Schlawe ja Stolpi maad

Schlawe ja Stolpi maad (saksa: Länder Schlawe und Stolp) või Słupsk-Sławno maa (poola: Ziemia Słupsko-Sławieńska) on ajalooline piirkond Pommeris, Sławno (Schlawe) ja Słupski (Stolpi) linnade ümber Taga-Pommeris tänapäeva Poolas. Piirkonnal on mõningane ajalooline tähtsus, kuna esialgu valitses seda Greifide koja kõrvalharu ja see ei kuulunud Pommeri hertsogkonda (Slavinia) hertsog Wartislaw I ja selle järglaste ajal, mil need said 1181. aastal Saksa-Rooma keisri vasallideks. 1227. aastast Samboriidide Pomereelia hertsogite poolt valitsetuna ja 1309. aastal Brandenburg-Stendali markkrahv Waldemari poolt vallutatuna ei liidendatud seda Pommeri hertsogkonda enne 1317. aastat. Väike piirkond koosneb ajaloolise Taga-Pommeri idapoolsetest maadest, kus Wieprza ja Słupia jõed suubuvad Läänemerre. Piirkond asus Kammini vürstlike piiskoppide territooriumi taga, kus piir jooksis läänes piki Unieśći oja, Jamno järve ja Góra Chełmska kõrgendikku (u. 2 km Koszalinist idas). Idas tähistas Łeba jõgi ajaloolist piiri Lauenburgi ja Bütowi maaga Pomereelias (Gdański Pommeri). Teisest maailmasõjast ja Oder-Neisse liini rakendamisest 1945. aastal kuulub Taga-Pommeri piirkond Poolale. Osana suuremast Szczecini vojevoodkonnast 1945. aastast liidendati Sławno ja Słupski maakonnad (powiat) 1950. aastal Koszalini vojevoodkonda ning 1975. aastast kuulusid väiksemasse Słupski vojevoodkonda. 1998. aasta haldusreformist saati jagunevad Schlawe-Stolpi maad Lääne-Pomorze vojevoodkonna (Sławno) ja Pomorze vojevoodkonna (Słupsk) vahel. 12. sajandi alguses oli Poola vürst Bolesław III Krzywousty Pommeri maad taas alistanud. Tema vasall Greifi hertsog Wartislaw valitses maade üle Odra jõe suudmealal ja Szczecinis, samas kui idapoolseid Schlawe ja Stolpi maid valitses 1120. aastatest tolle vend hertsog Ratibor I. Kui Wartislaw 1135. aasta paiku mõrvati, võttis Ratibor üle ka oma venna hertsogkonna valitsemise kui alaealiste vennapoegade regent, kuid pärast tema enda surma 1156. aastal jagunesid valdused taas: Schlawe-Stolpi pärisid Ratibori pojad Swietopelk ja Bogislaw, niinimetatud Greifi Pommeri dünastia "Ratiboriidide" kõrvalharu, samas nende nõbu Pommeri hertsog Bogislaw I vandus 1181. aastal truudust keiser Friedrich I Barbarossale. Sellest hoolimata oli kogu Pommeri 1180. aastatest kuni 1227. aastani Taani okupatsiooni all. Greifi Ratiboriidide haru viimane liige Ratibor II suri 1223. aastal. See tõi kaasa pärimisvaidluse Pommeri Greifide ja Pomereelia Samboriidide hertsogite vahel, kes olid Poola vasallid. Kuna Ratibor II suri Taani perioodil, haldas Taani piirkonda kuni väljatõrjumiseni pärast kaotust Bornhövedi lahingus 1227. aastal. Pommeri hertsog Barnim I haaras pärast Taani taandumist kohe kontrolli maade üle, kuid pidi andma õigused Pomereelia hertsog Swietopelk II-le, kes väitis tihedamat suhet hääbunud Ratiboriididega ja võttis 1235./36. aastal Schlawe-Stolpi üle. 1250. aastatel korraldasid Pommeri hertsogid edutu kampaania ala tagasisaamiseks. Pärast hertsog Swietopelk II surma 1266. aastal võttis Pommeri hertsog Barnim I taas üle Schlawe maa valitsemise, mille ta loovutas 1269. aastal Rügenwalde asutajale Rügeni vürstile Wizlaw II-le. Kuid Greifid pidid toime tulema tõusvate Brandenburgi markkrahvidega, kellele keiser Friedrich II andis 1231. aastal Pommeri lääniks. 1. aprillil 1269 sõlmisid Askania Brandenburg-Stendali markkrahvid Johann II, Otto IV ja Konrad Arnswalde lepingu Swietopelki poja Pomereelia hertsogi Mestwin II-ga ja omandasid võimu Schlawe-Stolpi üle. Lõpuks 3. septembril 1273 said Schlawe ja Stolpi maad keiserliku Brandenburgi margi lääniks. Pomereelia hertsogi Mestwin II poolt vaidlustatuna taandus Rügeni vürst Wizlaw II lõpuks 1275. aastal ja kaks aastat hiljem müüs oma õigused piirkonnale 3500 Brandenburgi hõbemarga eest Brandenburgi markkrahvidele. 1283. aastal võttis Pomereelia Mestwin II lõpuks üle. Tema surmaga 1294. aastal Samboriidide dünastia hääbus. Vaidlus tekkis uuesti, kuna hertsog Mestwin II oli oma ütlustes eiranud oma varasemaid lepinguid ja salajase Kępno lepinguga määranud endise Poola suurvürsti Przemysł II oma järglaseks. Przemysł II krooniti 1295. aastal Poola kuningaks ning hakkas valitsema Pomereelia maid koos Schlawe-Stolpiga. Kuid pärast tema mõrvamist järgmisel aastal läksid Schlawe, Stolpi ja Rügenwalde maad Brandenburgi Askania dünastiale: Przemysł II tegi viimase katse piirkond okupeerida, kuid 1296. aastal said Poola väed Pommeri kontingendilt otsustavas lahingus Rügenwalde linna lähedase Bukowo küla lähedal lüüa. Poola kuninga Przemysł II surmaga 1296. aastal puhkes konflikt järgluse üle tema Piastist nõbu Władysław I Łokieteki ja Böömimaa kuninga Václav II vahel. M. Meriani 1652. aasta kroonika järgi võtsid Rügeni Wizlaw ja Holsteini krahv Adolf Schlawe-Stoli maad taas üle. 1301. aastal läänistas Wizlawi poeg Rügeni vürst Sambor oma kastellaanile Schlawe koos valdustega Schlawe, Rügenwalde ja Stolpi ümbruses. Pommeri hertsogid, tegutsedes Brandenburgi suveräniteedi all, suruti välja ja pidid taanduma 1301. aasta paiku, kui Václav II oli saanud nii Poola kui ka Böömimaa kuningaks. Ta pani Schlawe ja Stolpe maadele Poola halduri, tšehhi aadliku, kes ilmus Schlawesse 1302. aasta detsembris. Fail:Teutonic takeover 1308 license.PNG Pärast nii kuningas Václav II kui ka tema noore järglase Václav III surma võis hertsog Władysław I tagasi vallutada suured osad Poola territooriumitest. 1305. aastal olid Brandenburgi markkrahvid naasnud Schlawe, Rügenwalde ja Stolpi maadele. 1307. aastal käivitasid nad piirkonnast kampaania Gdański kindluslinna vastu Pomereelias. Kuid rünnak nurjus, kuna kohalik sõjapealik Wŀadisŀaw Ŀokietek oli selle kaitsmiseks värvanud Saksa ordu sõdureid. Pärast Danzigi ülevõtmist Saksa ordu poolt 1308. aasta novembris, kus rüütlid hõivasid linna ja tapsid väidetavalt paljud elanikud, müüs Brandenburg-Stendali Askania markkrahv Waldemar Soldini lepinguga oma nõuded Pomereeliale Łeba jõest idas 10 000 hõbemarga eest Saksa ordule, kuid säilitas Schlawe-Stolpi. Kõrgmeister Siegfried von Feuchtwangen ja meister Heinrich von Dirschau und Schwetz liidendasid ülejäänud Gdański Pommeri oma Orduriigiga. Keiser Heinrich VII kinnitas Soldini lepingu 1313. aastal ja kuigi ta ei suutnud maksma panna feodaalseid nõudeid hääbunud Samboriidide hertsogite territooriumile, olid nüüd Brandenburgi Schlawe ja Stolpi maad lõpuks Saksa-Rooma riiki liidendatud. Schlawe (Sławno), Rügenwalde (Darłowo) ja Stolpi (Słupsk) ringkonnad jäid Brandenburgi marki ja neid valitsesid markkrahvide vasallid Święca perekonnast, kes oli seda piirkonda juba varem teiste dünastiate ajal hallanud. 1317. aasta Templini rahuga võis Pommeri-Wolgasti Greifi hertsog Wartislaw IV need piirkonnad Brandenburgi markkrahv Waldemarilt läänina üle võtta. 1347. aastal liideti piirkond täielikult Pommeri-Wolgasti hertsogkonnaga. Stolpi maad panditi aastateks 1329-1341 Saksa ordule, Bütowi maa müüdi Saksa ordule 1329. aastal ja jäi seega väljapoole Pommeri-Wolgastit. Schlawe ja Stolpi maad said Pommeri-Stolpi hertsogkonna osaks pärast Pommeri hertsogkonna jagunemist 1368. aastal. Kui Pomereelia maad olid 1466. aastal Poola Kuningliku Preisimaa provintsi liidendatud, nihkus Schlawe ja Stolpi maade idapiir Pomereeliaga mitu korda, enne kui need koos külgnevate Lauenburgi ja Bütowi maadega 1653. aastal Preisimaa Pommeri provintsi liideti. Pommeri hertsogkond Pommeri ajalugu Pommeri hertsogkonnad ja hertsogid