Leesikaloo kasvukohatüüp

Leesikaloo (LL) (Arctostaphylos-alvarsite type) on loometsade rühma kõige keerukam ja tuuleõrnem kasvukohatüüp. Leesikaloo asub väga õhukese mullaga paepealsel, mille pinnas on väga kuiv. Leesikaloost võib leida metsade kultuurpärandi hulka kuuluvaid vaigutuslanke. Haruldasteks kooslusteks peetakse leesikaloo-kaasikut ja leesikalootammikut. Leesikaloo-kaasik on väga piiratud levikuga, mida võib leida Hiiumaalt ja Lääne-Eestist. Leesikalootammikut võib leida Saaremaalt, mõlemad metsakooslused on haruldased. Leesikaloo on levinud peamiselt saartel ja Lääne-Eestis, vähem Põhja-Eestis, riigimetsade pindalast hõlmavad need 0,1%. Reljeef on tasane või kergelt lainjas paetasandik. Domineerivaks mullaks on õhukesed paepealsed ja väga õhukesed rähkmullad, harvemini leidub klibumulda. Metsakõduhorisont võib sageli puududa või ulatuda kuni 3 cm-ni. Peene mullaosa tüsedus ulatub kuni 10 cm-ni, tegu on mustjaspruuni, tihedalt juurtega läbipõimunud mullaga, mille huumusesisaldus on 6–20%. Maapinnalähedase pae tõttu on muld väikese veemahutavusega ja seetõttu kergesti läbikuivav. Põhjavesi on taimedele kättesaamatu, mis muudab männinoorendike kasvu aeglaseks. Õhukese mulla ja kuivuse tõttu on mändidel tuuleheite oht. Puistutest domineerivad männikud koos mõningate kidurate kuuskedega, harva võib esineda kuusikuid, haruldased on kaasikud. Puistu on üldiselt hõre ja kasv ebaühtlane, puud vahelduvad tühimikega, kus paljandub paas. Puudel on paks koor, puudub enamasti oksavaene tarbetüvi ja esineb kõverusi. Pindmise juurestiku tõttu esineb puistul tormikahjustusi: tuuleheidet ja -murdu. Leesikaloo kasvukohatüüpides on lageraie keelatud. Puistute keskmine vanus on 70 aastat ja hektaritagavara umbes 70 m3. Alusmets on hõre ja üsna liigirohke. harilik kadakas (Juniperus communis L.) pihlakas (Sorbus) paakspuu (Frangula alnus) kuslapuu (Lonicera) sarapuu (Corylus avellana) kukerpuu (Berberis vulgaris) tuhkpuu (Cotoneaster scandinavicus) türnpuu (Rhamnus cathartica) näsiniin (Daphne mezereum) lodjapuu (Viburnum opulus) tamm (Quercus robur) Harilik lodjapuu (Viburnum opulus) Paakspuu (Frangula alnus) Näsiniin (Daphne mezereum) Harilik kuslapuu (Lonicera xylosteum) Alusmetsas võib esineda noori kiduraid kuuski. Alustaimestik on hõre kuni keskmise tihedusega. Väga kuivadel aladel esinevad peamiselt samblikud. Paksema muldkattega aladel kasvab rohkem leesikat, niiskema mullaga aladel on taimestik liigirikkam. kassikäpp (Antennaria dioica) verev kurereha (Geranium sanguineum) varretu ohakas (Cirsium acaule) mägitarn (Carex montana) veishein (Hypochaeris maculata) angerpist (Filipendula vulgaris) hobumadar (Galium verum) värvmadar (Galium boreale) värv-varjulill (Asperula tinctoria) Verev kurereha (Geranium sanguineum) Tumepunane neiuvaip (Epipactis atrorubens) Harilik mailane (Veronica officinalis) Hobumadar (Galium verum) Lubikas (Sesleria caerulea) harilik härghein (Melampyrum nemorosum) käbihein (Prunella vulgaris) peetrileht (Succisa pratensis) harilik pune (Origanum vulgare) harilik mailane (Veronica officinalis) kassisaba (Veronica spicata) keskmine ristik (Trifolium medium) lubikas (Sesleria caerulea) longus helmikas (Melica nutans) tumepunane neiuvaip (Epipactis atrorubens). Samblarinde katvus võib varieeruda lausalisest katkendlikuni. Esinevad tavalisi metsasamblaid, näiteks Harilik laanik (Hylocomium) Metsakäharik (Rhytidiadelphus triquetrus) Palusammal (Pleurozium schreberi) Esineb ka lubjalembeseid, loometsadele iseloomulikke liike, näiteks loodehmik (Thuidium abietinum) lood-jõhvsammal (Ditrichum flexicaule) Laiguti esineb samblikke: põdrasamblikke (Cladina spp.) islandi käokõrva (Cetraria islandica) Mets-põdrasamblik (Caldina arbuscula) Islandi käokõrv (Cetraria islandica) Lubikaloo kasvukohatüüp Kastikuloo kasvukohatüüp EMU kasvukohatüübid EELIS Looduskalender Jaanus Paal, Eesti taimkatte kasvukohatüüpide klassifikatsioon. Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, Tallinn, 1997. Riigi Teataja