laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ferdinand Liiv

Ferdinand Liiv (11. detsember 1912 Kasaritsa, Võrumaa – 24. detsember 1948 Uppsala, Rootsi) oli eesti kunstnik. Ferdinand Liiv kasutas kunstnikuna ka nime Värdi. Ta õppis Väimela põllutöökoolis ning aastatel 1935–1940 õppis Riigi Kunsttööstuskoolis graafikuks. Tema esimene esinemine näitustel oli 1942. aastal Tartu Kunstibüroos. 1930ndate esimesel poolel tegi enamiku Võrumaal ilmunud ajakirjadele kaanekujundused. 1937. aastal andis Haanja Seltside Liidu kirjastus välja raamatu "Turistide kodu Munamäel", mis trükiti Võrus Valter Pohlaku trükikojas. Ferdinand Liiv kujundas selle raamatu kaanekujunduse ja tegi sellesse albumisse karikatuurid kaheteistkümnest Haanjamaa tegelasest, kes olid tihedalt seotud Haanja rahvamaja ja turistide kodu sündimise ja käikuandmisega. 1944. aastal õnnestus tal emigreeruda Rootsi, kus ta suri kõigest 36-aastaselt 24. detsembril 1948 Uppsalas. Elmo Ellor – "Pärl poris" (Tavet Mutsu Teatrikirjastus, 1936) Arnold Tulik – "Jõuluvõõras Mooramaalt : lastenäidend kahes vaatuses" (Eesti Haridusliit, Tallinn, 1936) Haanja Seltside Liit – "Turistide kodu Munamäel" (Võru, Haanja Seltside Liit 1937) Juhan Sütiste – "Esimene pääsuke", Näidend kolmes vaatuses (Eesti Haridusliit, 1937) Anton Hansen Tammsaare ja Andres Särev – "Kõrboja peremees" Näidend 3 vaatuses, 5 pildis (Eesti Haridusliit, 1937) Andres Särev – "Äripäev", neljavaatuseline näidend Oskar Lutsu jutustuse järgi (Eesti Haridusliit, 1938) "Võrumaa põllumajanduse aastaraamat", kaas (1938) Hella Wuolijoki – "Niskamäe leib – "Niskamäe naiste" II osa", soome keelest tõlkinud Albert Kivikas (Eesti Haridusliit, 1939) Andres Särev – "Sügis" (Tootsi-lugude järg), neljavaatuseline dramatiseering Oskar Lutsu jutustuse järgi (Tarvik, 1939) Ruut Paglant, Erich Priks ja Hermann Talts – "Kanakasvatus talus", illustratsioonid Ferdinand Liiv ja Guido Mamberg (Põllutöökoda, 1940) "Kunsti aastaraamat", Vartuja (Riigi Kunstikoolid, 1940) Jüri Parijõgi – "Külaliste leib ja teisi eesti muinasjutte", kaanekujundus Ferdinand Liiv, illustratsioonid Hando Mugasto (Eesti Kirjastus 1942) Paul Ambur – "Laulurästas hallaöös – Karl Eduard Söödi elu ja luule piirjooni" (Tartu Eesti Kirjastus, 1942) August Mätlik – "Tubaka kasvatus ja kodune töötlemine" (Tartu Eesti Kirjastus, 1942) Anton Hansen Tammsaare – "Tõde ja õigus (1. osa)" (Tartu Eesti Kirjastus, 1942) Oskar Luts – "Kevade (1. ja 2. osa)", kaanekujundus Ferdinand Liiv, illustratsioonid Romulus Tiitus (Tartu Eesti Kirjastus, 1943) Jakob Kents – "Välismaailmajaod", Õpik gümnaasiumi I klassile (Tartu Eesti Kirjastus, 1943) Eduard Markus – "Suur-Saksamaa", Maateaduse õpik gümnaasiumi III kl. (Tartu Eesti Kirjastus, 1943) Jakob Kents – "Eesti Maateaduse õpik gümnaasiumi III klassile" (Tartu Eesti Kirjastus, 1944) Arvo Mägi – "Hõbedane noorus" (Eesti Kirjastus Orto, 1949) "Graafik Ferdinand Liiv 105". Võrumaa Teataja. 9. detsember 2017.
Algse korra põhimõte

Algse korra põhimõte on arhiivinduse printsiip, mille kohaselt säilitatakse arhiivi korrastamisel kord ja liigitussüsteem, mis saadi arhiivimoodustaja asjaajamise või tegevuse käigus. Kui dokumente hoitakse selle põhimõtte kohaselt, peegelduvad neis organisatsiooni tegevused ja olemus kõige paremini. Igasugune ümberkorrastamine on muutunud üsna küsitavaks eriti tänapäeval, mil dokumente on palju ning eri liiki ja erineval kandjal. See ei tähenda seda, et arhiive ei võiks ümber korrastada. Sellisel tegevusel peab olema aga selge põhjus. Tavaliselt on selleks ebarahuldav dokumendihaldus, kuid algne kord võib olla ka kaduma läinud. Seega on ümberkorrastamine vajalik juhtudel, kus algne kord pole säilinud või on puudulik. Algset korda ei saa alati austada ka isikuarhiive korrastades. Lihtsamalt öeldes: arhiivinduse aluspõhimõtted töötavad seda paremini, mida korralikumalt organisatsioon oma dokumente haldab. Just sellepärast pööravad arhiiviasutused nõnda palju tähelepanu asutuste dokumendihalduse korraldusele.
Karula asulakoht

Karula asulakoht on endine muinasaegne külaase Valga maakonnas Valga vallas Lüllemäel. Asulakoht asetseb lääne pool Karula linnamäe ja kitsa oja vahelisel põllul. Asulakoha pikkus põhja-lõuna suunal 180 meetrit, laius ligemale 50 meetrit. Kui intensiivsem kultuurikiht asetseb põllu alumisel alal, siis mujal on see õhem. Asulakoha avastamisel ajal oli põld söötis ning metssigade songitud aukudest leiti juhuleidudena mõningaid savinõukilde ning ühe šlakikillu. Asulakoha kasutusaega ei ole veel dateeritud, kuid see võib olla üheaegne Karula linnamäe kasutusajaga ehk 5. sajandi keskpaigast kuni 9 sajandini. Karula linnamägi Elviine Kerem. Karula kihelkonna muinasmälestisi. 1942, lk 12-13 Karula asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris
David Kaufman (näitleja)

David Kaufman (sündinud 23. juulil 1961 Saint Louises Missouris) on Ameerika Ühendriikide näitleja. David Kaufman andmekogus IMDb (inglise)
Elva Nike Arena

Nike Arena Elva on kunstmurustaadion Elvas aadressil Puiestee 2. Staadion valmis 2017 ning on kummitäitega 3. põlvkonna kunstmuru. Väljaku pikkus on 105 m ja laius 68 m. Väljak kuulub FC Elva klubile ja väljakusse on aastatel 2014-2018 investeeritud üle 500 000 euro. Kõrvalhoones on 2 riietusruumi. Jalgpall Nike Elva Arena on Esiliigas mängiva FC Elva teine kodustaadion, kus toimuvad eri vanuseklasside treeningud-võistlusmängud. http://jalgpall.ee/ejl/staadionid/219
Raul Kilgas

Raul Kilgas (sündinud 2. detsembril 1951) on eesti ajakirjanik, tõlkija ja toimetaja. Ta on õppinud aastatel 1959–1962 Püssi Keskkoolis, 1962–1963 Kuremäe algkoolis, 1963–1970 Rakvere Internaatkoolis ja 1970–1975 Tartu Riiklikus Ülikoolis psühholoogiat. Aastatel 1975–1978 oli ta Tootmiskoondise Ookean psühholoog, Tallinna Linna Täitevkomitee Kultuurivalitsuse insener, Tallinna Pedagoogilise Instituudi psühholoogiakateedri vanemteadur, 1979–1983 ajalehe Sirp ja Vasar publitsistikatoimetaja, 1984–1991 kirjastuse Eesti Raamat toimetaja, 1992–1998 Maalehe peatoimetaja, 1999–2002 Eesti Entsüklopeediakirjastuse peatoimetaja, 2003–2008 kirjastuse Ilo peatoimetaja, 2008–2009 TEA Kirjastuse TEA entsüklopeedia peatoimetaja. 1993–1998 oli ta Maalehe juures 1993. aastal loodud Arno Tali Sihtkapitali juhatuse esimees. Raul Kilgas on üks "Väikese entsüklopeedia" (2002; 2006) ja TEA entsüklopeedia koostajaid ja autoreid. Ta on tõlkinud peamiselt inglise keelest aime- ja teaduskirjandust. "Ajatud lood". Koostanud Raul Kilgas ja Heiki Raudla. Kirjastus Sator. 2011; 2012 "Õpetajat otsimas". Koostanud Raul Kilgas ja Heiki Raudla. Kirjastus Sator. 2013; 2014 "Kuldsed ajatud lood". Koostanud Heiki Raudla, Ringa Raudla ja Raul Kilgas. Kirjastus Sator. 2017 Tema isa oli näitleja, lavastaja ja draamakirjanik Paul Kilgas, tema lell oli näitleja ja lavastaja Gunnar Kilgas. TEA entsüklopeedia, 10. kd. Tallinn: TEA, 2013
Einar Vapper

Einar Vapper (14. november 1929 Männikvälja, Virumaa – 7. aprill 1992 Tallinn) oli eesti õpetaja ja koolijuht. Aastatel 1945–1948 õppis ta Rakvere Õpetajate Seminaris. 1951. aastal lõpetas Tallinna Õpetajate Instituudi, kus oli õppinud ajalugu. 1953. aastal astus Tallinna Pedagoogilisse Instituuti, mille lõpetas kaugõppes keskkooli ajalooõpetaja kutsega. Aastatel 1948–1949 töötas ta Rakvere 2. 7-klassilises Koolis algklassiõpetajana, 1949–1951 Kose-Lükati Sanatoorses Metsakoolis õpetajana, 1951. aastast oli Tallinna 22. Keskkooli õppealajuhataja. Aastatel 1959–1964 oli ta Tallinna 18. Keskkooli direktor, 1964–1971 Tallinna 22. Keskkooli direktor. 1971. aastast töötas ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis, 1972. aastast selle pedagoogika ja psühholoogia kateedri juhatajana. 1972. aastal kaitses ta Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogika kateedri juures kandidaadiväitekirja "Kodumiljöö mõju õpilase õppejõudlusele" (juhendaja Heino Liimets) ning sai pedagoogikakandidaadi kraadi. 1973. aastast oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kaugõppeprorektor, 1977. aastast teadusala prorektor ja 1981. aastast kaugõppeosakonna juhataja. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule. Einar Vapper (nekroloog). Õpetajate Leht, 18 aprill 1992 Vabriku tänava koolimaja kroonika 1915–1965 E-kataloog ESTER. Vapper, Einar. Kodumiljöö mõju õpilase õppejõudlusele. Tartu Riiklik Ülikool 1972 Kalmistute register HAUDI Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Vapper, Einar – Tallinna 18. Keskkooli direktor (1962) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Linnanõukogu hariduskomisjoni esimehe asetäitja, Tallinna 22. keskkooli direktor Einar Vapper Tallinna Töörahva Saadikute Nõukogu XI koosseisu V istungjärgul esinemas (1970)
Tõnu Kukk

Tõnu Kukk (sündinud 23. septembril 1961 Jõhvis) on eesti kunstnik ja karikaturist. Õppis Adolf Kesleri nimelise Keskkooli kunstiklassis, Kohtla-Järve Laste Kunstikoolis ja Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis[viide?] graafika erialal. Elab Olustveres ja töötab Viljandis. Tema huvialadeks on šaržide ja karikatuuride joonistamine, palindroomide loomine ning heraldika. Tema karikatuure on avaldatud huumoriajakirjades Pikker ja Pilkaja.[viide?] Ta on loonud vappe ja logosid ning kujundanud raamatuid. Hiiu maakond Kohtla-Järve Põlva Lihula Võhma Järvakandi vald Illuka vald Vigala vald Halliste vald Tarvastu vald Abja vald Rõngu vald Lihula vald Tudulinna vald Kõo vald Eesti Pärimusmuusika Keskus Viljandi Pärimusmuusika Ait Muusikasündmus Kondase Keskus Viljandi Muusikakool Viljandi Linnaraamatukogu Tema loodud on nii 1994. kui ka 2010. aasta Viljandi pärimusmuusika festivali tunnuskujundused. "Peast rase". Kuksiimid (Print Best, 2005) ISBN 9949130131 Erkki Kõlu - "Kõlu Kõlkad", illustraator Tõnu Kukk, kujundaja Indrek Seegar (Postimehe Kirjastus 1999) 2006 – graafiliste märkide näitus "Kuksiimid" Võru Linnagaleriis 1986 – Karikatuurivõistluse "Mis siin naerda on?" Eesti NSV Vabatahtliku Karskusühingu preemia Sirp ja Vasar, nr. 26, 27 juuni 1986 Kondase keskus - Tõnu Kuke juubelinäitus
Mõkola Babasjuk

Mõkola Lukõtš Babasjuk (ukraina keeles: Микола Лукич Бабасюк) või Nikolai Lukitš Babasjuk (vene keeles: Николай Лукич Бабасюк; 9. mai 1914 – 6. aprill 1983) oli nõukogude maalikunstnik ja pedagoog. Babasjuk on paljude NSV Liidu liidrite portreede ja olustikumaalide autor, harrastas ka maastikumaali, oli Peterburi Kunstnike Liidu liige.
ATV

ATV võib tähendada järgmist: Maastikusõiduk ehk ATV (all-terrain vehicle) Automated Transfer Vehicle Associated Television, Suurbritannia telekanal ...
Agricola

Agricola võib tähendada järgmist: Agrigola (perekonnanimi) Agricola (aadlisuguvõsa) Agricola (konsul) Agricola (lauamäng) ...
Luulik Kokamägi

Luulik Kokamägi (15. aprill 1921 Pärnu – 25. juuni 1986 Tallinn) oli eesti maalikunstnik. Ta sündis õpetaja perekonnas. Õppis aastatel 1935–1939 Valga reaalkoolis ning astus 1939. aastal Tallinna Riigi Kõrgemasse Kunstikooli. 1940–1942 õppis Valga Gümnaasiumis. Mobiliseeriti 1944 Punaarmeesse, kus oli 1946. aastani. Astus 1947 Tartu Riiklikku Kunstiinstituuti ja lõpetas 1953 Tallinnas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI). Töötas 1946. aastast Valgas Säde teatri dekoraatorina, aastatel 1953–1957 Tallinnas Kunstitoodete Kombinaadi dekooriateljees, seejärel tegutses vabakunstnikuna. 1979–1980 oli ERKI-s maaliõppejõud. Luulik Kokamägi kujunemine hinnatud portreemaalijaks toimus juba 1950. aastate keskel, varsti pärast ERKI lõpetamist. Tema varasemad portreed on väheldase formaadiga, mõneti vanameisterlikult tumedapoolses, peenetundeliselt nüansseeritud gammas. 1950. aastate lõpul muutus tema õhulisemaks, ekspressiivsemaks, koloriit helenes. Ta maalis vanu ja noori, maainimesi ja kultuuritegelasi, kusjuures eriti õnnestusid tal naiste ja laste portreed. Tema "Utra Mari" (1954, Tartu Kunstimuuseum), "Baleriin Ülle Ulla" (1956, Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum), "Kunstiteadlane Inge Teder" (1957), "Näitleja Inna Taarna" (1961, mõlemad Eesti Kunstimuuseum) kuuluvad tolleaegse portreekunsti paremikku. Kokamägi portreteeris korduvalt oma abikaasat, kunstnik Imbi Lindu ning maalis võluvaid portreesid oma lastest Ilost, Epust ja Juhost. Mõttelise punkti Luulik Kokamäe tööle pani grupiportree "Jaanipäeva paiku" (1982), milles kunstnik kujutab kogu oma peret suvise maastiku taustal. 1981 Konrad Mäe preemia Ta oli abielus maalikunstnik Imbi Lindiga. Tema tütred on maalikunstnik Epp Maria Kokamägi ja metallikunstnik Ilo Kokamägi. Luulik Kokamägi maalinäituse „Rauge õhtu“ pressiteade, Eduard Vilde muuseumi Kastellaanimaja galerii pressiteade, 02.04.1918 EKABL Luulik Kokamägi looming Eesti Kunstimuuseumi Digitaalkogus
Esimene Mehhiko Keisririik

"Mehhiko keisririik" suunab siia. Hilisema keisririigi kohta vaata artiklit Teine Mehhiko Keisririik. Mehhiko Keisririik (hispaania keeles Imperio Mexicano) oli lühiajaline monarhia ja esimene iseseisev sõltumatu riik Mehhiko alal. See oli ainus endine Hispaania koloonia, kus tekkis pärast iseseisvumist monarhia, ja lühikese aja jooksul oli see koos Brasiilia Keisririigiga üks kahest euroopalikust keisririigist Ameerikas. Esimene Mehhiko Keisririik kestis vähem kui kaks aastat. Keisririigi loomist tähistas 18. septembril 1821 Mehhiko keisririigi iseseisvusdeklaratsiooni väljakuulutamine. Keiser pidi loobuma troonist 1823. aasta märtsis, kui ajutine valitsus sai võimule. Riigi ainus keiser oli Agustín de Iturbide ehk Agustín I, kes krooniti 1822. aasta juulis ja kes sai olla võimul vähem kui kaheksa kuud. Prantsusmaa taastas 1863. aastal Mehhiko keisririigi lühikeseks ajaks.  Pikemalt artiklis Mehhiko iseseisvussõda Väepealik Agustín de Iturbide valiti ajutise valitsuse peaks ja regendiks, kuni saab valitud sobiv monarh. Iturbide oli väga populaarne tänu tema tegudele iseseisvussõjas, mistõttu toimus 18. mail 1822 massimeeleavaldus, kus nõuti, et Iturbide saaks troonile. 19. mail 1822 nimetas Mehhiko kongress ta konstitutsiooniliseks keisriks. "Primer Imperio Mexicano". La Guía. Michael S. Werner (2001). Concise Encyclopedia of Mexico. Taylor ja Francis. lk. 308–9.
Loojang

See artikkel räägib astronoomia mõistest. Filmi kohta kohta vaata artiklit Loojang (film 2018). Loojang ehk loojumine on taevakeha kadumine horisondi taha teise taevakeha pinnalt vaadelduna. Maal on sõna otseses mõttes igapäevane päikeseloojang, kuid loojumisest kõneldakse ka teiste planeetide, Kuu ja tähtede, ent samuti tehistaevakehade, näiteks Maa satelliitide puhul. Loojangu põhjuseks on üldjuhul vaatleja asukohaks oleva taevakeha pöörlemine, samas kui vaadeldav taevakeha, mis loojub, on vaatleja alustaevakeha suhtes lühiajalises plaanis fikseeritud – kosmiliste mastaapide tõttu on pöörlemine vaatleja seisukohast kiirem kui taevakehade liikumine üksteise suhtes. Väga aeglaselt pöörleva taevakeha või väga kiirelt liikuva lähedase kaaslase puhul (nagu tehiskaaslased) võib loojangu peamiseks põhjuseks olla ka vaadeldava taevakeha suhteline liikumine. Maal kokkulepitud ilmakaarte asetuse järgi loojub Päike läände või täpsemalt öeldes on lääs see ilmakaar, kuhu Päike loojub. Seda väljendab ka lääne nimetus mitmes keeles (nt vene запад ja poola zachód). Eri taevakehade loojumisel võib olla mitmesuguseid praktilisi tagajärgi. Tähe, näiteks Päikese loojumine kahandab järsult vaatleja asukohale taevakeha pinnal langeva valguse, soojuse ja muude kiirguste hulka. Tähe kiirgust peegeldava kuu loojumisega öisel ajal (mil tähe otsene kiirgus vaatlejani ei jõua), on sama tagajärg, ehkki väiksemas mastaabis (sõltuvalt tähe kaugusest, teiste valgusallikate olemasolust jne). Tehiskaaslase loojangu järel katkeb üldjuhul sellega otseside, mis on oluline näiteks sidesatelliitide puhul. Astronoomias ja astroloogias on olulisel kohal ka planeetide ja tähtede täpsed loojanguhetked, mille järel ei ole täht enam vaatleja asukohast otseselt vaadeldav. Võib juhtuda, et ühe taevakeha mõnes punktis vaadelduna ei looju teine taevakeha mitte kunagi või siis loojub väga harva. Harv ja aeglane loojang esineb näiteks juhtudel, kui vaatleja asub oma taevakeha polaarpiirkonnas, taevakeha pöörlemistelg on aga teise taevakeha suhtes viltu, nii et pöörlemisele vaatamata ei vaju teine taevakeha pikka aega esimesel asuva vaatleja silmis horisondi taha – selle tuntuim näide on Maal polaarpäev piirkondades, kus Päike loojub vaid korra aastas. Vaatleja seisukohast loojumatu on teine taevakeha näiteks juhul, kui vaatleja alustaevakeha on teise taevakeha kaaslane, mis pöörleb tiirlemisega samas tasapinnas nii, et kaaslase üks külg on pidevalt pööratud teise taevakeha poole. Selle klassikaline näide on Maa Kuu, mille üks külg on Maalt alaliselt vaadeldav ja teine mitte kunagi – ehk siis teisipidi võetuna on Maa Kuu ühelt poolelt alati nähtav ja teiselt mitte kunagi. Tehiskaaslased kui oma tiirlemiskeskmele suhteliselt lähedal asuvad ja kiiresti liikuvad objektid võivad aga loojuda väga tihti, Maalt vaadeldes näiteks mitu korda ööpäevas. Metafoorselt nimetatakse loojanguks ka kellegi või millegi, näiteks tsivilisatsiooni või inimese allakäiku või (elu)lõppu.
Tõnu Virve

Tõnu Virve (18. juuni 1946 Rõuge – 1. oktoober 2019) oli eesti teatri- ja filmikunstnik, lavastaja ning produtsent. Õppis Tartu Kunstikoolis maali- ja teatridekoratsiooni erialal ja Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi maalikateedris. Töötas Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris vanemdekoraatori ja peakunstnikuna, kujundas Eesti Televisiooni noorte- ja meelelahutussaadete sarju (sh "Reklaamiklubi") ja Eesti Telefilmi muusikafilme. Oli Tallinnfilmi kõrgema kategooria lavastuskunstnik. 1990. aastal asutas filmistuudio Eesti Rahvuslik Stuudio Freyja Film OÜ. 1972 – "Tulgu tuju taresse" (kunstnik) 1973 – "Igavene tuli" (kunstnik) 1974 – "Arne Oidi laulud" (kunstnik) 1975 – "Tantsib Tiit Härm" (kunstnik) 1977 – "Surma hinda küsi surnutelt" (lavastuskunstnik, kostüümikunstnik) 1977 – "Tornimuusika" (stsenarist) 1979 – "Hukkunud Alpinisti hotell" (lavastuskunstnik) 1980 – "Medeia" (kunstnik) 1980 – "Metskannikesed" (lavastuskunstnik, kostüümikunstnik) 1981 – "Karge meri" (lavastuskunstnik, kostüümikunstnik) 1983 – "Lurich" (lavastuskunstnik, kostüümikunstnik) 1983 – "Nipernaadi" (lavastuskunstnik, kostüümikunstnik) 1983 – "Suletud ring" (näitleja) 1985 – "Naerata ometi" (kunstnik, kostüümikunstnik) 1987 – "Ringhoov" (režissöör, stsenarist, produtsent) 1991 – "Surmatants" (režissöör, stsenarist, produtsent) 1992 – "Luukas" (režissöör, stsenarist, produtsent) 2003 – "Armuunelmad" (režissöör, produtsent) 2004 – "Karl Johani sünd" (produtsent) 2008 – "Monument" (režissöör, produtsent, monteerija) 2009 – "Evald Okas" (režissöör, produtsent) 2012 – "Armud jäänud, armud tulnud" (režissöör, produtsent) 2018 – "Kas mõistab järeltulev sugu..." (kaasstsenarist, režissöör) 2019 – "Põldroos" (kaasstsenarist, režissöör)
Dezső Frigyes

Dezső Lajos Frigyes (sünninimi Fritsch; 13. november 1913 Budapest – 13. juuli 1984 Cleveland, Ohio, USA) oli Ungari poksija. Ta oli kokku neljakordne Ungari meister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) aastatel 1934, 1938, 1939 ja 1941. Ta sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Oscar Casanovasile (Argentina) ning 3. koha kohtumise Josef Minerile (Saksamaa). Ta võitis kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1942. aasta Euroopa meistrivõistlustel (Breslau, 1942) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ta sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Otto Kästnerile (Saksamaa). Ta osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale 4. koha saajale James Watsonile (Šotimaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales Euroopa eest 1936. aastal sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) maavõistlustel USA Kuldkinda turniiri võitjate meeskondadega ning võitis New Yorgis Bernhard Milleri. 11. suveolümpiamängude poksivõistlus. Berliin 1936. Tulemused inglise keeles 1942. aasta Euroopa meistrivõistlused poksis. Breslau 1942. Tulemused poola keeles 4. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1934. Tulemused inglise keeles 6. Euroopa meistrivõistlused poksis. Dublin 1939. Tulemused inglise keeles 1936. aasta Euroopa–USA Kuldkinda-võistlus. Tulemused inglise keeles Dezső Frigyes veebisaidil Olympedia (inglise)
Philip Agee

Philip Burnett Franklin Agee (19. juuli 1935 Tampa – 7. jaanuar 2008 Havanna) oli Ameerika Ühendriikide Luure Keskagentuuri (CIA) töötaja, kes on peamiselt tuntud 1975. aastal avaldatud raamatu tõttu, kus ta avalikustas oma töö ja CIA-ga seotut. Ta töötas CIA-s aastatel 1957–1968 ja elas Ecuadoris, Uruguays ja Mehhikos. Ta hakkas oma teadmisi ja kordasaadetut 1975. aastal avalikustama kuubalastele. Agee avaldas 1975. aastal raamatu "Inside the company: CIA Diary" ("Kogukonna sees: LKA päevik"), mis kujunes tõeliseks menukiks. Selles avalikustas halastamatute pisiasjadeni CIA tegevust Ecuadoris, Uruguays ja Mehhikos. Teosele andis lisatausta CIA avalik osalemine Tšiili presidendi Salvador Allende kukutamises 1973. aastal. Raamatu lisas mainis ta 250 CIA töötajat. Just lisa pärast soovisid USA esindajad Agee väljaandmist Inglismaalt. Agee avalikustas oma järgmises raamatus juba ligi 2000 CIA töötajat. Aastal 1981 kaotas ta kohtus USA kodakondsuse. Tuhanded kolleegid avalikustanud ja mõned ka otseselt ohtu seadnud Agee elas mõnda aega Grenada ja Nicaragua passidega ning lõpuks tänu oma naise kodakondsusele Saksa passiga. Seadused võimaldasid Ageel kuni elu lõpuni vabalt liikuda. Ta elas vaheldumisi Hamburgis ja Kuubal ning esines kõikvõimalikel kogunemistel CIA tegevuse avalikustajana. Tema avalikustamiste tõttu võeti USAs 1982. aastal vastu "Luuretöötajate identiteedi kaitsmise seadus", mis välistab niisuguse karistamatuse, mida Ageel oli võimalik kasutada.
Feldmarssal (Austria)

Feldmarssal (saksa keeles Feldmarschall) oli Austria ja Austria-Ungari keisririigi kõrgeim sõjaväeline auaste aastatel 1804−1918. Nimetus Austria feldmarssal tuli kasutusse pärast Austria keisririigi rajamist 1804. aastal; selle eelkäijaks oli Püha Rooma keisririigi feldmarssal. Kuni 1913. aastani oli sellest madalam väeliigi täiskindrali (jalaväekindral, ratsaväekindral, zeugmeister), seejärel kindraloobersti auaste. Mereväes vastas feldmarssalile suuradmirali aukraad. Marssal Feldmarssal-leitnant Schmidt-Brentano, Antonio. Die k. k. bzw. k. u. k. Generalität 1816-1918 [1].
Avianca

Avianca S.A. on Colombia rahvuslik lennufirma. Lennufirmast sai 21. juunil 2018 Star Alliance´i ametlik liige.
Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia

Mitte segi ajada Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi aastapreemiaga Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia on kehakultuuri- ja spordiauhind, mida annab välja Eesti Kultuurkapital. Preemiaid antakse vällja alates 1997. aastast. Kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemiad antakse kätte igal aastal spordivaldkonna ühisel galaüritusel "Spordiaasta Tähed". Eesti Kultuurkapitali aastapreemia -> Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi aastapreemia Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali elutööpreemia Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemiad. Eesti Kultuurkapitali veebisait
Meisel

See artikkel räägib tööriista kohta. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Meisel (täpsustus). Meisel on tööriist, mille tipus on iseloomuliku kujuga lõikeserv. Meislit kasutatakse tugevate materjalide, nagu puidu ja mineraalse kivi raiumiseks või metallitöös nikerdamiseks ja lõikamiseks. Sõltuvalt tüübist võivad meisli käepide ja tera olla valmistatud metallist või puidust. Meisli kasutamisel surutakse tera töödeldavasse materjali, töövahendit haamriga koputades või muul viisil mehaaniliselt mõjutades. Üks meisli liike on puumeisel ehk peitel, mille tera on ühele poole kaldu ja mida kasutatakse toormaterjalist väikeste tükikeste eemaldamisel. Kõige sagedamini kasutatakse peitleid kumerate pindade töötlemisel. Tüüpiline kumerpeitel on U-kujulise ristlõikega. "Chisel, n.1" def. 1.a. Oxford English Dictionary Second Edition on CD-ROM (v. 4.0) © Oxford University Press 2009. "Eesti Entsüklopeedia, VE 2006". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. september 2020. Vaadatud 28. juunil 2022.
Perforaator

Perforaator võib tähendada: Auguraud Puurvasar