laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Volita Paklar

Volita Paklar (12. september 1937 Vitebsk, Valgevene NSV – 27. juuli 2015 Tartu) oli eesti muusikapedagoog. Ta asus 1949. aastal koos perekonnaga Eestisse elama. 1957. aastal lõpetas ta klaveri erialal Tartu Muusikakooli (Aleksandra Sarve õpilasena) ja 1967. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (kus oli õppinud kaugõppes Laine Metsa klassis). Ta oli aastatel 1957–1966 Võru Lastemuusikakoolis klaveriõpetaja ja aastatel 1966–2004 Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis klaveriõpetaja ja metoodiliste ainete lektor. Tema õpilasteks on olnud Kalle Kauksi, Nadia Kurem, Maia Lilje, Sirje Lääne, Enno Mikkelsaar, Valli Ilvik ja teised. Teda oli tunnustatud eluloolise materjali kogumise eest Eesti Kirjandusmuuseumi biograafilisele arhiivile. Ta on avaldanud artikleid ajakirjanduses, näiteks ajakirjas Tallinn, ajalehtedes Russkaja Gazeta ja Tartu Postimees. Ta oli ühingu Eesti Elulood liige. Tema isa oli ajaloolane ja etnoloog Ernst Paklar. Eesti muusika biograafiline leksikon. 2. köide: N–Y. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 71.
Matti Kuusi

Matti Akseli Kuusi (25. märts 1914 Helsingi – 16. jaanuar 1998 Helsingi) oli soome folklorist ja pedagoog. 1959–1977 oli ta Helsingi ülikooli professor. 9. jaanuaril 1991 valiti Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks. 1995. aastal pälvis ta Valgetähe III klassi teenetemärgi. Kuusi on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 29.07.2015)
Gavril Baranovski

Gavril (Gavriil) Baranovski (vene Гавриил Васильевич Барановский; 25. märts/6. aprill 1860 Odessa – 28. juuni 1920 Kellomäki) oli vene arhitekt. Ta on projekteerinud ehitisi ka Eestis. Oru loss
Kōrli Stalte

Kōrli (Karl) Stalte (9. august 1870 Ire – 12. jaanuar 1947 Fehrbellin Brandenburg) oli liivi ühiskonnategelane, kirjanik, liivi kultuuri uurija; üks tuntumaid liivlasi üldse. Ta kirjutas sõnad liivi rahvushümnile "Min izāmō". "KĀRLIS STALTE". livones.net. Vaadatud 12. juulil 2022.
Marius Sagadi

Marius Sagadi (11. detsember 1954 – 24. juuli 2015) oli eesti muusik (basskitarrist) ja diskor. Ta on mänginud basskitarri ansamblites Magnetic Band, Monstrum ja Teravik. Ta tegutses DJ-na koos Urmas Gulf Pedraga; nad tutvustasid 1980. aastatel eesti tantsusaalidele soul- ja funkmuusikat. Puhka rahus! Lahkus Grapsi ja Alenderi kõrval mänginud tuntud basskitarrist Marius Sagadi Lahkus Grapsi ja Alenderi kõrval mänginud basskitarrist Marius Sagadi Suri muusik Marius Sagadi
Oleg Striženov

Oleg Striženov (vene keeles Олег Александрович Стриженов; sündinud 10. augustil 1929 Blagoveštšenskis) on vene teatri- ja filminäitleja. Ta lõpetas 1953. aastal Moskvas Boriss Štšukini nimelise Teatriinstituudi. Ta töötas aastatel 1953–1954 näitlejana Riiklikus Vene Draamateatris Tallinnas. ... 1975: "Veel õnnetäht kord tõuseb hele" (Sergei Volkonski rollis) ... Vene NFSV teeneline kunstnik (1964) Vene NFSV rahvakunstnik (1969) NSV Liidu rahvakunstnik (1988) orden Teenete eest Isamaa ees II järk (2004) orden Teenete eest Isamaa ees III järk (1999)
Adolf Šapiro

Adolf Šapiro (vene keeles Адольф Яковлевич Шапиро Adolf Jakovlevitš Šapiro; sündinud 4. juulil 1939 Harkovis) on juudi päritolu teatrilavastaja ja -pedagoog. 1986 Läti NSV rahvakunstnik 2002 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (lavastus "Isad ja pojad" Tallinna Linnateatris ja panus eesti teatrikultuuri) 2003 Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk 2003 Eesti Teatriliidu lavastajaauhind 2011 Läti Kolme Tähe orden 2011 Venemaa Sõpruse orden 2011 Venemaa riiklik mälestusmedal „150 aastat Anton Tšehhovi sünnist” 2019 Vene Föderatsiooni teeneline kunstitegelane Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Klaus Scharioth

Klaus Erich Scharioth (sündinud 8. oktoobril 1946 Essenis) on Saksamaa diplomaat. Ta on olnud Saksamaa välisministeeriumi poliitikaosakonna direktor. 2000. aastal autasustati teda Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgiga. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
Tallinna Kreiskool

Tallinna Kreiskool (saksa keeles Revalsche deutsche Kreisschule) oli Venemaa keisririigi Eestimaa kubermangulinnas Tallinnas 1805–1875 tegutsenud saksa õppekeelega kreiskool. 1800. aasta kevadel hakkas hoones Vene 22 tegutsema triviaalkool, mis Venemaa keisri Aleksander I koolireformiga 1805. aastal muudeti Tallinna kreiskooliks. 1805. aastal tegutses kreiskool Tallinna kubermangugümnaasiumi kahekorruselise koolihoone ülemisel korrusel, esimesel korrusel asus gümnaasium. 1830. aasta 18. novembril ilmus Venemaa keisri Nikolai I käskkiri, mis sulges Tallinna vene õppekeelega kreiskooli ja avas selle baasil 1831. aastal kaks elementaarkooli. 1832. aastal müüs Antoinette Hedvig Henriette von Wistinghausen kinnistu, Vene tänav 22 kreiskoolile. 1833. aastal algas õppetöö uues, selleks otstarbeks ümberkujundatud koolimajas. 1872. aastal toimus järgmine hoonete ümber- ja juurdeehitus. 1872. aasta 31. mail Venemaa keisri Aleksander II kinnitas Venemaa Riiginõukogu otsuse kreiskoolide reorganiseerimisest linnakoolideks. 1872. aastal kinnitatud Venemaa keisririigi linnakoolide määruse kohaselt tuli saksakeelsed kreiskoolid alates 1874. aastast reorganiseerida linnakoolideks. Uut tüüpi linnakoolid olid 6-aastase kursusega venekeelsed riiklikud poeglaste kõrgema astme algharidusasutused. Linnakooli eesmärgiks oli anda täielikku algharidust kõikidest seisustest lastele vanuses 7–14 eluaastat.. Linnakoolideks muudeti ka Tallinna ja Tartu vene õppekeelega elementaarkoolid. Aastatel 1886—1887 reorganiseeriti kõik Eestis tegutsevad saksakeelsed kreiskoolid venekeelseteks linnakoolideks. Koolis õppisid Eesti kirjanikud Eduard Bornhöhe (aastatel 1873-1877) ja Eduard Vilde (aastatel 1878-1882). Tallinna Vene Kreiskool Koostanud Heino Rannap, EESTI KOOLI JA PEDAGOOGIKA KRONOLOOGIA Tallinna Kreiskooli (1832-87) ja Tallinna Linnakooli (1917.aastani) hoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 25.12.2020) Eesti kooli ajalugu. 2. köide. 1860. aastaist 1917. aastani. Koostaja ja toimetaja Endel Laul. Toimetaja Veronika Varik. Tallinn: Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2010, lk 130.
Kolmekivirahud

Kolmekivirahud on kahest saarest koosnev saarerühm Saaremaa ja Vilsandi vahel. Need on Suur Kolmekivirahu (1,8 hektarit), mis asub Eeriksaare poolsaarest 350 m loodes, ja Väike Kolmekivirahu (0,3 ha), mis asub eelmisest 100 m põhja pool. Halduslikult jäävad saared Saaremaa valla territooriumile. Saared kuuluvad Vilsandi rahvuspargi Laasirahu sihtkaitsevööndisse. Suur Kolmekivirahu Eesti looduse infosüsteemis Väike Kolmekivirahu Eesti looduse infosüsteemis
Kuningasaar

Kuningasaar (ka Kuninga saar; saksa keeles Königsholm) on Narva linnas Narva veehoidlas asuv saar. Saare pikkus on 517 m ja suurim laius 138 m. Saare koordinaadid on 59° 21′ N, 28° 11′ E.
Paavo Loosberg

Paavo Loosberg (27. oktoober 1919 Tallinn – 19. juuli 2015 Toronto) oli eesti ühiskonnategelane Kanadas. Paavo Loosberg lõpetas Jakob Westholmi Gümnaasiumi 1938. aastal. Õppis Sõjakoolis aspirandikursustel, sai lipniku auastme. 1943. aastal tuli ta Tallinna Estonia I meeskonnas Eesti meistriks käsipallis. 16.11.1943–18.09.1944 teenis Soome mereväes, lõpetas Meresõjakooli. 1944. aastal siirdus Rootsi, töötas Stockholmi Tehnikaülikoolis fotograafia õppetooli assistendina. 1951. aastal asus elama Kanadasse, hiljem töötas ka USA-s. Erukaptenmajor Paavo Loosberg töötas aastatel 1993–1995 president Lennart Meri käsundusohvitserina. Sellesse aega jäi ka jäämurdja Suure Tõllu okupatsioonieelse viimase lipu tagastamine Eesti Meremuuseumile. Tema isa, kapten Johannes Loosberg (1880–1966) oli oma laeva lipu Läände põgenedes võtnud kaasa ja hoidnud seda alles kogu sõjajärgse aja. Ta oli Soomepoiste Klubi Torontos juhatuse liige, ajakirja Põhjala Tähistel toimetuse liige ja Kanada Eestlaste Ajaloo Komisjoni aseesimees. 1997 Kotkaristi V klassi teenetemärk 2002 Soome Valge Roosi Rüütlirist Jakob Westholmi Gümnaasium 100. Tallinn 1998 ESBL sporditulemused Peep Pillak, Heini Vilbiks (koostajad). Soomepoiste elulood. Grenader, 2015 Paavo Loosberg TLÜAR väliseesti isikute andmekogus
Andrejs Auzāns

Andrejs Auzāns (4. aprill 1871 – 23. märts 1953 Suur-Manchesteri krahvkond) oli läti sõjaväelane. Ta oli Vene sõjaväe kindral ja Läti sõjaväe juhte. 1934. aastal autasustati teda Kotkaristi II klassi teenetemärgiga. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
Lidia Vassikova

Lidia (Lidija) Vassikova (vene Лидия Петровна Васикова; 28. mai 1927 – 28. oktoober 2012) oli Venemaa keeleteadlane ja fennougrist. Ta oli esimene mari rahvusest naisprofessor. Ta oli Mari Ülikooli mari keele ja kirjanduse professor. 2001 – Maarjamaa Risti V klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
Üldgeograafiline kaart

Üldgeograafiline kaart on kaart, millel kujutatakse olulisemaid looduslikke ja inimtekkelisi objekte. Enamasti on kaardil kujutatud tajutavaid objekte, näiteks veekogud, pinnavormid, teed ja asulad. Temaatiline kaart
Victor Guzun

Victor Guzun (sündinud 24. aprillil 1975 Drăslicenis) on Moldova poliitik ja diplomaat. 18. novembrist 2010 kuni 4. juulini 2015 oli ta Moldova suursaadik Eestis. Victor Guzun on õppinud aastatel 1991–1996 Tiraspoli Riiklikus Ülikoolis geograafiat ja bioloogiat. 1992. aastal intensiivistunud Transnistria sõda puudutas ka Guzunit, kes õppis keskvõimule truuks jäänud ülikoolis keset Tiraspoli. Üliõpilastel ei lubatud siis Tiraspolist lahkuda, juunis aga saadeti Guzun koos teiste üliõpilastega looma- ja kaubavagunites Ukrainasse. Õpinguid jätkas Guzun Chișinăus, kuhu ka ülikool ümber kolis. Aastatel 2002–2003 õppis Guzun magistriõppes Moldova Vabas Rahvusvahelises Ülikoolis rahvusvahelisi suhteid spetsialiseerumisega Euroopa-uuringutele ning 2006–2007 Eesti Diplomaatide Koolis rahvusvahelisi suhteid spetsialiseerumisega Euroopa integratsioonile. Aastatel 1997–2006 töötas Guzun Prantsuse-Rumeenia keskkooli õpetajana ning hiljem asedirektorina. 2005–2006 oli ta ühtlasi poliitika ja militaaruuringute instituudi teadussekretär Vabas Rahvusvahelises Ülikoolis. Pärast diplomaatide kooli lõpetamist töötas Guzun 2007–2010 Euroopa uuringute instituudi tegevdirektorina. 18. novembrist 2010 kuni 4. juulini 2015 oli ta Moldova Vabariigi täievoliline suursaadik Eesti Vabariigis ning arendas sõprussuhteid mitme Eesti ja Moldova maakonna ja rajooni vahel. Eriti tihe oli Guzuni läbikäimine Lääne-Viru maakonna asutuste ja inimestega. Samuti avati Kundas Guzuni toetusel Moldova aukonsulaat. Pärast suursaadiku ametiaja lõppu 2015. aastal jäi Guzun perega Tallinna elama. Ta juhib ärinõustamisettevõtet Guzun Consulting ning on külalislektor Tallinna Tehnikaülikoolis. 2022. aasta juulist kuulub Guzun Viru malevasse. Victor Guzun on pälvinud 2015. aastal Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi. 2014. aastal anti talle Lääne-Virumaa hõbedane vapimärk panuse eest maakonna kultuuri ja majanduse arengusse. Jaanus Kõrv (04.02.2013). "Moldova suursaadik käis Kohilas külas". Maaleht. TIIT LÄÄNE (16.04.2019). "Moldova endine suursaadik Victor Guzun kiidab eestlasi". Vooremaa. Victor Guzun (04.03.2021). "Sõda Nistru jõel Moldova Vabariigi vastu – Venemaa Föderatsiooni esimene hübriidsõda". Postimees. President võttis vastu nelja suursaadiku volikirjad. BNS. 18.11.2010. Aarne Mäe (07.09.2016). "Moldova sai Kundasse käepikenduse". Virumaa Teataja. Samolberg-Palmi, Eva (09.07.2022). "Endine Moldova suursaadik liitus Viru malevaga". Virumaa Teataja. Estonia decorates outgoing Moldovan envoy. BNS. 26.06.2015. "Lääne-Viru maakonna vapimärkide laureaadid". Lääne-Viru omavalitsuste liit. Vaadatud 20.11.2022.
Virgilijus Noreika

Virgilijus Kęstutis Noreika (22. september 1935 Šiauliai – 3. märts 2018 Vilnius) oli leedu ooperilaulja (tenor) ja pedagoog. 1949–1953 õppis ta Vilniuse muusikakoolis ja 1958 lõpetas Leedu Riikliku Konservatooriumi. 1957. aastast oli Noreika Leedu Ooperi- ja Balletiteatri solist. 1965–1966 stažeeris ta Itaalias Milanos La Scala teatris. 1976–1991 oli Noreika Leedu Ooperi- ja Balletiteatri kunstiline juht ja direktor. 1973 valiti ta Leedu NSV Ülemnõukogu liikmeks. 1974. aastast Leedu teatriühingu esimees. 1976. aastast oli ta Leedu Konservatooriumi õppejõud (alates 1983 dotsent, hiljem professor). 1995–1996 viis ta läbi meistriklasse Tallinnas Estonia teatris. 1997. aastast oli ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia külalisprofessor ning 2000. aastast lauluosakonna juhataja. 2003. aastast oli Leedu Rahvusliku Ooperi- ja Balletiteatri kunstiline juht ja ooperilaulu pedagoog. Leedu NSV riiklik preemia (1960, 1970) Leedu NSV teeneline kunstnik (1964) Leedu NSV rahvakunstnik (1967) NSV Liidu rahvakunstnik (1970) Leedu suurvürsti Gediminase orden (1995) Leedu Teenete Ordeni Suurrist (2003) Eesti Valgetähe ordeni teine järk (2004) Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia audoktor (2009) Leedu Vabariigi kultuuri elutööpreemia (2010) Puškini medal (Venemaa, 2015)  Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
Darius Mockus

Darius Mockus (sündinud 29. märtsil 1965 Vilniuses) on leedu ettevõtja; üks rikkamaid Leedu inimesi.[viide?] Ta on olnud Leedu Tööstus- ja Kaubanduskoja president. 2004. aastal anti talle Valgetähe III klassi teenetemärk. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
Nerijus Numavičius

Nerijus Numavičius (sündinud 12. mail 1967 Šilalės) on leedu ettevõtja; üks Baltikumi rikkamaid inimesi. Numavičius on Vilniaus prekyba suuromanik, mille alla kuuluvad Maxima, Euroapotheca, Ermitažas ja Akropolis Grupp. Ta on olnud Leedu Tööstus- ja Kaubanduskoja nõukogu liige. 2016. aastal oli tema Eestis olevate varade väärtus Äripäeva hinnangul 165,7 miljonit eurot ning ta paigutus sellega Eesti rikaste edetabelis 5. kohale. Kuni Wise börsile minekuni 2021. aasta suvel oli ta Baltikumi rikkaim inimene ja ainus miljardär. Pärast Wise börsidebüüti on Kristo Käärmann rikkam. 2004 – Eesti Valgetähe III klassi teenetemärk "Kõva sõna. Eesti esimesed miljardärid tõusevad hoobilt ka maailma rikkamate sekka" Delfi Ärileht, 7. juuli 2021 "Rikaste TOP: idufirma kaksikvõit" Äripäev, 2016 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
Kiiora

Kiiora on 2010. aasta suvel loodud Eesti vokaal-instrumentaalansambel, mis esitab peamiselt setu ja hõimurahvaste muusikat ning sellega seotud omaloomingut. Trios mängivad Luhamaalt pärit vennad Laurits Leima ja Matis Leima ning Mihkel Sildoja. Varem on bändi kuulunud ka Tsätski nulgast pärit Evelin Leima (2010-2017) ning Irboska nulga juurtega Margret Jürison (2017-2022). 2012. aasta detsembris ilmus nende esimene CD "Püdsäjüräjidõ pido" ja 2018. aasta mais "Rääräüss". 2020. a septembris ilmus ansambli 10. sünnipäeva puhul digitaalne EP "Katski karat kängä'". Ansambli liikmed: Matis Leima – viiul, karmoška, pardipill, laul Laurits Leima – kitarr, laul Mihkel Sildoja – karmoška, laul Nime päritolu kohta kirjutatakse Kiiora kodulehel järgmist: "Nimi "Kiiora" on pärit Anne Vabarna lauldud seto eeposest "Peko". Loos andis selle võimsa tammenuia Pekole tema isa, et vajadusel relv kirstupõhjast haarata ja vaenlasele vastu astuda. Samuti pani kiiora rukki vohama, kui seda põllule näidata. Praegu nimetatakse selle nimega ülemsootska valitsussaua." Ansambli koduleht "FOLGIALBUM. Kiiora" ERR
Ashot Hovakimian

Ashot Hovakimian (armeenia Աշոտ Հովակիմյան; sündinud 16. novembril 1961 Jerevanis) on Armeenia diplomaat ja poliitik. Ta on olnud Armeenia suursaadik Eestis. 2006. aastal anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
Robert Chandler

Robert Chandler (sündinud 1953) on Briti luuletaja ja vene kirjanduse tõlkija. Chandler on tõlkinud Andrei Platonovi teoseid, Vassili Grossmani romaani "Elu ja saatus" ning Aleksandr Puškini "Kapteni tütre". Tema kaastõlke Platonovi teosest "Hing" valis American Association of Teachers of Slavic and East European Languages (AATSEEL) 2004. aastal aasta parimaks tõlkeks slaavi keelest. Chandleri tõlge Hamid Ismailovi teosest "Raudtee" võitis AATSEELi auhinna parima tõlke eest inglise keelde 2007. aastal ning pälvis žürii tunnustuse 2007. aasta tõlkevõistlusel Rossica Translation Prize. Tema tõlked Sappho ja Guillaume Apollinaire'i loomingust on ilmunud sarjas "Everyman’s Poetry". Chandler on toimetanud kogumiku "Russian Short Stories from Pushkin to Buida" (kirjastus Penguin) ja kirjutanud raamatu Puškinist (kirjastus Hesperus). "Book Prize Winners for 2007" (Inglise k.). AATSEEL. Best Translation into English. Vaadatud 31. juuli 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Chandleri intervjuu kirjanik Andrei Platonovi teemal Guardian, 2010 Chandleri artikkel Puškini teose "Kapteni tütar" tõlkimisest
Ristikoerad

„Ristikoerad“ (hilisema pealkirjaga „Lembitu“) on Juhan Sütiste näidend neljas vaatuses, mis käsitleb eestlaste muistset vabadusvõitlust ristisõdijate vastu 13. sajandil. Sütiste alustas näidendi kirjutamist 16. oktoobril 1944. Käsikirja esialgse versiooni lõpetas ta 2. jaanuaril 1945, kuid jätkas jaanuaris tööd näidendi kallal. "Ristikoerte" sündmistiku kujutamisel on Sütiste toetunud peamiselt Läti Henriku kroonikale. Tegevusaeg kestab 1217. aasta juunist kuni 21. septembri õhtuni. Keskseks sündmuseks on Madisepäeva lahing. 1947. aastal mängiti „Ristikoeri“ vabaõhulavastusena Tallinna Lauluväljakul 90 000 vaatajale. 1950. aastal andis Eesti Riiklik Kirjastus välja 96-leheküljelise tavaformaadis ja kõvas köites näidendiraamatu "Ristikoerad", 1956. aastal ilmus selle kordustrükk. ERR-i digihoidlas on teose põhjal 1955. aastal lavastatud kuuldemängu "Ristikoerad" salvestis, esinejate hulgas on Eesti näitekunsti klassikuid, näiteks Hugo Laur, Voldemar Panso, Rein Aren, Aksel Orav, Ellen Liiger, Lisl Lindau, Silvia Laidla jt.  Villem Kapp on loonud teose põhjal ooperi "Lembitu", mis tuli esmaettekandele 23. augustil 1961. Oskar Kruus. Juhan Sütiste : elukäik ja looming. Tallinn, 2000, lk. 226-227 http://www.slideshare.net/reelikareimal/juhan-stiste Kuuldemäng: KUULDEMÄNG. Ristikoerad Eesti Raadio 1955
Meiji

Meiji võib tähendada järgmist: Meiji periood, ajajärk Jaapani ajaloos Keiser Meiji, Jaapani keiser Meiji restauratsioon
Mārtiņš Peniķis

Mārtiņš Peniķis (6. november 1874 Ķoniņciems – 28. veebruar 1964 Riia) oli Läti sõjaväelane (kindral). Ta pärines Kura kuningatest. Aastatel 1921–1924 ja 1928–1934 juhatas ta Läti sõjaväge. 1925. aastal autasustati teda Vabadusristi I liigi 2. järgu ja 1932. aastal Kotkaristi I klassi teenetemärgiga. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
Stephen Wall

Stephen Wall (sündinud jaanuaris 1947) on Suurbritannia diplomaat. 2006. aastal autasustati teda Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgiga, tunnustades tema tööd Eesti Euroopa Liiduga liitumise toetajana. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
Augusts Tentelis

Augusts Tentelis (allikates ka August Tentelis; 13. november 1876 – 23. november 1942 Riia) oli läti pedagoog, poliitik ja ajaloolane. 1929. aastal nimetati Tentelis kui tollane Läti Ülikooli rektor Tartu Ülikooli audoktoriks. Augusts Tentelis oli tuntud kitsarinnalise läti natsionalistina, kes korraldas Läti ajalooteaduse poliitilist juhtimist Kārlis Ulmanise režiimi huvides. 1933. aastal autasustati teda Kotkaristi II klassi teenetemärgi ja 1937. aastal Eesti Punase Risti I klassi teenetemärgiga. "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
Mārtiņš Hartmanis

Mārtiņš Hartmanis (18. oktoober 1882 Kuldīga kreis – 27. juuli 1941 Moskva) oli Vene ja Läti sõjategelane (kindral). 1925. aastal autasustati teda Vabadusristi I liigi 2. järgu ja 1932. aastal Kotkaristi II klassi teenetemärgiga. Tema lapsed on Juris Hartmanis ja Astrid Ivask. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
İhsan Doğramaci

İhsan Doğramaci (3. aprill 1915 Arbīl – 25. veebruar 2010 Ankara) oli türgi arst, ühiskonnategelane, õpetlane. 2000. aastal autasustati teda Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgiga. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 30.07.2015)
Nikolai Firjubin

Nikolai Firjubin (vene keeles Николай Павлович Фирюбин; 22. märts/4. aprill 1908 Simbirsk – 12. veebruar 1983 Moskva) oli Nõukogude Liidu partei- ja riigitegelane ning diplomaat. Ta alustas oma töömeheteed 16-aastaselt ehitustöölisena. Ta oli aastast 1929 ÜK(b)P liige. Pärast Moskva Avioinstituudi lõpetamist (aastal 1935) töötas ta lennukitehases. Aastast 1938 oli ta partei- ja nõukogude tööl. Ta oli aastatel 1940–1943 ÜK(b)P Moskva Oblastikomitee sekretär. Teise maailmasõja ajal oli ta NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee liige[küsitav][viide?]. Aastatel 1943–1949 oli ta ÜK(b)P Moskva Linnakomitee sekretär. Aastatel 1950–1953 oli ta Moskva linna RSN TK aseesimees. Aastast 1953 oli ta diplomaatilisel tööl. Aastatel 1954–1955 oli ta NSV Liidu suursaadik Tšehhoslovakkias, aastatel 1955–1957 NSV Liidu suursaadik Jugoslaavias. Aastatel 1957–1983 oli ta NSV Liidu asevälisminister, olles ühtlasi Varssavi Lepingu Organisatsiooni riikide poliitilise konsultatiivkomitee peasekretär. Lisaks oli ta aastatel 1953–1961 NSV Liidu Ülemnõukogu saadik ja aastatel 1956–1966 Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmekandidaat. Tal olid poeg ja tütar esimesest abielust. Tema teine naine oli NSV Liidu kultuuriminister Jekaterina Furtseva. Pärast Furtseva surma hakkas ta koos elama suvilanaabri Kleopatra Gogolevaga (kes oli NLKP Moskva Oblastikomitee sekretäri Aleksandr Gogolevi lesk).
Pardipill

Pardipill ehk savipill (ka savipiilu) on okariin-tüüpi lihtne keraamiline puhkpill. Need enamasti pardi kujuga savipillid olid lastepillidena levinud üle kogu Eesti. Kahe mänguauguga pillil sai mängida lihtsamaid viisikesi. Pardipill osteti üldiselt laadalt või potisetult (rändkaubitsejalt). Teostuselt parimad ja ilusamad olidki setude pillid. Pardipille on kasdutatud paljude maade rahvamuusikas, sealhulgas Eestis. Seda kasutab näiteks setu muusikat viljelev Eesti ansambel Kiiora. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 202 Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 137 Savipill, Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum
Kuralaid

Kuralaid (ka Kuuralaid) on 4,4 hektari suurune saar Liivi lahes Pärnu maakonnas Lääneranna vallas, üks Varbla laidudest. Laiu rannajoone pikkus on 2,1 kilomeetrit. Laid asub Pihelgalaiust 400 meetrit lõunas. Laid on kolmnurkse kujuga, lõunaosas asub maasäär. Laid on kivise pinnamoega, seal kasvab lehtmetsa. Laid kuulub Varbla laidude looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all. Kuralaid Eesti looduse infosüsteemis