laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Seller (perekond)

Seller (Apium) on sarikaliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond. Perekonda kuulub 25 liiki. Looduslikult kasvab taim eelkõige Lõuna-Ameerikas, kuid ka Lääne-Euroopa rannikualadel ja Vahemere maades. Euroopa on viie selleriliigi kodumaa. Selleri perekonda kuuluvad kaheaastased ja mitmeaastased taimed, mis eelistavad niisket kasvukohta. Liigid kasvavad kuni meetri kõrgusteks ning neil on kahelisulgjad lehed ja valged liitsarikas õied. Perekonna tuntuim esindaja on aedseller, mida tuntakse kolme teisendina: juurseller, lehtseller ja varsseller. Apium annuum Apium australe Apium bermejoi – minorka seller Apium fernandezianum Apium filiforme Apium graveolens – aedseller Apium graveolens var. dulce – varsseller Apium graveolens var. rapaceum – juurseller Apium graveolens var. secalinum – lehtseller Apium inundatum Apium insulare Apium leptophyllum Apium nodiflorum – tõusev seller Apium prostratum Apium repens
Horki rajoon

Horki rajoon on 2. järgu haldusüksus Valgevenes Mahiloŭ oblastis. Rajooni pindala on 1284 km². 2015. aasta seisuga elas seal 45 764 inimest. Rajoon piirneb idas Venemaaga. Rajoon moodustati 17. juulil 1924. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Aŭsianka, Dobraja, Hory, Lenina, Kopcieŭka, Masłaki, Paršyna, Rekta ja Sava külanõukogu. Rajoonikeskuseks on Horki. Teisi asulaid: Lenina. Hory juudi kalmistu Horki õigeusu kirik Valgevene Põllumajandusakadeemia Rajooni suurimad jõed on Pronja, Basja ja Miareja. Rajooni territoorium asub Orša-Mahiloŭ orundis, keskmiselt 190-200 meetri kõrgusel. Rajooni põhjaosa jääb Smolenski kõrgustikule. Kõrgeim koht (231,4 meetrit) jääb Maisiejeva külasse Lenina külanõukogus, madalaim koht asub Pronja orus (147 meetrit). 2009. aasta seisuga olid elanikest 90,85% valgevenelased, 5,67% venelased ja 3,48% oli teistest rahvustest. 61,93% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 34,52% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 29,36% elanikke, vene keelt aga 64,75%. http://library.mogilev.by/kray/gorki/[alaline kõdulink] https://archive.today/20120523225241/belstat.gov.by/homep/ru/perepic/2009/itogi1.php  Horki rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Infot rajooni kohta (vene keeles) Rajooni kaart
Barbarism

Barbarism on võõrkeele elementide (sõnade või väljendite) kasutamine teises keeles. Aja jooksul võib barbarism saada keele põhisõnavara osaks ning lakata olemast võõrelement.
Laengukandja

Laengukandjateks on elektrilaengut kandvad kehad, mis saavad vabalt liikuda. Need on sõltuvalt keskkonnast kas elektronid (nt metallides), ioonid (nt elektrolüütides) või mõlemad s.t. nii elektronid kui ioonid (nt plasma). Laengukandjate olemasolu muudab keskkonna elektrijuhiks. Elektrijuhtivus Pooljuht
Ennistymon

Ennistymon (ametlikult Ennistimon, iiri keeles Inis Díomáin) on väike linn Iirimaal Clare'i krahvkonnas Munsteri provintsis. Linn on turistide seas populaarne oma tüüpilise iiripärase peatänava tõttu, mida ääristavad pubid.
Munsteri provints

Munsteri provints on provints Iirimaa edelaosas. Provintsi suurim linn on Cork. Olulised keskused on ka Limerick ja Waterford. Provints jaguneb kuueks krahvkonnaks: Waterfordi krahvkond Corki krahvkond Kerry krahvkond Limericki krahvkond Tipperary krahvkond Clare'i krahvkond
Clare'i krahvkond

Clare'i krahvkond (iiri keeles Contae an Chláir) asub Iirimaa lääneosas Munsteri provintsis.
Alfred Kongo tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Alfred Kongo tänav on tänav Tartus Uus-Ihastes. Tänav algab Jaan Koorti tänavalt ja lõpeb Pallase puiesteel ning on 130 meetri pikkune. Tänav on nimetatud kunstnik Alfred Kongo auks.
Wiiralti mets

Wiiralti mets on metsatukk Tartus Ihastes. Metsatuka nimi on tuletatud kunstnik Eduard Wiiralti järgi nimetatud Eduard Wiiralti tänavast.
Kiigemäe männik

Kiigemäe männik on männik Tartus Ihaste linnaosas. Parki läbib Kiigemäe tänav.
Alfred Kongo

Alfred Kongo (10. oktoober 1906 Kanepi – 31. detsember 1990 Tartu) oli eesti maalikunstnik. Alfred Kongo astus Kõrgemasse Kunstikooli Pallas 1929. aastal. Nõukogude okupatsioonivõimu poolt augustis 1940 likvideeritud kooli asemel lõpetas ta Villem Ormissoni ja Ado Vabbe õpilasena ühena viimastest pallaslastest koos Viktor Karruse ja Endel Kõksiga 1. septembril 1940 asutatud Konrad Mäe nimelise Riigi Kõrgema Kunstikooli aastal 1940. Eesti kunstiellu lülitus ta 1930. aastate lõpul koos Elmar Kitse, Endel Kõksi ja Lepo Mikkoga, leides tunnustust kui isikupärase laadiga maalija. Meistriklassi õpilasena maalis Kongo 1940. aastal Tartu kommertsgümnaasiumi tellimusel suureformaadilise pannoo “Kanepi maastik” (praegu Tartu Kunstimuuseumi kogus), mis jäigi tema ainsaks monumentaalteoseks. Lõputööna maalis ta ühe vähestest figuraalsetest kompositsioonidest “Ateljees”, kus maaliva modellina on jäädvustatud sel ajal kunstikoolis õppinud Valve Janov. Pärast kunstikooli lõpetamist jäi Kongo Tartusse. Nõukogude okupatsiooni tõttu jäi ta ilma Pallase lõpetajatele varem võimaldatud enesetäiendamisperioodist Euroopas. Ta ei reisinud kunagi Pariisi ja nagu mitmetele teistele kaasaegsetele jäi tallegi aastakümnete jooksul ainsaks võimaluseks näha Pariisi koolkonna meistrite originaaltöid sõjajärgsetel sõitudel Leningradi ja Moskva kunstimuuseumidesse. Aastatel 1940–1941 oli Kongo Eesti Kunstnike Kooperatiivi Tartu osakonna asjaajaja. Tema tegevusest sõja-aastatel on vähe andmeid. Kongol õnnestus vältida mobilisatsiooni nii Nõukogude kui ka Saksa armeesse ning ta elas sõja ajal Tartus ja kodutalus. Sobimatuna Nõukogulikku loomereeglistikku järgnes töö Tartu Kunstifondi nahaateljees. Aastatel 1946–1948 töötas Kongo Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis assistendi ametikohal sisuliselt maaliõppejõuna, kuid 1948. aastal alanud nõiajaht rahvuslikule intelligentsile ei jätnud puutumata ka Kongot. Ta vabastati õppejõu kohalt ning ligi 10 aasta jooksul oli välistatud tema esinemine näitustel. 1958. aastast peale esines Kongo taas näitustel. 1960. aastate teisest poolest said võimalikuks neil aastail tavapärased reisid Poola, Tšehhoslovakkiasse, Saksa Demokraatlikku Vabariiki ja Soome. Aastatel 1960–1986 oli Kongo dekoratiivmaali õppejõud Tartu Kunstikoolis. Tema õpilastest on kasvanud rida nimekaid kunstnikuisiksusi, nagu Leili Muuga, Tiit Pääsuke, Jüri Kask, Aime Unt, Tiiu Pallo-Vaik, Kaarel Kurismaa, Anu Põder, Paul Allik. Tema esimene isikunäitus toimus Tartu Kunstimuuseumis 1966–1967, mil Kongol täitus 60. eluaasta. Kongo on loonud palju maastikumaale ja natüürmorte. Ta armastas oma maastikel kujutada vanu talumaju maalilise looduse keskel. 1977 – Eesti NSV teeneline kunstnik 1985 – Konrad Mäe preemia Tema auks on Tartus nimetatud Alfred Kongo tänav. Juta Kivimäe, "Alfred Kongo intiimse maalilaadi meister" Sirp, 2001
Gelnhausen

Gelnhausen on linn Saksamaal Hesseni liidumaal. Linna asutas 1170. aastal Friedrich I Barbarossa. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Gelnhauseni koduleht
Mehhanofiilia

Mehhanofiilia (või mehhafiilia) on parafiilia, mille puhul inimene tunneb seksuaalset huvi autode ja teiste mootorsõidukite, jalgrataste, lennukite või helikopterite vastu.
Jätkusuutlik saak

Jätkusuutlik saak (inglise sustainable yield) on ammutatav kogus taastuvat loodusvara, mis tagab selle tootlikkuse tulevikus. Loodusvara kasutamist peetakse tasakaalustatuks siis, kui selle ammutamine (nt kalapüük, metsa raiumine) ei ületa selle loodusliku taastumise kiirust ehk biomassi kasvukiirust. Jätkusuutlikku saaki saab käsitleda ka kui ökosüsteemi seisundit iseloomustavat indikaatorit. maksimaalne jätkusuutlik saak keskkonnaindikaator keskkonna taluvusvõime säästev kalandus säästev kasutus säästva arengu indikaator Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 21.10.2012)
Patrick Doyle

Patrick Doyle (sündinud 6. aprillil 1953 Birkenshaw's South Lanarkshire'is Šotimaal) on šoti muusik ja filmimuusikale spetsialiseeerunud helilooja. Pikka aega on ta töötanud koos režissööri ja näitleja Kenneth Branaghiga. Doyle'i loomingust on eriti tuntud selliste filmide taustamuusika nagu "Henry V", "Mõistus ja tunded" ("Sense and Sensibility"), "Harry Potter ja tulepeeker" ("Harry Potter and the Goblet of Fire") ning "Eragon".
Giornale de' Letterati

Giornale de' Letterati oli mitme ajakirja nimi 17.–18. sajandi Itaalias. Giornale de' Letterati oli kvartalikiri, mille rajas 1668 Roomas preester Francesco Nazzari. Trükkal Tinassi jätkas ajakirja avaldamist isegi pärast seda, kui Nazzari oli 1675. aastal andnud trükkimise üle Mascardile. Seepärast ilmus samas linnas ja ajal kaks samanimelist ajakirja. Giornale de' Letterati oli Parmas 1686–1690 ilmunud ajakiri, mida rahastas karmeliit Gaudenzio Roberti, toimetas ja pea täies mahus ka kirjutas Benedetto Bacchini. Giornale de' Letterati, rivista pubblicata a Modena dal 1692 al 1698; fu diretta, come l'omonimo giornale di Parma, da Benedetto Bacchini su finanziamento sempre di Gaudenzio Roberti. Giornale de' Letterati oli ajakiri, mida andsid Roomas 1742–1759 välja vennad Pagliarinid; see oli üks Itaalia multitalendi Giovanni Gaetano Bottari peamisi inspiratsiooniallikaid. Giornale de' Letterati oli Firenzes Ottaviano Buonaccorsi asutatud ajakiri, mille eeskujuks oli "Giornale de' letterati d'Italia". See ilmus 1742. aasta aprillist 1753. aastani kvartalikirjana. Giornale de' Letterati oli Pisas ilmunud kvartalikiri, mille rajas 1771 Angelo Fabroni ja mis suleti 1796. aastal Napoleoni vägede sissetungi tõttu. Ajakirja trükkis Pizzorno, viimase köite aga Landi. . Giornale de' letterati d'Italia oli Veneetsias 1710–1740 ilmunud kvartalikiri. «Giornale de' letterati dall'anno MDCCLXXI al MDCCXCVI». In: Gaetano Melzi, Dizionario di opere anonime e pseudonime di scrittori italiani o come che sia aventi relazione all'Italia, Vol. I, Milano : L. di G. Pirola, p. 452 (Google libri, on-line)
Arnold Luik

Arnold Luik (Луйк Арнольд Андреевич) (5. august 1881 – 24. oktoober 1935 Tallinn) oli eesti päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane (suurtükiväepolkovnik). Arnold Luik lõpetas Tallinna Peetri Reaalkooli ja Konstantini suurtükiväekooli. Teenis Venemaa keisririigi 24. ja 23. suurtükiväebrigaadis ning seejärel XVIII armeekorpuse suurtükiväeinspektori adjutandina. Osales Esimeses maailmasõjas, 1916. aastal juhtides mortiiripatareid sai jalast raskelt haavata. Venemaa kodusõja ajal organiseeris Ukrainas, Odessas saapatöökoja, sõjainvaliidide tööga kindlustamiseks. Pärast sõda Eestisse naasnult töötas Riigikontrollis. Suri Tallinnas 1935. aastal südamepuudulikkusse.
Kolme Risti kirik

Kolme Risti kirik ehk Vuoksenniska kirik (soome keeles Kolmen Ristin kirkko või Vuoksenniskan kirkko) on kirik Soomes Imatra Vuoksenniska linnaosas. Kolme Risti kiriku projekteeris Alvar Aalto. See valmis 1957. aastal ja selle õnnistas 1958. aastal Mikkeli piiskop Martti Simojoki. Kolme Risti kiriku nime sai kirik altaril asuvast kolmest ristist, mis sümboliseerivad Kolgata riste. Lisaks ristidele kordub kolmainsuse motiiv veel mujalgi kirikus. Kolmainsusest on lähtunud kiriku siseruumi kujundus – altar, kantsel ja orelikompleks. Kolme Risti kirikus on 103 akent, kirikutornis on kolm kella. Kiriku sisustuses on püüeldud lihtsuse ja selguse suunas. Altar ja poodium on valmistatud itaalia marmorist, pingid Ida-Karjala punasest männist (soome keeles itäkarjalan punahonka) ja tekstiilid linast. Alvar Aalto kujundas kiriku mitmekülgsena. Lisaks kirikusaalile on kirikus veel koosolekute saalid ja klubiruumid. Kirikusaal on projekteeritud mahutama umbes 800 inimest. Kirikutorni kõrgus on 34 meetrit. Kiriku esik Altar Kantsel Vaade altari suunast Vaade altari suunas Rõdu oreliga Aknavitraaž Liturgia vahend Liturgia vahend "Kolmen Ristin Kirkko", Imatran seurakunta. (teabeleht)
Kvartalikiri

Kvartalikiri ehk kolmekuukiri on neli korda aastas ehk üks kord kvartalis (veerandaastas) ilmuv ajakiri. Kvartalikirjana on ilmunud näiteks Eesti Kirjanduse Seltsi väljaanne Vihik, ajakirjad Haridus, Trames, Meremees, Paat, Siluett jpt.
Vihik

Vihik (vanemas eesti keeles ka vihk) on õhuke raamatulaadne trükis, mille maht ei ületa enamasti paarikümmet lehekülge. Tavaliselt on vihiku lehed ühest servast kokku köidetud (klammerdatud), Varem anti paksemaid raamatuid (näiteks sõnaraamatuid ja entsüklopeediaid) trükitehnilistel ja finantsilistel põhjustel sageli välja osade ehk vihikute kaupa, mille ostjad või tellijad said hiljem kokku köita. Sellise liigituse korral jagunes väljaanne köideteks ja köited omakorda vihikuteks. Sellised vihikud võisid olla köidetud ka lahtilõikamata trükipoognatest, mille ostja pidi ise lahti lõikama. Koolides kasutatakse koolivihikuid (varem ka vihk), millesse üldjuhul ei ole trükitud teksti, kuid kus võivad olla jooned (eelkõige humanitaarainete tarbeks) või ruudustik (selliseid koolivihikuid tarvitatakse eelkõige matemaatikas jt reaalainetes). Vihikutesse kirjutatakse ülesandeid, harjutusi, etteütlusi jms. Nooremates klassides võidakse pruukida abijoontega vihikuid, kus teksti ridu markeerivate joonte vahele on lisatud abijooned, mis tähistavad väikeste kirjatähtede nõutavat kõrgust. On ka vihikuid, millesse on trükitud noodijoonestikud muusika ülesmärkimiseks. Joonistusvihik on puhaste valgete lehtedega vihik, millesse joonistatakse kunstitundides. Valemivihikuks nimetatakse vihikut, mille sisekaantele on trükitud matemaatika, füüsika või keemia valemid, mida õpilane saab ülesandeid lahendades abivahendina kasutada. Paksemat ehk rohkemate lehtedega vihikut nimetatakse kaustikuks. Vihik hiina keele harjutustega Vihiku kaas
Journal des sçavans

Journal des sçavans (hiljem Journal des savants) oli Euroopa esimene teadusajakiri. Selle asutas Denis de Sallo 1665. aastal. Ajakiri koosnes kuulsuste nekroloogidest, kirikuajaloost ja kohtuteadetest. Esimene number ilmus 12-leheküljelise kvartköites pamfletina esmaspäeval, 5. jaanuaril 1665. 6. märtsil 1665 hakkas Journali eeskujul Londonis ilmuma Londoni Kuningliku Seltsi teadusajakiri Philosophical Transactions of the Royal Society. Journal des sçavans lõpetas ilmumise 1792. aastal, Prantsuse revolutsiooni aegu, ning ehkki see ilmus põgusalt ka 1797. aastal nime "Journal des savants" all, hakati seda taas regulaarselt avaldama alles 1816. Sellest peale muutus Journal kirjandusajakirjaks ega avaldanud enam teadusuudiseid, kirjandusajakiri on see ka tänapäeval. The Amsterdam printing of the Journal des sçavans, Dibner Library of the Smithsonian Institution Brown, 1972, p. 368 Hallam, 1842, p. 406. Philosophical Transactions of the Royal Society Vol.1, Issue 1, is dated March 6, 1665. See also History of the Journal at http://publishing.royalsociety.org/index.cfm?page=1244[alaline kõdulink] James, 2004, xv. Brown, Harcourt (1972). "History and the Learned Journal". Journal of the History of Ideas, 33(3), 365-378. Hallam, Henry (1842). Introduction to the Literature of Europe in the Fifteenth, Sixteenth, and Seventeenth Centuries. Harper & Brothers. James, Ioan (2004). Remarkable Physicists: From Galileo to Yukawa. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-01706-8 Kilgour, Frederick G. (1998). The Evolution of the Book. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-511859-6 Journal des sçavans andmebaasis Gallica Tänapäevane Journal des Savants
Acta Eruditorum

Acta Eruditorum (ladina keeles 'õpetlaste teod') oli esimene teadusajakiri saksakeelsetes maades, see ilmus 1682–1782. Ajakirja asutasid 1682. aastal Leipzigis Otto Mencke (kellest sai ajakirja esimene toimetaja) ja Gottfried Leibniz. Seda trükkis Johann Friedrich Gleditsch. Ajakirja eeskujud olid Prantsuse Journal des savants ja Itaalia Giornale de'letterati. Acta Eruditorum oli ladinakeelne kuukiri, mis sisaldas lõike uutest teostest, arvustusi, lühikesi esseid ja teadaandeid. Suurem osa neist tegelesid loodusteaduste ja matemaatikaga. Algusest peale kirjutas Actale artikleid rida silmapaistvaid teadlasi: Leibnizi kõrval ka Jakob Bernoulli, Humphry Ditton, Leonhard Euler, Ehrenfried Walther von Tschirnhaus, Pierre-Simon Laplace ja Jérôme Lalande, humanistidest ja filosoofidest samuti Veit Ludwig von Seckendorff, Stephan Bergler, Christian Thomasius ja Christian Wolff. Ehkki Mencke vahetas ükskord kirju ja kirjandust ka Isaac Newtoniga, ei olnud Newton Acta kirjasaatja. Newtoni ja Leibnizi vaidlus diferentsiaalarvutuse esmaavastamise üle sai alguse Leibnizi kirjatööst Acta 1697. aasta mainumbris, kus Leibniz ei maininud Euroopa parimate matemaatikute seas Fatio de Duillieri. Sellest haavunud de Duillier kuulutas, et Newton avastas uue meetodi enne Leibnizi ning võib-olla kasutas Leibniz oma avastuseni jõudmiseks isegi Newtoni varasemat tööd. Järgnenud vihases sõnavahetuses, mis haaras arvukalt õpetlasi kogu Euroopast, oli Acta suuresti Leibnizi pooldajate häälekandja, nii nagu Transactions of the Royal Society oli Newtoni toetajate jaoks. Mencke püüdis küll diskussiooni ägedust mahendada, kuid vastased olid teineteise peale liialt verised. Selle vaidluse mõjul hakkas Acta väljendama ka üldisemalt saksa rahvuslikke tundeid ning määratlema selgemalt saksa teaduse asendit rahvusvahelise teaduse suhtes. Pärast Otto Mencke surma juhtis Acta Eruditorumit tema poeg Johann Burckhardt Mencke, kes suri 1732. Seejärel vahetas ajakiri nime, uueks nimeks sai Nova Acta Eruditorum. 1754. aastast juhtis ajakirja Karl Andreas Bel. Information on Acta Eruditorum Leibniz, artikkel teatmikus "Nordisk Familjebok", 2. trükk (rootsi keeles) H. Laeven, The "Acta Eruditorum" under the Editorship of Otto Mencke[alaline kõdulink]: The History of an International Learned Journal between 1682 and 1707, trans. L. Richards, Amsterdam: APA-Holland University Press, 1990, p. 158, 202 H. Laeven, The "Acta Eruditorum" under the Editorship of Otto Mencke[alaline kõdulink]: The History of an International Learned Journal between 1682 and 1707, trans. L. Richards, Amsterdam: APA-Holland University Press, 1990, p. 177-178 H. Laeven, The "Acta Eruditorum" under the Editorship of Otto Mencke[alaline kõdulink]: The History of an International Learned Journal between 1682 and 1707, trans. L. Richards, Amsterdam: APA-Holland University Press, 1990, p. 215 H. Laeven, "The "Acta Eruditorum" under the Editorship of Otto Mencke: The History of an International Learned Journal between 1682 and 1707" tlk L. Richards, Amsterdam: APA-Holland University Press, 1990 (Nova) Acta Eruditorum, sisukord, 1682–1776
Lillehammeri afäär

Lillehammeri afäär oli 21. juulil 1973 toimunud Mossadi ebaõnnestunud salaoperatsioon Lillehammeris Norras, kui Mossadi salaagendid eksisid sihtmärgiga ja tapsid Musta Septembri operatiivjuhi Ali Hassan Salamehi asemel Maroko kelneri Ahmed Bouchiki. Pärast kuritööd võeti enamik agente kinni ja turvamajad leiti üles, kust leiti kuritööga ja Mossadiga seotud dokumente. Agendid saadeti tapmise eest kohtu alla ja nad said vangistuse ühest kuni viie aastani. 1975. aastal saadeti kõik vangimõistetud Iisraeli. Operatsiooni ebaõnnestumine ja agentide sissekukkumine oli Mossadi mainele tugev löök, kuigi ametlikult ei tunnistanud Iisrael kunagi oma salateenistuse osalust afääris. Mossad ei loobunud pärast ebaõnnestunud operatsiooni Ali Hassan Salamehi tapmisplaanidest. Ta leiti aastaid hiljem üles ja 22. jaanuaril 1979 sai Salameh Beirutis autopommiplahvatuses surma.
Eesti Kunstiselts

Eesti Kunstiselts oli Ants Laikmaa algatusel 1907. aastal asutatud esimese eesti kunstiorganisatsioon. 1903. aastal avaldas Ants Laikmaa ajalehes Teataja "Üleskutse", milles rõhutas kunsti tärkavat osatähtsust eesti kultuuris ja selle tutvustamise vajadust. Üleskutse avaldamise järel sõitis Laikmaa Peterburi, kus kohtus oma peamise mõttekaaslase, tollase Stieglitzi kunstikooli õpilase Voldemar Pätsi ja veel kümmekonna noore kunstniku ja kunstiõpilasega, kuid 1905. aasta sündmuste tõttu valmis seltsi põhikiri alles 1906. aasta augustis. Eesti Kunstiseltsi asutamiskoosolek toimus 1907. aasta aprillis. Seltsi esimeheks valiti Laikmaa. Ööl vastu 3. juunit 1907 ta arreteeriti ja pagendati Eestist. Eesti Kunstiseltsi tegevus elustus 6. septembril (vkj. 24. augustil) 1909, kui tuli kokku üldkoosolek ja valiti uus eestseisus eesotsas Voldemar Pätsiga. 1910. aastal korraldati Eesti Kunstiseltsi esimene näitus. 1912. aastaks oli kunstiseltsist saanud toonases kultuurielus arvestatav organisatsioon. 1912. aasta septembris avati Eesti Kunstiseltsi joonistuskursused. Seejärel asus selts taotlema kooli avamise luba ja esimene eesti kunstikool avatigi 1914. aasta sügisel. Esimesed aastad tegutses Tallinna Kunsttööstuskool Eesti Kunstiseltsi koolina. Seltsi liikmeskonda lisandus tuntud kunstnikke. 1913. aastal saabus Eestisse tagasi Laikmaa, sama aasta märtsis valiti ta seltsi kunstinõukogu liikmeks. Aasta pärast kuulus sellesse nõukokku Nikolai Triik ja mõni aeg hiljem ka Kristjan Raud. Kunstiseltsi tegevuse tähtsateks tähisteks jäävad näitused aastail 1916, 1917 ja 1918. Eesti Kunstiseltsi tegevuse jäljed kaovad 1919. aastal Eesti Kunstiseltside Keskkomitee asutamises osalemise järel. Tallinna Kunstikooli algus Sirp, 5. november 1999. Voldemar Erm. "Et kiri ei valetaks..." – Kunst, nr 1, 1969.
Sünergiline mõju

Sünergiline mõju ehk sünergia on mitme mõjuri koostoimel võimenduv mõju. Näiteks keskkonnamõjutegureid eraldi vaadeldes ja mõõtes ei ilmne alati nende terviklik koosmõju keskkonnale. kumulatiivne mõju (liitmõju) keskkonnamõju hindamine keskkonnamõju strateegiline hindamine keskkonnariski hindamine Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 22.10.2012)
Integraal

Integreerimine on koos oma pöördtehte diferentseerimisega üks matemaatilise analüüsi baasmõistetest. Määratud integraal reaalmuutuja funktsioonist f(x) lõigul [a,b] on suurus ∫ a b f ( x ) d x , {\displaystyle \int _{a}^{b}\!f(x)\,dx,\,} mida võib tõlgendada kui funktsiooni f(x) graafiku ja x-teljega piiratud pinna pindala. Pindala loetakse negatiivseks, kui f(x) on negatiivne, ja positiivseks, kui f(x) on positiivne. Määramata integraal reaalmuutuja funktsioonist f(x) on funktsioon F ( x ) = ∫ f ( x ) d x , {\displaystyle F(x)=\int \!f(x)\,dx,\,} kus tuletis F'(x) = f(x). Määramata integraali tundmine võimaldab arvutada määratud integraali: ∫ a b f ( x ) d x = F ( b ) − F ( a ) . {\displaystyle \int _{a}^{b}\!f(x)\,dx=F(b)-F(a).\,} Viimast võrdust nimetatakse Newtoni-Leibnizi valemiks. Integraali võib defineerida erinevalt. Järgnevalt on toodud mõned levinumad integraalide tüübid: Riemanni integraal defineeritakse Riemanni summa piirväärtusena; esimene range integraali käsitlus, mida ka tänapäeval kõrgema matemaatika kursustes õpetatakse; Darboux' integraal on samaväärne Riemanni integraaliga, kuid defineeritud Darboux' summade kaudu; Riemanni–Stieltjesi integraal on Riemanni integraali üldistus; Lebesgue'i integraal on üldisem kui Riemanni integraal. See on defineeritud mõõduteooria abil; Lebesgue–Stieltjes integraal, mille töötas välja Johann Radon, on Riemanni–Stieltjesi integraali ja Lebesgue'i integraali üldistus; Henstocki–Kurzweili integraal; Itō integraal ja Stratonovichi integraal on integraalid, mida rakendatakse stohhastikas; Haari integraal on Lebesgue'i integraal, mis kasutab Haari mõõtu. Integraale saab liigitada nende integreerimispiirkonna järgi: Päratu integraal Joonintegraal Pindintegraal Kahekordne integraal Kolmekordne integraal Kordne integraal Numbriline integreerimine Liikumisintegraal Cauchy integraalteoreem
Piisavus

Piisavus (inglise sufficiency, eco-sufficency) on rahuldumine mingi teenuse- või tootmistasemega pideva kasvutaotluse ja sellest lähtuva loodusvarade tarbimise lakkamatu kasvamise asemel. Piisavus ja ökotõhusus on säästva arengu saavutamise meetmetena väga olulised, sest kui ökotõhususe taotlemisega ei taotleta ka piisavust, siis jääb tõhususe abil saavutatud dematerialiseerimine tarbimise kasvu tõttu olematuks (loodusvarakasutus ei vähene näiteks siis, kui kaks korda vähem kütust tarbivat sõiduautot kasutatakse kaks korda pikemaks teekonnaks). Kuna kõrge elukvaliteediga riikides on seos materiaalse jõukuse, SKT ja heaolu vahel suhteliselt lõtv, siis peaks piisavus olema võimalik ilma elukvaliteedi languseta, sest heaolu suurendamiseks võib kasutada ka puhkust ja teisi materiaalseid vahendeid mittevajavaid tegevusi. Nõudluse ohjamine Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 22.10.2012)
Söderström

Söderström on jõgi Euroopas Rootsis. Lähtub Mälarenist, suubub Saltsjönisse, eraldab Stadsholmenit Södermalmist.