laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Olevi gild

Olevi gild oli (ladina keeles fraternitas sancti Olavi) oli gild, mis tegutses Tallinnas keskajast Rootsi aja lõpuni. Olevi gild sai nime kaitsepühaku püha Olafi (Norra kuningas Olav II Haraldssoni) järgi. Olevi gildi on esmamanitud ajalooürikuis 1341. aastal. Algselt oli gild kodanikke koondav vaimulik vennaskond, muutudes alles hiljem käsitöölisi ühendavaks gildiks. 17. sajandil (1698. aastal) liideti Olevi gild Kanuti gildiga. Gildi rajamise aeg on teadmata. Esimest korda mainiti teda kirjalikes allikates 1341, aga ta võidi asutada juba 13. sajandil. Oleviste gildi kuulus 16. sajandil 8 käsitööliste tsunfti ja esialgu oli ta sotsiaalselt staatuselt umbes võrdne Kanuti gildiga, sest madalamad käsitöölised kuulusid Püha Ihu gildi. 1520. aastatel reformatsiooni ajal Püha Ihu gild lõpetas tegevuse ja selle tsunftid jätkasid Oleviste gildis, mille staatus muutus seega madalamaks Kanuti gildi omast. Aastal 1698 Oleviste gild suleti ja sellesse kuulunud tsunftid jätkasid Kanuti gildis. Gildi kuulusid Tallinna linnakodanikest lihtsamate käsitööaladega tegelenud tsunftide käsitöölised. Osa tsunfte kuulusid kuni 16. sajandini Püha Ihu Gildi, nende üleminek Püha Olavi Gildi ei ole kindel. lihunikud köösnerid, kivi- ja müürsepad (tsunfti esmamainimine 1369/1372), voorimehed (1371), õllekandjad, kanepiketrajad ja köiepunujad (1462, ei võetud vastu Püha Kanuti Gildi), linakangrud, mündrikud paadimehed) (1506), puusepad (1370 või 1481), püttsepad (146/1413, ei võetud vastu Püha Kanuti Gildi), kandjad (1529, ei võetud vastu Püha Kanuti Gildi), kalakaubitsejad, soola- ja viljakaalujad (16. sajand?) kellamehed (17. sajand), hauakaevajad. Gildi ei pääsenud kangrud kui põlgusväärsed, kuna nende töö eeldas kedruse töötlemist uriiniga.  Pikemalt artiklis Olevi gildi hoone Olevi gildil oli alates 14. sajandist maja, mis asus Pikk tänav 24 asuva hoone kohal. Aastatel 1419–1422 ehitas gild oma hooned ümber ja tänava äärde kerkisid kaks viilmaja. Vasakpoolne, väiksem hoone, mille viilu ülaosas asub gildi kaitsepühaku püha Olevi kujutis, oli eeskoda, parempoolne suurem ehitis oli gildisaal, mis on Tallinna ilusaim keskaegne profaanruum. Olevi gildi hooned said kannatada 1697. aasta Tallinna tulekahju ajal, milles hukkus ka gildiruumides olnud gildi arhiiv. Pärast Olevi gildi sulgemist ehitati hooned aitadeks. Gildi eeskoja hoone omandas 1806. aastal naabermajas Mustpeade Majas asuv Mustpeade vennaskond ja ehitas selle 1834. aastal ümber Mustpeade vennaskonna klubiruumideks. Viimase Olevi gildi hoonetest, kahelöövilise võlvitud Gildisaali ostis Mustpeade vennaskond 1919. aastal. See liideti aastatel 1919–1922 Ernst Gustav Kühnerti juhendamisel toimunud renoveerimise järel vennaskonna klubiruumidega. Tallinna suurgild Toomgild Kanuti gild Katariina gild Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 378. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 197.
Kalle Hiob

Kalle Hiob (sündinud 26. aprillil 1963) on eesti talupidaja ja bussijuht. 2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta üksikkandidaadina ja sai 187 häält. 2019. aastal andis ta oma bussis sõitvale naisele esmaabi ja päästis ta elu, mille eest sai telekanali TV3 auhinna. "Sõitja elu päästnud bussijuht sai auhinna" Sakala, 3. jaanuar 2020 Gerly Nugis, "Kalle Hiob: tuleb maksta inimväärset palka", Sakala, 3. veebruar 2011
Horoloogia

Horoloogia ehk koroloogia (vanakreeka sõnadest chōros või chōra 'koht, paik' ja logos 'mõiste, käsitlus') ehk arealoogia ehk levilateadus on levilate uurimisega tegelev teadusharu. Horoloogia on osa biogeograafiast. Samuti inglise keele tõlkest tulenevalt on horoloogia ajamõõtmisteadus, kellassepakunst. "Zoogeograafia termineid". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. jaanuar 2010. Vaadatud 9. veebruaril 2011.
Wilkie Collins

Wilkie Collins (8. jaanuar 1824 – 23. september 1889) oli inglise romaani- ja näitekirjanik. 11. juunil 2004 esietendus Eesti Draamateatri suures saalis Collinsi romaanil põhinev Priit Pedajase lavastus "Naine valges. Suvine impressioon". "Naine valges" – The Woman in White, 1860; ek: Varrak 2004 "Kuukivi" – The Moonstone, 1868; ek: Ajakiri "Noorus" 1957, nr. 11 – 1958, nr. 9 lisa; Eesti Raamat 1985 sarjast Põnevik "Jutustus õnnekütist ja Glenwith Grange'i käskijannast"; ek: kogumikus "Kinnimüüritud tuba. Kuulsaid jutte: hirmu, õudust ja põnevust.", Ilo 2009 Wilkie Collins. Naine valges. Draamateater Wilkie Collins Information Pages Wilkie Collins. Ulmebaas Olive Logan. Wilkie Collins charms. The World Sunday, 29 September 1889. See on elementaarne, Watson! Lugemissoovituse blog, 9. juuni 2009
Doomino

Doomino on 2–6 inimese lauamäng. Igale mängijale jagatakse kätte seitse klotsi, ülejäänud pannakse tagasi maha. Klotse tuleb asetada lauale nii, et uue klotsi ühe osa täppide arv kordaks rivi viimase klotsi viimase osa täppide arvu. Kui sobivat arvu pole, siis tuleb maast uus klots võtta. Võidab see, kellel klotsid enne otsa saavad või vähem klotse kätte jääb. Doominoefekt Doominoteooria
Võitluskunstid

Võitluskunstid on ulatuslikud võitlusviiside ja -traditsioonide süsteemid. Kõigi võitluskunstide eesmärk on sama: lüüa vastast füüsiliselt või kaitsta end füüsilise ohu eest. Mitmete võitluskunstide teooria tugineb suuresti usundile; nii seostuvad Aasia võitluskunstid sageli budismi, hinduismi, taoismi, konfutsianismi või šintoga. Tihti on võitluskunstidel oma aukoodeks, vahel on need seotud ka traditsioonilise või rahvameditsiiniga (nt qigong ja nõelravi). Võitluskunste on nimetatud niihästi kunstiks, teaduseks kui ka spordiks. Mitmeid neist harrastatakse kontaktspordina, kuid samuti võidakse võistelda teatud võtete soorituses, sarnaselt nt iluvõimlemise või vettehüpetega. Kuigi enamasti peetakse võitluskunstide all silmas paljakäsi võitlemist, kasutatakse mõnes traditsioonis ka relvi: vehklemises mõõka, gatkas kaigast, kyūdōs vibu jne. Tänapäeval seostatakse terminit võitluskunstid tavaliselt Kaug-Ida päritolu võitlusviisidega nagu taekwondo, karate, aikidō ja judo. Samas pärineb hulk võitluskunste mujaltki: poks ja mõned ajaloolised mõõgavõitlusviisid Euroopast, capoeira Lõuna-Ameerikast, sambo Venemaalt jne. Vöösüsteem Jaapani võitluskunstides
Triktrak

Triktrak ehk backgammon on üks maailma vanemaid kahe inimese lauamänge. Mängulaual on 24 kitsast kolmnurka ehk kiilu, millel paiknevad kivid. Kummalgi mängijal on mängu alguses laual 15 kivi. Eesmärk on esimesena kõik oma kivid laualt eemaldada. Kive liigutatakse kahe täringu veeretamisel saadud arvu jagu.
Maire Liivamets

Maire Liivamets (sündinud 9. mail 1950) on eesti kirjanduskriitik ja -teadlane. Ta töötab Eesti Rahvusraamatukogu teenindusosakonnas eesti kirjanduse referendina. Kiilulööjad Eesti mõtteloos, Postimees, 19. oktoober 2007 Igatsus elutarkuse järele, Virumaa Teataja, 7. jaanuar 2010 Milleks on vaja lugemisaastat, Virumaa Teataja, 19. veebruar 2010 Suve hele ja valus valgus, Virumaa Teataja, 31. august 2010 Liivametsa lugemised Eesti Rahvusraamatukogu
Portsmouth (täpsustus)

Portsmouth on mitme koha ja asja nimi Portsmouth, linn Inglismaal Hampshire'i krahvkonnas Portsmouth, Dominica suuruselt teine linn Portsmouth, linn USA New Hampshire'i osariigis Portsmouth, linn USA Ohio osariigis Portsmouth, linn USA Rhode Islandi osariigis Portsmouth, linn USA Virginia osariigis Portsmouth FC, Inglismaa jalgpalliklubi
Must teemant (film 2004)

"Must teemant" (flaami keeles "De duistere diamant") on 2004. aastal stuudios Antares valminud flaamikeelne Belgia lastefilm, mille aluseks on Hollandi kunstniku Willy Vandersteeni samanimeline koomiks. Perekondliku seiklusfilmi režissöör on Rudi Van Den Bossche. Peaosades on Joeri Busschots, Céline Verbeeck, Dirk Roofthooft, Peter Van den Begin ja Thekla Reuten. Muusika autor on Brian Clifton. Filmi peategelased on õde ja vend Suske ja Wiske. Koos onu ja tädiga Hollandis suvevaheaega veetes leiavad nad teemandi, mille kingivad tädi Sidonale. Paraku kuulub teemant kurjale võlurile ning tädi jääb raskesti haigeks. Et teda päästa, lähevad Suske ja Wiske teadlase abiga 15. sajandi Hollandisse. Filmi pikkus on 88 minutit. http://www.filmiveeb.ee/index.php?leht=filmid&id=1660
Fortschritt

VEB Fortschritt oli Saksa Demokraatliku Vabariigi riiklik põllumajandustehnika tootmiskoondis, mis asus Neustadt in Sachsenis. Koondis tegutses aastatel 1951–1991, kuni see erastati ning hakkas kandma nime MDW Fortschritt. 1997. aastal ühines Case IH kontserniga ja lõpetas põllumajandustehnika tootmise Fortschritti kaubamärgi all. Põhitoodang oli traktorid, kombainid ja põllutöömasinad, mis olid Nõukogude Liidu, sh Eesti NSV põllumajanduses kõrgelt hinnatud. Võrreldes Nõukogude Liidus toodetud sarnaste masinatega olid Forschritti toodetud masinad insener-tehniliselt hästi läbimõeldud, suhteliselt hea kvaliteediga, aga nõudsid korrashoiu ja remondi tegijatelt asjatundlikku täpsust Eestis on siiani kasutusel (iseliikuvad) liikurniidukid E-301 E-303, silokombainid mudelid E-280. E-281C, teraviljakombainid E-514 ... E-524 järelveetav lintlaadur-konveier E-062, järelveetav trumliga silokombain E-065, kaaruti-vaaluti E247, järelveetav kartulikombain E-671 järelveetavad heinapressid K-442 ja K-453, K534, K-530 Koristatud seemnete ja seemnevilja puhastamise ja sorteerimise seadmed kuivatites K-531 Giant ja K-541 Super Šassiitraktorid RS-09, GT122 ja GT124 ja sellele sobiv niiduk küljele E-143, kartulivõturootor taha E-655, seemnekülvik keskel A-188,pöördader keskele B-157, pöördader taha B-158, äke taha B-391, tsentrifugaal-väetiselaotur taha D 020/2 Väetisekülvik ette D 344/S; mitmeti seadistatav taimeharimise seade keskele D-344/S, esilaadur T150 keskele kuue tööorganiga kopa asendusena, virnasti T180 keskele kopa ja aluste kahveltõstuki vahetatav liidesega, rootorhari T-934 keskele ja analoogne rootorhari T-936 taha, generaator GT-299 keskele kompressor GT-298 keskele, ~180° pööratav laadur keskele T-157. söödajagamise haagis F-935, kolme suunda kallutatav veokast KA1 keskele, kaaruti-vaaluti K-247 taha, pritsimisseade S-293 keskele ja ette, looreha E-451 taha, vaheltharimisseade P-420 keskele kokku vähemalt 47 seadet, millel on üle 10 vahetatava tööorgani. Klaus Krombholz - Landmaschinenbau Der DDR: Licht Und Schatten Dlg-Verlag Gmbh 2008, ISBN 3769007174.
Aineosake

Aineosake, ka korpuskul, on aine väike osa, millel on mass, ruumala ja muud iseloomulikud omadused. Aineosakese mõiste sõltub valdkonnast, kus seda kasutatakse. Osakestefüüsikas nimetatakse aineosakesteks enamasti elementaarseid fermione. Keemias kutsutakse aineosakesteks molekule, aatomeid ja ioone. Aineosakeseks võib nimetada ka näiteks liivatera. Elementaarosakesed Kvargid (u-kvark, d-kvark, s-kvark, c-kvark, b-kvark, t-kvark) Leptonid (elektron, müüon, tauon, elektronneutriino, müü-neutriino, tau-neutriino) Liitosakesed Aatomid Molekulid Neutronid Prootonid Osake Standardmudel Väljaosake Antiosake https://www.eki.ee/dict/vsl/index.cgi?Q=korpuskul
Sylvester Tegetmeyer

Sylvester Tegetmeyer (ka Silvester Tegetmeier; surnud 1552 Riias) oli Liivimaa olulisemaid usureformaatoreid, selle radikaalsema suuna esindaja. Tegetmeyer pärines Hamburgist, kuid tema noorusest pole midagi teada. 1510. aastatel õppis ta Rostocki ülikoolis ning sai 1519. aastal magistriks. Pärast seda oli ta lühikest aega Rostocki Maarja kiriku kaplan ning seejärel Jakobi kiriku jutlustaja. Seal töötades puutus ta kokku Joachim Slüteriga, kes teda reformatsiooniga tutvustas. Lõplikult liitus Tegetmeyer reformatsiooniga aga seejärel, kui ta 1522. aastal Riiga saabus. Temast sai Andreas Knopkeni järgija ja peagi ka abiline. Sama aasta sügisel alustas ta juba teise iseseisva jutlustajana Riia Jakobi kirikus tegevust. Ta osutus Knopkenist tunduvalt radikaalsemaks usulevitajaks, kes oli valmis ka vanausulistega tõsisesse konflikti minema. Võimalik, et just tema jutlused põhjustasid Riias pildirüüsteid. Tegetmeyer lootis reformatsiooni levitada aga ka mujale üle Liivimaa. Oma tegevuses leidis ta tugeva toetaja Riia linnasündik Johann Lohmülleris, kellega koos ta 1525. aastal maapäevale sõitis. Seal jutlustas Tegetmeyer mitu korda päevas ja võitis reformatsioonile rohkelt uusi toetajaid. Samas astus tema vastu tugevalt välja Harju-Viru rüütelkond, kelle esindajad ähvardasid teda noaga ja sundisid kirikust lahkuma. Seejärel jutlustas Tegetmeyer vabas õhus. 1525. aastal puhkesid pildirüüste ja tõsine konflikt linlaste ja piiskop Johann Blankenfeldi vahel aga Tartus. Linnas oli vaid üks luterlik jutlustaja, Melchior Hoffmann, kes oli teoloogilise hariduseta ning kaldus müstitsismi. Linnarahva rahustamiseks palus Tartu raad Riiat endale mõni jutlustaja abiks saata. Tegetmeyer saabuski veebruaris Tartusse ja jutlustas seal üle kahe nädala mitu korda päevas. Ta aitas koostada ka Tartu luterlikku usukorraldust. Tegetmeyeri plaanides oli ka üle-Liivimaalise luterliku kirikukorralduse koostamine, millest ta andis teada 1526. aastal. See plaan siiski käiku ei läinud, sest 1529. aastal koostasid luterlikes linnades kasutust leidnud kirikukorralduse hoopis Preisimaa reformaator Johann Briesmann ja Knopken. Tegetmeyer asus samas aga Preisimaa-vastaste tegelaste ridadesse, lootes reformatsiooni edendamist Riia kodanike ja Liivi ordu koostöö läbi. Tegetmeyer jäi Liivimaa üheks olulisemaks kiriku-uuendajaks kuni oma surmani Riias 1552. aastal.
Kalmõkkia

Kalmõkkia Vabariik on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Lõuna föderaalringkonnas. Kalmõki autonoomne piirkond moodustati 1920. aastal ja nimetati autonoomseks vabariigiks aastal 1935. Teise maailmasõja ajal oli Kalmõkkia Saksa okupatsiooni all. Kalmõkke süüdistati massilises koostöös sakslastega ning vabariik likvideeriti 1943. aastal. Kalmõkid küüditati Siberisse ja Kesk-Aasiasse. 1956. aastal kalmõkid rehabiliteeriti ja taastati autonoomne oblast, mis 1958. aastal muudeti Kalmõki ANSV-ks. 18. oktoobril 1990 võttis Kalmõki ANSV Ülemnõukogu vastu "Deklaratsiooni riiklikust suveräänsusest", vastavalt millele muudeti Kalmõki ANSV Kalmõki NSV-ks. 24. mail 1991 kinnitas Vene NFSV Rahvasaadikute Kongress muudatuse, tehes vastava paranduse Vene NFSV konstitutsiooni. Pärast NSV Liidu lagunemist muudeti Kalmõki NSV 21. aprillil 1992 Kalmõkkia Vabariigiks. Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid: Gorodovikovski rajoon (Городовиковский район) Iki Buruli rajoon (Ики-Бурульский район) Jašalta rajoon (Яшалтинский район) Jaškuli rajoon (Яшкульский район) Justa rajoon (Юстинский район) Kettšenerõ rajoon (Кетченеровский район) Lagani rajoon (Лаганский район) Malõje Derbetõ rajoon (Малодербетовский район) Oktjabrski rajoon (Октябрьский район) Prijutnoje rajoon (Приютненский район) Sarpinski rajoon (Сарпинский район) Tselinnõi rajoon (Целинный район) Tšernozemelski rajoon (Черноземельский район) 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest kalmõkke 162 740 (57,4%) ja venelasi 85 712 (30,2%). Suuremad vähemusrahvad olid dargid (7590 ja 2,7%), kasahhid (4948 ja 1,7%) ja tšetšeenid (3343 ja 1,2%).  Kalmõkkia – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Professorite Instituut

Professorite instituut oli Tartu Ülikooli juures aastail 1828–1838 tegutsenud institutsioon Venemaa ülikoolidele õppejõudude ettevalmistamiseks. Professorite instituut loodi 1828. aastal George Frederic Parroti eestvedamisel. Sellekohase taotluse esitas ta tsaar Nikolai I-le 1827. aastal. Vene rahvusest kandidaadid Professorite instituudi kahekümnele kohale valiti katsete alusel Moskva, Peterburi, Vilniuse, Kaasani ja Harkovi ülikoolist. Õpingud Tartu Ülikoolis kohalike professorite juhendamisel kestsid neli aastat, millele järgnes kaheaastane täiendus välismaa ülikoolides. Instituudi teise lennu komplekteerimine algas pärast esimese lennu välismaale saatmist 1832. aastal. Teises lennus oli Tartus kuus kasvandikku, kes suunati 1838. aastal ilma praktikata välismaal tööle Venemaa kõrgkoolidesse. Koolituse Professorite instituudis läbis kokku 22 professorit. Professorite instituudi töökogemusest sai alguse õppejõudude-juhendajate süsteem teadurite ettevalmistamisel. Instituudi kasvandike väitekirjad olid oluliseks panuseks teaduse arengusse. 1832. aastal kaitsesid instituudi kasvandikud seitse filosoofiadoktori, viis meditsiinidoktori, ühe õigusteaduste doktori ja kolm filosoofiamagistri väitekirja. Teise koosseisu kasvandikud kaitsesid kaks meditsiinidoktori väitekirja ning neli filosoofiadoktori väitekirja – kaks ajaloos ja kaks astronoomias. Tartu ülikooli Professorite instituudi kasvandikeks olid hilisemad tuntud teadlased ja Peterburi Teaduste Akadeemia liikmed kirurg Nikolai Pirogov, ajaloolane Mihhail Kutorga, astronoom Aleksei Savitš. Tartu Ülikooli ajalugu II, 1798–1918. Koostanud Karl Siilivask. Eesti Raamat, Tallinn, 1982.
Nino Ananiašvili

Nino Ananiašvili (ka Nina Ananiašvili, gruusia ნინო ანანიაშვილი; sündinud 28. märtsil 1963 Thbilisis) on gruusia baleriin. Ta alustas balletiõpinguid 1969. aastal Thbilisis (olles tegelenud iluuisutamisega, tuli 1973. aastal Gruusia noorte meistriks). 1976. aastal astus Moskva balletikooli, kus tema õpetajaks oli Natalja Zolotova. 1980. aastal oli tal lavadebüüt koolilavastuses "Coppelia". 1981. aastast kuulus ta Suure Teatri balletitruppi. 2004. aastal naasis Mihheil Saakašvili kutsel Gruusiasse ja sai Gruusia Phaliašvili-nimelise ooperi- ja balletiteatri kunstiliseks juhiks. 1998. aastast on ta abielus Gruusia diplomaadi ja poliitiku Grigol Vašadzega. Neil on kaks last. Ta on 2006. aastast Gruusia presidendi Mihheil Saakašvili poja ristiema. http://www.geotimes.ge/index.php?m=home&newsid=2416 Nino, lihtsalt Nino – ilma igasuguse priimata. Postimees, 9. veebruar 2011
Kassatsioon

Kassatsioon on jõustumata kohtuotsuse peale edasikaebamine õigusküsimustes ning selle läbivaatamine kõrgema astme kohtus ilma faktiküsimuste ümberhindamiseta. Termin pärineb prantsuse kohtusüsteemist. Eestis vaadatakse asju kassatsiooni korras läbi Riigikohtus. Kriminaalasjades sätestab KrMS § 364 lõige 5, et Riigikohus ei või tuvastada faktilisi asjaolusid. Siiski on Riigikohus asunud seisukohale, et see keeld ei tähenda, et olemasolevaid tõendeid ei võiks üldse hinnata (Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 10. oktoobri 2000. a otsus asjas nr 3-1-1-85-00). Tsiviilasjades arvestab Riigikohus kassatsiooninõude põhjendatuse kontrollimisel vaid faktilisi asjaolusid, mis on tuvastatud alama astme kohtu otsusega (TsMS § 687 lõige 3 lause 1). Tsiviilasjas 3-2-1-148-05 märkis Riigikohus, et ainuke põhjus Riigikohtus tõendeid uurida on ringkonnakohtu poolt menetlusõiguse rikkumise tuvastamine. Haldusasjades sätestab kehtiva HKMS § 64 lõige 2, et Riigikohtu otsus põhineb alama astme kohtu otsusega tuvastatud faktilistel asjaoludel. Riigikohus ei tuvasta kaebuse aluseks olevaid faktilisi asjaolusid. Alates 1. jaanuarist 2012 jõustunud HKMS kassatsioonimenetluse sätted (§§ 229 jj) on sõnastuselt analoogilised kehtiva TsMS sätetega. Riigikohus on siiski pidanud võimalikuks erandina arvestada faktilisi asjaolusid, mida pole tuvastatud alama astme kohtu otsusega, juhul kui asja lahendatakse lihtmenetluses (Riigikohtu halduskolleegiumi 27. juuni 2018. a otsus nr 3-18-306/41). Apellatsioon Kassatsioonikohus Kassatsioonimäärus Kassatsioonitähtaeg Kassatsioonkaebus Kassatsioonprotest
Räätsad

Räätsad ehk rajad on jalanõude külge kinnitatavad vahendid pehmel pinnal (lumel, soos) kõndimiseks. Varem valmistati räätsad nahast või punuti vitstest. Neid on kasutatud nii inimeste kui ka hobuste liikumise kergendamiseks. Räätsadega ei vaju läbi pehme ja märja rabapinnase, talvel hoiavad räätsad pehme lumekihi eest. Räätsasid on võimalik kiirelt jalga panna ja ära võtta. Jalgade kuivana hoidmiseks kasutatakse sääriseid ja lastele on lasteräätsad. Räätsad on umbes 6000 aastat vanad, kuid arvatakse, et räätsad olid olemas juba enne suuski, mille vanuseks loetakse 8000 aastat. Arvatavasti oli suusa ja räätsa eelkäija midagi vahepealset – lauajupid seoti toornaharibade abil jalgade külge, et paremini suure lume peal püsida. Räätsad olid algselt abivahendiks jahipidamisel ning vahemaade läbimiseks, et uusi alasid avastada või lihtsalt ühest asulast teise saada. Räätsade esimesed kasutajad olid Kesk-Aasia, kust lumeräätsad liikusid Siberi kaudu Skandinaaviasse ja Beringi väina kaudu Põhja-Ameerikasse. Kõik toimus vahemikus 30 000- 5000 aastat e.m.a. Euroopas räätsad unustati mõneks ajaks, kuni 15.sajandini, kui avastati taas Ameerika. Prantsuse kolonialistid nimetasid indiaanlaste varustuse hulka kuuluvaid lume peal käimiseks mõeldud puuraame ja punutud põhjaga vahendeid tennisereketiteks. Hiljem kasutasid nad neid ise ka ja Kanada armee varustusse kuuluvad räätsad tänapäevani. Räätsad on 30 aasta jooksul teinud revolutsioonilise muutuse. On muudetud räätsade materjali ja kinnitusi. Tänapäeva räätsad on puust raamiga ning vastupidavad. Nende valmistamisel kasutatakse alumiiniumi, plastikut, Hypaloni; sidemed on tehtud reguleeritavateks ja kand liikuvaks; räätsa alla on kinnitatud libisemisvastaseid hambaid ning vajadusel saab juurde monteerida lumel püsivust parandavaid sabasid; eraldi räätsasid valmistatakse nii meestele, naistele kui ka lastele, arvestades nende kehakaalu ja pikkust. Räätsad on kõndimiseks ja jooksmiseks. Vanad eestlased kutsusid räätsi rajadeks ehk soorajadeks, soo-rätsideks. Räätsad tehti metsa või raba ääres puuokstest, -juurtest ja -koorest ning seoti jala otsa. Kui lauajupp saadi jala külge kinni seotud, võis minna metsa jahile, puid varuma, sood ületama, suvel märjal heinamaal heina tegema või vastu kevadet külmunud lumekoorikul kõndima. Vihmastel suvedel kinnitati räätsad ka hobustele kapjade külge, et hein lohistiga kuivale vedada. Talvel kasutasid räätsasid jahimehed. Kartmata läbivajumist sai nõnda hõlpsasti üle lumehangede ja jõgede, kus jää oli õhuke. Räätsamatk Padinad Suusad Levo Tohva. Räätsade ajaloost. Tee ise räätsad
Andreas Reinberg

Andreas Reinberg (sündinud 2. juulil 1967 Tallinnas) on Eesti riigiteenistuja. Ta töötab tuletõrjuja-päästjana. Reinberg on alates 2008. aastast päästjate usaldusisik. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina ja sai 1413 häält, millest ei piisanud Riigikokku pääsemiseks. Facebook: Andreas Reinberg Riigikokku VVK, Riigikogu valimised 2011: Andreas Reinberg Tiit Reinberg, Türi päästja alustab näljastreiki, Järva Teataja, 3. detsember 2009