massiivid. Geoloogilises läbilõikes esinevad madala mere setete asemel süvameresetted. Regressioon
Regressioon (geoloogia)

Regressioon ehk mere taganemine on geoloogiline protsess, mille käigus meri taganeb. Mere regressioon toimub endogeensete (maasiseste) jõudude toimel (näiteks maismaa kerkimise või ookeanipõhja vajumise tõttu) või eksogeensete jõudude toimel (näiteks jäätumise või glatsioisostaasia tõttu). Regressiooni mõjul vabanevad mere alt Põhja-Eestis lubjakivi ja dolomiit, Lõuna-Eestis aga liivakivi. Transgressioon
Aet Kiisla

Aet Kiisla (sündinud 24. veebruaril 1975) on avaliku halduse õppejõud Tartu Ülikooli Narva Kolledžis ja ultrajooksja. Aastal 2008 pälvis ta Narva Lasteülikooliga teise preemia teaduse populariseerimise auhindade jagamisel. 1993–1996 õppis Kiisla Virumaa Kõrgkoolis (nüüd Tallinna Tehnikaülikooli Virumaa Kolledž) põhikooli matemaatika ja füüsika õpetaja erialal, 1998–2004 Estonian Business Schoolis avaliku halduse bakalaureuseõppes ning rahvusvahelise ärijuhtimise magistriõppes. Alates 2007. aastast on ta olnud Tartu Ülikooli ja Tallinna Tehnikaülikooli avaliku halduse doktorant. 1996 töötas Aet Kiisla Kohtla-Järve kultuurimajas ning 1996–2006 Kiili Gümnaasiumis. Alates 2006. aastast on ta tööl Tartu Ülikooli Narva Kolledžis. Aet Kiisla on ultrajooksja ja spordikorraldaja. Ultrajooksus märkimisväärseimad tulemused on 24 tunni jooksus 164,506 km ja kuue päeva jooksus Eesti rekord 541,107 km. Kergejõustikuveteranide Eesti meister 5000 m jooksus 2019. Spordikorraldajana tegutseb MTÜ Gurmeejooksud nime all. https://www.etis.ee/Portal/Persons/Display/cd53848e-7103-4507-a8a1-11e10646fa6e Varasemad tulemused Eesti Teadusagentuur https://statistik.d-u-v.org/getresultperson.php?runner=1182818 https://marathon100.com/tulemused/tulemused/jooks?f%5Bperiod%5D=all&f%5Bcompetitor%5D%5B%5D=1118&f%5Bgender%5D=all&f%5Bage_class%5D=all&f%5Bdistance%5D=all#results
Kanada palsam

Kanada palsam (balsamum Canadense) on tärpentin, mida valmistatakse tavaliselt palsamnulu vaigust. Samas on selle valmistamiseks kasutatud ka Fraseri nulu ja kanada tsuuga vaiku. (Raal, 12:2010) Kanada palsam valgub välja, kui torgata läbi puukoores olevad vaigumahutid. Eeterlikes õlides lahustatud vaik on viskoosne, kleepuv ja värvitu (mõnikord ka kollakas). Õlide aurustumisel muutub see läbipaistvaks kollakaks massiks. Puhastatud ja filtreeritud Kanada palsam on väga heade optiliste näitajatega. Et tema murdumisnäitaja (1,55) on ligilähedane läätsede valmistamisel kasutatava klaasi omaga (1,52), siis on Kanada palsamit traditsiooniliselt kasutatud optikatööstuses liimina. Samuti on see kasutust leidnud mikroskoopiliste püsipreparaatide valmistamisel. Kanada palsamit kasutatakse ka droogina. Palsamil on plaastrite, geelide, õlide, salvide ja emulsioonide koostises haavade paranemist soodustav ja põletikuvastane toime. (Raal, 12:2010) Londoni farmakopöasse kanti Kanada palsam 1788. aastal. Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 12, 2010 Friedrich August Flückiger, Daniel Hanbury, Pharmacographia, 1879, kordustrükk ilmunud Cambridge University Press'i väljaandel 2014, lk 612 Kanadabalsam - Balsamum canadense Canada balsam Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 12, 2010
Kohaliku omavalitsuse korraldus

Kohaliku omavalitsuse korraldus on akadeemiline või rakenduslik avaliku halduse eriala, mis keskendub enim kohalikule omavalitsusele. Eestis on kohaliku omavalitsuse korraldust õpetatud Sisekaitseakadeemias, nüüd tehakse seda Tartu Ülikooli Narva Kolledžis. "Kohaliku omavalitsuse korraldus". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. august 2010. Vaadatud 3. aprillil 2010.
IKT Demokeskus

Mittetulundusühing IKT Demokeskus on Eestis loodud info- ja kommunikatsioonitehnoloogia lahendusi tutvustav keskus. Demokeskuse asutasid MicroLink Eesti AS, Santa Monica Networks AS, Datel AS, Elion Ettevõtted AS, EMT AS ja Ülemiste City AS. Demokeskuse koduleht IKT Demokeskus julgustab IT eksporti, Arvutimaailm, 3/09
Lähtekivim (mullateadus)

Lähtekivim ehk emakivim on mullatekkeprotsessist haaratud pinnakatte ülemine osa, mis võtab otseselt osa mulla moodustumisest. Lähtekivimi omadused avaldavad suurt mõju mulla omadustele: keemilisele koostisele, lõimisele, füüsikalistele omadustele ja viljakusele. Mullahorisontide kirjeldamisel tähistatakse lähtekivimit reeglina tähega C. Lähtekivimi osa, mis praktiliselt pole mullatekkeprotsessist haaratud ja mõjutab seda ainult kaudselt, nimetatakse mulla aluskivimiks. Lähtekivimeid võib klassifitseerida mitme tunnuse põhjal. Mehaanilise koostise põhjal jagatakse neist tekkinud mullad liivmuldadeks, liivsavimuldadeks ja savimuldadeks. Keemilise ja mineraloogilise koostise põhjal jagunevad nad karbonaatseteks, päevakivimuldadeks jne. Päritolu põhjal jagunevad nad näiteks alluviaalseteks muldadeks, liivsavimuldadeks, turbamuldadeks jne.
Kanalised

Kanalised (Galliformes) on ülemaailmse levikuga jässaka kehaehitusega lindude selts. Enamik seltsi kuuluvatest lindudest on kosmopoliitse levikuga jahi- või kodulinnud. Väikseim neist on ida-sinivutt, suurim metskalkun. Kanaliste 290 liigist 111 kuulub IUCNi ohustatud liikide punasesse nimekirja. Kanalised on tüsedad, väikse pea ja enamasti suurte laiade tiibadega linnud. Ehkki enamik suudab madalat ja kiiresti lennata, elab enamus maapinnal. Kanalistel on tugevad jalad, mis võimaldavad kiiresti joosta. Maapinnal elavate kanaliste pojad sibavad juba varsti pärast koorumist. Kuna nad on paljude kiskjade lemmiksaak, on nende värvus küllaltki tuhm. Erandiks on kireva sulestikuga isafaasanid. Enamasti on kõigil selle seltsi lindudel jäigad suled ning hästi arenenud lisarood (välja arvatud tuttkanal. Suled vahetuvad järk-järgult: linnud ei kaota lennuvõimet, ehkki nende liikumisaktiivsus väheneb märgatavalt. Nokk on lühike, tugev ja veidi konksja tipuga. Ülanoka servad ulatuvad üle alanoka servade. Pugu on suur, lihasmagu tugevasti arenenud. Kanalised elavad väga mitmesugustes biotoopides – metsades, põldudel, rohtlates. Nad elutsevad maapinnal ja enamik on paigalinnud. Kanalised on pesahülgajad. Kanaliste puhul kehtib suguline dimorfism (sugupoolte erinemine). Enamik kanalisi on polügaamsed, ei moodusta püsivamaid paare ning isased ei kanna järglaste eest hoolt. Vaid mõned liigid on monogaamsed ja moodustavad kindlamaid paare. Sel juhul kasvatavad poegi mõlemad vanalinnud. Polügaamsetel liikidel esineb paaritumisperioodil vaatemängulisi rühmamänge. Mängude eesmärk on võita emaste tähelepanu, isaslinnud võtavad selle nimel erinevaid poose, häälitsevad ja võitlevad. Kanalised toituvad taimedest ja putukatest. Paljud kanalised, eriti nurmkana, hävitavad põllukultuuride kahjureid. Sugukond Paraortygidae † Sugukond Quercymegapodiidae † Sugukond Sylviornithidae † Sugukond Gallinuloididae †
Faasanlased

Faasanlased ehk kanalased (Phasianidae) on lindude sugukond kanaliste (Galliformes) seltsis. Faasanlaste sugukonda kuulub üle 150 liigi. Faasanlased on rasked, maas tegutsevad linnud. Sugukond sisaldab näiteks perekondi faasan, püü, džunglikana (Gallus), põldvutt (Coturnix), kalkun (Meleagris) ja paabulind (Pavo). Mitmed faasanlased on tuntud kodulinnud. Sugukond on suur ning tihti jaotatakse see mitmeks alamsugukonnaks, näiteks: faasanilaadsed (Phasianinae), kalkunilaadsed (Meleagridinae), Perdicinae ja tedrelaadsed (Tetraoninae). Faasanlased on suurim kanaliste haru, koosnedes rohkem kui 150 liigist. Kuni 1990. aastate alguseni jaotati sugukond kaheks: Phasianinae - faasanid, džunglikanad, helmesfaasanid ja paabulinnud ning Perdicinae - vutid ja frankoliinkanad. Molekulaarsed uuringud näitavad, et sellised alamsugukonnad pole monofüleetilised ning kuuluvad mõlemad ühise eellasega liini. Nõnda on nurmkanad (Perdix) sugulased faasanitele, samas kui vutid (Cotornix) ja perekond Alectoris on lähemad džunglikanadele (Gallus). Vanim faasanlaste fossiil pärineb 30 miljoni aasta tagusest Hilis-Oligotseenist. Johnsgard, P. A. (1986). The Pheasants of the World. Oxford, UK: Oxford University Press. Johnsgard, P. A. (1988). The Quails, Partridges, and Francolins of the World. Oxford, UK: Oxford University Press. McGowan, P. J. K. (1994). "Family Phasianidae (Pheasants and Partridges)". In del Hoyo, J.; Elliot, A.; Sargatal, J. New World Vultures to Guineafowl. Handbook of the Birds of the World. 2. Barcelona, Spain: Lynx Edicions. pp. 434–479. ISBN 84-87334-15-6. Kimball, R. T.; Braun, E. L.; Zwartjes, P. W.; Crowe, T. M.; Ligon, J. D. (1999). "A molecular phylogeny of the pheasants and partridges suggests that these lineages are not monophyletic". Molecular Phylogenetics and Evolution. 11 (1): 38–54. doi:10.1006/mpev.1998.0562. Kimball, Rebecca T.; Braun, Edward L. (2014). "Does more sequence data improve estimates of galliform phylogeny? Analyses of a rapid radiation using a complete data matrix". PeerJ: e361. doi:10.7717/peerj.361 Mayr, G.; Poshmann, M.; Wuttke, M. (2006). "A nearly complete skeleton of the fossil galliform bird Palaeortyx from the late Oligocene of Germany". Acta Ornithologica. 41 (2): 129–135. doi:10.3161/000164506780143852.
Uno Soomere

Uno Soomere (19. september 1930 – 19. märts 2010) oli eesti helilooja, muusikapedagoog ja pianist. Ta lõpetas Tallinna Muusikakooli klaveri erialal Erna Saare ja Heljo Sepa klassis ning 1949. aastal Tallinna 2. keskkooli. Aastal 1959 lõpetas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Bruno Luki klaveriklassi ja 1962 Eugen Kapi kompositsiooniklassi. Aastatel 1960–1983 töötas ta muusikateoreetiliste ainete ja klaveri õppejõuna Tallinna Pedagoogilises Instituudis, kust ta vallandati, süüdistatuna liigses rahvuslikkuses ja vaenulikus suhtumises nõukogude korda, mille järgselt oli ta klaveriõpetaja mitmel pool, sh aastatel 1988–2003 Kuusalu Muusika- ja Kunstikoolis. Soomere heliloomingus olulisemateks teosteks on suured vokaaltsüklid orkestri või klaveri saatel, tšellokontsert Ivo Juuliga solistina ja viiulisonaat Andrus Haava ettekandes. Sageli oli ta ise oma teoste klaverisaatja. Ta tundis huvi eesti sümfoonilise muusikaloomingu vastu ja pani kokku mahuka käsikirja inglise keeles ning analüüsis Arvo Pärdi kodumaal kirjutatud orkestrimuusikat. Neil teemadel tegi ta Eesti Raadiole muusikasaateid ja avaldas artikleid. Soomere oli 1967. aastast Eesti Heliloojate Liidu ning 1996. aastast Eesti Autorite Ühingu liige. "Soomere, Uno | Eesti Muusika Infokeskus". www.emic.ee. Vaadatud 24. augustil 2023. ERR (31. märts 2010). "Lahkunud on helilooja Uno Soomere". ERR. Vaadatud 24. augustil 2023. Priit Kuusk. Lahkunud on helilooja Uno Soomere – err.ee, 31. märts 2010