laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
İstanbuli provints

İstanbuli provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Loode-Türgis. Provints asub (nagu ka Çanakkale provints) nii Euroopas kui ka Aasias, Dardanellide väina ääres. Provintsist läänes asub Tekirdaği provints, idas Kocaeli provints. Provintsi keskus on İstanbul. Adalari ringkond (Aasia) Arnavutköy ringkond (Euroopa) Ataşehiri ringkond (Aasia) Avcılari ringkond (Euroopa) Bağcılari ringkond (Euroopa) Bahçelievleri ringkond (Euroopa) Bakırköy ringkond (Euroopa) Başakşehiri ringkond (Euroopa) Bayrampaşa ringkond (Euroopa) Beşiktaşi ringkond (Euroopa) Beykozi ringkond (Aasia) Beylikdüzü ringkond (Euroopa) Beyoğlu ringkond (Euroopa) Büyükçekmece ringkond (Euroopa) Çatalca ringkond (Euroopa) Çekmeköy ringkond (Aasia) Esenleri ringkond (Euroopa) Esenyurti ringkond (Euroopa) Eyüpi ringkond (Euroopa) Fatihi ringkond (Euroopa) Gaziosmanpaşa ringkond (Euroopa) Güngöreni ringkond (Euroopa) Kadıköy ringkond (Aasia) Kağıthane ringkond (Euroopa) Kartali ringkond (Aasia) Küçükçekmece ringkond (Euroopa) Maltepe ringkond (Aasia) Pendiki ringkond (Aasia) Sancaktepe ringkond (Aasia) Sarıyeri ringkond (Euroopa) Silivri ringkond (Euroopa) Sultanbeyli ringkond (Aasia) Sultangazi ringkond (Euroopa) Şile ringkond (Aasia) Şişli ringkond (Euroopa) Tuzla ringkond (Aasia) Ümraniye ringkond (Aasia) Üsküdari ringkond (Aasia) Zeytinburnu ringkond (Euroopa) Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. İstanbuli provintsi koduleht (türgi keeles)
Ülo Parts

Ülo Parts (sündinud 14. aprillil 1964) on eesti füüsik ja tehnoloogiaekspert. Ülo Parts on lõpetanud 1982. aastal Tallinna 1. Keskkooli matemaatika-füüsika eriklassi ja 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika erialal kiitusega. 1988–1990 töötas Tartu Ülikooli Füüsika Instituudis. 1995. aastal sai ta doktorikraadi Helsingi Tehnikaülikoolis väitekirjaga “Measurements of the Structure and Nucleation of Vorticity in the ³He Superfluid”, uurides keeristelinte ülivoolavas vedelikus. Ta on saanud mitu patenti tehnoloogia valdkonna leiutiste kaasautorina. 2000. aastatel töötas Soome telekommunikatsiooniettevõtte Nokia tehnoloogiaplatvormide osakonnas. Soome digitehnoloogia arenduskeskuse Digile OY teadusprogrammide direktor. Tarkvara Tehnoloogia Arenduskeskuse teadusnõukogu liige. Tema vend on poliitik Juhan Parts. "Tartu Ülikooli lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 20. juunil 2015. Harry Alles. Külmalabor kui Suure Paugu katsepolügoon. Horisont 5/2006 Ülo Parts, defendant PatentBuddy. Ülo Parts. Inventor United States Patent and Trade Mark Office. Ulo Parts "Digile OY personnel". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuni 2015. Vaadatud 20. juunil 2015. "Tarkvara Tehnoloogia Arenduskeskus. Inimesed". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuni 2015. Vaadatud 20. juunil 2015.
Aafrika pingviin

Aafrika pingviin ehk prillpingviin (Spheniscus demersus) on pingviiniliste seltsi pingviinlaste sugukonda kuuluv lennuvõimetu lind. Aafrika pingviin on kantud ohustatud liikide nimestikku. Neid arvatakse elavat veel ligi 75 000 – 80 000 täiskasvanud isendit. Aafrika pingviin on 60–70 cm pikkune, must-valge sulestikuga lind. Täiskasvanud aafrika pingviini kehakaal on keskmiselt 2,2–3,5 kg. Aafrika pingviini välimus sarnaneb Galápagose pingviini omaga. Harva esineb albiino aafrika pingviine. Silmade kohal on tal roosat värvi näärmed, mis osalevad termoregulatsioonil. Aafrika pingviinid on monogaamsed ja pesitsevad linnukolooniatena. Aafrika pingviinide paar naaseb igal aastal samasse pesitsuspaika. Looduslikult elavad aafrika pingviinid Aafrika lõunarannikul. Pingviinide asurkonnad paiknevad Namiibia ja Algoa Bay vahele jäävatel saartel, Port Elizabethi lähistel. Seitsmel saarel pesitsevad pingviinipaarid moodustavad 80% olemasoleva liigi arvukusest. Tähtsaimad levikukohad Lõuna-Aafrikas on: Dasseni saar: 13 283 paari; St. Croix' saar: 8077 paari; Robbeni saar: 3697 paari; Birdi saar: 2822 paari; Dyeri saar: 2076 paari ja Bouldersi saar: 1075 paari Namiibias Mercury saarel elas 2006. aastal 1813 paari. Aafrika pingviine on nähtud ka Gabonis ja Mosambiigis. Aafrika pingviine paigutatakse vahel ka loomaaedadesse elama. Sukelduv aafrika pingviin Väga haruldane albiino aafrika pingviin Noored pingviinid sulekasukat tuulutamas Aafrika pingviinide koloonia Skelett (Museum of Osteology, Oklahoma City) Aafrika pingviini muna "African Penguin Spheniscus demersus". BirdLife International. 2013. Vaadatud 20.06.2015 Spheniscidae, Maailma linnunimetuste andmebaas. Vaadatud 20.06.2015 Livio Favaro, Laura Ozella, Daniela Pessani, The Vocal Repertoire of the African Penguin (Spheniscus demersus): Structure and Function of Calls, 30. juuli 2014, DOI: 10.1371/journal.pone.0103460. Vaadatud 20.06.2015 "Spheniscus demersus". ADW. Vaadatud 20.06.2015 Albino penguin 'one-in-a-million'. 13. detsember 2002. Vaadatud 4.07.2015 Spheniscus demersus African Penguin Spheniscus demersus, BirdLife International, 2013 Live Penguin Cams
Eduard Vilde nimeline kolhoos (Põlva rajoon)

Eduard Vilde nimeline kolhoos oli kolhoos Põlva rajoonis Põlva külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Peri külas. Kolhoosi pindala 1989. aasta seisuga oli ligi 7000 ha, sellest 3200 ha haritavat maad ja üle 2500 ha metsa. Kolhoosil oli 370 töötajat. 1971. aastal liideti Eduard Vilde nimelise kolhoosiga Tammsaare-nimeline kolhoos. Kolhoosil oli Peril lüpsiplatsiga suurfarm. Aastatel 1975–1989 oli kolhoosi esimees Hans Kaarna. 1985. aastast andis kolhoos välja iga-aastast Johannes Käisi preemiat. Kolhoosi erastas Peri Põllumajanduslik Osaühing. Peri koduloomuuseumituba Jaan Kappo. Põlva rajoon. Siin- ja sealpool maanteed. Tallinn: Eesti Raamat, 1989. Lk 178 Johannes Käisi Selts. Käisi preemia Kultuurimälestiste riiklik register. XX sajandi arhitektuur. Ed. Vilde nimelise kolhoosi kontor-klubi
Augustinas Povilaitis

Augustinas Povilaitis (24. veebruar 1900 Pašventys – 12. juuli 1941 Moskva) oli Leedu sõjaväelane ja riigitegelane. 1919. aastal astus Augustinas Povilaitis vabatahtlikult Leedu armeesse ja võttis osa võitlusest Pavel Bermondt-Avalovi juhitud vägede vastu. 1920–1931 töötas ta ohvitserina julgeoleku- ja kriminaalpolitseis. 1931. aastal määrati ta julgeolekupolitsei juhiks. 1. septembrist 1934 kuni 13. juunini 1940 oli Augustinas Povilaitis Leedu Riigi Julgeolekuameti direktor. Pärast Leedu okupeerimist Nõukogude Liidu 15. juunil 1940 poolt ta arreteeriti. Esialgu hoiti teda kinni Kaunases, seejärel viidi Povilaitis Moskvasse. Ta mõisteti kohtuprotsessil surma ja lasti maha. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2015. Vaadatud 20. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Paul Oras

Paul Oras (vene keeles Пауль Юрьевич Орас; 22. aprill 1897 Kehtna, Eestimaa kubermang – 8. juuli 1943 Moskva, NSV Liit) oli eesti päritolu Nõukogude sõjaväelane (1. järgu sõjaväeinsener) ja diplomaat. Paul Oras õppis Kroonlinna mereväeinseneride koolis ja pärast 1917. aasta Veebruarirevolutsiooni liitus enamlastega. Ta osales Vene kodusõjas. Töötas ka NSV Liidu teenistuses diplomaadi ja sõjaväeluurajana. Aitas organiseerida Eestis kommunistide 1. detsembri mässu. 1926. aastal nimetati NSV Liidu mereväeatašeeks Rootsi, kuid 1928. aasta alguses tuli ta aga luureandmete hankimise paljastamise tõttu tagasi kutsuda. Nõukogude ekspeditsiooni asejuhina võttis Paul Oras osa jäälõhkujal Krassin, Itaalia maadeuurija Umberto Nobile ekspeditsioonimeeskonna päästmise operatsioonist Põhja-Jäämerel 1928. aastal. 1929–1932 aastani tegutses ta NSV Liidu merejõudude teadus-tehnilise komitee esimehena. Aastatel 1933–1934 oli NSV Liidu mereväeatašee Itaalias ja Kreekas ning 1934–1935 mereväeatašee Ameerika Ühendriikides. Hiljem organiseeris Hispaania kodusõjas punast laevastikku. 1. järgu sõjaväeinsener (vastab Eesti kaitseväe koloneli auastmele) Paul Oras langes 1939. aastal NSV Liidus põlu alla ja suri 1943. aastal vangistuses. Tema isa oli Tallinna linnavolinik Jüri Oras ja isa vennapoeg (lellepoeg) oli tõlkija ja kirjandusteadlane Ants Oras. Лурье, В. М.; Кочик В. Я. (2003). ГРУ: дела и люди (Россия в лицах). Олма-Пресс. Lk 279. ISBN 5765414990. Миндлин Э. Л. «Красин» во льдах. — М.: Детгиз, 1961 "Oras, Paul". // Mereleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 302 В. М. Лурье, 2003. ГРУ: дела и люди (Россия в лицах). Олма-Пресс. ISBN 5765414990. Lk 279 (tema biograafia). Raamat on saadaval ka andmebaasist Google Books: [1] Лурье В. М. Военно-морская разведка СССР (1918—1960-е г.г.). Справочник. Издательство «Дмитрий Буланин», СПб., 2009. ISBN 978-5-86007-588-7 Tiina Tamman. "Paul Oras – punane admiral". Argo. Tallinn 2016 Olev Liivik. "Punase "admirali" saatus. // Sirp, 20. jaanuar 2017. Lk 31
Suveviisid Võrtsjärvel

"Suveviisid Võrtsjärvel" on 1978. aastal valminud Eesti Telefilmi muusikafilm. Filmis astuvad üles ansamblid Elektra, Fix ja Apelsin; Marju Länik ja teised esinejad.
Aleksei Janson

Aleksei Janson (vene keeles Алексе́й Кири́ллович Я́нсон; 3. oktoober 1866 (ukj) Riia – 18. september 1941 Tallinn) oli vene pedagoog ning Venemaa ja Eesti ühiskonnategelane. 1930. aastatel kuulus ta Eesti Õpetajate Liidu juhatusse. Ta oli 1940. aastal Riigivolikogu II koosseisu liige. Riigivolikokku kandideeris ta 28. valimisringkonnast.
Georg von Stackelberg (1851–1913)

Vabahärra Georg August Paul von Stackelberg (30. juuli 1851 Põlva – 25. juuli 1913 Narva) oli parunitiitliga vene sõjaväelane (jalaväekindral). Ta osales muu hulgas 1877–1878 Vene-Türgi sõjas ja Vene-Jaapani sõjas. Tema vend oli sõjaväelane ja helilooja Konstantin von Stackelberg (1848–1925).
Esko Oja

Esko Oja (sündinud 21. mail 1973 Tallinnas) on eesti helilooja. Aastal 1991 lõpetas ta Tallinna Muusikakeskkooli, 1997 lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia. Ta on loonud muu hulgas kaks sümfooniat. Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink]
Arnold Sepp (muusik)

Arnold Sepp (28. veebruar 1900 Tallinn – 2. aprill 1975 Tallinn) oli eesti flöödimängija. 1927 lõpetas ta flöödi erialal Tallinna konservatooriumi Anton Schutinski klassi. Aastatel 1927–1967 mängis ta flööti Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris ja oli flöödirühma kontsertmeister. 1963 Eesti NSV teeneline kunstnik Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 230
Eduard Vilde nimeline kolhoos

Eduard Vilde auks sai nime mitu kolhoosi: Eduard Vilde nimeline kolhoos Põlva rajoonis Eduard Vilde nimeline kolhoos Rakvere rajoonis
Douglas Costa

Douglas Costa de Souza (sündinud 14. septembril 1990 Sapucaia do Sulis) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib Major League Socceri (MLS) klubis LA Galaxy poolkaitsjana. Douglas sündis Sapucaia do Sulis ja alustas jalgpallurikarjääri Grêmios. Ta liitus klubiga 11-aastaselt. Debüüdi esindusmeeskonnas tegi ta 18-aastaselt 2:1 võidumängus Botafogo vastu 4. oktoobril 2008, samas mängus lõi ta ka oma esimese värava. Grêmios mängis ta 37 mängu ja lõi kaks väravat. 10. jaanuaril 2010 sõlmis Douglas viieks aastaks lepingu Donetski Šahtariga, ülemineku summa oli 8 miljonit eurot. Debüüdi tegi ta 18. veebruaril Euroopa Liiga kohtumises Inglismaa klubi Fulhami vastu. Šahtar kaotas 2:1. Esimese värava Šahtaris lõi ta 14. märtsil 2010 Metalist Harkivile. Aastatel 2010–2014 võitis ta viiel korral Ukraina liiga (2010, 2011, 2012, 2013, 2014), kolmel korral Ukraina karika (2011, 2012, 2013) ja kolmel korral Ukraina superkarika (2011, 2013, 2014). Kokku mängis ta Ukraina klubis 141 mängu ja lõi 29 väravat. 1. juulil 2015 avalikustas Müncheni Bayern, et Douglas Costa on sõlminud viie aasta pikkuse lepingu. Üleminek Donetski Šahtarist oli väärt 30 miljonit eurot ja oli klubi ajaloo hinnalt neljas ost. Costa sai särginumbri 11, mis enne kuulus Xherdan Shaqirile. Douglas Costa mängis Brasiilia alla 20-aastaste koondises 2009. aasta Lõuna-Ameerika meistrivõistlustel ja juunioride maailmameistrivõistlustel. Ta tuli Lõuna-Ameerika juunioride meistriks ja võitis juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi ta 12. novembril 2014 sõprusmängus Türgiga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 2015. aasta Copa América esimeses alagrupimängus Peruu vastu. Ta kuulus Brasiilia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. Donetski Šahtar Ukraina meister (5): 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 Ukraina karikavõitja (3): 2011, 2012, 2013 Ukraina superkarikavõitja (3): 2010, 2012, 2013 Müncheni Bayern Saksamaa meister (3): 2015–16, 2016–17, 2020–21 DFB-Pokal (1): 2015–16 Klubide maailmameistrivõistlused (1): 2020 Juventus Itaalia meister (3): 2017–18, 2018–19, 2019–20 Coppa Italia (1): 2017–18 Supercoppa Italiana (1): 2018 Brasiilia U20 U20 Lõuna-Ameerika jalgpalli meistrivõistlused (1): 2009 "Douglas increases the height". Šahtar Donetski koduleht. 10.01.2010. Kasutatud 20.06.2015 "Shakhtar vs Metalist 2–1". Kasutatud 20.06.2015
Leonid Soibelman

Leonid Soibelman (vene Леонид Сойбельман; sündinud 20. juulil 1966 Bălțis) on vene rokkmuusik (kitarrist). Ta oli ansambli Ne Ždali laulja ja kitarrist.
Puud olid ...

"Puud olid" on 1985. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Mats Traadi romaanil "Puud olid, puud olid hellad velled". Filmi tegevus toimub 1840. aastatel. Palanumäe talu peremees, perenaine ja vanem poeg on surnud. Nooruke Hind peab hakkama talu pidama, kuid see kipub tal üle jõu käima. Vennale tulevaseks naiseks toodud Paabu on töödes osav, kuid sulasest Jaagust on rohkem tüli kui abi. Hind kuuleb Pakk-Rätsepalt, et õigeusku üle minnes võib välja rännata soojale maale, kus tingimused on palju paremad. Ta sattub aga vastuollu mõisaga ja tagajärjed ei jää tulemata. Üllar Põld –Hind Maria Avdjuško – Paabu Uno Rannaveski – Jaak Kärt Hansberg – Ell Margus Terasmees – Moorits Kaljo Kiisk – Pakk-Rätsep Arvo Kukumägi – Vihma-Peeter Herardo Kontreras – Alajaani Märt Tõnu Aav – Müllerson Tõnu Kark – Mõra Siimon Evald Hermaküla – Evert Ajalik Urmas Kibuspuu – mõisahärra
Spondeus

Spondeus (vanakreeka sõnast σπονδή, spondē 'jookohver') on värsijalg, mis koosneb kahest pikast silbist (kvantiteerivas värsimõõdus) või kahest rõhulisest silbist (silbilis-rõhulises värsimõõdus).
Charles Aránguiz

Charles Mariano Aránguiz Sandoval (sündinud 17. aprillil 1989 Puente Altos) on Tšiili jalgpallur. Ta mängib Tšiili rahvuskoondises ja Brasiilia kõrgliigaklubis Internacional poolkaitsjana. 2012. aastal valiti ta Tšiili aasta jalgpalluriks. Aránguiz alustas 2006. aastal klubikarjääri Tšiili klubis Cobreloa. 2009. aastal liitus ta klubiga Colo-Colo, kellega võitis samal aastal turniiri Torneo Clausura. 2010. aastal mängis ta lühikest aega Argentina klubis Quilmes. 2011. aasta jaanuaris suundus ta klubisse Universidad de Chile, kus tõusis kohe algrivistusse. Ta aitas klubi võidule sama aasta Lõuna-Ameerika karikavõistlustel, kus jäädi löömatuks. 2013. aastal võitis ta klubiga Tšiili karika. 2014. aasta jaanuaris suundus ta laenule Brasiilia klubisse Internacional. Samal aastal nimetati ta Rio Grande do Suli osariigi liiga Campeonato Gaúcho väärtuslikumaks mängijaks. 2014. aasta juunis sõlmis ta klubiga lepingu 2018. aastani. 2015. aasta augustis liitus ta Saksamaa Bundesliga klubiga Leverkuseni Bayer. 2023. aasta aprillis naasis ta Internacionali. 2009. aastal esindas ta Tšiilit alla 20-aastaste koondises Lõuna-Ameerika juunioride meistrivõistlustel neljas mängus ja lõi ühe värava. Debüüdi Tšiili rahvuskoondises tegi ta 4. novembril 2009 sõprusmängus Paraguayga, kuid ei mänginud järgmiste aastate suurturniiridel. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta teises alagrupimängus värava Hispaaniale. 2015. aastal lõi ta koduse Copa América viimases alagrupimängus kaks väravat Boliiviale. Ta tuli turniiril Tšiili koondisega esimest korda Lõuna-Ameerika meistriks. 2016. aasta Copa América Centenario poolfinaalis 22. juunil lõi ta värava Colombiale. Finaalis alistas Tšiili taas penaltiseerias Argentina. Lisaks valiti ta ka turniiri sümboolsesse koosseisu. Colo-Colo Primera División (1): 2009 Clausura Universidad de Chile Chilean Primera División (3): 2011 Apertura, 2011 Clausura, 2012 Apertura Copa Sudamericana (1): 2011 Copa Chile (1): 2012–13 Internacional Campeonato Gaúcho (2): 2014, 2015 "Internacional sign Chile midfielder Charles Aránguiz on loan". SambaFoot. 11.01.2014. Kasutatud 20.06.2015 "Inter anuncia compra em definitivo do chileno Charles Aránguiz". globoesporte.com. 11.06.2014. Kasutatud 20.06.2015 "Farewell to Bayer 04 – Aránguiz returns to Porto Alegre". Bayer 04 Leverkusen. 2. aprill 2023. Vaadatud 2. aprillil 2023. "Spain crash out as irresistible Chile prove too much of a handful". The Guardian. 18.06.2014. Kasutatud 20.06.2015 "Chile 5-0 Bolivia". BBC Sport. BBC. 20.06.2015. Kasutatud 20.06.2015 "TSG announces Copa America Centenario Awards". concacaf.com. 27.6.2016. Vaadatud 25.6.2017
Herman Talmre

Herman Talmre (5. september 1912 Peetri – 19. august 1999 Tallinn) oli eesti oboemängija ja muusikapedagoog. Ta mängis pikka aega Eesti Raadio sümfooniaorkestris, kus oli oboerühma kontsertmeister. 1963 Eesti NSV teeneline kunstnik
Nikolai Vassiljev

Nikolai Vassiljev (8. detsember 1875 (ukj) Uglitš, Venemaa – 16. oktoober 1958 New York) oli vene arhitekt ja maalikunstnik. Rahvusromantilise suunitlusega juugendstiili tähtsamaid esindajaid. Arhitektuuritöid tegi ta muu hulgas koos Aleksei Bubõriga. Tema projekteeritud on ka mitu maja Eestis, näiteks Tallinnas. Umbes 1904 – Tartu saksa teatri hoone (ühendprojekti üks osaline koos Aleksei Bubõriga) 1910 – Tallinna saksa teatri (praeguse Eesti draamateatri) hoone (koos Aleksei Bubõriga) 1909–1910 – Lutheri vabriku omaniku villa Pärnu mnt. 67 (praegu Tallinna perekonnaseisuamet, koos Aleksei Bubõriga) 1912 Tallinna raekoda (võistlusprojekt, ei ehitatud) 1913 Lutheri vabriku tööstushoone Vana-Lõuna 39 Tallinnas (praegu Lutheri ärimaja, koos Aleksei Bubõriga) 1913 endine passaaž Liteinõi prospektil Peterburis Eesti entsüklopeedia. Kd 10. Eesti Entsüklopeediakirjastus. 1998. Lk 245. Eesti nõukogude entsüklopeeida. Kd 8. Valgus. 1976. Lk 325. Lutheri Ärimaja arhitektuur
Vladimir Lunski

Vladimir Ivanovitš Lunski (vene keeles Владимир Иванович Лунский; 1862 Vilnius – 1920 Riia) oli Baltimaades tegutsenud arhitekt. Teda tuntakse eelkõige kirikute arhitektina. Ta töötas Riias, Jelgavas, Ķemeris, Tartus ja Pärnus. Vladimir Lunski lõpetas Peterburi Kunstide Akadeemia ja töötas pärast akadeemia lõpetamist Riias. 1892. aastal määrati ta Liivimaa kubermanguarhitekti ametikohale. 13 teenistusaastast (1892–1905) osa oli ta kirikute projekteerijana ka Riia piiskopkonna arhitekt. Riias sai ta tuntuks tööka, andeka ja kohusetundliku arhitektina, kes tegutses kõigis oma haldusalasse kuuluvates piirkondades: esmajoones pealinnas Riias, Vidzemes ja Lõuna-Eestis, Tartus ja Pärnus. Tema kui kubermanguarhitekti teeneks võib lugeda ka uuendusmeelse arhitektuuri soosimist oma piirkonnas: tema toetusel valmisid praeguse Läti Rahvusteatri hoone (arhitekt August Reinberg), Uus Püha Gertrudi luteri kirik, Riia Kommertskool (praegune Läti Kunstiakadeemia) ja palju juugendstiilis maju (arhitektid Wilhelm Bockslaff, Mihhail Eisenstein, Heinrich Scheel, Alfred Aschenkampff, Karl Felsko), mis loovad Riia arhitektuurilise ilme. Vladimir Lunski on maetud Riia Ivanovo kalmistule. 1889 Jelgava Jumalaema Uinumise õigeusu kirik 1892–1893 Ķemeri Peeter-Pauli õigeusu kirik 1892–1894 Eesti Rahva Muuseumi endine peamaja. Veski 32, Tartu 1897 Riia maja aadressil Elizabetes 11 1897–1898 Lohusuu Issanda Ristimise kirik 1897–1898 Valga Issidori peakirik 1897–1898 Tänassilma Arsenios Suure kirik 1899–1900 Angerja Issanda Taevaminemise kirik 1902–1904 Tapa Ristija Johannese kirik 1902–1904 Pärnu Issandamuutmise kirik 1904 Jaama Püha Nikolause kirik 1914–1918 Tartu Püha Aleksandri kirik Jelgava Jumalaema Uinumise kirik Ķemeri Peeter-Pauli kirik Maja Riias Elizabetes iela 11 Eesti Rahva Muuseumi peamaja Veski 32 Lohusuu Issanda Ristimise kirik Valga Issidori peakirik Tänassilma Arsenios Suure kirik Kohila Angerja Issanda Taevaminemise kirik Tapa Ristija Johannese kirik Pärnu Issandamuutmise kirik Tartu Püha Aleksandri kirik Владимир Лунский. - Русские Латвии. - russkije.lv Владимир Лунский. - Русские Латвии. - russkije.lv
Kiikonid

Kiikonid ehk kikonid (vanakreeka keeles: Κίκονες, Kikones) olid müütiline Traakia hõim, kelle sõjaline keskus asus Ismarose linnas Traakia lõunarannikul (praeguses Kreekas). Iliase eepose teises laulus öeldakse, et kiikonid astusid Trooja sõtta Euphemose juhtimisel troojalaste poolel. "Odüsseia" üheksandas laulus ründab Odysseus oma sõjaväega ootamatult Ismarose linna. Tapetakse suur hulk kiikoni mehi ning röövitakse naisi. Odysseus veenab oma mehi koos sõjasaagiga lahkuma, kuid need jäävad rannale pidutsema. Pääsenud kiikonid kutsuvad abiväge ning ründavad üheskoos ahhailasi. Hommikuni kestvas tapluses langeb nii palju Odysseuse mehi, et viimased on sunnitud taanduma oma laevadele ja põgenema. Homeros. Odüsseia. 2006. Tlk August Annist. Tallinn: Varrak.
Charlestoni kirikutulistamine

Charlestoni kirikutulistamine oli terroriakt, mis toimus 17. juunil 2015 Charlestoni Emanueli Aafrika Metodisti Episkopaalkirikus (Lõuna-Carolina osariigis Ameerika Ühendriikides), mille tulemusena hukkus üheksa inimest ja üks inimene sai haavata. 2015 aasta 17. juuni õhtul kell kaheksa tuli 21-aastane valgenahaline Dylann Storm Roof autoga mustanahaliste Emanueli metodisti kiriku juurde, astus kirikusse, kus toimus piiblitund, ta osales selles. Ent ühel hetkel ta ütles: Ma pean tegema seda. Te vägistate meie naisi ja tahata hõlvata meie maad. Teist tuleb vabaneda. Seejärel avas ta püstolist Glock 41 tule koguduseliikmete pihta. Kell 21.05 (kohaliku aja järgi) saabus Charlestoni politseile teade tulistamise kohta. Dylann Storm Roof arreteeriti 18. juunil 2015 liikluskontrolli käigus Shelbys Põhja-Carolina osariigis (umbes 354 kilomeetri kaugusel Charlestonist). Cynthia Marie Graham Hurd (54) Susie Jackson (87) Ethel Lee Lance (70) Depayne Middleton-Doctor (49) Clementa C. Pinckney (41) Emanueli Aafrika Metodisti koguduse vanemvaimulik ja Lõuna-Carolina osariigi senaator (demokraat) Tywanza Sanders (26) Daniel Simmons (74) Sharonda Coleman-Singleton (45) Myra Thompson (59) Dylann Storm Roof (sündinud 3. aprillil 1994 Columbias)
Alexander Rosenberg (arhitekt)

Alexander Rosenberg (vene Александр Владимирович Розенберг; 1877–1935) oli Venemaa arhitekt. Ta lõpetas 1904. aastal Peterburi tsiviilinseneride instituudi. Ta on tuntud eelkõige meditsiiniasutuste hoonete projekteerijana. Ta on töötanud ka Tallinnas, kus projekteeris aastatel 1912–1916 koos Erich Jacobyga Tallinna Inglise Kolledži hoone.
Valge laev (film)

"Valge laev" on 1970. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm. Nõukogude ametliku ühiskonna suhtes opositsiooniline sõpruskond noori käib koos ja arutleb poliitika üle, neile meeldib ka mootorratastega kihutada. Nendest Enn omakorda hakkab aga sõpruskonna valitud tee õigsuses kahtlema. Omavaheline arveteklaarimine lõpeb tema ootamatu tapmisega. Heino ja Jakob annavad end Nõukogude võimudele üles. Juhan, Linda ja Olev põgenevad jahiga Rootsi, tormis jääb Olev merre. Linda lell Armin Päri on Rootsi eestlastel organisatsioonides tähtis tegelane. Ühel seltskonnaüritusel kohtab Linda välisraadio töötajat Rudolf Talgret, kes on Lindale hääle järgi tuttav Nõukogude Eestis salaja kuulatud raadiosaadete järgi. Hoolimata Linda lelle vastuseisust palub Talgre Linda kätt ja nad abielluvad. Samal ajal hoitakse Juhanit mitmel ettekäändel ja lõpuks ka jõuga kinni Talgre maamajas. Eestist saadetakse ajakirjanik Ilmar Tomson Rootsi ülesandega noored leida ja veenda neid tagasi tulema. Enn Kraam – Juhan Saks Katrin Kumpan – Linda Päri Kalju Komissarov – Enn Alling Ago Roo – Olev Tõnu Tepandi – Heino Tõnu Mikiver – Jakob Einari Koppel – Rudolf Talgre Gunnar Kilgas – Ilmar Tomson Aarne Üksküla – Barry Rose Paul Kilgas – Toomas Tomson Ellen Alaküla – Ulla Ants Lauter – Armin Päri
Simeon (Kružkov)

Simeon (kodanikunimega Semjon Semjonovitš Kružkov, vene Семён Семёнович Кружков; 2. veebruar 1929 Tallinn – 21. september 1998 Tartu) oli Eesti õigeusu vaimulik, Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku piiskop. 1998 aastal pühitses metropoliit Meliton ta Konstantinoopolis piiskopiks. http://www.eoc.ee/vaimulik/kruzkov-simeon/ (vaadatud 20.06.2015) Biograafia Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku kodulehel