laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Linus Hultström

Olof Linus Hultström (sündinud 9. detsembril 1992 Vimmerbys) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Rootsi kõrgliigaklubis Linköping. Ta alustas Linköpingis ka profikarjääri. Linköpingi koosseisus debüteeris ta Rootsi kõrgliigas hooajal 2009–10. Hooajal 2011–12 ja hooaja 2013–14 teises pooles mängis ta Rootsi esiliiga klubis IK Oskarshamn. 2014. aasta oktoobris liitus ta Rootsi kõrgliigas mängiva Leksands IF-iga. Hooajal 2014–15 tegi ta Rootsi kõrgliigas oma seni parima hooaja, lüües liigas 10 väravat ja andis 23 väravasöötu. 2015. aasta aprillis sõlmis ta lepingu Djurgårdensiga. 2015–16 põhihooajal oli ta resultatiivseim kaitsemängija (31 punkti) ja kaitsemängijatest enim väravaid (12 väravat). Kuigi ta langes väljalangemismängudes Djurgårdensiga välja juba veerandfinaalis, oli Hultström väljalangemismängudes resultatiivseim kaitsemängija 3+9). Hooajal 2018–19 jõudis ta klubiga Rootsi meistrivõistluste finaali, kus kaotati Frölunda HC-le mängudega 2:4. Sama hooaja väljalangemismängudes oli ta Frölunda mängija Chay Genoway kõrval resultatiivseim kaitsemängija (5+8). Hooajal 2019–20 lõi Hultström Rootsi kõrgliigas kaitsemängijatest enim väravaid (15). 2020. aasta mais liitus ta KHL-i klubiga Vitjaz. 2021. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Magnitogorski Metallurgiga. 2022. aasta mais naasis ta Linköpingi, kellega sõlmis ta nelja-aastase lepingu. Rootsi jäähokikoondise koosseisus osales Hultström 2022. aasta taliolümpiamängudel. https://en.khl.ru/news/2021/05/02/484790.html (vaadatud 3.5.2021) "Linus Hultstrom back in LHC". Linköping HC. 4. mai 2022. Vaadatud 4. mail 2022. Linus Hultström KHL.ru lehel Linus Hultström hockeydb.com lehel
Wielmoża

Wielmoża on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Krakówi maakonnas Sułoszowa vallas. Wielmoża asub Krakówi kesklinnast umbes 23 km põhjaloodes. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/011212006132-0337320?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022.
Minoga

Minoga on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Krakówi maakonnas Skała vallas. Minoga asub Skałast ligi 4 km idakirdes ja Krakówi kesklinnast umbes 21 km põhjas. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/011212006105-0334267?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022.
Kanada relvajõud

Kanada relvajõud (inglise keeles Canadian Armed Forces; prantsuse keeles Forces armées canadiennes) on Kanada sõjavägi. Relvajõudude väeliigid on maavägi, merevägi ja õhuvägi. Sõdurid võivad olla tegevväelased või reservväelased. Kanada relvajõudude suuruseks on planeeritud 71 500 tegevväelast ja 30 000 reservväelast. Relvajõudude ülemjuhataja on Kanada monarh, kelleks on Charles III. Kanada monarhi esindab Kanada kindralkuberner. Kanada relvajõudusid juhatab staabiülem, keda abistab ja nõustab relvajõudude nõukogu. "Canada to recruit volunteers, offer jobs to reservists amid COVID-19: Trudeau". Global News. Vaadatud 16. november 2020. "Mandate of National Defence and the Canadian Armed Forces". National Defence and the Canadian Armed Forces. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. veebruar 2023. Vaadatud 16. november 2020.
Nicolae Ciucă

Nicolae Ionel Ciucă (sündinud 7. veebruaril 1967) on Rumeenia poliitik ja sõjaväelane. Nicolae Ciucă lõpetas 1985. aastal Craiovas militaarlütseumi "Tudor Vladimirescu" ja 1988. aastal Sibius ohvitseride sõjakooli "Nicolae Bălcescu". Doktorikraadi sõjateaduste alal sai ta 2003. aastal Riiklikus Kaitseülikoolis "Carol I". Sõjaväelasena on ta osalenud ka välismissioonidel Angolas, Bosnias ja Hertsegoviinas, Afganistanis ja Iraagis. Kindrali aukraadi sai ta 27. novembril 2015. 2015–2019 oli ta Rumeenia armee kindralstaabi ülem. Alates 4. novembrist 2019 kuni 25. novembrini 2021 oli ta Rumeenia kaitseminister. 7. detsembrist kuni 23. detsembrini 2020 oli ta ühtlasi Rumeenia peaministri kohusetäitja. Alates 25. novembrist 2021 kuni 12. juunini 2023 oli ta Rumeenia peaminister. Biografia generalului Nicolae Ciucă Radu Dobrițoiu Romania. Ministries, etc. rulers.org Romania rulers.org
Rain Epler

Rain Epler (sündinud 6. juunil 1977 Tallinnas) on Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna poliitik, XV Riigikogu liige. Ta oli Eesti keskkonnaminister (2020–2021). Aastatel 2000–2006 kuulus Rain Epler Isamaaliitu. 2017. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimistel kandideeris Epler Eesti Reformierakonna nimekirjas Võru vallas. Ta sai kaks häält ega osutunud valituks. Aastatel 2019–2020 oli ta rahandusminister Martin Helme nõunik ja astus oktoobris 2020 EKRE liikmeks. 16. novembrist 2020 kuni 26. jaanuarini 2021 oli ta Eesti keskkonnaminister. Epler on kuulunud Riigimetsa Majandamise Keskuse, Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse ja KredExi nõukokku. 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel oli Rain Epler EKRE linnapeakandidaat Võrus. Ta kogus valimistel 221 häält ning valiti Võru Linnavolikogusse, kus tegutseb revisjonikomisjoni esimehena. Rain Epler on EKRE energeetika ja keskkonnatoimkonna juht. 2023. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 11 (Võru-, Valga- ja Põlvamaa) kandideeris Epler EKRE nimekirjas ning osutus valituks. Ta kandideeris 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kogus 632 häält ning ei osutunud valituks. Rain Epler on abielus ja tal on kolm last. Ta on töötanud pikemat aega kindlustuse vallas (AON ja RSA ning Swedbanki kindlustusselts), praegu on Epler Võru vallas Kärgula külas 2016. aastal asutatud ettevõttes Pühajõe Pruulikoda OÜ osanik. Talle kuulub ka Kolmejalgne mündiga konn OÜ, mis pakub arvutialaseid konsultatsioone. Ülevaade kes on ministri nõunikud. Keskkonnaminister Rain Epler astus ametisse. Kesknädal. Valimistulemused Võru linnas. Vaadatud 28.02.2023. Rain Epler. Valimiste kandidaat. Euroopa Parlamendi valimiste detailne hääletamistulemus (11.06.2024). Valimised.ee. Kasutatud 12.06.2024, https://ep2024.valimised.ee/et/detailed-voting-result/index.html Pühajõe Pruulikoda OÜ. E-Krediidiinfo. vaadatud 28.02.2023. Rohelised: Rain Epleri vaated ei võimalda keskkonnaministri ametit pidada. bioneer.ee Rain Epler – mees, kes vahetas õlle poliitika vastu. Postimees, 13. august 2021. Rain Epler kaotas sinise silma tõttu Eesti kõige esinduslikuma välimusega mehe tiitli. lugejakiri.ee MOERÖÖGATUS? Värske soeng tekitas sotsiaalmeedias plahvatusi! Rain Epler: te ei kujuta ette, kui õnnelik on juuksur, kui ta saab lõigata midagi nii head! Õhtuleht, 27. november 2022.
Padawan

Padawan on Jedi seisus. Padawan Tähesõdade Vikis Padawan Wookieepedias
Nuuki vald

Nuuki vald (ehk Nuuki kommuun) oli vald Gröönimaal (Lääne-Gröönimaal). Alates 1. jaanuarist 2009 on osa Sermersooqi vallast. Valla pindala oli umbes 105 000 km² (ta oli Taanist mitu korda suurem) ja elanike arv 14 874 (ametlikud andmed seisuga 1. jaanuar 2005). Valla halduskeskus oli Nuuk. Vallavanem (borgmesteri) oli alates 2007. aastast Nikolaj Heinrich. 1993–2007 oli vallavanem Agnethe Davidsen. Tähtsamad asulad olid: Nuuk Qeqertarsuatsiaat Kapisillit Kangerluarsoruseq Suurem osa valla territooriumist on kaetud igijääga ning on asustamata. Ametlik koduleht
Bengalin

Bengalin on keskmise paksusega kuni raske tihe labases siduses kootud kangas, mille lõim on traditsiooniliselt tiheda asetusega siidist ja kude jämedamalt kedratud puuvillasest lõngast. Nimi tuleneb sellest, et originaalkangas oli pärit Indiast Bengalist. Tänapäeval toodetakse sarnast kangast sama nime all igasugustest kiududest, lisatakse ka elastaani. 1930. aastate eesti moesõnavaras esineb nimetus kirjakujuga "bengaliin". Nimetus "bengaliin" sisaldub ka 2012. aastal raamatuna ilmunud „Võõrsõnade leksikonis“ ja selle operatiivselt täiendatavas veebiversioonis, kus sõna tähendus on "ripskoes poolsiidriie". Kangas on tihe ja keskmise paksusega kuni raske, meenutab popliini; ta pind on horisontaalsuunas kergelt ribiline ja katsudes tundub ta seepärast tugevamana kui ta tegelikult on. Võimalik kanga koostis on traditsiooniline siid/puuvill, aga tänapäeval ka siid/vill või eelmiste segud polüesterkiu, nailoni, atsetaatkiu või viskoosiga. Kangale on selle ribilisuse pärast raske trükkida või maalida. Pikisuunas bengalinist lõigatud lindid sarnanevad ripspaelaga (grosgrain ribbon). Bengalin oli moes 1880. ja 1890. aastatel, eriti laste- ja naisteriietes; selle eeliseks loeti asjaolu, et ta nägi välja nagu siidkangas, kuid siidi kulus kanga tootmiseks poole vähem ja riie oli selle võrra odavam. Kangas minetas oma populaarsuse, kui moodi läksid täiesti siledapinnalised rõivamaterjalid. Bengaliniga sarnanevad pikee, diagonaalsarž ja villa-siidisegukangas surah. A. Tervonen. Kangad. Argo, 2016 "Bengaline. - Fabric for Cosplayers". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. mai 2023. Vaadatud 16. novembril 2020. Moenädalaringvaadet. - Päewaleht, 9. mai 1937 Bengaline silk. - fabricreference.com[alaline kõdulink] Bengaline. - Fabric for Cosplayers Bengaline silk. - fabricreference.com
Filipp Starikov

Filipp Nikanorovitš Starikov (vene keeles Филипп Никанорович Стариков; 14. november (vkj 2. november) 1896 Vjatka kubermang – 2. oktoober 1980) oli Nõukogude Liidu väejuht, kindralleitnant. Ta alustas sõjaväeteenistust 1915. aastal Esimeses maailmasõjas Rumeenia rindel. Aastast 1918 oli ta Punaarmee koosseisus ida- ja lõunarindel rühmakomandör, kus sõdis valgekaartlaste ja basmatšidega. Pärast jalaväekomandöride kursuste lõpetamist juhtis ta roodu. Aastast 1928, pärast taktikaliste kursuste lõpetamist, asus ta juhtima pataljoni. Aastal 1931 määrati ta diviisi staabiülemaks ja seejärel polgukomandöriks. Aastal 1937 juhtis ta laskurdiviisi, aga aastal 1938 edutati ta 9. laskurkorpuse komandöriks. Aastatel 1939–1940 võttis ta osa Talvesõjast, misjärel sai ta kindralmajori auastme. Sõjas Saksamaaga 1941. aastal juhtis ta algul 23. armee 19. laskurkorpust, tõrjudes Leningradile suunatud rünnakuid. Sama aasta novembris ülendati ta 23. armee juhataja asetäitjaks. Detsembris aga määrati ta juba Volhovi Sinjavinovi grupi 8. armee juhataja asetäitjaks. 1942. aasta aprillist kuni sõja lõpuni juhtis ta 8. armeed. Ta võttis Volhovi rinde koosseisus osa Leningradi blokaadi vabastamisest ning novembris 1942 ülendati ta kindralleitnandiks.
Zalavase mõis

Zalavase mõis (leedu keeles Zalavo dvaras, poola keeles Zułów) on endine mõis Leedus Švenčionyse rajoonis Pabradė vallas Zalavase külas. Mõis rajati XIX sajandil. Selle esimesed omanikud olid Michałowskid, 1863. aastal läks see abielu teel Piłsudskite valdusse. 1867. aastal sündis seal Józef Piłsudski, mõis oli tema ja ta vendade lapsepõlvekodu. 1875. aastal põles mõis maha ja jäi pikaks ajaks tühjaks; Piłsudskid elasid siis Vilniuses. 1882. aastal ostsid mõisa Ogińskid. 1921. aastal oli mõisa suurus 65 hektarit. 1934. aastal ostis mõisa Poola sõjaveteranide liit, kes alustas kompleksi korrastamist. Selle tulemusel taastati mõisakompleks osaliselt. Rajati kontorihoone-sulaste maja, tehti korda leivaküpsetushoone ja sepikoda, vanadest ehitistest säilis suitsutuskamber. Leivaküpsetushoonesse rajati Józef Piłsudski muuseum. 1937. aastal istutati mõisa juurde tamm. Nõukogude perioodil seisis mõisakompleks tühjana. 2005. aastal paigaldati mõisakompleksi juurde mälestustahvel Józef Piłsudskile. Mõisakompleks on muinsuskaitse all, eraldi on kaitse all kelder, teenijatemaja ja suitsutuskamber. "Zalavo dvaro sodybos fragmentai (Kultūros vertybių registras)". Vaadatud 16. novembril 2020.
Jane Harper

Jane Harper (sündinud 1980 Manchesteris) on Austraalia kirjanik, kes võitis oma kriminaalromaani "Põud" (The Dry) eest 2017. aastal Kuldse Pistoda auhinna. Harper on sündinud Suurbritannias Manchesteris, kuid kui ta oli kaheksa-aastane, kolis pere Austraaliasse ja võttis Austraalia kodakondsuse. Kõrghariduse omandas ta inglise keele ja kirjanduse erialal Kenti ülikoolis Inglismaal. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Inglismaal ajakirjanikuna. 2008. aastal kolis ta tagasi Austraaliasse, kus jätkas ajakirjanikutööd, esmalt Geelong Advertiseri ja hiljem Melbourne'is Herald Suni juures. Tema esikromaan "Põud" ilmus 2016. aastal (eesti keeles 2018). Kriminaalromaani peategelane on föderaalagent Aaron Falk. Romaan on võitnud mitu auhinda ning olnud New York Timesi bestseller; filmiõigused on omandanud Reese Witherspooni produktsioonifirma. Romaanist sai esimene teos tema Aaron Falki romaanisarjas, millele on järgnenud romaanid "Force of Nature" (2017) ja "Exiles" (2023). Lisaks on Harper avaldanud kaks eraldiseisvat kriminaalromaani: "The Lost Man" (2018) ja "The Survivors" (2020).
Aleksei Viilup

Aleksei Viilup (24. november 1916 Valga – 31. juuli 1978 Tallinn) oli Eesti kunstnik. Lõpetas 1935. aastal Valga Ühisgümnaasiumi ja 1941 Jaan Koorti nimelise Riigi Rakenduskunsti Kooli. Töötas teise maailmasõja ajal Tallinnas V. Tomassovi ja 1965–1978 Arsi dekooriateljees kujunduskunstnikuna. Sõjajärgsel ajal teati Viilupit peamiselt plakatikunstnikuna. Ta oli 1939. aastast Eesti Kunstnikkude Liidu ja 1946. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige. Kujundas näitusi ja suurüritusi (sh 1947 XII üldlaulupeo ning 1950. aastail Tallinna laulupäevi ja rongkäike). Muuhulgas kujundas ta omaaegse Eesti NSV paviljoni NSV Liidu rahvamajanduse saavutuste näitusel. Viljeles ka portree- ja dekoratiivmaali. Aleksei Viilup on maetud Metsakalmistule. "Viilup, Aleksei". Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK. Vaadatud 16.11.2020.[alaline kõdulink] "In memoriam". Sirp ja Vasar. 4. august 1978.lk 15
Büroo 39

Büroo 39, ka kontor 39, on Põhja-Korea salajane organisatsioon, mis vastutab sealse totalitaarne režiimi püsimiseks tarviliku välisvaluuta hankimise eest. Selle majandustegevus on suuresti ebaseaduslik ning hõlmab muuhulgas valeraha trükkimist, sunnitöölaagrite pidamist, inimkaubandust, relvakaubandust, kindlustuspettusi, uimastikaubandust ja lunavararünnakuid. Sellel on oluline roll ka Põhja-Koreale kehtestatud sanktsioonidest möödahiilimisel. On hinnatud, et organisatsiooni tulu on 500 miljoni ja 1 miljardi USA dollari vahel aastas, kuid võib olla ka üle selle. Büroo 39 on oluline ka Põhja-Korea tuumarelvade ja raketiprogrammi arendamise rahastamisel. Kuigi asutuse tegevusest on valminud dokumentaalfilm "Büroo 39: Kimi rahamasin" (Saksamaa, 2020) ning sellest on kirjutatud raamatuid, siis on selle tegevus tugevalt varjatud ning põhineb paljuski hinnangutel ja Põhja-Korea põgenike ütlustel. "North Korea’s Dollar Store" Vanity Fair, 5. august 2009 Paul Rexton Kan, Bruce E. Bechtol, Robert M. Collins. Bureau 39: North Korea's Super Criminals, Nimble Books 2010. ISBN 978-1608880522. "North Korea’s Dollar Store" Vanity Fair, 5. august 2009
William Sanderson

William Sanderson (sündinud 10. jaanuaril 1944 Memphises Tennessee osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja. [www.williamsanderson.net William Sanderson Online] William Sanderson andmekogus IMDb (inglise)
Aleksandr Burmistrov

Aleksandr Olegovitš Burmistrov (vene keeles Александр Олегович Бурмистров; sündinud 21. oktoobril 1991) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Kaasani AK Bars. Ta alustas Kaasan AK Barsis ka klubikarjääri. KHL-is debüteeris ta hooajal 2008–09. 2009. aastal suundus Burmistrov mängima Põhja-Ameerikasse. Ta liitus Ontario Hockey League'i klubiga Barrie Colts. 2010. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Atlanta Thrashersi poolt kaheksanda valikuna. NHL-is debüteeris ta 8. oktoobril 2010 mängus Washington Capitalsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 29. oktoobril mängus Buffalo Sabresi vastu. 2011. aastal kolis Atlanta Thrashers Kanadasse ja hakkas tegutsema nime all Winnipeg Jets. Aastatel 2013–2015 mängis Burmistrov AK Barsis. Seejärel naasis ta Jetsi. 2017. aasta jaanuaris liitus ta Arizona Coyotesiga. 2017. aasta juulis siirdus ta Vancouver Canucksi, kuid ta sai seal minimaalselt mänguaega. 24 mänguga sai ta kirja kaks väravat ja neli väravasöötu. Sama aasta detsembris teatas tema agent, et Burmistrov on oma NHL-i karjääri lõpetanud. Tema edukamaks hooajaks NHL-is jäi 2011–12, kui ta lõi Jetsi meeskonnas liigas 13 väravat ja andis 15 väravasöötu. Hooaja 2017–18 teises pooles liitus ta taas AK Barsiga. Samal hooajal võitis ta klubiga Gagarini karika. 2018. aasta septembris siirdus ta Ufa Salavat Julajevi. Ta mängis seal kuni hooaja 2019–20 lõpuni ja naasis seejärel Kaasanisse. 2014. aastal tuli Burmistrov Venemaa jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. Lisaks võitis ta 2016. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Aleksandr Burmistrov KHL.ru lehel Aleksandr Burmistrov NHL.com lehel Aleksandr Burmistrov hockeydb.com lehel
Judit Varga

Judit Varga (sündinud 10. septembril 1980 Miskolcis) on Ungari poliitik, alates 12. juulist 2019 kuni 31. juulini 2023 Ungari justiitsminister. Ta lõpetas Miskolci Ülikooli õigusteaduskonna summa cum laude 2004. aastal. Seejärel töötas ta praktikandina Budapesti advokaadibüroodes. Ta sooritas advokaadieksami 2009. aastal ja töötas seejärel üheksa aastat mitme Euroopa Parlamendi liikme poliitilise nõunikuna. Ta oli 2. maist 2022 kuni 16. veebruarini 2024 Ungari Rahvuskogu liige. Judit Varga astus 2024. aasta veebruaris armuandmisskandaali tõttu Rahvuskogu liikme kohalt tagasi ja lahkus poliitikast. Ta oli olnud justiitsminister ajal, mil president andis armu lastekodu direktori asetäitjale Endre Kónyale, kes aitas asutuse direktoril pedofiiliakuritegusid varjata. "dr. Varga Judit életrajza" (ungari). Kormányzat. 2020. Vaadatud 8.4.2020. "The Minister" (inglise). Government. 2020. Vaadatud 8.4.2020. Judit VARGA World Forum for Democracy. Vaadatud 17. veebruaril 2024 Ungarit raputab armuandmisskandaal Eest Rahvusringhääling, 14. veebruar. Vaadatud 17. veebruaril 2024 Kaarel Kressa: Pedofiili abilise juhtum viis ametist kaks Ungari tipp-poliitikut. Orbán loodab skandaali vaibumisele Eesti Päevaleht, 14. veebruar 2024. Vaadatud 17. veebruaril 2024  Judit Varga – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Stephen Sackur (intervjueerija): Judit Varga - Minister of Justice, Hungary, BBC World News, HARDTalk, 17. november 2020 (inglise keeles, 24 min)
Metslemming

Metslemming (Myopus schisticolor) näriliste seltsi hamsterlaste sugukonda kuuluv liik. Selle lähimad sugulased on harilik leethiir, lemming ja ondatra. Tema looduslik levila on Hiinas, Soomes, Mongoolias, Norras, Venemaal ja Rootsis asuvad okasmetsad. Eestis leiti esmakordselt 2019. aastal, seejärel veel mitmel korral – Lääne-Virumaalt, Viljandimaalt ja Pärnumaalt. Ei ole selge, kuidas metslemming Eestisse jõudis. Selle kohta on kolm hüpoteesi. Esiteks võib olla tegemist sellega, et metslemming on Eesti looduses seni märkamata jäänud ammune liik, teiseks võis Põhja-Euraasia taigametsades elav näriline Eestisse jõuda mõnel tema kõrge arvukusega aastal ning kolmandaks on võimalik, et metslemming toodi Eestisse juhuslikult inimese poolt puidukoormatega. Harrik, Airika (2022) "Hiljuti silmatud metslemmingut leiab juba Eesti igast nurgast" ERR Novaator 16.03.2022. (Vaadatud 17.03.2022.) Nummert, G., U. Timm ja T. Maran (2022) “Wood lemming (Myopus schisticolor) – a newcomer in Estonian mammal fauna?”. Mammal Research 67, 251–254. (Vaadatud 17.03.2022.)
Maret Kaik

Maret Kaik (sündinud 19. märtsil 1955 Tallinnas) on eesti ajakirjanik, tõlkija ja toimetaja. Maret Kaik on lõpetanud Tallinna 7. Keskkooli (1973), Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal (1979, cum laude), EELK Usuteaduste Instituudi kultuuriloo magistriõppes (2009, cum laude). Aastatel 1979–1999 töötas ta ajalehtedes Noorte Hääl ja Sõnumileht ning ajakirjades Nõukogude Naine / Eesti Naine, Aja Pulss ja Luup. Publitsistikat, lühijutte ja värsse on avaldanud ka mitmes muus väljaandes. 2002. aastast on Maret Kaik vabakutseline tõlkija ja toimetaja. Ta on toimetanud ligikaudu 30 ilu- ja aimekirjandusteost. Tema eestindatud teostest võib vast esile tõsta Anna Dostojevskaja mälestusraamatut "Elu Fjodor Dostojevski kõrval", Iris Murdochi romaani "Liivaloss", Nick Hornby romaani "Pikk tee alla", aga ka Esther de Waali keldi kultuuriloo poeetilist käsitlust "Keldi palvemeel", mis hõlmab lisaks hulga vanu palvelaule. Maret Kaik on avaldanud kaks luulevihikut: "Üle valuläve" (2008) ja "Mustade jälgede rida" (2013). 1993 Eesti Ajakirjanike Liidu publitsistikapreemia 1996 Eesti Perefondi auhind pere- ja naisteema mõtestamise eest 2003 rahvusvaheline Dostojevski-nimeline kirjandusauhind[viide?] Maret Kaigi isa oli ajakirjanik ja kirjastaja Lembit Kaik (1923–1988), ema (südame)arst Larissa Kaik (1925–2017). Professor Jüri Kaik (1953–2017), teenekas kardioloog ja arstiteadlane, oli tema vend. Tema pojad on Anto Kaik ja Indrek Kaik.
Škoda Octavia (1959–1971)

Škoda Octavia on sedaan- või universaalkerega väikeauto, mida tootis Tšehhoslovakkia autotootja AZNP oma Mladá Boleslavi tehases aastatel 1959–1971. Sedaankerega Octavia oli tootmises kuni 1964. aastani, kui selle vahetas välja uus mudel Škoda 1000 MB. Universaalkerega Octavia tuli müügile 1961 ning viimaseks tootmisaastaks jäi 1971. Octavia nimi võeti uuesti kasutusele 1996. aastal.
Poe Dameron

Poe Dameron on Vastupanujõudude piloot. Tal on Droid BB-8.
Indiana Jones and the Infernal Machine

"Indiana Jones and the Infernal Machine" on LucasArtsi loodud videomäng Indiana Jonesist. Mäng anti 1999. aastal välja Microsoft Windowsis, hiljem ka teistel platvormidel mängimiseks.
Indiana Jones and the Emperor's Tomb

Indiana Jones and Emperal's Tomb on LucasArtsi loodud videomäng Indiana Jonesist. Mäng avaldati 2003. aastal platvormidele Xbox, Microsoft Windows, PlayStation 2 ja OS X. Mängu pealkirjas mainitud "keisri hauakamber" on Hiina esimese keisri Qin Shi Huangdi oma.
Tallinna Kalakombinaat

Tallinna Kalakombinaat (vene keeles Таллинский рыбокомбинат) oli Eesti NSV kalatööstusettevõte Ettevõte asutati 1945. aastal mitmest väikekäitisest ning kandis aja jooksul erinevaid nimetusi 1945–1947 Eesti NSV Toiduainete Tööstuse Rahvakomissariaadi Kalatööstuse Peavalitsuse Tallinna Kalakombinaat (mille koosseisus oli 5 konservitööstust ja Harjumaal asuvad kalavastuvõtupunktid): Kalakonservitööstus nr. 1 Tallinn, Sõja 35; Kalakonservitööstus nr. 2 Tallinn, Võrgu 27; Kalakonservitööstus nr. 3 Tallinn, Suur-Patarei 16; Kalasuitsutamistööstus nr. 4 Tallinn, Võrgu 23; Kalakonservitööstus nr. 5 Tallinn, Tornimäe 5; Plekitööstus Tallinn, Võrgu 27; Konservitööstus Tallinn, Suurtüki 13; Kalajahutööstus Tallinn, Pallasti 28; Kastitööstus Tallinn, Jahu 12; Pakkematerjali remonttöökoda Tallinn, Suurtüki 26-a; Autoremonttöökoda Tallinn, Suurtüki 26-a; Kalasoolamistööstus Tallinn, Uus-Hollandi 11; Nööritööstus Tallinn, Pärnu mnt. 356; Õliriidetööstus Tallinn-Nõmme, Oleviste 13; Tallinna Tünnivabrik Tallinn, Pärnu mnt. 176. Aastatel 1947–1953 Eesti NSV Kalatööstuse Ministeeriumi Tallinna Kalakombinaat. Aastatel 1947–1956 artell Konserv ja aastatel 1953–1954 Eesti NSV Kerge- ja Toiduainete Tööstuse Ministeeriumi Kalatööstuse Peavalitsuse Tallinna Kalakombinaat ja 1954–1958 Eesti NSV Kalatööstuse Ministeeriumi Tallinna Kalakombinaat. 1952–1955 Tallinna Külmhoone, 1953–1959 Tallinna Mootor- Kalapüügijaam ja 1958–1988 ENSV MN Kalatööstuse Valitsuse Tallinna Kalakombinaat. Aastatel 1988–1991 NSVL Kalamajanduse Ministeeriumi Tallinna Kalakombinaat. Kalakombinaati varustasid toorainega peamiselt Kirovi-nimeline kalurikolhoos ja kalurikolhoos Majak. 1957. aastal ehitati Kalaranda Tallinna Kalakombinaadi hooned. 1990. aastate alguses erastati Tallinna Kalakombinaat töökollektiivile, alates 1991. aastast oli kombinaadi omanik AS Maseko. Masekole kuulusid tehased Tallinnas, Pärnus, Narvas ja Virtsus. Pärnu Kalakombinaat Virtsu Kalatööstus 246. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu määrus Eesti NSV Toiduainetetööstuse Rahvakomissariaadile alluvate tööstusettevõtete nimistu kinnitamise kohta. EESTI NSV TEATAJA, Nr. 16 30. aprillil 1945 AS Maseko, VAMA.V-113 Suurim kalatöötleja Maseko pani tootmise kinni, arileht.delfi.ee, 21.01.2002 Maseko kalatööstus oli pinnuks linna silmas, parnu.postimees.ee, 29. september 2018