laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eugen Krooni

Eugen Krooni (12. märts (vkj)/ 24. märts 1895 Sassi küla, Sinalepa vald, Ridala kihelkond, Läänemaa – 29. jaanuar 1975 Uppsala) oli Eesti arst ja sõjaväelane (sanitaarnooremleitnant). Ta õppis 1907–1915 Riia Vaimulikus Seminaris (lõpetas) ja astus 1917 Tartu Ülikooli arstiteadust õppima. Pärast Vabadussõjas osalemist jätkas õpinguid samal erialal, lõpetas ülikooli 1924. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Ta registreeriti kutseõigusega arstina 1925 ja ta asus praktiseerima Ellamaa turbatööstuse arstina. 1929 siirdus ta erapraktikuna Keilasse ja 1933 Tartusse naistekliiniku assistendiks. 1934 asus Tallinna, kus pidas erapraksist sise- ja naistehaiguste erialal. Ta teenis Tallinna Garnisonis, ülendati 28. juunil 1937 lipnikuks ja sama aasta 19. augustil (vanusega 5. juulist) sanitaarnooremleitnandiks täiendusohvitseri õigustega. Põgenes 1944. aastal purjekal Luise Ahvenamaale, sealt edasi Rootsi. Ta töötas aastatel 1945–1946 arstina Ekersta põgenikelaagris, seejärel Püha Birgitta haiglas Vadstenas ja Säteri haiglas, 1950–1955 psühhiaatrina Västra Marki vaimuhaiglas Örebros ning 1955–1969 Salberga haiglas Salas. Hiljem praktiseeris Uppsalas. Eugen Krooni on maetud õigeusklike alale Stockholmi Metsakalmistul. 1970 Eesti Arstide Selts Rootsis 1923 Eesti Vabadussõja mälestusmärk Tema vend oli advokaat Augustin Krooni. 1935. aastal abiellus ta Niina Laanusega. 1936 sündis poeg Jüri, 1939 poeg Paul ja 1943 poeg Peeter. Flyktinglägret i Furusund hösten 1944 Svensk läkarmatrikel 1970. Stockholm 1971 Helbe Merila-Lattik. "Eesti arstid 1940-1960". Pärnu 2000. Lk 413 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti ohvitserid 1918-1940
Johannes Heinrich Luther

Johannes Heinrich Luther (24. veebruar 1861 Tallinn – 29. mai 1932 Bad Cranz) oli Eesti vaimulik. Ta õppis aastatel 1871–1879 Tallinna Kubermangugümnaasiumis ja 1880–1885 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti õpetajaks 13. juulil 1886. Oli aastatel 1886–1913 Kadrina Katariina koguduse õpetaja. Aastatel 1913–1918 oli ta Narva Johannese koguduse õpetaja, ühtlasi 1918. aastal Alutaguse praostkonna praost. 1918. aastal asus Saksamaale, täpsemalt Ida-Preisimaale. Oli aastatel 1918–1926 Karkelnis (praegu Mõssovka Kaliningradi oblastis) luterlik pastor. 1926. aastal jäi emerituuri, elas Bad Cranzis (praegu Zelenogradsk Kaliningradi oblastis), kus ta ka suri. Tema äi Hermann Krause oli Rannu Püha Martini koguduse õpetaja (aastatel 1860–1870), äia vend Alexander Johann Krause oli Rannu Püha Martini koguduse õpetaja (aastatel 1853–1860), abikaasa vend Max Reinhold Krause oli Hanila- ja Varbla koguduse ning Viru-Nigula koguduse õpetaja (ja aastatel 1915–1916 Eestimaa kindralsuperintendent). Tema isa Alexander Martin Luther oli kaupmees ja tööstur, Lutheri mööblivabriku rajaja. Tema onu Johann Christian Luther oli Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja, vanaisa Christian Wilhelm Luther oli kaupmees ja Tallinna raehärra. Tema poolvend Ferdinand Justius Luther oli Emmaste Immanueli koguduse esimene õpetaja, Käina Martini koguduse õpetaja ja Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja. Vennapoeg Ralf Johannes Ferdinand Luther oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse ja Tartu Ülikooli koguduse (saksa pihtkonna) õpetaja. Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien
Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi I lennu lõpetanud ohvitseride loend

Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi lõpetasid 15. augustil 1937 järgmised ohvitserid (Sõjavägede Ülemjuhataja käskkiri nr. 118, 14. augustist 1937): Hästi: lipnik Evald-Johann Pirnimäe lipnik Arnold Pesti lipnik August Mae lipnik Karl-Friedrich Kildmaa Rahuldavalt: lipnik Oskar Makke lipnik Juhan Tammistu (end. Stammberg) lipnik Eero Saag lipnik Otto Tamm lipnik Aleksander Bürger lipnik Arseni Palu lipnik Artur-Johannes Tammaru (end. Eichenbaum) lipnik Arvid-Johannes Johanson lipnik Harald Riipalu lipnik Martin Terts lipnik Erich Palk lipnik Julius Väljataga lipnik Aksel-Nikolai Ohaka lipnik Eduard-Aleksander Lepp Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi I lennu lõppaktus 14.08.37. Sõdur, 28. august 1937, nr. 33-34, lk. 838-839.
Evald-Johann Pirnimäe

Evald-Johann Pirnimäe (12. august 1914 Kaisma, Pärnumaa – 19. aprill 1942 Solikamsk) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant). Ta ülendati 2. oktoobril 1936 lipnikuks. 14. augustil 1937 lõpetas ta Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi ja viidi üle Õhukaitse suurtükiväegruppi, ülendati nooremleitnandiks 18. veebruaril 1938. Arreteeriti NKVD poolt 12. novembril 1940.
Arnold Pesti

Arnold Pesti (15. jaanuar 1914 Velise vald, Läänemaa – 22. jaanuar 1990 Oceanside, New Yorgi osariik, USA) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant, 1938). Ta ülendati lipnikuks 2. oktoobril 1936, lõpetas Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi 15. augustil 1937 ja viidi üle Pioneeripataljoni, ülendati nooremleitnandiks 18. veebruaril 1938.
August Mae

August Mae (25. märts 1912 Jõhvi – 8. jaanuar 1990 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja arst. Lõpetas Jõhvi gümnaasiumis kolm klassi, kuna aga isa jäi pensionile, oli ta sunnitud õpinguid jätkama töö kõrvalt. Töötas Jõhvis rahukohtu kantseleis ning õppis selle kõrvalt õhtugümnaasiumis, mille lõpetas 1931. 1931/32. aastal oli Kaitseliidu liige ning õppis Tartu Ülikoolis. Asus seejärel sõjaväkke ajateenistusse ning pääses lennukooli reservlendurite kursusele, mille lõpetas 1934. aastal oma kursuse paremuselt teise tulemusega. Kuid sel aastal tal lendurina teenistusse pääseda ei õnnestunud ning ta arvati reservi. Sama aasta suvel asus ta üleajateenija allohvitserina Üksiku Lennuväedivisjoni nr 2 teenistusse raadiojaama operaatorina, sealt lähetati ta Üksikusse Merelennusalka. 1936. aastal asus õppima Sõjakoolis, lõpetas 15. augustil 1937 ohvitserideklasside jalaväeklassi ja viidi üle Tartus asunud 2. Lennuväedivisjoni, kus määrati I salga lenduriks. 1939. aastal oli ta uuesti Tartu Ülikooli arstiteaduskonda õppima asunud ning kui ta pärast Eestis toimunud 1940. aasta juunipööret viidi üle Punaarmee 22. laskurkorpuse üksikusse lennueskadrilli, siis palus ta end seetõttu teenistusest vabastada. 1944. aastal põgenes Eestist Rootsi. Lõpetas 1947. aastal Karolinska Instituteti nime kandva meditsiiniülikooli Stockholmis. Emigreerus Kanadasse. Töötas arstina Torontos, kus suure osa tema patsientidest moodustasid kohalikud eestlased. lipnik – 2. oktoober 1936 nooremleitnant – 18. veebruar 1938 Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani. Tallinn, 2011. Ohvitserdide andmekogu
Karl-Friedrich Kildmaa

Karl-Friedrich Kildmaa (17. august 1910 Härjadi küla, Undla vald, Virumaa – 11. jaanuar 1964 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant). Ta ülendati lipnikuks 2. oktoobril 1936, lõpetas 15. augustil 1937 Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi ja viidi üle Pioneerpataljoni, ülendati nooremleitnandiks 18. veebruaril 1938. Arreteeriti NKVD poolt 29. novembril 1945.
Oskar Makke

Oskar Makke (22. märts 1909 – 13. august 1941 Tapa) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant). Ta ülendati lipnikuks 2. oktoobril 1936, lõpetas 15. augustil 1937 Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi ja viidi üle 1. Jalaväerügementi, ülendati nooremleitnandiks 18. veebruaril 1938. Hukkus autoõnnetuses.
Juhan Tammistu

Juhan Tammistu (kuni 1937. aastani Johannes Stammberg; 31. mai 1909 Tartu – 5. juuli 1982 Mannheim, Saksamaa) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant). Ta ülendati lipnikuks 2. oktoobril 1936, lõpetas Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi 15. augustil 1937 ja viidi üle Sidepataljoni, ülendati nooremleitnandiks 18. veebruaril 1938. Ohvitseride andmekogu
Eero Saag

Eero Saag (kuni 1935 aastani Curt Siegfried Saag; 31. märts 1914 Ranna, Tartumaa – 3. august 1941 Mahtra, Harjumaa) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant). Ta ülendati lipnikuks 2. oktoobril 1936, lõpetas Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi 15. augustil 1937 ja viidi üle 3. lennuväedivisjoni, ülendati 18. veebruaril 1938 nooremleitnandiks.
Ferdinand Justius Luther

Ferdinand Justius Luther (ka Ferdinand Justus Luther; 9/21. oktoober 1838 Tallinn – 3. august 1910 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Õppis aastatel 1850–1856 Tallinna Toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1856–1857 ja 1859–1862. Oli seejärel aasta koduõpetaja ja prooviaastal Georg Michael Pauckeri juures Rakvere Kolmainu koguduses. Ordineeriti 13. septembril 1864 õpetajaks. Oli 1864–26. märts 1867 Eestimaa vikaarõpetaja, pidades samaaegselt vaimulikuametit ka hoolekande-kolleegiumi juures. Kutsuti siis äsjaasutatud Emmaste Immanueli koguduse õpetajaks, introdutseeriti ametisse 24. septembril 1867. Emmastest kutsuti ta 26. oktoobril 1875 (introdutseeriti 25. jaanuaril 1876) Käina Martini koguduse õpetajaks. Tallinna Niguliste koguduse abiõpetajaks kutsutuna lahkus Käinast 18. jaanuaril 1883. Oli Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja 1883–1885, sama koguduse ülempastor 1885–1909. Oli Tallinna linnakonsistooriumi assessor aastatel 1885–1889 (kuni selle likvideerimiseni. Aastatel 1901–1904 oli ta Eestimaa konsistooriumi vaimulik liige. Jäi emerituuri jaanuaris 1909. Ferdinand Justius Luther jättis maha rikkaliku kirjandusliku pärandi. Tema isa Aleksander Martin Luther oli Tallinna raehärra, kaupmees ja tööstur, Lutheri mööblivabriku rajaja. Tema onu Johann Christian Luther oli Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja, vanaisa Christian Wilhelm Luther oli kaupmees ja Tallinna raehärra. Tema poolvend Johannes Heinrich Luther oli Kadrina- ja Narva Johannese koguduse õpetaja, hiljem luterlik vaimulik Karkelnis (praegu Mõssovka Kaliningradi oblastis). Tema poeg Ralf Johannes Ferdinand Luther oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse ja Tartu Ülikooli koguduse (saksa pihtkonna) õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien
Ferdinand Gottlieb Tannenberg

Ferdinand Gottlieb Tannenberg (28. juuli/9. august 1832 Tallinn – 15. november/28. november 1909 Narva) oli Eesti vaimulik. Õppis aastatel 1846–1851 Tallinna gümnaasiumis ja aastatel 1851–1855 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Töötas aastatel 1855–1861 koduõpetajana. Ordineeriti 9. aprillil 1861 õpetajaks. Oli 1861–1863 Eestimaa vikaarõpetaja. Aastatel 1863–1885 oli Narva Johannese koguduse õpetaja, kusjuures alates 22. oktoobrist 1866 teenis Narva Johannese koguduse juurde moodustatud eesti koguduse õpetajana. Aastatel 1885–1906 teenis Narva Peetri koguduse (eesti kogudus) õpetajana. Jäi emerituuri 1. aprillist 1906. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007 Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885–1919. Böhlau Verlag Köln Wien
August Nõmmik (metsavend)

August Nõmmik (5. märts 1922 Palivere, Allikmaa küla – 17. juuli 1959) oli eesti metsavend. http://si.kongress.ee/laupaeeval-puehitsetakse-1959-aastani-vastu-pidanud-metsavenna-maelestusrist-2.html
Albert Gulk

Albert Gulk (sündinud 17. veebruaril 1969 Antslas) on eesti kunstnik. Ta lõpetas Tartu Kunstikooli 1988. aastal ja Tartu Ülikooli maaliosakonna 1996. aastal. Ta osaleb näitustel alates 1988. aastast. Samal aastal asutas ta koos Peeter Alliku, Ilmar Kruusamäe ja Priit Pangsepaga Tartus Kursi koolkonna. Alates 1995. aastast kuulub Gulk Eesti Kunstnike Liitu. Gulgi töid iseloomustab isikupärane joonistuslaad, milles ta juhindub monumentaalkunsti ja pannooliku esituslaadi reeglitest. Kunstiteadlane Eha Komissarov on öelnud, et Gulgi töötamislaadi kindlus ja veenvus tõstsid ta kohe eesti joonistuse esiridadesse. Gulgi algupärast taidurlikkust toonitab fakt, et kunstnik ei kasuta oma joonistustes modelli ega foto abi ja toetub üksnes oma visuaalse mälu kujunditele. Gulk on kujundanud lavastusi ja raamatuid, näiteks Heiki Vilepi „Mind oli kaks“. Albert Gulk on töötanud Tartu Lastekunstikoolis õpetajana, nüüd on ta vabakutseline ja elab Tartus. 2009 Ado Vabbe kunstipreemia EKM Digitaalkogu "Ado Vabbe kunstipreemia laureaat on Albert Gulk" Tartu Kultuurkapital Teoste autorid E-kunstisalongis: Albert Gulk
Alesana

Alesana on Ameerika Ühendriikide post-hardcore'i ansambel. Alesana alustas tegevust 2004. aastal ja tegutseb Raleigh linnas Põhja-Carolinas. Ansamblil on ilmunud viis stuudioalbumit ja kolm EP-d. Alesana muusikastiili on kirjeldatud kui emo, screamo, metalcore ja post-hardcore. Bändile on mõju avaldanud The Beatles, Mae, Mew, The Smashing Pumpkins ja The Black Dahlia Murder. Shawn Milke – laul, kitarr, klaver Shane Crump – bass Dennis Lee – laul Jake Campbell – kitarr, taustalaul Patrick Thompson – kitarr, taustalaul Jeremy Bryan – trummid Adam Ferguson – kitarr, taustalaul (2006–2008) Steven Tomany – bass (2004–2007) Will Anderson – trummid (2005–2006) Daniel Magnuson – trummid (2004–2005) Alex Torres – kitarr, taustalaul (2010–2012) "On Frail Wings of Vanity and Wax" (2006) "Where Myth Fades to Legend" (2008) "The Emptiness" (2010) "A Place Where the Sun Is Silent" (2011) "Confessions" (2015) "Try This With Your Eyes Closed" (2005) "The Decade EP" (2014) "The Lost Chapters EP" (2017) Ametlik koduleht
The Used

The Used on Ameerika rokkansambel, pärit Oremist Utah's. Bänd alustas tegevust 2000. aastal. The Used asutati 2000. aasta suvel. Ansambel hakkas ilma sõnadeta laule komponeerima enne Bert McCrackeni liitumist. Ansambel korraldas Jeph Howardi elukohas potentsiaalsete vokalistide üle kuulamisi, kuid ei jäänud ühegi esinemisega rahule. Quinn Allman küsis seejärel McCrackenilt, kas ta on bändiga liitumisest huvitatud. McCrackenile avaldas nende muusika muljet ja ta kirjutas sõnad laulule, mille nimeks sai "Maybe Memories". Ta naasis järgmisel päeval, et salvestada loo demoversioon ja seejärel kinnitati ta ametlikult bändi vokalistiks. Nad jätkasid koos laulude kirjutamist ja salvestasid trummar Branden Steineckerti magamistoas demoalbumi pealkirjaga "Demos from the Basement". Steineckert saatis nende laulud produtsent John Feldmannile, kes oli ansambli Goldfinger liige. Peale laulu "A Box Full of Sharp Objects" kuulamist, lennutas Feldman bändi omal kulul Los Angelesse ja aitas neil leida plaadifirma. Nende omanimeline debüütalbum "The Used", mille produtsendiks oli John Feldmann, ilmus 2002. aasta juunis. Album sai kriitikutelt positiivset vastukaja. Albumil olid singlid "The Taste of Ink", "Buried Myself Alive" ja "Blue and Yellow". Kõik kolm singlit jõudsid edetabelitesse ja album sai plaatinaplaadi staatuse. Ansambli teine album "In Love and Death" ilmus 2004. aasta septembris ja sai kriitikutelt positiivset vastukaja. Albumilt ilmus kolm singlit "Take It Away", "All That I've Got" ja "I Caught Fire". Bert McCracken – vokaal, klaver Jeph Howard – bass Dan Whitesides – trummid Joey Bradford – kitarr "The Used" (2002) "Maybe Memories" (2003) "In Love and Death" (2004) "Berth" (2007) "Lies for the Liars" (2007) "Artwork" (2009) "Vulnerable" (2011) "Imaginary Enemy" (2014) "The Canyon" (2017) "Heartwork" (2020) "Toxic Positivity" (2023) "MEDZ" (2024) "Shallow Believer" (2008) "The Ocean of the Sky" (2013) "The Taste of Ink" (2002) "Buried Myself Alive" (2003) "Blue and Yellow" (2003) "Take It Away" (2004) "All That I've Got" (2004) "I Caught Fire" (2005) "The Bird and the Worm" (2007) "Pretty Handsome Awkward" (2007) "Blood on My Hands" (2009) "I Come Alive" (2012) "Put Me Out" (2012) "Cry" (2014) "Revolution" (2014) "Over and Over Again" (2017) "Rise Up Lights" (2017) "The Nexus" (2018) "Blow Me" (2019) "Paradise Lost, a poem by John Milton" (2020) "Cathedral Bell" (2020) "Fuck You" (2022) "People Are Vomit" (2023) "Numb" (2023) "Giving Up" (2023) "MEDZ" (2024) Ametlik koduleht
Dirhami laht

Dirhami laht on laht Eesti looderannikul, Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas. Laht jääb Dirhami neeme (edelas) ja Põõsaspea neeme (põhjas) vahele, avanedes loodesse. Lahe laius ninade vahel on ligi 2,5 km, suurim sügavus sellel joonel on 6,7 m. Kaugus sellelt joonelt lahe kaugemasse serva on umbes 600 m. Vee sügavus lahe keskel on kuni 6,5 m, kuid üldiselt on laht väga madal. Vee sügavus jääb alla 5 m ning arvukad kivid (rändrahnud) vähendavad seda veelgi. Lahe lõunakaldal on Dirhami sadam, selleni viib kitsas laevatee, kus vee sügavus on 4-5 m. Kuna lahe põhi on üldiselt liivane, siis täituvad sadam ja laevatee sellega ja süvendamistöid tuleb teha sageli. Lahest umbes 7,5 km loodesse jääb Osmussaar. Lahe veepeegli pindala on 2,1 km². Majanduslikult kasutab lahte (vee erikasutusloaga) Mellson Grupp OÜ. Lahe akvatoorium (peale sadama akvatooriumi) jääb Nõva-Osmussaare hoiualale, umbes 200 m laiune kallasala (peale sadama ja Dirhami küla asustusala) jääb Nõva maastikukaitsealale. Dirhami lahe keskkonnaregistri kood on VEE3202000. Dirhami laht Keskkonnaregistri lehel
Galway

Galway (iiri keeles: Gaillimh) on suuruselt kuues linn Iirimaal, Galway krahvkonna keskus. Galways asub Oscar Wilde'i ja Eduard Vilde skulptuuri koopia. Galway on 2020. aastal Euroopa kultuuripealinn. Iirimaa Rahvusülikool Koduleht
Blind Willie McTell

Blind Willie McTell (sünninimega William Samuel McTear; 5. mai 1898 – 19. august 1959) oli mõjukas afroameerika bluusimuusik ja laulja. Nooruses oli ta pime vaid ühest silmast, kuid jäi hiljem täiesti pimedaks ning hakkas õppima Braille ehk pimedate kirja. McTell lindistas aastatel 1927–1956 umbes 150 laulu. Tuntumate seas on "Southern Can Mama", "Statesboro Blues" ja "Married Man's a Fool". McTellist on laulnud Bob Dylan.
Tata Group

Tata Group on India konglomeraat, mille tütarettevõtted on tegevad (Tata Groupi enda liigituse järgi) seitsmes sektoris: materjalide sektor, masinaehitus, kommunikatsiooni- ja infosüsteemid, energia, kemikaalid, teenused ja tarbekaubad. Tata Group kontrollib enam kui sadat ettevõtet, tegutsetakse enam kui 85 riigis. Suurem osa tootmisest paikneb Indias, peakorter asub Mumbais. Tata omanikeringist umbes 2/3 moodustavad heategevusorganisatsioonid. Ettevõte asutamisajaks loetakse 1868. aastat, mil Jamsetji Tata asutas Bombays (tänases Mumbais) puuvillakaubandusega tegeleva ettevõtte Tata Sons. Ettevõtte juhid on kuni 21. sajandini olnud Tata perekonna liikmed. Alates 1991. aastast juhib Tata Groupi Ratan Tata. Tata Groupi kuuluvad ka autootjad Tata Motors ning selle tütarettevõtted Jaguar Land Rover ja Tata Daewoo. Tata Groupile kuulub ka 'The Taj Mahal Palace'i hotell Mumbais, mis oli 2008. aasta 26. novembri terrorirünnakute üks sihtmärk. Tata Winger Tata veebileht
Konstitutsioonilis-Demokraatlik Partei

Konstitutsioonilis-Demokraatlik Partei ehk KD partei ehk kadettide partei (Конституционно-демократическая партия) oli poliitiline partei Venemaa keisririigis 1905. aasta oktoobrist kuni 1921. aastani. KD Partei asutati 1905. aasta oktoobris kahe poliitilise liikumise Vabastusliit («Союз освобождения») ja Semstvolaste-Konstitutsionalistide Liit («Союза земцев – конституционалистов») ühinemisel. KD Partei juhtivpoliitikuteks olid: Pavel Miljukov, Vladimir Nabokov, Vladimir Vernadski, Pjotr Gerassimov, Pavel Dolgorukov, vürst Georgi Lvov (hilisem Ajutise Valitsuse esimees), Nikolai Spassokukotski, Andrei Šingarev, Pjotr Struve, Sergei Muromtsev. Partei oli 20. sajandi alguses kõige suurema toetuskonnaga poliitiline partei Venemaa keisririigis, omades toetust nii demokraatlikult meelestatud haritlaste, kui ka liberaalsete maaomanike seas. Partei häälekandjateks olid ajalehed Retš (Kõne) («Речь») ja ajakiri Rahva Vabaduse Partei Teatised («Вестник партии народной свободы»). KD Partei programmi põhiteesiks oli Venemaal senise keisri isevalitsemisvormi vahetamine konstitutsioonilise monarhiaga. Убийство Кокошкина и Шингарева
Elering

Elering AS (varem OÜ Põhivõrk) on elektri põhivõrke haldav Eesti riigile kuuluv ettevõte, mis loodi 2009. aastal. Selle põhitegevuseks on elektrienergia ülekanne, elektrivõrgu arendamine ja käitamine, Eesti elektrisüsteemi toimimise tagamine, elektrisüsteemi juhtimine ja võimsusbilansi hoidmine ning Eesti energiabilansi tagamine ja selgitamine. Ettevõte maksis 2019. aastal Eesti riigile 29,4 miljonit eurot dividendi. Sama aasta juunikuu lõpu seisuga oli ettevõtte varade maht 1,02 miljardit eurot ja põhivara 879 miljonit eurot. 2020. aastal maksab ettevõte dividendi 25,6 miljonit eurot. 2018. aastal töötas ettevõttes 221 inimest. Elering loodi 2009. aastal, mil valitsus eraldas põhivõrgud Eesti Energia ASi omandist, eesmärgiga tagada põhivõrguettevõtte sõltumatus elektrienergia tootmise ja müügiga seotud tegevustest. Alates 2015. aasta jaanuarist kontrollib gaasi ülekandevõrku Elering ning Eesti Energia AS. Eleringi juhatuse esimees oli aastatel 2009–2023 Taavi Veskimägi. Juhatusse kuuluvad ka finantsjuht Peep Soone. Ettevõtte nõukogusse kuulusid 2014. aasta seisuga Heikki Tammoja, Thomas Auväärt, Tarmo Mänd, Timo Tatar ja Kajar Lember. 2016. aasta seisuga taandus Priit Alamäe nõukogust ning jätkasid Kajar Lember, Thomas Auväärt, Tarmo Mänd ja Timo Tatar. 2019. aasta seisuga kuuluvad nõukokku Timo Rajala, Timo Tatar, Tarmo Porgand, Indrek Kasela ja Toomas Põld. 25. aprillil 2023 teatas ettevõtte ajakirjanduses, et peaaegu 14 aastat Eleringi juhtinud Taavi Veskimägi lahkub 1. juulil omal soovil Eleringi juhatuse esimehe ametikohalt. Juhatuse esimehe kohale asub endine varahaldusjuht ja senine juhatuse liige Kalle Kilk ning juhatuse uueks liikmeks saab Erkki Sapp. 2022. aastal oli ettevõtte käive 387 miljonit eurot ja kasum 17,4 miljonit eurot. Samuti koguti ülekoormustulu 228,7 miljonit eurot. Nord Pool Spot Elektrituru andmeladu Eleringi veebileht (vaadatud 31. augustil 2010) "Riigi äriühingud maksavad eelarvesse 129 miljonit eurot dividende" ERR, 5. aprill 2019 "Elering teenis esimese poolaastaga mullusest kolm korda suurema kasumi" ERR, 31. juuli 2019 "Riigi äriühingud maksavad eelarvesse 121,6 miljonit eurot dividende" ERR, 18. juuni 2020 2018 olulisemad märksõnad Elering "Eleringi juhiks saab Taavi Veskimägi" Eesti Energia, 4. september 2009 "MKM: Riigi osalusega äriühingud". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2014. Vaadatud 8. juulil 2014. Kontaktid elering.ee (vaadatud 31. juuli 2019) "Eleringi kasum kolmekordistus" ERR, 10. veebruar 2023 Elering AS. "Aastaaruanne 2019" (PDF). Vaadatud 31. detsember 2019. Ettevõtte koduleht
Isabella

Isabella on naisenimi. See on algselt itaalia nimi, mille päritolu pole päris selge. Edgar Rajandi esitab kaks päritolu liini: see on lühend itaalia fraasist "Elisabeth bella" 'ilus Elisabeth'; ta tuleneb Piiblis esinevast nimest Isebel (eestipäraselt Iisebel, heebrea keeles איזבל‎ 'Baali valitu'). Nimi on arvatavasti üle võetud hispaania nimest Isabel (nimest Elisabet variandi Elisabel kaudu, ning omandanud kuju "Isabella" kõlalise sarnasuse tõttu sõnaga bella ja prantsuse variandi Isabelle mõjul. Isa Bella Isabello bretooni: Izabel eesti: Isabel, Isabella hispaania: Isabel, Chavela inglise: Isabel poola: Izabela portugali: Isabel prantsuse: Isabelle rumeenia: Isabela taani: Isabella, Isabelle, Isabell, Isabel tšehhi: Izabela, Isabel, Isabela, Isabella ungari: Izabella Eestis on see nimi haruldane. USA-s, kus kõige populaarsemate lapsenimede arvestust peetakse alates 1880. aastast, oli Isabella 1880. aastal populaarsuselt 215. tüdrukunimi. Ajapikku nime Isabella populaarsus vähenes järjest, kuni 1926 langes nimi välja 500 ja 1949 ka 1000 kõige levinuma tüdrukunime hulgast. Uuesti jõudis nimi Isabella 1000 populaarseima tüdrukunime hulka 1990. aastal ja muutus iga aastaga järjest populaarsemaks. See tõusis juba ülejärgmisel aastal 500, 1995 200, 1998 100, 2000 50, 2002 20 ja 2004 10 populaarseima tüdrukunime sekka. 2007 ja 2008 oli ta USA-s populaarsuselt teine (vastavalt Emily ja Emma järel) ning 2009 kõige populaarsem tüdrukunimi. Nimi Isabel oli populaarsem kui Isabella igal aastal 1880–1994, aga selle nime kõrgeim koht on olnud 83. (2003). Nimi Isabelle oli populaarsem kui Isabella igal aastal 1880–1957, mil ka Isabelle top1000-st välja langes. Isabelle sisenes top1000-sse 1991 ja tema kõrgeim koht on olnud 84. (2006). Raamat nimedest, Tallinn: Eesti Raamat 1966, lk 84. "Social Security Administration". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2018. Vaadatud 31. augustil 2010.
Kameruni jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Kameruni jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Kamerunil õnnestus viiendat korda maailma eliitmeeskondade turniiril osaleda. Winfried Schäfer Kameruni jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused