Egeri piiramine (1552)

Fail:Eger-castle.jpg Egeri piiramine toimus 16. sajandi Osmanite sõdade ajal Euroopas. 1552. aastal piirasid Kara Ahmed Paša juhitud Osmanite riigi väed Egeri linnust Ungari kuningriigi põhjaosas, kuid István Dobó juhitud kaitsjad lõid rünnakud tagasi ja kaitsesid linnust. Piiramisest on Ungaris saanud riigikaitse ja isamaalise kangelaslikkuse võrdkuju. Osmanite sultan Suleiman I alustas riigi laiendamist 1520. aastal pärast Selim I valitsusaega. Ta alustas rünnakuid Ungari ja Austria mõjutatud alade vastu, tungides 1526. aastal Ungari pinnale. Ungari armee purustati Mohácsi lahingus ja rajati tee rünnakuks Doonau madalikule. Lahingus hukkus ka Ungari ja Čechy kuningas Lajos II, mis tõi kaasa vaidlusaluse trooninõude. Austria keiser Ferdinand I tõusis Čechy troonile, kuid Ungari trooni vaidlustas nõudleja János I Zápolya, kelle nõuet toetasid aadlikud ja sultan. Võimuvõitlus jätkus ka pärast Jánosi surma 1540. aastal, kui troonile tõusis tema poeg János II Zápolya. Seda ei lahendatud enne, kui ta 1570. aastal troonist loobus, mil tema järglaseks sai Maximilian I. Osmanid kohtasid vastupanu Köszegi piiramisel 1532. aastal, kus Nikola Jurišići juhitud 800-meheline vägi suutis Osmanite armeed tagasi tõrjuda. Kuid see lükkas nende kampaaniat ainult 25 päeva võrra edasi ja nad jätkasid Budale lähenemist, hõivates pealinna lõpuks 1541. aastal. Budast sai selle piirkonna Osmanite võimu asukoht, kust okupeeritud alasid valitses Osmanite toetatud János II. Kristlike kindluste Temesvári ja Szolnoki kaotamises 1552. aastal süüdistati Ungari ridades olevaid palgasõdureid. Kui türklased pöörasid samal aastal pilgu Põhja-Ungari linnale Egerile, ootasid vähesed, et kaitsjad osutavad suurt vastupanu, eriti siis, kui kaks suurt Osmanite isandate Ahmedi ja Ali armeed, mis olid varem kogu vastupanu purustanud, Egeri ees ühinesid. Eger oli oluline tugipunkt ja ülejäänud Ungari pinna kaitsmise võti. Egerist põhja pool asus nõrgalt kindlustatud Kassa linn (tänapäeva Košice), mis oli olulise kaevanduste ja nendega seotud rahapajade piirkonna keskus, mis varustas Ungari kuningriiki suurel hulgal kvaliteetsete hõbe- ja kuldmüntidega. Lisaks selle tuluallika ülevõtmise võimaldamisele võimaldanuks Egeri langemine Osmanite riigil kindlustada alternatiivne logistika ja vägede marsruut edasiseks läänesuunaliseks laienemiseks, mis võimaldanuks türklastel Viini sagedamini piirata. Egeri linnus asub linnast ida pool mäenõlval. Selle tegelik asukoht ei olnud sõjalisest seisukohast ideaalne – sealt avaneb vaade ainult müüriga ümbritsetud linna lõuna- ja lääneosale –, kuid sellel oli eelis Osmanite vägede ees, kuna see pakkus suurepäraseid asukohti relvapositsioonide jaoks. Linnus koosnes sise- ja väliskindlusest koos väravatorniga kagus ja kuue bastioniga müüridel: loodes Maabastion ja Vanglabastion, põhjamüüril Sándori bastion, kirdenurgas Bolyky bastion, väliskindluse idanurgas Bebeki bastion ja läänemüüril Dobó bastion. Varkochi värav asus sisekindluse lõunamüüril, samas veel üks bastion, Kirikubastion, asus linnuse kahte osa eraldava müüri keskel. Egeri kindlus rajati varasema kivilinnuse varemetele, mis asendas iidset, võib-olla hunnide püstitatud muldlaagrit. See muutis Egeri vundamendi tavapärasest tugevamaks ja takistas suuresti Osmanite kaevurite tööd. Nagu tolleaegsete piiramiste ajal tavaks, püüdsid nii ründajad kui kaitsjad kaevata müüride alla tunneleid ja paigutada püssirohulaenguid, et avada linnusesse lõhesid või hävitada ründaja kaevikuid. Ükski neist katsetest ei olnud Egeri piiramise ajal edukas. Vanadel Ungari andmetel ja Gárdonyi hinnangul oli Osmanite armee suuruseks 150–200 000 meest. Tegelikult oli Osmanite armees 35–40 000 meest Rumeelia armeest (ja Anatoolia üksusest) ning Ahmed Paša väed Budast. Osmanitel oli 16 zarbuzani (väga suured piiramiskahurid), 150 keskmist ja väikest suurtükki ning 2000 kaamelit, mis osutusid väga kasulikuks puidu kogumisel ja transportimisel ajutiste piiramisplatvormide ehitamise kohta. Kaitsjatel oli kuus suurt ja kümmekond väiksemat kahurit ning umbes 300 kaevikurelva koos ohtrate laskemoonavarudega. Vaatamata vägede arvu erinevusele võimaldasid Egeri tugevad müürid ja selle kaitsjate kõrge moraal kindlusel vastu pidada viiele suurele pealetungile ja pidevale kahuritulele (peale linnuse müüridesse kinnijäänute maandus kindluse sisse enne piiramise lõppu ligi 12 000 kahurikuuli). Kindlust kaitses 2100-2300 inimest, segu elukutselistest sõduritest, talupoegadest ja mõnekümnest naisest. Kaitsjaid juhtisid István Dobó ja tema asetäitja István Mekcsey, kes asusid juhtima 1549. aastal. Umbes 1530 lahinguvalmis inimese hulgas oli vaid käputäis välismaiseid palgasõdureid: Dobó oli palganud Saksamaalt kuus kahurimeistrit, et Egeri suurtükiväge võimalikult efektiivselt ära kasutada. Veel üks tuntud ohvitser, kes on kuulus ungari kirjanduses ja folklooris, oli Gergely Bornemissza. Ta juhtis 250 Ungari jalaväelast; aga just oskus lõhkeainetega tegi sellele noorele ohvitserile nime. Piiramise ajal mõtles Bornemissza välja lihtsad, kuid surmavad granaadid ja püssirohutünnisuurused pommid, mida kasutada ründajate vastu, samuti püssirohuga täidetud vesiveski ratta, mille ta veeretas Osmanite ridadesse. Tema saladus peitus püssirohus, mis mitte lihtsalt ei plahvatanud, vaid tekitas veelgi rohkem tuld. Ta laadis need relvad õli, väävli ja tulekiviga, et kasta vaenlast põlevate mürskudega. Osmanid ootasid kerget võitu, kuid linnuse kaitsjate vaprus ja Dobó inspireeritud juhtimine viisid korduvate Osmanite rünnakute tõrjumiseni. Isegi pärast seda, kui 24 tonni musta püssirohtu sisaldav laotorn plahvatas ja ulatuslikke konstruktsioonikahjustusi tekitas, ei leidnud sissetungijad ikkagi teed linnusesse. Pärast 39 päeva kestnud verist, jõhkrat ja intensiivset võitlust tõmbus Osmanite armee tagasi, lööduna ja alandatuna. Kaitsjate kaotused moodustasid umbes kolmandiku nende ridadest, sealhulgas lahingus hukkunud ja jäädavalt sandistatud. Dobó kaotas mõlemad oma maamehed. Tänapäeva ajaloouuringute kohaselt aitasid kaitsjate edule kaasa mitmed välised tegurid. Kahe Osmanite juhi, Ali Paša ja Ahmed Paša vahel oli märkimisväärne sisevõitlus. Ahmed oli vanem ja panustas ühendatud armeesse kaks korda rohkem vägesid, kuid Ali näitas üles rohkem strateegilist annet ja tõestas oma oskusi suurtükiväes, kahjustas oma neljast suurest piiramiskahurist koosneva patarei abil tõsiselt linnusemüüre. Piiramise ajal said Osmanite armeel püssirohi ja kahurikuulid (mis olid marmorist) vähemalt kaks korda otsa, mis piiras Ahmedi raskekahurväe kasutamist nädalaks või kauemaks. Sügise lõpp saabus tugeva vihmasaju ja öiste külmakraadidega tavapärasest varem. Vähendatud riisiratsioon ja süüdistused ohvitseride korruptsioonis põhjustasid Osmanite vägedes rahulolematust. Vaatamata ebaõnnestumisele Egeris polnud Osmanitel põhjust 1552. aasta sõjaretke pärast kurvastada, sest nad olid vallutanud Veszprémi, Temesvári, Szolnoki ja Lippa ning umbes 25 Ungari kantsi. Pärast võitu astusid Dobó ja tema ohvitserid tagasi, protesteerimaks kuningas Ferdinandi keeldumise vastu anda kaitsele materiaalset abi. Linnuse juhtimise ülevõtjaks määrati Gergely Bornemissza. Hiljem varitsesid teda Osmanid, võtsid kinni ja poosid üles. Egeri kindlus trotsis Osmanite rünnakuid kuni 1596. aastani, mil 7000 kaitsjat, peamiselt välismaised palgasõdurid, kapituleerus Osmanite vägede ees, mida juhtis isiklikult sultan Mehmed III. Linn jäi Osmanite kätte 91 aastaks. Eger on muutunud riigikaitse võrdkujuks, isamaalise kangelaslikkuse ja rahvusliku sõjaväe üleoleku sümboliks motiveerimata võõrpalgaväe ees. Varasemad teated piiramise kohta pani 1554. aastal kirja kroonik Sebestyén Tinódi Lantos, kes kirjutas muusikalisi värsse egerlaste vägitegudest. Alles 19. sajandil haarasid Ungari kirjanikud piiramisest kui väljamõeldud jutustuste alusest. Esimene oli 1827. aastal Mihály Vörösmarty luuletus Eger. Kõige kuulsam lugu oli Géza Gárdonyilt, kes kirjutas selle perioodi sündmustest 1899. aastal oma populaarse ajaloolise romaani Egeri tähed. See kirjeldab sündmusi, mis viisid piiramiseni, ja piiramisest ning jutustab Gergely Bornemisszast, samuti kapten Dobóst ja tema kaaskomandörist István Mekcseyst. 1960. aastatel kohandati romaan täispikaks filmiks, mida näidatakse siiani regulaarselt Ungari televisioonis. Bertalan Székely maal Az Egri Nök (Egeri naised) kujutab kindluse kaitsmist, eriti naiste poolt, ja see ripub Ungari Rahvusgaleriis Budapestis.