laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Connor Bedard

Connor Bedard (sündinud 17. juuli 2005 North Vancouver, Briti Columbia) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Chicago Blackhawks. 2023. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i draft'​is esimese valikuna. Bedardi peetakse laialdaselt üheks kõige lootustandvamaks mängijaks maailmas. Aastatel 2020–2023 mängis ta Western Hockey League'i (WHL) klubis Regina Pats. 2023. aasta juulis sõlmis ta Chicago Blackhawksiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta sama aasta 10. oktoobril mängus Pittsburgh Penguinsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas järgmisel päeval Boston Bruinsi vastu. 2024. aasta jaanuaris valiti Bedard NHL-i tähtede mängule, kuid vigastuse tõttu ei saanud ta seal osaleda. 12. märtsil 2024 kogus Bedard mängus Anaheim Ducksi vastu viis resultatiivsuspunkti (üks värav ja neli väravasöötu), millega sai ta NHL-is viiendaks 18-aastaseks mängijaks, kes on ühes mängus teinud viis punkti. 2021. aastal tuli Bedard Kanada kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks ning aastatel 2022 ja 2023 Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. "Bedard gets career-high 5 points, Blackhawks score 7 in win against Ducks". nhl.com. Vaadatud 13.3.2024 Connor Bedard NHL.com lehel Connor Bedard eliteprospects.com lehel
Manuel Cafumana

Manuel Luís da Silva Cafumana (tuntud lihtsalt kui ka Show or Chow; sündinud 6. märtsil 1999 Luandas) on Angola jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Bulgaaria kõrgliigaklubis Razgradi Ludogorets ja Angola jalgpallikoondises. 2017. aastal debüteeris ta Angola kõrgliigaklubis 1º de Agosto. 2019. aastal sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa klubiga Lille, kuid seal ei mänginud ta kordagi. Hooajal 2019/20 oli ta laenul Portugali kõrgliigaklubis Belenenses ja 2020/21 samasse liigasse kuuluvas Boavistas. 2021. aasta aprillis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Razgradi Ludogoretsiga. Hooaegadel 2021/22 ja 2022/23 on ta tulnud Ludogoretsiga Bulgaaria meistriks. Angola jalgpallikoondises debüteeris Show 21. märtsil 2018 sõprusmängus Lõuna-Aafrika Vabariigi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 29. märtsil 2021 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Gaboni vastu. Ta kuulus Angola koondisse 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. Razgradi Ludogorets Bulgaaria kõrgliiga: 2021–22, 2022–23 Bulgaaria karikas: 2022–23 Bulgaaria superkarikas: 2022 MANUEL CAFUMANA “SHOW”, NOUVEAU DOGUE. losc.fr. Vaadatud 12.7.2023 https://www.transfermarkt.com/show/nationalmannschaft/spieler/568216/verein_id/3585 (vaadatud 12.7.2023)
B36 Tórshavn

B36 Tórshavn (fääri keeles Bóltfelagið 1936 Tórshavn) on Fääri saarte jalgpalliklubi, mis tegutseb Tórshavnis. See mängib Fääri saarte kõrgliigas Betrideildin. Klubi on asutatud 1936. aastal. B36 Tórshavn on tulnud Fääri saarte meistriks 11 korda, viimati 2015. aastal. Sellega on see Havnar Bóltfelagi ja Klaksvíkar Ítróttarfelagi järel Fääri saarte kolmas edukaim klubi. B36 Tórshavn on korduvalt osalenud Euroopa klubide võistlustel. Parim tulemus on saavutatud hooajal 2020/21, mil UEFA Euroopa Liiga eelringides alistati Gibraltari klubi St Joseph's, Eesti klubi FCI Levadia ja Walesi klubi The New Saints ning jõuti lõpuks kolmandasse ringi, kus kaotati Bulgaaria klubile Sofia CSKA-le 1:3. See oli üldse esimene kord, kui Fääri saarte klubi läbis UEFA jalgpalli võistlustel kolm ringi. Klubi kodustaadion on Gundadalur, mis mahutab 5000 pealtvaatajat. Seda jagatakse Havnar Bóltfelagiga. Fääri saarte kõrgliiga: Võitja (11): 1946, 1948, 1950, 1959, 1962, 1997, 2001, 2005, 2011, 2014, 2015 Fääri saarte esiliiga: Võitja (1): 1985 Fääri saarte karikas: Võitja (7): 1965, 1991, 2001, 2003, 2006, 2018, 2021 Fääri saarte superkarikas: Võitja (1): 2007 Kaimar Saag – 2018 (27 liigamängu, 11 väravat) Solby Christiansdóttir (16. september 2020). "B36 hevur skrivað fótbóltssøgu" (fääri). KVF. Vaadatud 16. septembril 2020. Jóannes Hansen (16. september 2020). "B36 skrivar føroyska søgu í Europa" (fääri). in.fo. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. oktoober 2020. Vaadatud 16. septembril 2020. Ametlik koduleht
Lätte

Lätte on eesti perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lätte 135 inimesel: 64 mehel ja 71 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lätte meeste puhul 1511. kohal ja naiste puhul 1498. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lätte üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,45. Nimi oli kõige sagedasem Võru maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 4,85 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Võrumaal Rõuge kihelkonnas Sänna ja Haanja mõisavallas ja Kanepi kihelkonnas Põlgaste mõisavallas, Tartumaal Puhja kihelkonnas Vana-Kavilda mõisavallas ning Läänemaal Karuse kihelkonnas Tuudi mõisavallas viiel korral nimeks Laette ja Lätte. Nimede eestistamisel võeti Lätte aastatel 1935–1936 uueks perekonnanimeks 4 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Lätt, Lätti, Letta ja Vesterstein. Hiie Lätte, eesti muusikapedagoog (1935–2012) Mart Lätte, eesti ajaloolane (1983–) Raimond Lätte, eesti helilooja (1931–1997) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 12.7.2023) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lätte. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Lätte. Lätte statistikaameti andmebaasis
Allveekamber

Allveekamber on nüüdisaegne hüdrostaat. Allveekamber varustatakse paljude mõõteriistadega veealuse maailma vaatluseks, proovide võtmiseks, pildistamiseks jms. Allveekambril võib olla sõukruvi allveekambri pööramiseks ning piiratud liikumiseks trossi pikkuse ulatuses. Baaslaevaga on peale trossi ühendatud ka elektri- ja telefonikaabel. Nüüdisaegse allveekambri sukeldumissügavuseks on kuni 600 m. Batüsfäär Allveekamber. mereviki.vta.ee
NR-1

Süvaveealus NR-1 (inglise keeles Deep Submergence Vessel NR-1) oli Ameerika Ühendriikide eriotstarbeline tuumaallveelaev. Allveelaev ehitati Grotonis asuvas allveelaevatehases General Dynamics Electric Boat. Vette lasti 1969. aastal. Allveelaeva väljatöötamisel oli oluline osa John P. Cravenil. NR-1 töötas paaris koos baaslaevaga MV Carolyn Chouest. Allveelaev oli 45 m pikk ja veeväljasurvega 400 tonni. Vee all võis liikuda kiirusega 3,5 sõlme. Meeskond oli 13-liikmeline. Sukeldumissügavus oli kuni 915 m. Allveelaeva NR-1 missioonid hõlmasid objektide otsinguid, geoloogilisi ja okeanograafilisi uuringuid ning veealuste seadmete paigaldamist ja hooldust. NR-1 võis jääda vee alla isegi siis, kui piirkonda tabas halb ilm ning karm meri sundis kõiki teisi otsingu- ja päästelaevu sadamasse pöörduma. 1970. ja 1980. aastatel osales NR-1 paljudes salastatud missioonides, mis hõlmasid objektide ülestoomist süvamere põhjast. Pärast kosmosesüstiku Challenger katastroofi 1986. aastal kasutati allveelaeva NR-1 Challengeri fragmentide otsimiseks merepõhjast. 1995. aastal kasutas allveearheoloog Robert Ballard allveelaeva NR-1 ja selle baaslaeva MV Carolyn Chouest, et uurida HMHS Britannicu vrakki, mis uppus Kreeka ranniku lähedal. Allveelaev NR-1 oli ekspluatatsioonis kuni 2008. aastani. Admiral Hyman G. Rickoveri plaanides oli küll luua NR-1-tüüpi allveelaevade flotill, kuid eelarvepiirangute tõttu jäigi NR-1 ainsaks omataoliste seas. Lošarik
Suomenlinna kirik

Suomenlinna kirik (soome keeles Suomenlinnan kirkko, rootsi keeles Sveaborgs kyrka) on 19. sajandist pärinev õigeusu kirikuna ehitatud ja 20. sajandil ümber ehitatud luteri kirik Soomes Helsingis. Kirik ehitati 1854. aastal garnisoni õigeusu kirikuna Viapori kindluse sõjaväelaste jaoks. See asetseb Iso Mustasaari (rootsi keeles Stora Östersvartö) keskel, selle kõrgeimas osas. Kirikust idas laiub vana paraadiväljak ja lõunas park. Kirik on orienteeritud edela-kirde suunaliselt. Õigeusu kiriku ehituse plaanimist alustati juba 19. sajandi algupoolel. Esimesed plaanid joonestas 1820. aastatel arhitekt Carl Ludvig Engel klassitsistlikus stiilis, sobitumaks kindluse ülejäänud hoonetega, samuti Helsingi toonase klassitsistliku ilmega. See kavand ei teostunud ning ehitise projekteeris lõpuks vene-bütsantsi stiilis Nikolai I aegse Venemaa keisririigi ametlik arhitekt Konstantin Thon. Kirik pühitseti Aleksander Nevskile. Algselt oli Viapori Aleksander Nevski kirikul viis sibulkuplit. Krunti ümbritsev suurtükkidest ja kettidest aed ehitati 1870. aastatel. 1885. aastal valati Moskvas 6683 kg kaaluv kirikukell, mis on Soome suurim; nüüd on see eksponeeritud kiriku kõrval. 1891. aastal anti kirikule katedraali staatus. 1918. aastal muudeti õigeusu kirik luteri kirikuks, näitamaks Soome iseseisvumist ja eraldumist Venemaast. Nelja väiksema torni sibulkuplid võeti maha ja peatornile anti gustaviaanlik kujundus. Ikonostaasi ja ikoonid ladustas Helsingi linn, kuida praegu on nende asukoht teadmata. 1920. aastatel otsustati kirik põhjalikult renoveerida ja lisaks konstruktsiooni parandamisele anda sellele läänelikum kujundus. Ideevõistluse võitis arhitekt Einar Sjöström ning ümber ehitatud kirik taaspühitseti 28. aprillil 1929. aastal. Alates 1929. aastast on kiriku peakuppel ühtlasi tuletorn. See on oma 54,2 meetriga merepinnast Soome kõrgeim tuletorn. Valgussignaal on neli lühikest vilgutust, mis annavad morsekoodis Helsingi esitähe H. Sisevaade altari suunas Orel Kantsel Kirikukell Aed Tuletorn kupli tipus Mälestusmärk eestlastele Suomenlinna Church. - NAVI.FINNISHARCHITECTURE.fi Suomenlinna Church. - Suomenlinna Sveaborg
Herbert Niilisk

Herbert Niilisk (18. veebruar 1930 Nabala vald – 16. oktoober 2006 Tõravere) oli eesti geofüüsik. Herbert Niilisk sündis Nabala vallas. Õppis Haapsalu Gümnaasiumis. Tartu ülikooli lõpetas 1955. aastal geofüüsikuna. Töötas FAI (hiljem AAI) atmosfäärifüüsika sektoris alates 1955. aastast. Osales aktinomeetrilistes mõõtmistes ning sellekohase riistapargi väljatöötamises. Uuris taimkatte kiirgusrežiimi. 1965. aastal kaitses Tartu ülikoolis kandidaadiväitekirja "Mõnede põllukultuuride spektraalne kiirgusrežiim fotosünteetiliselt aktiivses spektripiirkonnas", juhendaja L. B. Krasilštšikov. 1966–1970 oli FAI teadusdirektor, edasi eksperimentaalastrofüüsika sektori vanemteadur. Alates 1967. aastast tegeles instituudi arvutuspargi arendamisega ning 1979. aastal hakkas juhtima rakendusmatemaatika sektorit. 1974. aastal osales vene uurimislaeval "Akadeemik Koroljov" AAI uurimisrühma koosseisus rahvusvahelises ekspedistsioonis TROPEX-74, kus tagas mõõtmisandmete arvutitöötluse. Oli tegev mitmete vabariiklike ja üleliiduliste teadusürituste korraldamisel. Töötas AAI-s 1992. aastani. Töid päikesekiirguse levi kohta taimkattes, konstrueerinud aparaate kiirgusrežiimi uurimiseks taimkattes. Suri 16. oktoobril 2006 Tõraveres, maetud Nõo kalmistule. U. Veismann, R. Veskimäe, toim. Universum valguses ja vihmas. OÜ Revers Grupp, Tallinn 2005. Tartu observatoorium Tõraveres. Koostanud Tõnu Viik. Aasta Raamat OÜ, Tõravere 2014. In Memoriam Herbert Niilisk. EFS aastaraamat 2006
Deniss Salmijanov

Deniss Salmijanov (sündinud 3. novembril 1998) on Eesti keskmaajooksja. Ta tegeles kuni põhikooli lõpuni nii poksi kui ka jooksmisega. Ta saavutas U16 vanuseklassi Euroopa Meistrivõistlustel poksis 5. koha ning jooksmises samal ajal mitmeid Eesti meistritiitleid noorte vanuseklassides. Peale põhikooli lõppu Tartusse kolides otsustas Salmijanov tegelema hakata keskmaajooksuga ning hakkas treenima Endel Pärna juures. Ta jooksis 2023. aastal Oslos Eesti kõigi aegade 4. ning praeguse sajandi kiireima aja 800 m jooksus. Tema poksi koduklubideks on olnud Spordiklubi Silboxing ja Spordiklubi Mitš ning treeneriks Vladimir Tšuvakin. Tema kergejõustiku koduklubiks on olnud Tartu Spordiselts Kalev ning treeneriteks Endel Pärn ja Enn Sellik. Deniss Salmijanov on lõpetanud Tartu Ülikooli hambaarsti eriala. "sporditulemused, Deniss Salmijanov". sport24.ee. Vaadatud 12. juulil 2023. "Deniss Salmijanov | Profile | World Athletics". World Athletics. Vaadatud 12. juuli 2023. Eller, Karl Mihkel (16. september 2022). "Instagramist olümpiale: Eesti jooksja on erilise tehnikaga võlunud kümneid miljoneid üle maailma". postimees.ee. Vaadatud 12. juulil 2023. Deniss Salmijanov on üks paremaid Eesti keskmaajooksjaid. Nõtke ja ökonoomse jooksustiiliga on ta jäänud Instagramis silma kümnetele miljonitele inimestele üle maailma. Kahe aasta pärast ihkab ta startida Pariisi olümpial 800 meetri jooksus. "Edetabelid - Eesti Kergejõustikuliit". ekjl.ee. Vaadatud 12. juulil 2023. Eller, Karl Mihkel (29. juuni 2023). "Habemega rekordi jahil: jooksutalendist pole ükski teine eestlane sel sajandil kiirem olnud". postimees.ee. Vaadatud 12. juulil 2023. Eesti kergejõustiklane Deniss Salmijanov osales eile Oslos Bisletti staadionil toimunud Audun Boyseni memoriaalil, kus läbis kaks staadioniringi ajaga 1.47,78. Tegemist on Eesti kõigi aega neljanda tulemusega ning nii kiiresti pole ükski eestlane 800 meetrit veel sel sajandil läbinud. Deniss Salmijanovi Instagrami lehekülg Deniss Salmijanov Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Oleg Tsokov

Oleg Tsokov (23. september 1971 NSVL – 11. juuli 2023 Berdjansk) oli Venemaa sõjaväelane, kindralleitnant. Venemaa Föderatsiooni teeneline sõjaväespetsialist James Gregory (12. juuli 2023, 20:40). "Ukraine: Russian general reported killed in attack on Berdyansk hotel" [Ukraina: rünnakus Berdjanski hotellile hukkus Vene kindral]. bbc.com (inglise). BBC News. Vaadatud 12. juulil 2023.
Aron Trainin

Aron Trainin (vene keeles Аро́н Нау́мович Трайнин; 8. juuli (vana kalendri järgi 26. juuni) 1883 – 7. veebruar 1957) oli nõukogude jurist. Aron Trainin tegeles I ja II maailmasõja vahelisel perioodil sõdade kuritegelikkuse teemaga ning argumenteeris, et sõja planeerimine ja alustamine peavad olema kriminaalkorras karistatavad. Ta avaldas 1944. aastal raamatu "Hitlerlaste kriminaalvastutus", milles väitis, et peab kohut mõistma nii sõjakuritegude juhtide kui ka neis osalenud isikute üle. Alo Lõhmus. Ajaloo iroonia – Putini võib kohtu alla viia stalinistliku juristi idee. Eesti Ekspress, 12.07.2023
Ifremer

Prantsuse Merendusintituut (prantsuse keeles Institut français de recherche pour l'exploitation de la mer; lühend Ifremer või IFREMER) on Prantsusmaal Brestis asuv riigiettevõte, mis kuulub korraga kahe ministeeriumi haldusalasse (Prantsusmaa Ökoloogia Ministeerium ja Prantsusmaa Kõrghariduse Ministeerium). Ifremer asutati 1984. aastal kahe organisatsiooni – riikliku ookeanide kasutamise keskuse (CNEXO) ja merekalanduse teadusliku ja tehnilise instituudi (ISTPM) – ühinemisel. Ifremer keskendub oma uurimistegevuses järgmistele valdkondadele: Rannikumere seire Akvakultuuri toodangu seire ja optimeerimine Kalavarude seire Ookeanide ja nende bioloogilise mitmekesisuse uurimine ja kasutamine Termohaliinne tsirkulatsioon ja mereökosüsteemid Ifremeri käsutuses on arvukalt uurimislaevu ja allveeaparaate (sealhulgas Nautile, Cyana, Victor 6000, seismomeeter Ifremer, sukelaparaat Ifremer). 1985. aastal korraldas Ifremer koos allveearheoloog Robert Ballardiga ekspeditsiooni RMS Titanicu vraki leidmiseks. Koduleht
Air Force One

Air Force One on lennujuhtimise kutsung, mis on määratud Ameerika Ühendriikide õhuväe lennukile, millega parajasti transporditakse Ameerika Ühendriikide presidenti. Tavaliselt kasutatakse seda kutsungit presidendi kahe peamise transpordilennuki puhul. Neid lennukeid kasutatakse vaheldumisi, millest üks on alati varuks ja stardivalmis. 1990. aastate algusest on kasutusel lennukid Boeing VC-25. 2020. aastate lõpuks peaks Boeingul valmima selleks funktsiooniks uus lennukimudel. Prioriteetset kutsungit kasutatakse siiski mistahes õhujõudude lennuki tähistamiseks, millel reisib ametis olev president. Saatjaskonnale lisaks võivad kaasa lennata valitud ajakirjanikud. Lennukit, mille pardal viibib mõni presidendi pereliige, näiteks abikaasa, aga mitte tema ise, saadab kutsung Air Force One Foxtrot. President ja asepresident ei tohi lennata koos samas lennukis, et vältida terrorirünnakuid. Kui president ja asepresident reisivad samasse sihtkoha, kasutavad nad eraldi lennukeid ning asepresident lendab sel juhul Air Force Two pardal. Air Force One'i paviljon Marine One Army One Navy One https://edition.cnn.com/2022/07/19/politics/boeing-air-force-one-delivery-delay/index.html Lomeli, Nayeli. "Fact check: President Biden and Kamala Harris did not fly aboard Air Force One together". USA TODAY (Ameerika inglise). Vaadatud 2. detsembril 2023. Air Force One Boeingu veebisaidil
Herbert Ranna

Herbert August Ottomar Ranna (28. mai 1902 Porhovi maakond, Pihkva kubermang – 16. jaanuar 1943 Tšekunovsk, Vosturallag, Sverlovski oblast) oli Eesti koolijuht ja vabadusvõitleja. Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1920. aastal, õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas aastatel 1920–1921, õigusteaduskonna kaubandusosakonnas 1921. aastal ja õigusteaduskonnas aastatel 1921–1930. Kuulus Üliõpilasseltsi Liivika alates 1921. aastast. Ta osales Vabadussõjas Tallinna kooliõpilaste pataljonis ja oli Kaitseliidu Tallinna maleva liige. 1934. aastal valiti ta valimisliidu "Vabadussõjalaste rahvaliikumise nimekiri" koosseisus Paldiski linnavolikogusse. Ta oli Paldiski gümnaasiumi õpetaja, aastatel 1935–1940 Harjumaa Progümnaasiumi direktor ja 1940–1941 direktori kohusetäitja. Ranna arreteeriti 1941. aastal, küüditati ja ta suri Sverdlovski oblastis Turinski rajooni vangilaagris. Ta oli abielus Elisaveta Juntsoniga, neil oli poeg Mihkel. "Andmed - Nimed". www.ra.ee. Vaadatud 12. juulil 2023. Sonumid, Raplamaa (3. november 2020). "Koduloolane: Rapla keskkool/gümnaasium okupatsioonide meelevallas, 1940-1944". Raplamaa Sõnumid. Vaadatud 12. juulil 2023. "R". okupatsioon.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuli 2023. Vaadatud 12. juulil 2023. "Herbert August Ottomar Ranna". geni_family_tree. 28. mai 1902. Vaadatud 12. juulil 2023.
Stefan Schwab

Stefan Schwab (sündinud 27. septembril 1990 Saalfeldenis) on Austria jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis PAOK. 2000. aastal liitus ta kodulinna klubiga 1. Saalfeldner SK. 2004. aastal siirdus ta Salzburgi Red Bulli noortesüsteemi. Hooajal 2008/09 debüteeris ta Salzburgi Red Bulli reservmeeskonnas Austria esiliigas. 2011. aastal läks ta Salzburgi Red Bullist laenule Austria esiliigaklubisse Mödlingi Admira Wacker, kellega sõlmis hooaja lõpus püsiva lepingu. Hooajal 2010/11 kindlus ta klubiga lisaks pääsu Austria kõrgliigasse. Aastatel 2014–2020 mängis Schwab Austria kõrgliigaklubis Viini Austria. Tema resultatiivseim hooaeg Austria kõrgliigas oli 2017/18, mil ta lõi 12 väravat. 2020. aasta augustis sõlmis ta lepingu PAOK-ga. 2021. aastal võitis ta PAOK-ga Kreeka karika. Aastatel 2009–2012 mängis Schwab Austria noortekoondistes. Austria jalgpallikoondise juurde kutsuti ta esmakordselt 2015. aasta oktoobris. Koondisedebüüdi tegi ta 14. novembril 2017 sõprusmängus Uruguay vastu. "ΠΑΟΚ: Στα ασπρόμαυρα επίσημα ο Σβαμπ". www.sport24.gr. 1. august 2020. https://www.transfermarkt.com/stefan-schwab/nationalmannschaft/spieler/79612 (vaadatud 13.7.2023)
Vieirinha

Adelino André Vieira de Freitas (tuntud ka kui Vieirinha; sündinud 24. jaanuaril 1986 Guimarãesis) on Portugali jalgpallur, kes mängib Kreeka kõrgliigaklubis PAOK. Ta on klubi meeskonna kapten. Aastatel 1996–2002 kuulus ta kodulinnaklubi Vitória Guimarãesi noortesüsteemi. Seejärel liitus ta FC Portoga. Hooajal 2003/04 debüteeris ta Porto reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Porto põhimeeskonnas mängis ta ainult hooajal 2006/07, mil tuli klubiga ka Portugali meistriks. Hooajal 2007/08 oli ta Portost laenul Portugali kõrgliigaklubis Leixões. 2008. aastal läks ta Portost laenule PAOK-sse, kellega sõlmis 2009. aasta juulis püsiva lepingu. PAOK-s mängis Vieirinha toona kokku kolm ja pool hooaega. 2012. aasta jaanuaris siirdus ta umbes kolme miljoni euro eest Saksamaa kõrgliigaklubisse VfL Wolfsburg. 2017. aasta augustis naasis Vieirinha PAOK-sse. Hooajal 2018/19 tuli ta PAOK-ga Kreeka meistriks. Aastatel 2018, 2019 ja 2021 on võidetud Kreeka karikavõistlused. 2018. aasta karikafinaalis alistas PAOK Vieirinha ja Dimítrios Pélkase väravatest Ateena AEK tulemusega 2:0; Vieirinha valiti lisaks karikafinaali väärtuslikumaks mängijaks. Hooaegadel 2010/11 ja 2018/19 on Vieirinha valitud Kreeka kõrgliiga hooaja parimaks võõrmängijaks. PAOK hooaja väärtuslikumaks mängijaks on Vieirinha valitud 2010/11, 2017/18 ja 2018/19. Aastatel 2001–2009 mängis Vieirinha Portugali noortekoondistes. 2003. aastal tuli ta Portugali kuni 17-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Portugali jalgpallikoondises mängis ta 2013–2016 kokku 25 korda. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. juunil 2014 sõprusmängus Iirimaa vastu. 2016. aastal tuli ta Portugali koondisega Euroopa meistriks. Lisaks kuulus ta Portugali koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel. Porto Primeira Liga: 2006–07 Supertaça Cândido de Oliveira: 2006 Wolfsburg DFB-Pokal: 2014–15 DFL-Supercup: 2015 PAOK Kreeka Super League: 2018–19 Kreeka karikas: 2017–18, 2018–19, 2020–21 "Vieirinha no Wolfsburgo: "Portugal? Não guardo mágoa"" [Vieirinha in Wolfsburg: "Portugal? No hard feelings"] (portugali). Mais Futebol. 3. jaanuar 2012. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2017. Vaadatud 14. veebruaril 2013. ΕΚΤΑΚΤΟ: Στην Τούμπα έφτασε ο Αντελίνο Βιεϊρίνια [Adelino Vieirinha arrived at Toumba] (kreeka). Metro Sport. 31. august 2017. Vaadatud 31. augustil 2017.  Vieirinha – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Maurice Ewing

William Maurice Ewing (12. mai 1906 Lockney, Texas – 4. mai 1974 Galveston) oli Ameerika Ühendriikide geofüüsik ja okeanograaf. Maurice Ewing lõpetas 1926. aastal Rice'i ülikooli ning sai sealt 1927. aastal magistri- ja 1931. aastal doktorikraadi füüsikas. Ta oli aastatel 1947–1972 Columbia ülikooli geoloogiaprofessor. 1949. aastal oli Ewing ülikooli struktuuri kuuluva Lamonti Geoobservatooriumi asutaja ja selle esimene direktor. Ewingi peamisi uurimissuundi teadustöös: merepõhjas ladestumisega seotud protsessid, veealuste plahvatuste seismoloogia, maavärinauuringud, veealune akustika, ookeanipõhja fotograafia, batümeetria, sedimentoloogia, veealused kanjonid ja geotektoonika. Ewing juhtis üle 50 ookeaniekspeditsiooni. Ta oli puurimislaeva Glomar Challengeri pardal teadusjuht. 1948 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks 1951 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks 1956 – valiti Hollandi Kuningliku Teaduste ja Kunstide Akadeemia välisliikmeks 1957 – William Bowie medal 1959 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks 1960 – Vetleseni auhind 1964 – Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal 1970 – valiti Uus-Meremaa Kuningliku Seltsi välisliikmeks 1972 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks 1973 – National Medal of Science 1974 – Penrose'i medal (postuumselt) Maurice Ewingi medal