laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Turingi masin

Turingi masin [tj'uuringi] on Alan Turingi 1937. aastal kirjeldatud lihtne abstraktne arvuti, mida kasutatakse arvutatavuse ja selle piiride uurimiseks. Turingi masin koosneb mõlemas suunas lõpmata pikast lindist, mis on jagatud ühesugusteks pesadeks. Iga pesa võib olla kahes asendis: tähisega või tähiseta. Turingi masinal on viis võimalikku operatsiooni: teha samm vasakule, teha samm paremale, kirjutada pessa tähis, kustutada pesast tähis ja kontrollida, kas pesas on tähis. Universaalse Turingi masina korral määrab lint ära ka teise Turingi masina. Algselt on tähised lõplikus hulgas pesades, ülejäänutes on tühikud. Sisemälu on igal ajahetkel mingis konkreetses seisundis ja taoliste seisundite hulk on lõplik. Masina tegevusi juhtivad reeglid on deterministlikud ja on defineeritud seisunditabelis. Iga seisundi ja iga lindil oleva tähise kohta on tabelis kirje masinapoolse tegevuse ja järgmise seisundi kohta. Kuna masina seisundite ja lindil olevate tähiste arv on lõplik, siis on ka tabel lõpliku suurusega ja seda saab hoida lindil. Eksisteerib universaalne Turingi masin M u {\displaystyle M_{u}} , mis on võimeline jäljendama iga Turingi masinat, sealhulgas iseennast. Kui masina M {\displaystyle M} seisunditabel on kirjutatud M u {\displaystyle M_{u}} lindile, siis teostab universaalne masin M u {\displaystyle M_{u}} samu operatsioone mis M {\displaystyle M} . Universaalne masin teeb seda, leides masina M {\displaystyle M} seisunditabeli järgi selle tegevused iga võimaliku sisendi korral. Arvutusmudel, käsustik, programmeerimiskeel või rakuautomaat, mis suudab simuleerida mistahes Turingi masinat, kutsutakse Turing-täielikuks. Churchi tees Entscheidungsproblem Henno, Jaak. "Ülevaade erinevatest programmeerimiskeeltest". staff.ttu.ee. Vaadatud 11. detsembril 2023. Palm, Reimo; Prank, Rein 1994. Sissejuhatus matemaatilisse loogikasse. Tartu. Alan Turingi "On Computable Numbers, With an Application to the Entscheidungsproblem" Märksõna Turing Machine Stanfordi ülikooli filosoofialeksikonis. Teaduse helisõnastik: Turingi masin (Leo Mõtus) – ERR Teadus, 14. jaanuar 2010 Härmel Nestra: Turingi masinad (arhiivitud originaalist 16. november 2007)
Kontrollpunkt

Kontrollpunkt (ingl k checkpoint, control) on orienteerumises, rogainis, seiklusspordis ja matkaspordis maastikul tähistatud koht, mida võistlejad peavad läbima. Kontrollpunkti tähisena kasutatakse enamasti rahvusvahelist orienteerumistähist, milleks on kolmnurkne püstprisma valge ja oranži külgtahuga (külgtahu mõõdud 30 x 30 cm). Kontrollpunktide läbimise tõendamiseks kasutatakse kas elektroonilist märkesüsteemi (Eestis ja veel mitmes Euroopa riigis on selleks peamiselt SportIdent) või tuleb kontrollpunktis asuva kompostriga teha märge kontrollkaardile. Kontrollpunkti mõistet kasutatakse ka sõjanduses ja piirivalves, tähistades kohta, kus toimub läbipääsu kontroll. "EOL võistlusreeglid". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. jaanuar 2015. Vaadatud 5. jaanuaril 2015. SportIdenti märkesüsteem
Aleksandr Kosmodemjanski

Aleksandr Kosmodemjanski (Александр Анатольевич Космодемьянский, aastani 1930 Aleksandr Kozmodemjanski, Александр Анатольевич Козмодемьянский; 27. juuli 1925 Ossino-Gai, Gavrilovka rajoon, Tambovi oblast – 13. aprill 1945) oli Nõukogude suurtükiväeohvitser. Aastal 1945 oli ta vanemleitnant ja liikursuurtükkide SU-152 patarei komandör. Langes lahingus Ida-Preisimaal. Talle on antud Nõukogude Liidu kangelase nimetus. Ta on hiljem ümber maetud Moskvasse, Novodevitšje kalmistule oma õe, samuti Nõukogude Liidu kangelase, Nõukogude diversandi Zoja Kosmodemjanskaja kõrvale. Nende ema Ljubov Kosmodemjanskaja on kirjutanud Teises maailmasõjas langenud lastest raamatu "Jutustus Zojast ja Šurast".
Sünoodiline kuu

Sünoodiline kuu ehk kuukuu (ladina lunatio) on ajavahemik ühest Kuu loomisest järgmiseni ehk Kuu üks sünoodiline periood. Kuukalendris on sünoodiline kuu täpselt kuutsükli pikkune. Kuutsüklid võivad tänu Maa ja Kuu orbiitide ekstsentrilisusele erineda keskmisest kuni 15 tundi. Keskmiselt on sünoodiline kuu 29,530589 päeva ehk 29 päeva, 12 tundi, 44 minutit ja 3 sekundit pikk.
Liikva–Rannamõisa tee

Liikva–Rannamõisa tee (registrinumber 11412) on kõrvalmaantee Harku vallas. Tee pikkus on 5,2 km. Tee saab alguse Kiia–Vääna–Viti tee 11. kilomeetril Liikva külas. Tee kulgeb läbi Liikva, Sõrve, Ilmandu ja Rannamõisa küla. Tee lõpeb Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 10. kilomeetril Ilmandu ja Rannamõisa küla piiril. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 3 truupi. Teele jääb 4 bussipeatust: Liikva, Sõrve, Kuusiku, Tuuleveski. Tee katte ja klassi kohta andmed puuduvad. Liiklussagedus teel on 500...1000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute kohta andmed puuduvad. Teevalgustus esineb lühikesel lõigul tee 4. kilomeetril.
Lääne-India

Lääne-India ehk Lääne-India saarestik (inglise keeles West Indies) on saarestik Põhja-Ameerika ja Lõuna-Ameerika vahel. Eraldab Ameerika Vahemerd (Kariibi meri ja Mehhiko laht) Atlandi ookeanist. Hõlmab Bahama saared, Suured ja Väikesed Antillid. Pindala 236 500 km². Valdav osa Lääne-Indiast on mägine. Kõrgeim tipp asub Haiti saarel. Valitseb troopiline passaatkliima. Loodusliku taimkatte moodustavad tuulepealsetel nõlvadel ja madalikel troopilised metsad, tuulealustel nõlvadel heitlehised metsad, hõrendikud ja põõsastikud. Lääne-India on tuntumaid orkaanide esinemispiirkondi. Nime "Lääne-India" andis piirkonnale Kolumbus, arvates ekslikult, et on jõudnud Indiasse. Pärast saarestiku avastamist rajasid eurooplased sinna istanduskolooniaid, et kindlustada end troopiliste kultuuridega. Kohalikud aborigeensed indiaanlastest elanikud surid raske töö tõttu istandustes ja eurooplaste sissetoodud haiguste läbi varsti välja. Nende asemele veeti Aafrikast neegerorje. Lääne-India on osa looduslik-kultuurilisest regioonist nimega Kariibia, mis hõlmab lisaks Lääne-Indiale istandusriike ka Kesk- ja Lõuna-Ameerika rannikul.[viide?] Lääne-India saarestikus asuvate suurlinnapiirkondade loetelu Ida-India Ees-India Taga-India
Ranna tee (Tabasalu)

Ranna tee (registrinumber 11413) oli kõrvalmaantee Harku vallas Tabasalu alevikus. Tee pikkus oli 1,0 km. Tee sai alguse Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 7. kilomeetril ning lõppes Harku–Rannamõisa tee 4. kilomeetril Tabasalu aleviku ja Rannamõisa küla piiril. Tee ei ületanud ühtegi silda ega truupi, teel ei olnud bussipeatusi. Tee oli asfaltkattega. Tee klass oli V. Liiklussagedus teel oli 1000–3000 autot ööpäevas. Teel oli kiiruspiirang (50 km/h). Tee oli valgustatud. Endise riigitee ulatuses on tee kohalik maantee (tänav Tabasalu alevikus) ja liikluspind (aadressiobjekt).
Reduktsioon

Reduktsioon ehk mõisate riigistamine - vaata Mõisate reduktsioon Reduktsioon (keemia) ehk redutseerumine - protsess keemias Reduktsioon (keeleteadus) - hääliku artikulatsiooni nõrgenemine Reduktsioon on aadlike annetatud maade taasriigistamine Reduktsioon (filosoofia) - mõiste filosoofias Reduktsioon (arvutuslik keerukus) - algoritm arvutusliku keerukuse teoorias
Jõesuu silla tee

Jõesuu silla tee (registrinumber 11474) on kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas. Tee pikkus on 0,3 km. Tee saab alguse ja ka lõpeb Paldiski–Padise tee 5. kilomeetril. Tee algus on Laoküla ja Põllküla piiril. Tee lõpp on Madise külas. Tee ületab ühe silla (Jõesuu sild üle Vasalemma jõe), kuid mitte truupe. Teele ei jää ühtegi bussipeatust. Tee on osaliselt kruusatee, osaliselt mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Kuldne Kalev

Kuldne Kalev oli ajalooline korvpallimeeskond, kes osales NSV Liidu meistrivõistlustel korvpallis. Korvpalliklubi Kalev osales okupeeriva riigi NSV Liidu meistrivõistlustel nii Tallinna Kalevi kui ka Tartu Kalevi nime all. Tallinna Kalev võttis meistrivõistlustest osa 1944.–1947. aastal ja 1953.–1954. ning 1958. aastal (1948.–1952. osalevate tartlaste meeskond kandis nimetust Tartu ÜSK) ja alates 1977. aastast kuni 1991. aastani. Muul perioodil esindas Eesti NSV-d Tartu Kalev. Kalevi esimene kuldaeg ehk Joann Lõssovi hinnangul nn briljantaeg oli 1940. aastate lõpus ja 1950. aastate alguses, kui klubiks oli Tartu ÜSK ja treeneriks Edgar Naarits. Sellel perioodil tuli Tartu võistkond Nõukogude Liidu meistriks (1949.), saavutas meistrivõistlustel 2. 3. ja 4. koha ning tuli 8 linna turniiri võitjaks (1950.). Võistkonda kuulusid Joann Lõssov, Ilmar Kullam, Heino Kruus, Ernst Ehaveer, Heino Krevald, Harri Russak, Georg Rekker, Viktor Laats jt. Nendest neli esimest olid ka NSV liidu koondmeeskonna kandidaatideks. Kuldseks Kaleviks nimetatakse samuti 1960. aastatel ja 1970. aastate alguses võistelnud Tartu Kalevi meeskonda, kes oli sisuliselt Eesti koondis, koosnedes nii Tartu kui Tallinna parematest mängijatest. Võistkonna parimaks saavutuseks oli 1967. aastal toimunud NSV Liidu rahvaste spartakiaadil Eesti NSV esindusena võidetud hõbemedal (see tulemus läks arvesse ka kui riigi meistrivõistluste 2. koht). Meistrivõistluste parimateks kohtadeks teistel aastatel olid 4., 5. ja 6. kohad. Meeskonna liidriteks olid Anatoli Krikun, Priit Tomson, Aleksei Tammiste, Tõnno Lepmets, Jaak Lipso ja Jaak Salumets, kes kuulusid ka NSV Liidu koondisse. Juhtivateks mängijateks olid lisaks Ülo Laumets, Valdu Suurkask, Heino Lill, Avo Jans, Jaan Lentsius jt. Peatreeneriks Kuldsel Kalevil oli algselt Ilmar Kullam (1961.–1971.), hiljem olid treeneriteks ka Heino Krevald ja August Sokk. Kuldseks Kaleviks kutsutakse veel Tallinna Kalevi meeskonda, kes 1991. aastal tuli Nõukogude Liidu meistriks Jaak Salumetsa (peatreener 1985.–1991.) juhtimisel. Võistkonnas mängisid Tiit Sokk, Rauno Pehka, Aivar Toomiste, Margus Metstak, Aivar Kuusmaa, Andrus Nagel, Sergei Babenko, George Jackson, Aleksandr Karavajev, Gert Kullamäe, Marek Noormets, Ivo Saksakulm. Tartu Kalevi korvpallimeeskond Tallinna Kalev (korvpalliklubi) Korvpalliklubi Kalev Korvpall. Vello Lään. Vaadatud 24.09.2022. Eesti korvpall 95 basket.ee. vaadatud 01.10.2022. "Kalev", 2022. aasta Eesti mängufilm Korvpalliklubi Kalevi hooajast 1990/91. Juubilar Ilmar Kullam, ikka terava pilgu ja kriitikameelega. Õhtuleht, 15. juuni 2007 Aivar Kuusmaa iseloomustab 1991. aasta kalevlasi. Delfi Sport, 23.05.2016.
Hammaskamm

Hammaskamm on tupaialistel ning paljudel strepsiriinsetel primaatidel alalõua keskmistest hammastest moodustuv kammitaoline ette suunatud moodustis. Tupaialistel moodustub see neljast lõikehambast, primaatidel lisanduvad ka silmahambad. Hammaskammi kasutatakse puudelt vaigu kogumiseks ja karvastiku hooldamiseks (komfortkäitumine).
Atlandi heeringas

Atlandi heeringas ehk harilik heeringas (Clupea harengus) on heeringlaste sugukonda heeringa perekonda kuuluv kalaliik. Atlandi heeringas jaguneb neljaks alamliigiks. Läänemerd asustab räim (Clupea harengus membras). Skandinaavia heeringas ehk kevadkuduheeringas koeb Norra ranniku läheduses, Orkney ja Shetlandi saarte ookeanipoolsetes vetes, Fääri saarestiku ümbruse mandrinõlval ja piki Islandi lõunarannikut. Suvikuduheeringas elab Islandi ja Fääri saarte vetes, Lõuna-Gröönimaa fjordides ning eriti Uus-Inglismaa ja Uus-Šotimaa šelfialal. Põhjamere heeringa kogu elutsükkel möödub Põhjameres. Atlandi heeringas võib kasvada kuni 45 cm pikkuseks ja kaaluda üle poole kilogrammi. Kõige raskemad isendid kaaluvad märgatavalt üle 1 kg. Nende peamise toidu moodustavad aerjalalised, krillid, noolussid ja väikesed kalad. Atlandi heeringa vaenlased on hülged, vaalad, tursad ja mitmed teised suuremad kalad. Atlandi heeringas on maailma üks tähtsamaid töönduskalu. Neil on tohutu ulatuse ja suure produktiivsusega turgutusala. Nende kasv on kiire, eluiga ulatub 15–18 aastani ja tänu sellele koosneb nende kuduasurkond paljudest vanuserühmadest. Viimastel aastakümnetel on seoses püügi intensiivistumisega palju tähelepanu pööratud heeringa arvukuse uurimisele. Norra teadlased varustasid kümneid tuhandeid kalu terasplaadikestega, mis lasti vedrupüstoli abil heeringa kehaõõnde. Seda märgistamisviisi taluvad heeringad täiesti rahuldavalt. Heeringad lasti merre tagasi. Hiljem kontrolliti püütud heeringatest valmistatud kalajahu elektromagnetitega ja osa märgiseid saadi kätte. Heeringavaru määrati valemi põhjal, mille järgi märgistatud kalade üldhulga ja taaspüütud heeringate suhe võrdub varu ja saagi suhtega. NSV Liidu ihtüoloogid määrasid hüdroakustilise seadme abil heeringaparvede ruumala talvituskohtades ja nende tiheduse veealuse fotografeerimise teel. Mõlemad meetodid andsid sarnase tulemuse: skandinaavia heeringate varu ulatus parima täienduse perioodil 12–12,5 miljoni tonnini. Suvikuduheeringate viljakus on tunduvalt suurem kui skandinaavia heeringatel, aga nende varu on mitu korda väiksem. "Loomade elu", 4. kd., lk. 97–99 Atlandi heeringas andmebaasis eElurikkus
Tualettküünis

Tualettküünis on teatud esikloomaliste jalgadel spetsialiseerunud küüs või küünis karvastiku hooldamiseks. Sellega tõmmatakse läbi karvade kohtadest, kuhu suu ja hammaskamm ei ulatu. Tualettküünis on kõigil strepsiriinsetel primaatidel ja kandlastel. Kandlastel on tualettküünis nii teisel kui ka kolmandal varbal. Strepsiriinsetel primaatidel on ta teisel varbal, välja arvatud aie, kellel on teisel kuni viiendal varbal küünte asemel küünised, ning teadlaste hulgas pole üksmeelt, kas neist mõnda (ja siis milliseid) võib pidada tualettküüniseks. Tualettküünis koosneb keratiinist ning meenutab kujult tavalist küünist, kuid ei ole nii terava tipuga. Soligo, C., Müller, A.E. (1999). "Nails and claws in primate evolution". Journal of Human Evolution. 36: 97–114. DOI:10.1006/jhev.1998.0263.{{cite journal}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
Vesinikueksponent

"pH" suunab siia. teiste tähenduste kohta vaata artiklit PH (täpsustus). Vesinikueksponent (ka vesinikeksponent), mille tähis on pH, on negatiivne logaritm vesilahuse vesinikioonide kontsentratsioonist (mol/l). pH näitab, kas lahus on happeline, aluseline või neutraalne. Vesinikioonid on prooton (H+) või prooton, mis on ühinenud vee molekuliga, moodustades hüdrooniumiooni (H3O+). Vesinikioonide kontsentratsioon võib eri lahustes (nt aluselistes ja happelistes lahustes) olla väga erinevates suurusjärkudes. Seetõttu on lihtsustamise huvides võetud kasutusele logaritmiline skaala. Kasutatakse logaritmi alusel 10, mida logaritmi alusena enamasti ei märgita (log10 b = log b). pH väärtused jäävad üldjuhul vahemikku 0–14. On siiski ka ülihappelisi lahuseid, mille pH on negatiivne. Samuti on tugevalt aluselisi lahuseid, mille pH on üle 14. Puhta vee pH on 7. Selles on vesinikioonide ja hüdroksiidioonide hulk omavahel tasakaalus. Vihmavee pH on kergelt happeline, sest vesi reageerib õhus oleva süsinikdioksiidiga, moodustades süsihappe. Vihmavee normaalne pH on umbes 5,5. Lahus on happeline kui pH < 7, aluseline kui pH > 7 ja neutraalne kui pH = 7. Vastavaid keskkonnaolekuid nimetatakse aluselisuseks (pH > 7) ja happesuseks ehk happelisuseks (pH < 7). See pH-skaala kehtib üksnes standardtingimustel (1 atmosfäär ja 25 °C). Teisisõnu: lahuse pH muutub temperatuuri ja rõhu muutudes. pH-skaala on võetud kasutusele 1909. aastal Taani keemiku Søren Sørenseni ettepanekul. See oli tingitud vajadusest väljendada lahuse happesust lihtsamate arvudega, kui seda on kümneastmed. Matemaatiliselt näeb pH arvutamise valem välja järgmine: pH = -log [H+], kus [H+] on lahuse vesinikioonide kontsentratsioon (mol/l). Oletame, et vihmavee vesinikioonide kontsentratsioon [H+] on 1,5 ⋅ {\displaystyle \cdot } 10-4 M. Sel juhul pH = - log 1,5 ⋅ {\displaystyle \cdot } 10-4 = - (log 1,5 + log 10-4 ) = - (0,18 - 4) = - 0,18 + 4 = 3,82. 3,82 on vihmavee kohta liiga happeline. See tähendab, et tegemist on happevihmaga. pH ehk vesinikueksponendi ja pOH ehk hüdroksiidieksponedi vahelist seost väljendab valem: pH + pOH = 14. pOH arvutamise valem: pOH = -log [OH-], kus [OH-] on lahuse hüdroksiidioonide kontsentratsioon (mol/l). Enamik eluprotsesse saab elusorganismides, sh inimorganismis normaalselt kulgeda üsna kitsas pH vahemikus. Inimese vere ideaalseim pH tase on 7,365. Sündides on veri aluselisem ja vananedes muutub happelisemaks. Liiga happeliseks või aluseliseks muutunud veri mõjutab rakkude ainevahetuse aktiivsust, see omakorda kõiki eluprotsesse. Inimene sureb, kui vere pH on langenud alla 6,8 või tõusnud üle 7,8, sest rakkude talitlus lakkab.
Karja mõis

Karja mõis (saksa keeles Karrishof) oli riigimõis, hiljem rüütlimõis Saaremaal Karja kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisasüda Saaremaa valda. Mõis pärineb keskajast. Esimest korda on seda mainitud 1558, mil ta oli suuri Karja kihelkonna alasid hõlmav piiskopi ametimõis. Taani võimuperioodil sai sellest riigimõis. 1798. aastal kinkis Vene keiser Paul I mõisa ratsaväekindral Otto Wilhelm von Derfeldenile (1737−1819), kes müüs selle 1808. aastal major Jakob Johann von Derfeldenile (1764−1829); seejärel lahkus ta Eestist ja viis endaga Venemaale kaasa kuus mõisast pärit pärisorja. 1825−1835 oli mõis panditud Carl Jordanile, kes loovutas selle edasi Aurelie Julie von Müllerile (1797−1839). Viimase pärisomandiks kirjutati mõis samal aastal. 1843. aastal omandas mõisa Konstantin Ludwig Otto von Müller (1787−1859). Järgnevalt läks mõis parun Johann Gustav Ernst von Nolckenile (1809−1891). 1873. aastal langes mõis Konrad von Sengbuschile (1831−1913). Mõis võõrandati 1919. aastal tema pärijatelt. Võõrandamisjärgselt jäi Sengbuschide suguvõsa valdusse jäänukmõis (Restgut). Härrastemajas asus kodumajanduskool (ehk pruutide kool). Pärast 1940. aasta juunipööret ei peetud kodumajanduskooli tegevust vajalikuks ja see likvideeriti. Teise maailmasõja järel asus häärberis haigla ja katsepunkt, hiljem sovhoosi kontor. Tänapäeval on Karja mõisas Karja lugemis-teabetuba, mis asutati 1998 aastal, ja valla kommunaalameti kontor. Säilinud on mitu kõrvalhoonet, enamasti küll ümberehitatuna (näiteks Karja pagariäri). Karja mõis jagunes kolmeks külaks: Angla, Purtsa ja ajalooline Pamma (mis jagunes omakorda neljaks tütarkülaks). 1795. aastaks olid Karja mõisa piirid stabiliseerunud, kuid 1868 eraldus Karja mõisast Pamma mõis. Pärimuse järgi lasi Pamma mõisnik seejärel hävitada seitse talu. Mõisa peahoone on püstitatud mitmes järgus. See on otstest kahekorruseline, keskelt ühekorruseline. Ühekorruseline puitosa (tänapäeval on see krohvitud) on kahekorruselistest kiviotstest vanem. Hoone tagaküljel on klassitsistlik sammastele toetuv katusealune. Tõenäoliselt on hoone enamik osi ehitatud XIX sajandi jooksul, mil ta oli eravalduses olev rüütlimõis. Samas võib see pärineda ka XVIII sajandi lõpust: sellele viitavad tollal levinud paarisaknad. Vasakpoolne kahekorruseline ots lisati hoonele igatahes XX sajandil. Karja mõis
Junior Achievement Eesti

SA Junior Achievement Eesti (varem Junior Achievementi Arengufond) on ettevõtlus- ja majandusõpet edendav organisatsioon, mille tegevusvaldkondade hulka kuuluvad ettevõtlus- ja majandusalaste õppeprogrammide väljatöötamine üldharidus- ja kutsekoolide tarbeks, õppekirjanduse loomine,õpetajaskonna koolitamine ning ettevõtlusharidusalaste õpilassündmuste korraldamine. Junior Achievement (JA) loodi 1919. aastal Ameerikas kui ettevõtlusalast ja majandusõpet andev mittetulundusorganisatsioon. Järgnevate aastate jooksul on JA programmi läbinud üle 87 miljoni õpilase enam kui sajas riigis. Eestisse jõudis Junior Achievement 1992. aastal, kui esimeste eestlastena omandasid Mari Suurväli ja Ida Tšekulajeva JA õpetaja tunnistuse. 1994. aastal registreeriti SA Junior Achievementi Arengufond (JAA) äriregistris. 1996. aastal ühines JAA Euroopa õpilasfirmade liikumist koordineeriva organisatsiooniga Junior Achievement - Young Enterprise Europe. Praegu kannab organisatsioon nime Junior Achievement Eesti (JA Eesti). JA Eesti tegevuse eesmärk on arendada noortes ettevõtlikkust ja otsustusvõimet ning kujundada neist majanduslikult mõtlevad inimesed alljärgnevate üldhariduskoolidele suunatud ettevõtlusõppe programmide abil: Algklassidele Seitse sammu Ametiguru Põhikoolile Inimene, ettevõte, maailm Simulaator 7 Minifirma Gümnaasiumile Majandusteooria Õpilasfirma Töövarjupäev TITAN Innovatsioonilaager JA Eesti koduleht Junior Achievement - Young Enterprise Europe koduleht Junior Achievement Worldwide koduleht
Hugh Paterson

Hugh E. H. Paterson (26. detsember 1926 – 12. oktoober 2019) oli Austraalia evolutsiooniteoreetik ja entomoloog. Ta on töötanud Lõuna-Aafrikas Witwatersrandi Ülikoolis, hiljem Austraalias Brisbane'i Ülikoolis. Ta on uurinud organismidevahelisi vastastikuse äratundmise mehhanisme, ning arendanud arusaamist bioloogilisest liigist. Ta formuleeris liigi tuvastuskontseptsiooni (recognition concept of species), mille kohaselt liigid moodustuvad kaaslase äratundmise kaudu ja liikidevahelised hiaatused on selle tegajärg (erinevalt isolatsioonikontseptsioonist, mille kohaselt esmane on isolatsioonimehhanism). Paterson, Hugh E. H. 1993. Evolution and the recognition concept of species. Baltimore: Johns Hopkins University Press. Paterson, Hugh 2005. The competitive Darwin. Paleobiology 31(2, Supplement): 56–76. Coetzee, M. 2020. Hugh Edward Haldane Paterson (1926–2019). African Entomology 28(1): 212–213. Craig, Adrian 2020. Hugh Edward Haldane Paterson (1926–2019). Ostrich 91(2): iii.
Bambusleemur

Bambusleemur ehk poolmaaki (Hapalemur) on esikloomaliste perekond leemurlaste sugukonnast. Perekonna tüüpliik on hall-poolmaaki (Hapalemur griseus, varem Lemur griseus). Kokku kuulub bambusleemurite perekonda 6 nüüdisaegset liiki. Varem arvati sellesse perekonda ka praeguse perekonna Prolemur liigid, sealhulgas lainina-poolmaaki (Prolemur simus, varem Hapalemur simus). Perekonda on veel nimetatud Hapalolemur (Giebel 1855) ja Myoxicebus (Elliot 1913). Kõik bambusleemurid elavad Madagaskaril. Nad sarnanevad teiste leemurlaste sugukonna loomadega. Bambusleemuritel on hallikaspruun karvastik, mis liigiti varieerub punakast rohekani. Koon on lühem kui teistel leemurlasetel, ning kõrvad ümaramad ja karvasemad. Kerepikkus on olenevalt liigist 25–46 cm, saba on sama pikk või pikem. Kaal on 1–2,5 kg. Bambusleemurid eelistavad niiskeid metsi, kus kasvab bambus. Peale selle elavad nad maa peal ja puudel. Hapalemur alaotrensis elab Alaotra järve roostikes ning veedab suure osa ajast vees, erinedes teistest leemurlastest, kes käivad vee ääres ainult joomas. Bambusleemurid võivad tegutseda igal päevaajal, kuid sageli on nad aktiivsed koidu eel. Nad jooksevad, ronivad ja hüppavad ühtviisi hästi. Hapalemur alaotrensis ujub hästi. Bambusleemurid elavad kolme- kuni viieliikmelistes rühmades, mis tõenäoliselt on ühest isasest, ühest või kahest emasest ning nende järglastest koosnevad perekonnad. Neil suhtlevad mitmesuguste häälitsustega, mis on röhkimisega sarnanevad lühikesed madalatoonilised norinad. Nad söövad peaaegu eranditult bambust, mis aitab neil hambaid teritada. Pole teada, kuidas nad tulevad toime bambuses sisalduvate mürgiste tsüaniididega. Tiinus kestab 135–150 päeva, ning lõpeb septembris kuni jaanuaris, mil emasloom toob ilmale kaks järglast. Pojad võõrutatakse piimast umbes neljakuuselt (selleks ajaks leidub piisavalt toitu). Bambusleemurid elavad kuni 12 aastat. Bambusleemuride looduslike vaenlaste seas on fossa, röövlinnud ja boamaod. Kõige suurem oht lähtub inimestelt. Lisaks sissetoodud koertele ja kassidele ohustab neid metsade raadamine ja jahipidamine. Hall-poolmaaki on veel suhteliselt sagedane, teised liigid on ohustatumad. Nad kuuluvad CITES-i lisasse I. Hapalemur alaotrensis Hapalemur aureus Hapalemur griseus (hall-poolmaaki) Hapalemur meridionalis Hapalemur occidentalis Hapalemur simus Sissekanne projektis Wikispecies Sissekanne saidil Primate Info Net Sissekanne saidil Mammal Species of the World
Ameerika Vahemeri

Ameerika Vahemeri on Mehhiko lahest ja Kariibi merest koosnev mereala Atlandi ookeanis Põhja- ja Lõuna-Ameerika vahel. Ta on muust ookeanist eraldatud Lääne-India saarestikuga.