Lamborghini Diablo

Lamborghini Diablo on Itaalia autotootja Lamborghini keskmootoriga superauto, mida toodeti aastail 1990–2001. Tegu oli esimese Lambrghini mudeliga, mille tippkiiruseks oli üle 320 km/h (200 miili/tunnis). Peale tootmise lõppu 2001. aastal sai Diablo järeltulijaks Lamborghini Murciélago. Lamborghini alustas Diablo väljatöötamist 1985. aastal, ning see oli mõeldud asendama firma senist lipulaeva Lamborghini Countachit. Auto tuli müügile 21. jaanuaril 1990. Auto jõuallikaks oli 5,7-liitrine V12-mootor võimsusega 362 kW (492 hj) ja pöördemomendiga 580 Nm. Keskmootoriga ja tagaveoline kupee oli võimeline kiirendama nullist sajani 4,5 sekundiga, auto tippkiirus oli 325 km/h. Hoolimata väga kõrgest hinnast oli auto varustus üsna spartalik. Puudusid elektriaknad, konditsioneer, elektriliselt liigutatavad istmed ning ABS-pidurid – kõik vaid selleks, et vähendada auto massi. 1993 võeti auto juures ette suuremad muudatused: lisandus nelikveoline mudel Diablo VT, võeti kasutusele efektiivsem roolivõimendi, uued pidurid, suuremad rattad ja uus vedrustus. Muudatusi tehti ka auto interjööris. Peagi lisandus ka Diablo VT katuseta variant, mis sai nimeks Diablo VT Roadster. Tavalisest Diablo VT-st eristas seda eemaldatav süsinikkiust katusepaneel ja mõnevõrra teistsuguse kujundusega tagatuled. Lamborghini 30. aastapäevaks 1994. aastal esitleti piiratud koguses toodetud Diablo SE30-d. Kokku valmistati 150 autot. 1995. esitleti Diablo SE30 Jotat. Tegemist oli SE30 eriversiooniga, millel oli agressiivsem välimus, võimsam mootor ja kiireks sõiduks sobilikum käigukast. Diablo SE30 Jota mootori võimsus oli 592 hobujõudu, samas kui SE30 mootoril oli 523 hobujõudu. Auto oli tagaveoline ja seega 125 kg kergem kui nelikveoline Diablo VT. Kokku valmistati vaid 12 Lamborghini Diablo SE30 Jotat. Diablo SV esitlus toimus 1995. aasta Genfi autonäitusel. SV tähendas Super Veloce ning seda tähist kasutati esmakordselt Lamborghini Miura SV juures. See kujutas endast mõnevõrra muudetud kujunduse ja mõnevõrra võimsama mootoriga (380 kW / 517 hj, 580 N⋅m) baas-Diablot. 1998. aastal valmistas Saksa tuuningufirma Auto König modifitseeritud versiooni Diablo SV-st. Autole lisati madalam sportlikum vedrustus, Brembo toodetud võidusõidupidurid, sportlikum sidur ja mootor varustati kahe turboga ning selle võimsus oli 596,6 kW (800,0 bhp). Diablo SV baasil ehitati ka võidusõiduauto Diablo SV-R, mida esitleti 1996. aastal Genfi autonäitusel. SV-R oli 191 kg kergem kui Diablo SV ning mootori võimsus oli 540 hj Diablo SV 510 hj vastu. Teise põlvkonna mudelitel muudeti mõnevõrra auto välimust ja 1999 a. sai Diablo seniste klapptulede asemele tavalised tuled. Diablo sai ka võimsama mootor kui esimese põlvkonna mudelitel ja mootoritele lisati nüüd muutuva ajastusega klapiajam. VT ja SV mudelite võimsuseks oli nüüd 394 kW (536 hj) ja 605 N⋅m ning auto sai ka suuremad pidurikettad ning esmakordselt Lamborghini ajaloos Kelsey-Hayes'i poolt toodetud ABS pidurid. VT mudelite tootmine lõpetati 2000. aastal. Diablo SV muudatused sarnanesid suhteliselt VT muudatustega. Mõnevõrra muudeti välimust ning mootori võimsuseks oli nüüd 394 kW (536 hj). Diablo GT oli veelgi sportlikum mudel. Mootori töömahtu suurendati kuuele liitrile ning võimsus kasvas 575 hobujõuni. Ka pidurid ja vedrustus muudeti sportlikumaks ning auto sai agressiivsema välisilme. Kokku valmistati vaid 83 Diablo GT-d. Selle auto baasil valmistati ka 40 Diablo GTR-i, mis olid veelgi sportlikumad. Tegemist oli viimase Diablo suurema uuendusega, mille eesmärgiks oli hoida Diablot tootmises kuni uue mudeli väljatöötamiseni. Autol oli tugevasti muudetud sise- ja väliskujundus ning Diablo GT-lt pärit kuueliitrine mootor. Diablo 6.0 Gt-d toodeti kuni 2001. aastani, mil toodi välja Lamborghini Murciélago.