laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eino Pillikse

Eino Pillikse (20. märts 1914 Jaroslavl – 25. november 2004 Tallinn) oli eesti elektriinsener, harrastusajaloolane ja kodu-uurija. Eino Pillikse oli mehaaniku poeg. Lõpetas 1933. aastal Tartu Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1936–1948 (vaheaegadega) Tallinna Tehnikaülikoolis, 1946–1948 Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat, lõpetas 1965. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinseneri erialal. 1940. aastal lõpetas Sõjakooli aspirantide kursuse (lipnik). Korporatsiooni Tehnola liige. Töötas 1936–1944 Riigi Ringhäälingu tehnikaosakonnas. 1944. aasta aprillis arreteeriti, põgenes vanglast ja varjas end sakslaste lahkumiseni. Oli 1944–1947 Vändra Keskkooli matemaatikaõpetaja, 1947–1948 Tartu Industriaaltehnikumi õpetaja ja osakonnajuhataja. Arreteeriti, oli 1948–1954 vangilaagris. Pärast vabanemist töötas peaenergeetiku ja projekteerijana, 1968–1974 oli EKE Projekti vaneminsener. Aastast 1974 pensionil. Eino Pillikse on maetud Tallinna Siselinna kalmistule. Eino Pillikse vend oli kirjanik ja ajakirjanik Eerik Laidsaar. Aastast 1932 tegi kaastööd ajalehtedele Vaba Maa, Päevaleht, Rahvaleht jmt. Nn Pillikse valemi rakendamine kõrgepingeliinide rajamisel võimaldas aastatel 1960–1975 säästa üle 3200 ha metsa. Oli "Põllumajanduse entsüklopeedia" (I kd ilmus 1998) kaasautor. Osales Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimisringi tegevuses. Oli 1984–1987 mälumängu "Kaitse loodust" mängujuht. Esines raadios ja televisioonis. Looduseuurijate Selts (LUS), Eesti Muinsuskaitse Seltsi ja Eesti Kodu-uurimise Seltsi asutajaliige, korp! Tehnola taastamise algataja (1989) ja auvilistlane (1991). Üle 100 trükise kultuuriloost, tehnika ja põllumajanduse ajaloost (mitu uurimust jäid käsikirja). Peto ad cantum (kaasautor P. Kadarik). Tallinn, 1990 Traktoristide kursused 1941. aastal. Tallinn, 1991 Rakke riigimajandi kujunemine 1940–1990 (kaasautor V. Lehtla). Rakke, 1991. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ringi biograafiline teatmik. Tallinn, 2000, 162–164. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ene Pilliroog

Ene Pilliroog (1971. aastani Gustke; sündinud 20. novembril 1946 Mooritsa külas Jõgevamaal) on eesti muusikateadlane ja kirikutegelane. Pilliroog on lõpetanud 1966. aastal Tallinna Muusikakooli akordioni ja puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal ning 1971. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi dirigeerimise ja 1973 muusikateaduse erialal. Ta töötas aastatel 1969–1978 Tallinna Muusikakeskkooli ja 1993–1999 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli muusikaajaloo õpetajana, ühtlasi töötas 1978–1997 Eesti Raadios eri ametikohtadel ja oli 1997–2003 meediakeskuse Eesti Luterlik Tund direktor. Uurimisvaldkonnad: eesti muusikud, muusika ja muusikaajalugu. Kirjutanud, koostanud ja toimetanud muusikaalaseid raamatuid (Rahvusvahelise Eduard Tubina Ühingu aastaraamat 6 (2006), Eesti orelikultuurist (toimetaja ja koostaja koos Ivalo Randaluga; Tallinn, 2007) jm, "Eesti muusika biograafilise leksikoni" (Tallinn, 1990) kaasautor, teinud kaastööd Eesti Entsüklopeediakirjastusele ja TEA kirjastusele, süstematiseerinud Eesti Rahvusraamatukogus Neeme Järvi fondi. Võitnud rahvusvahelisel raadiosaadete konkursil "Prix Musical de Radio Brno" I koha saatega "Arbos" (1988) ja III koha saatega "Musica coeli" (1990). Avaldanud 8 monograafiat ja ligikaudu 200 artiklit perioodikas (sh ajakirjades Muusika, Kultuur ja Elu jm). Els Aarne. Eesti tänase muusika loojaid. Tallinn, 1985 Naan Põld. Tallinn, 1991 Tiit Kuusik. Elu ja peegeldused. Tallinn, 1992 Muusika kaudu maailma. // Albertville ja/nüüd Barcelona. Tallinn, 1992 Filharmoonia Kammerkoori lugu. Tallinn, 1996 Kaarli kirik & kogudus. Tallinn, 1997 Sööt muusikasse. Ants Söödi tegemistest. Tallinn, 2005 XXI pilku orelile. // Eesti orelikultuurist. Tallinn, 2007 Lembit Verlin. Tallinn, 2007 Teo Maiste. Tallinn, 2008. Tema vanemad on August Gustke ja Eha Gustke-Karu. Ta on olnud abielus klarneti- ja saksofonimängija Arvo Pillirooga (1946–1993), nende pojad on Arne (sündinud 1974) ja Allan (sündinud 1977). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Töö on olnud minu jaoks rõõm. // Vooremaa, 6. detsember 1997. Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn, 2000, 494. Kes on kes? Tallinn, 2000, 150. Eesti muusika biograafiline leksikon. A-M. Tallinn, 2008 Tallinn, 2008, 104. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Aadu Andres Pilt

Aadu Andres Pilt (11. detsember 1945 Örebro, Rootsi – 6. mai 2018 Burlington, Kanada) oli eesti päritolu Kanada füüsik, Eesti ohvitseri poeg. Aadu Andres Pilt elas aastast 1951 Kanadas. Lõpetas 1964. aastal Torontos Keskkooli, 1968. aastal Toronto Ülikooli matemaatika ja füüsika erialal, füüsikamagister (1969, Alberta Ülikool; väitekiri "An investigation of high spin states in 55Fe"), Ph.D. (eksperimentaalne ja teoreetiline tuumafüüsika; 1972, McMasteri Ülikool; väitekiri "Nuclear structure on 21Ne and 29Si"). Oli järeldoktorina aastatel 1972–1973 uurimistööl Saksamaal Max Plancki Instituudis ja 1973–1974 Inglismaal Oxfordi Ülikooli tuumafüüsika osakonnas, 1974–1978 Oxfordi Ülikooli tuumafüüsika osakonna teadur, 1978–1979 McMasteri Ülikooli füüsika osakonna vanemteadur, 1979–1981 teadur ja abiprofessor, 1981–1985 kaasprofessor, 1985–1988 Mohawki Kolledži (Hamilton, Ontario) füüsikateaduste osakonna lektor (professor), 1988–1996 Ontario Päästeteenistuse kiirgusosakonna tehniline grupi vanemohvitser ja grupijuhi asetäitja, 1996– grupi juhataja. Olnud 1977. aastal Helsingi Ülikooli füüsika osakonna külalisteadur ning 1980. ja 1981. aastal Oxfordi Ülikooli tuumafüüsika osakonna külalisuurija. Uurimisvaldkond: tuumafüüsika – tuuma struktuur, raskete ioonide reaktsioonid, tuuma kihtmudeli arvutused, klastri moodustumised kergetes tuumades. Kergete tuumade Я-osakese klastermudeli kaasautor. Umbes 60 teadustrükist. http://isik.tlulib.ee/index.php?id=632 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide E1 decay of members of the low-lying Kπ = (½)- band in 23Na (kaasautor). // Phys. Rev. Lett. 28 (1972) 9 Lowest-lying Jπ = (½)- levels in 21Ne and 23Na. // Phys. Rev. C5 (1972) 5 On a highly inhibited E1 transition in 21Ne. // Phys. Lett. B52 (1974) 1 Search for superheavy elements in monazite by Rutherford backscattering (kaasautor). // Nature 265 (1977) 5589 Я-particle cluster states in 44Ti. // Phys. Lett. B73 (1978) 3 A novel cluster model for 24Mg as 16O + 8Be (kaasautor C. Wheatley). // Phys. Lett. B76 (1978) 1 Spin-parity determinations from the 48Ca(d,Я)46K reaction near 0° (kaasautor). // Phys. Rev. C22 (1980) 2 Mass and energy levels of 118In (kaasautor). // Phys. Rev. C31 (1985) 3. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ilme Pilv

Ilme Pilv (5. detsember 1928 Koeru, Järvamaa – 28. september 2016) oli eesti arstiteadlane ja pediaater. Ilme Pilv oli arsti tütar. Lõpetas 1947 Väike-Maarja Keskkooli, 1953 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, 1960–1964 Moskva Pediaatria Instituudi aspirant, meditsiinikandidaat (1965, samas), väitekiri "К вопросу o бельково-аминокислотном обмене при ревматизме у детей" Oli 1953–1956 Tallinna Vabariikliku Haigla lasteosakonna ordinaator, 1956–1960 Haapsalu ja Tallinna lastehaiglates pediaater, 1964–1968 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi (EKMI) laste reumatoloogia sektori nooremteadur, 1968–1971 Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi (PTUI) koolijõudluse sektori vanemteadur, 1971–1977 Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi peapediaater, 1977–1991 EKMI töökorralduse ja metoodika osakonna vanemteadur, uurimisgrupi juhataja, 1991–1994 TPÜ tervisekasvatuse osakonna teadur, aastast 1995 Tallinna Pedagoogika Seminari vanemõpetaja. Uurimisvaldkonnad: laste reuma, laste meditsiinisotsioloogilised uuringud, terviseõpetus ja tervisekasvatuse süsteem. Aastast 1977 juhendas Eesti terviseõpetuse programmide väljatöötamist ja teadusuuringuid, aastast 1993 programmi "The European Network of Health Promoting Schools" koordinaator Eestis. 65 teadustrükist. Imiku ja väikelapse ABC (kaasautor H. Sarapuu). Tallinn, 1972 Haigete laste dispanseerimine (kaasautor). Tallinn, 1986 Terviseõpetuse programmide projektid: I–XII klass (kaasautor). Tallinn, 1989 Health Education in Estonian Schools (kaasautor L. Karu). // XIV World Conf. on Health Education. Helsinki, 1991 Materjale tervisekasvatusest lasteaias (kaasautor). Tallinn, 1997 Tervisekasvatus. Tallinn, 1998. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi teaduskaader 1947–1987. Tallinn, 1987, 32 Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997., 904. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Mehis Pilv

Mehis Pilv (sündinud 13. jaanuaril 1947 Tallinnas) on Eesti tehnikateadlane ja majandustegelane. Mehis Pilv on lukksepa poeg (abikaasa Silja Pilv, arst ja sportlane, oli 1965–67 Eesti meister iluvõimlemises; abikaasa isa oli spordipedagoog ja soomepoiss Uno Sahva). Lõpetas 1965 Tallinna 5. Töölisnoorte Keskkooli, 1970 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) automaatika ja telemehaanika erialal, tehnikakandidaat (1984, Küberneetika Instituut), väitekiri "Улучшение характеристик быстродействующих преобразователей напряжения в код". Oli 1962–65 Tallinna Raadioelektroonika Konstrueerimisbüroo (TREKB) raadioaparatuuri monteerija, 1970–74 vaneminsener, 1974–85 ENSV Ministrite Nõukogu teaduse ja tehnika osakonna vanemreferent, osakonna juhataja asetäitja, 1985–89 NSVL Helsingi Kultuuri- ja Teaduskeskuse vanemreferent ja direktori asetäitja, 1989–90 ENSV Plaanikomitee esimehe ja majandusministri asetäitja, 1990–92 Eesti Välismajandusameti peadirektor, 1992 Majandusministeeriumi, Estimpeksi ja Tartu Kommertspanga nõunik, 1993 AS Toval direktori asetäitja, 1994–99 Tallinna Maailmakaubanduskeskuse AS arendusdirektor (nõukogu esimees 1994–), 2000– AS Silmet Grupp arendusdirektor (nõukogu liige, esimees 1997–). Pidanud TTÜ-s ja Estonian Business Schoolis (EBS) loenguid teemal "Haridus ja toimetulek tööturul kõrgtehnoloogilise suurettevõtte vaatevinklist". Uurimisvaldkonnad: raadioelektroonika ja rakendusküberneetika. Eesti Inseneride Liidu asutajaliige (1988), Mainori Kõrgkooli nõukogu liige (1995–), Eesti Keemiatööstuse Liidu juhatuse liige (2002–), Sillamäe linnavalitsuse liige (2003–). Olnud Eesti Võimlemise Assotsiatsiooni juhatuse esimees, Eesti Võimlemisliidu president (1990–). 20 teadustrükist, 1 patent, 6 autoritunnistuse autor või kaasautor. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Быстродействующий аналого-цифровой преобразователь с коррекцией погрешности. // Тез. докл. науч.-техн. конф., посвященной Дню радио. Тлн, 1974 Исследование быстродействующих сравнивающих устройств на интегральных логических схемах (kaasautor P. Aleksejev). // Тез. докл. науч.-техн. конф., посвященной Дню радио. Тлн, 1974 Использование цифрового моделирования для проверки методов повышения точности ПНК (kaasautor). // Тез. докл. всес. конф. по информационным измерительным системам ИИС-81 (kaasautor). Львов, 1981 Guide to business partnership in Estonia (kaasautor). Tallinn, 1991 Eesti Riikliku Välismajandusameti kujundamisest ja Eesti välismajandustegevuse reformidest aastatel 1990–1992. // Majandusreformid. Taasiseseisvunud Eesti esimese valitsuse aeg 1990–1992. Tallinn, 2006. Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000, 371 Eesti spordi biograafiline leksikon, 583. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Valter Pilv

Valter Pilv (aastani 1938 Valter Pois(s), 16. detsember 1923 Rõuge vald, Võrumaa – 27. august 2011) oli eesti majandusteadlane. Valter Pilv oli talupidaja poeg. Lõpetas 1951 Antsla Põllumajandustehnikumi, 1956 kaugõppes EPA agronoomiateaduskonna, majanduskandidaat (1963, EPA), väitekiri "Tööprotsesside ratsionaliseerimine Eesti NSV kanafarmides". Oli 1956–61 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) laborant ja ökonomist, 1961–65 noorem- ja vanemteadur, 1965–75 ökonoomika ja katsemajandite osakonna juhataja, 1975–79 ka asedirektor katsemajandite alal, 1979–90 ökonoomika sektori juhataja, 1990–93 teadur. Uurimisvaldkonnad: põllumajanduse organiseerimine ja ökonoomika, linnu- ja veisekasvatuse ratsionaalne korraldamine, põllumajandustoodangu suurendamine ja tasuvus. Nõukogude Eesti preemia (1975, kollektiivis). 117 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide geni.com Tööjõu ökonoomne kasutamine kanakasvatuses. Tallinn, 1962 Suund linnukasvatuse spetsialiseerumisele. Tallinn, 1964 Osakonna suuruse mõju tootmistegevuse arendamisel. // ELVI tead tööde kogumik 27 (1972) Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi katsemajandite veisekasvatuse areng. // Veisekasvatuse arendamisest Eestis (kaasautor). Tallinn, 1974 Taime- ja loomakasvatuse tasakaalustatud arendamine - põllumajanduse intensiivistamise põhialus. // Teaduse saavutusi ja eesrindlikke kogemusi. Tallinn, 1978 Высокопродуктивное молочное скотоводство (kaasautor). M, 1982 Põllumajandusettevõtete organiseerimine ja planeerimine. 3. (kaasautor). Tallinn, 1987. Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn, 1992, 44, 114, 126, 129 Valter Pilv – 70. // Agraart (1993) 4, 419–420. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Arne Pilvet

Arne Pilvet (sündinud 16. septembril 1943 Saarde vallas Pärnumaal) on eesti tehnikateadlane. Arne Pilvet on talupidaja poeg. Lõpetas 1964 Tihemetsa Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikumi, 1972 Eesti Põllumajanduse Akadeemia insener-mehaanikuna, 1980 Leningradi Põllumajanduse Instituudi aspirantuuri, tehnikakandidaat (1980, samas), väitekiri käsitles põllumajanduses autoveeremite töökindluse tõstmise ja tehnohoolduse täiustamise küsimusi. Oli 1968–1972 Tartu Autovedude diagnostikaseadmete operaator, 1972–1975 Tartu Autokolonni nr 3053 ja 1975–1977 Tartu EPT vaneminsener, 1977–1982 EPA mehaanikakateedri assistent, 1983–1985 Tartu rajooni Lenini-nimelise Näidissovhoosi asedirektor, 1985–1987 Saadjärve kolhoosi aseesimees, 1987–1992 Jõgeva Maavalitsuse peaspetsialist. Luges EPA-s masinaelementide, tõste-transpordimasinate ja rakendusmehaanika kursusi. 1995 - 2000 Riigikontrolli energeetika valdkonna kontrolör. 2000 - 2008 Maksu- ja Tolliameti peaaudiitor. Aastatel 2005 - 2021 luges EMERA-s teoreetilise mehaanika, tugevusõpetuse, tõste-transpordimasinate ja rakendusmehaanika kursusi. Aastast 2003 MTÜ Loodusteaduse ja tehnoloogia ühenduse "Ööbik" juhatuse liige. Uurimisvaldkonnad: ettevõtte optimaalse autopargi määramine, autode diagnostika ja töökindlus, Eestis ratsionaalse autode kapitaalremondi võrgu loomine. Rajas esimesed diagnostikaliinid Tartu EPT-s, hiljem evitas profülaktikakompleksid ja diagnostikaliinid Mäksal, Adaveres, Rannus ja Saadjärvel. Tutvustas oma uurimistulemusi ja nende rakendamist 18 teaduslikus ettekandes. 12 teadustrükist. Autode diagnostikast autokolonnis nr 3053. // Autotransport ja Maanteed (1972) 10 Autoveeremi töövõime tagamine koristusperioodil. // EPA tead tööde kogumik 120 (1978) Autopargi liikuvkoosseisu profülaktiliste tööde kompleks. // Põllum. Mehhaniseerimine ja Elektrifitseerimine (1979) 8. Transpordivahendite alternatiivkütuste ning nende kasutamise tehniliste lahenduste uurimine ja propageerimine // KIK-i aruanne, (2009) Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, 146 Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, II, 174–175. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Arne Pilvet Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Uno Raimond Pilvre

Uno Raimond Pilvre, ka Pilvre Unn (16. august 1927 Tallinn – 1. juuni 1991 Tallinn) oli Eesti füüsik ja pedagoog. Uno Raimond Pilvre oli ametniku poeg. Lõpetas 1947 Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi, 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna insener-elektrikuna, aspirantuuri 1958; füüsika-matemaatikakandidaat (1966, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri käsitles alumiiniumi ja vase plastilist survedeformatsiooni madalal ning toatemperatuuril ja seismisel. 1967 täiendas end Moskva Ülikooli füüsika osakonnas. Oli 1947 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi laborant, 1952–54 (õpingute ajal) TPI füüsika kateedri vanemlaborant, 1958–61 assistent, 1961–67 vanemõpetaja, 1967–69 TPedI füüs-mat-kateedri dotsent kohusetäitja, 1969–74 dotsent, 1974–84 NSVL Ped Akad Kutsehariduse Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur, 1984 Eesti NSV Riikliku Kutsehariduse Komitee õppemetoodika kabineti vanemmetoodik, 1985–89 informaatika ja arvutustehnika labori juhataja, 1989–91 tootmis-varumiskooperatiivi "Ester" teaduslik konsultant. Koostanud õppevahendeid füüsika, liikluse jm kohta, tõlkinud füüsika õpiku tehnikumidele. Uurimisvaldkonnad: metallofüüsika (sh metallide erosioonkulumise mikromehhanismid), õpetamise metoodika, eriti tehniliste õppevahendite kasutamine õppetöös. NSV Liidu ja Eesti NSV rahvamajanduse saavutuste näituste diplomid ja preemiad, NSVL Rahvamajanduse Saavutuste Näituse hõbemedal. Umbes 50 teadustrükist, 2 autoritunnistust. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Системный подход к оснащению кабинетов (kaasautor). // Тезизы респ. конф. по проблемам дидактики. Tallinn, 1978 Применение графопроектора в комплексе с другими средствами обучения. // Tallinn, 1979 läti k 1984 О сферических образованиях на поверхности износа металла (kaasautor). // J. Wear 53 (1979). TPI 1936–1986, 377, 499. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Veera Pino

Veera Pino (26. juuni 1925 Mäe vald, Petserimaa – 29. juuni 2015 Tartu) oli eesti rahvaluuleteadlane. Veera Pino oli talupidaja tütar. Ta lõpetas 1944. aastal Petseri Gümnaasiumi. Ta on meenutanud, et sõjaolude tõttu lõpetasid nad kevadel õige vara, nii-öelda kiirendatud korras. Õppis 1945. aastast Tartu Riiklikus Ülikoolis, lõpetas 1950. aastal seal eesti filoloogia osakonna. Oli aastatel 1950–1953 samas aspirant, filoloogiakandidaat (1954, TRÜ), väitekiri "Sotsiaalsed vastuolud eesti külaühiskonnas rahvalaulu andmete põhjal". Oli 1953–1957 TÜ eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri vanemõpetaja, 1956–1992 Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi rahvaluule sektori teadur. Lugenud erikursusi rahvalauludest ja vanemast kirjandusest, osalenud uurimisekspeditsioonidel. Uurimisvaldkonnad: peamiselt rahvaluule historiograafia ja rahvalaul. Osales teadusliku väljaande "Kalevipoeg. Tekstikriitiline väljaanne" (2 kd, 1961–1963), antoloogia "Eesti rahvalaulud" (4 kd, 1969–1974), kogumiku "Eesti vanasõnad" (I–V kd, 1980–1988) koostamises. 37 teadustrükist. Setu surnuitkud (kaasautor Vaike Sarv): 1. kd. Tallinn 1981 2. kd. Tallinn 1982 "Jakob Hurt". Kaasautor. Tallinn 1989 Itk setu matusekombestikus. // Tagasipöördumatus. Tartu 2000 Kui rehabiliteeriks Reimani …: Tartu (Jurjevi) Ülikooli eesti keele lektori valimised 1909. aastal. // Keel ja Kirjandus (2000) 8 1975 Nõukogude Eesti preemia 1995 Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind Tema õde oli kirjanik ja ajakirjanik Nasta Pino. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Lk 644 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu 1987. Lk 237 EE 14. Lk 374 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 644 Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Aleksander Pint

Aleksander Pint (20. aprill (vkj 3. mai) 1910 Rosentali küla, Tobolski kubermang – 13. oktoober 1984 Moskva) oli Eesti pedagoogikateadlane. Aleksander Pint oli 19. sajandil teisel poolel Räpina mailt Siberisse siirdunud talupidaja poeg. 1930. aastail vanemad represseeriti. Lõpetas 1929 Leningradi Eesti-Soome Pedagoogika Tehnikumi, 1932 kaugõppes Irkutski pedagoogika Instituudi, 1935 aspirantuuri, pedagoogikakandidaat (1935, samas), väitekiri käsitles kommunistlikku kasvatust klassivälises töös. Oli 1949–51 Vene NFSV Teaduste Akadeemia aspirant, pedagoogikadoktor (1951, samas), väitekiri "Основные этапы истории педагогического образования в Эстонии в XIX–XX веках". NSV Liidu Pedagoogika Akadeemia korrespondentliige (1965). Oli 1929–30 Irkutskis kooliõpetaja, 1931–34 Irkutski Pedagoogika Instituudi pedagoogika osakonna juhataja, 1934–37 Irkutski Ülikooli lektor ja dekaan, 1937 Stalinabadi Pedagoogika Instituudi õppeosakonna juhataja, 1938–45 Sverdlovski Ülikooli pedagoogika kateedri juhataja, 1945–51 Tartu Ülikooli pedagoogika ja metoodika kateedri juhataja, ühtlasi 1945–48 kaugõppeprorektor ja 1948 ka õppeprorektor, 1951–53 TPedI pedagoogika ja psühholoogia kateedri juhataja, 1953–80 Moskva Riikliku Kultuuriinstituudi pedagoogika kateedri juhataja, 1980–84 TÜ pedagoogika- ja metoodika kateedri konsultant-professor. TÜ pedagoogikaaspirantuuri taastajaid, mis võimaldas kaitsta siin kandidaadiväitekirju. Õpetas pedagoogika üldkursust, täiskasvanute pedagoogikat, kultuuriharidustöö teooriat, uuris Eesti kooli ajalugu. Uurimisvaldkonnad: pedagoogika ajalugu, perekonnakasvatus ja andragoogika. VNFSV teeneline kultuuritegelane (1971). Üle 100 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Õpetaja autoriteet. Tallinn, 1948 Rahvahariduse edusammud Nõukogude Eestis. Tallinn, 1953 Это вам, родители. T. 1. M, 1964 3. trükk 1971 (ilmus ka läti, ukraina, saksa, tšehhi, gruusia ja tadžiki k-s) 2. M, 1976 Высокое призвание. Очерки культурно-просветительной педагогики. 1–2. М, 1969-1971. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 25–26 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), II, 131 EE 14, 374 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 182, 219, 246, 339 Пед энциклопедия. 3. M, 1966, 390. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Peeter Pints

Peeter Pints (sündinud 17. juulil 1944 Tallinnas) on eesti filosoof. Peeter Pints on töölise poeg. Ta on lõpetanud 1963. aastal Tallinna Kaugõppekeskkooli, 1969 Leningradi Ülikooli, 1974 samas aspirantuuri; filosoofiakandidaat (1975, samas), väitekiri "Проблема личности в социологии Н. Михайловского". Ta töötas aastatel 1974–1997 Tallinna Pedagoogilise Instituudi / Tallinna Pedagoogikaülikooli filosoofia osakonna vanemõpetaja ja dotsendina. Õpetanud filosoofia ajalugu, eetikat, inimese filosoofiat. Uurimisvaldkonnad: filosoofia ajalugu, sotsioloogia, sotsiaalpsühholoogia. Teadustöö tähtsamaid tulemusi: kollektiivse käitumise sotsiaalpsühholoogiliste mehhanismide ja populismi arengutendentside kindlakstegemine. Üle 30 teadustrükise. Mateeria mõiste olemus V. I. Lenini teoses "Materialism ja empiriokrititsism" ja kaasaeg. Tallinn, 1983 Ideede võitlus arusaamades. Tallinn, 1986 Populism minevikus ja tänapäeval. // Aja Pulss (1989) 1 Inimkäsitlused ja eetika sotsiaaltöö lähtekohana (kaasautor A. Tiko). Tallinn, 1997 Berliini probleem ja külm sõda. Tallinn, 2003 Globaliseerumine ja postkommunismi kujunemine. Tallinn, 2004. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Virkus, R. Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade. Tallinn, 1998, 125. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.