laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lochamer Liederbuch

Lochamer Liederbuch 'Lochami lauluraamat' (ka Locheimer Liederbuch või Lochheimer Liederbuch) on umbes 15. sajandi keskpaika dateeritud ja oletatavasti Nürnbergis kirja pandud käsikirjaline muusikakogumik, muusikaliselt stiililt nii hiliskeskaega kui ka vararenessanssi liigituv. Käsikirja peetakse 15. sajandi Saksamaa muusika kõige olulisemaks säilinud allikaks. Käsikiri asub Berliini Riigiraamatukogus kogus kirje "Ms. Mus. 40.613" all. Käsikirja 93 leheküljel on 45 ühe- kuni kolmehäälset laulu. 44 laulu on saksakeelsed, üks hollandikeelne. Mõnede allikate järgi on laule 47 või 50; erinevused tulevad asjaolust, et osa laule on mitme versioonina, osa vaid katkendid või puudub neil pealkiri või tekst. Peaaegu pooled lauludest on teada ainult selles käsikirjas. Laulud on stiililt ja sisult erinevad. Käsikiri on oma nime saanud Nürnbergi kaupmeheperekonna Lochami (ka Lochhaimi või Lochheimi) järgi, kelle omanduses lauluraamat pikalt oli. Peamine kirjapanija arvatakse olevat vend Jodocus Windsheimist, keda on peetud Nürnbergi organisti ja helilooja Conrad Paumanni õpilaseks. Käsikirja põhiosa on dateeritud aastaisse 1451–1453; täiendusi on tehtud 1460. aastani. Kogumikus on näha ilmaliku muusika osatähtsuse tõusu vaimulike laulude kõrval ("All mein’ Gedanken, die ich hab", "Ich fahr dahin", "Der Wald hat sich entlaubet" ja "Ich spring an diesem Ringe"). Üksikutel lauludel on teada autor, nagu Salzburgi munk ja Oswald von Wolkenstein ("Wach auf, mein Hort"). Käsikirja teises osas on pealkirja "Fundamentum organisandi" all Conrad Paumanni 31 orelitabulatuuri. Kaks osa köideti kokku arvatavasti üsna vahetult pärast nende valmimist. Glogauer Liederbuch Buxheimer Orgelbuch Lochamer Liederbuch. - Historisches Lexikon Bayerns Lochamer Liederbuch andmebaasis International Music Score Library Project (IMSLP) D-B MS Mus. 40613 (Lochamer-Liederbuch; Fundamentum organisandi of Conrad Paumann). Staatsbibliothek zu Berlin - Preußischer Kulturbesitz, Berlin, Germany. - The Digital Image Archive of Medieval Music (DIAMM) Lochamer Liederbuch. - Historisches Lexikon Bayerns (käsikirja tutvustus, saksa keeles)
John Carri elamu

John Carri elamu on Kreenholmi Manufaktuuri direktori 1893. aastal valminud elamu. Hoone ehitati arhitekt Paul Alischi projekti järgi Kreenholmi vabriku tollasele direktorile John Carrile. Praegu asub Hoone Narvas, Kreenholmi linnaosas aadressil Joala tn 18. Hoone on riiklik kultuurimälestis. Tegemist on üks esinduslikuma Kreenholmi linnaosas asuva hoonega, mis tõmbab endale tähelepanu mitmete huvitavate arhitektuuridetailidega. Kreenholmi linnaosas kujunes direktorielamute näol eraldi hoonetüüp, mis rajati Inglismaa tööstuslinnade eeskujul. Historitsistlik maja paistab silma oma eri arhitektuuristiilide seguga: ühelt poolt saab leida uusgooti jooni kitsaste kõrgete akende ning trepihallis asuva metallkonsoolidel gootipärase trepi näol, teiselt poolt me näeme ümmarguste kaartega uksed, mis viitavad juba uusrenessansile. Hoone oli ehitatud punasest tellisest, mis oli iseloomulik ka Inglismaa tööstuslinnade arhitektuurile. Katusel asuvat astmelist viiluosa võib aga seostada II maailmasõjas hävinud Narva vanalinnaga, mida peeti omal ajal Läänemere barokipärliks. Lisaks stiilide kooslusele ning dekoorielementide rohkusele tõmbab hoone endale tähelepanu ka oma katusekorrusega, mis paistab silma kahe põhikorruse taustal. Esialgne maja ehitati sümmeetrilisena ning selle põhja pool asuv juurdeehitis pärineb hilisemast perioodist. Eriti suurt tähelepanu nõuavad sepistatud dekoreerimiselemendid, mille hulgas on rõdu, terrassi ja sisetreppi piirded ning sissepääsu varikatuse dekoor. Hoone fassaade kaunistavad keraamilised elemendid. Vaatamata sellele, et Narva sai tugevalt kannatada II maailmasõjas, enamik originaalseid detaile on säilinud tänapäevaseni: näiteks välised punasest tellisest seinad, metallilised ehitusdetailid, malelauamustriline põrand ja mõned teised, mis annavad hoonele ajaloolist lisaväärtust. Hoone funktsioon on hiljem korduvalt muutunud. Pärast direktori lahkumist asutati 1917. aastal hoonesse Narva Punakaardi staap. Hiljem Nõukogude ajal, pärast II maailmasõjas hävinud maja osade rekonstrueerimist, olid hoones raamatukogu ja klubi. 2015. aastal avati esinduslikus hoones Eesti Kunstiakadeemia Narva residentuur, mis pakub kunstnikele elamisvõimalust. Hoone suur eelis on seal valitsev ajalooline ning ühtlasi unikaalne õhkkond, mis võib saada inspiratsiooniallikaks. Lisaks oli see elamu Eesti esimeste hoonete seas, kus hakati kasutama keskkütet. "Kreenholmi direktori Karri elamu". Kultuurimälestiste register. Vaadatud 17.05.2022. Merike Ivask (2017). Kreenholm = Кренгольм = Kreenholm. SA Narva Muuseum. Lk 132. Ivan Lavrentjev (2021). "Narva vanalinna taastamine ja erinev ajaloomälu". Eesti kultuurileht Sirp. Vaadatud 17.05.2022. Viitamistõrge: Vigane <ref>-silt. Viide nimega :1 on ilma tekstita.
Anne Vasar

Anne Vasar (19. oktoober 1966 – 7. märts 2022) oli eesti maali- ja vitraažikunstnik. Anne Vasar on õppinud lastekunstikoolis. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli maali erialal[viide?] ning läbinud õpetajakoolituse[viide?]. Ta töötas Antoniuse Gildi klaasikojas ning on õpetanud Tartu Ülikoolis vitraaži. Ta valmistab ka klaasist aknakaunistusi. Juhendamistööd on jagunud ka Tartu Tamme Gümnaasiumis, kunagises Tartu Descartes'i Lütseumis, Põltsamaa Kunstikoolis, Alatskivi lossis ja Alatskivi Kunstide Koolis. Osalenud näitustel aastast 1999 ning olnud Kunstnike Liidu liige 2006. aastast. Anne Vasara abikaasa oli psühhiaater ja Tartu Ülikooli professor Veiko Vasar (16.01.1956–07.03.2015). Eelmisest abielust on Annel tütar. https://tymri.ut.ee/et/sisu/omicumi-galeriis-uleval-anne-vasara-maalid https://www.tartuloodusmaja.ee/uritused/anne-vasara-vitraazinaitus-liblikad-ja-kalad-03-05-30-09-2021/ https://www.tartuloodusmaja.ee/uritused/anne-vasara-maalinaitus-kaduviku-volu-tartu-loodusmajas-11-01-11-02-2021/ https://www.vooremaa.ee/kunstnik-anne-vasar-katab-laua-soogilavva-paaval/ https://www.ekabl.ee/id/vasaranne http://kunstimaja.ee/2022/03/in-memoriam-anne-vasar
Kolmikside

Kolmikside on keemiline side, kus on ühinenud kolm elektronpaari, ehk kaks aatomit jagavad kuut elektroni. Kolmikside kuulub kovalentsete sidemete hulka. Ilmselgelt on kolmikside tugevam kui kaksikside. Kõige tugevam keemiline side on süsinikmonooksiidil ehk vingugaasi molekulil. Õhulämmastik, N2 on samuti seotud kolmiksidemega. Tänu sellele on see molekul väga stabiilne. Termodünaamiliselt on lämmastiku aatomite ühinemine molekuliks soodne ja lämmastiku sidumine ebasoodne. See on üks põhjus miks Maa atmosfääri koostisest ligi 4/5 moodustavad lämmastiku molekulid. Kaksikside Üksikside
Kildad

Kildad on kivimid, mida iseloomustab kildalisus ehk kildaline tekstuur. Kiltadeks nimetatakse kivimeid, mis on suunatud rõhu ehk stressi tingimustes omandanud kihilise või plaatja väljanägemise, kusjuures kihid on orienteeritud risti stressi suunale. Seejuures ei ole tähtis, kas kivim on alles diageneetilises staadiumis või juba moondunud. Seepärast nimetatakse kiltadeks nii savikilta, kilta, fülliiti kui ka kristalset kilta. Savikilda ligilähedasteks sünonüümideks on savikivim ja argilliit. Tegemist on kildalise ilmega settekivimitega. Fülliit on läikiva pinnaga peitkristalliline moondekivim. Fülliit ja kilt ei sisalda enam savimineraale, vaid need on asendunud vilkudega, mis annavadki neile läikiva ilme. Kristalses kildas on aga kristallid, millest kivim koosneb, palja silmaga näha. Kildalise tekstuuriga moondekivimiteks on ka näiteks kloriitkilt ja glaukofaankilt. Mitte kõik geoloogid ei poolda lõpuni ülalpool väidetut. Nende arvates võib kildaks nimetada ainult moondunud kivimit, mistõttu ei ole õige näiteks Türisalu kihistu argilliiti nimetada diktüoneemakildaks. Seega ei kuuluks savikivim ehk savikilt ehk argilliit sel juhul kiltade hulka. See väide on õige küll, aga ainult osaliselt. Kilt on moondekivim, kuid kildalised võivad olla ka mittemoondekivimid. Diktüoneemakilta on siiski soovitatav nimetada argilliidiks, sest nimetusest "diktüoneemakilt" ei ole võimalik välja lugeda, kas "kilt" tähendab moondekivimit või kildalisust. On olemas ka konkreetne kivim, mida nimetatakse kildaks. Selle kivimi puhul on tegemist selgelt moondekivimiga, mis ongi andnud aluse väitele, et kildad peavad tingimata olema moondunud.
1950. aasta Prantsusmaa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

1950. aasta Prantsusmaa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes olid Prantsusmaa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes, mis peeti Nice'is 2.–10. septembril 1950.
Müller

Müller on mitme suguvõsa nimi: Müller (Imukvere), Liivimaa ja Soome aadlisuguvõsa Müller (Kunda), Lüneburgist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa Müller (Loberģi), Holsteinist pärit Liivimaa aadlisuguvõsa Müller (Rūstuži), 1788. aastal aadeldatud Liivimaa aadlisuguvõsa Müller (Uue-Saaluse), Liivimaa aadlisuguvõsa Müller (Valgjärve), Tüüringist pärit aadlisuguvõsa Edle von Müller Moller Moeller Möller Müller von der Lühnen Myller-Rautenfels
Uppsala cancionero

Uppsala cancionero on Veneetsias 1556. aastal trükitud cancionero ehk laulukogumik, milles on enamasti anonüümsete autorite kahe-, kolme-, nelja- ja viiehäälsed villancico'd. Laulukogumik asub Uppsala ülikooli raamatukogus ja see on teadaolevalt trükise ainus eksemplar. Cancionero täispealkiri on "Villancicos de diversos Autores, a dos, y a tres, y a quatro, y a cinco bozes, agora nuevamente corregidos. Ay mas ocho tonos de Canto llano, y ocho tonos de Canto de Organo para que puedan aprovechar los que A cantar començaren. Venetiis, Apud Hieronymum Scotum, MDLVI". Trükis on mõõtudelt väike, 209 x 147 mm. Erinevalt tolleaegsest tavast pole pühendust ega proloogi, mistõttu ei teata, mis asjaoludel kogumik valmis. Lauluraamatut on seostatud Calabria hertsogi õukonnaga. Raamat sisaldab kokku 70 heliteost: 54 villancico't kahele kuni viiele häälele, teemadelt armastus- ja jõululaulud, pastoraalsed ja rahvalaulud; 16 ühe- ja kahehäälset sõnadeta teost: 8 gregoriaani tooni ja 8 orelitooni. Tiitellehe tekst osutab, et need on raamatusse lülitatud õppe-eesmärgil. Raamatu leidis 1907. aasta paiku muusikateadlane ja diplomaat Rafael Mitjana Rootsist Uppsala ülikooli raamatukogust Carolina Rediviva. 1909. aastal avaldas ta raamatu kohta uurimuse, kus ta oli laulude tekstid transkribeerinud ja varustanud need kommentaaridega. Mitjana omistas teosed 16. sajandi algupoole Hispaania heliloojatele, nagu Juan del Enzina, Cristóbal de Morales, Francisco de Peñalosa, Mateo Flecha Vanem jt. Teose faksiimile on andnud hiljem välja muusikakirjastus Alamire (Peer, Belgia; 1984. aastal) ja Biblioteca Valenciana (Valencia, Hispaania; 2003. aastal). John Griffiths. El Cancionero de Uppsala. - Musicology Australia, Volume 29, 2007 "Cancionero de Uppsala. - Uppsala Universitetsbibliotek". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. märts 2021. Vaadatud 18. mail 2022. Cancionero de Upsala. - CPDL Valik transkriptsioone kogumiku lauludest andmebaasis Choral Public Domain Library Villancicos de diuersos autores a dos, y a tres, y a qvatro, y a cinco bozes, agora nvevamente corregidos. Ay mas ocho tonos de canto llano, y ocho tonos de canto de organo para que puedam, a prouechar los que, a cantar comencaren. - ALVIN Platform for digital collections and digitized cultural heritage (digitud originaal)
Müller (Rūstuži)

Müller (saksa keeles Müller a. d. H. Rüssel, ′Müller Rūstuži kojast′, eristamaks neid teistest samanimelistest suguvõsadest) oli täpselt teadmata päritolu aadlisuguvõsa. Müllerite päritolu on teadmata. Esimesi teateid nende kohta on XVIII sajandi algusest Riiast. Suguvõsaliin algab Liivimaa õuekohtu advokaadi ja fiskaali Friedrich Christlieb Mülleriga. Tema poeg Jakob Bernhard Müller (1731−pärast 1797) oli Riia linnasekretär. Püha Rooma keiser Joseph II tõstis ta 4. veebruaril (vkj) 1788 aadliseisusse ja sai aadeldamisel nimeks von Müller. Ta võeti 1786. aastal sisseseatud Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse. Pärast aadlimatrikli taastamist võeti ta sinna 12. jaanuaril (vkj) 1797. aastal vastu. Suguvõsa kustus ilmselt XIX sajandi algul. Liivimaa läti distrikt: Lielstraupe (Schloß Groß-Roop) (aprill-juuni 1797, pandivaldus), Rūstuži (Rüssel) (1787−1810) Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980), lk 371. Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 371.
Brando Benifei

Brando Benifei (sündinud 1. jaanuaril 1986 La Spezias) on Itaalia poliitik, Euroopa Parlamendi liige 2014. aastast. Ta valiti Euroopa Parlamenti ka 2019. aastal. "Chi è stato eletto alle Europee". Il Post (itaalia). 28. mai 2019. Vaadatud 4. märts 2020.
Julian Hanses

Julian Hanses (sündinud 31. augustil 1997 Hildenis) on Saksa võidusõitja. Hanses alustas mootorispordikarjääri kardisõidust, millega tegeles aastatel 2010–2015. Tema olulisemad saavutused olid ADAC Kart Masters 2011 klassis X30 Junior klassis teine ​​koht, 2012. aastal X30 Senior klassis sama meistrivõistluste teine ​​koht, 2012. aastal ADAC Kart Bundesendlaufi kaks kolmandat kohta järjest ja 2013 ja tiitel ADAC Kart Masters 2014 seeniorklassis X30. Oma viimasel kardihooajal saavutas Hanses IAME rahvusvahelise finaali X30 vahetusmeeskonna klassis üheksanda koha. 2016. aastal läks Hanses üle vormelisõidule ja alustas oma hooaega Uus-Meremaa Toyota Racing Series'is koos Bruno Baptista, Thomas Randle'i ja Brendon Leitchiga. Üks väheseid sõitjaid, kellel pole varasemat vormelautode kogemust, saavutas ta meistrivõistluste arvestuses 19. koha kui viimane sõitja, kes kõigil võistlustel võistelnud. Ta kogus 226 punkti, kusjuures parimad tulemused olid 12. kohal Teretonga pargil ja Manfeild Autocourse'il. Seejärel tegi Hanses oma vormel 4 debüüdi ADACi Vormel 4 Meistrivõistlustel, kus ta võistles koos Kenneth Gulbrandseni ja Mauro Auricchioga Team Timo Scheideri meeskonna eest. Tal oli raske debüüthooaeg, lõpetades punktideta ja kahe kaheteistkümnenda kohaga Circuit Park Zandvoortis, mis oli parim tulemus üldkokkuvõttes 35. kohal. 2017. aastal jätkas Hanses aktiivselt ADAC Vormel 4 sarjas, kuid läks koos Fabio Schereri, Nicklas Nielseni ja Kim-Luis Schrammiga Team US Racingule. Tema tulemused paranesid klassis teisel hooajal ja ta kogus pidevalt punkte aasta esimesel poolel. Kolmandas sõidus Nürburgringil saavutas Hanses oma esimese poodiumikoha ning sellele järgnenud Sachsenringi sõidus võitis oma klassis esimese sõidu. 82 punktiga saavutas ta tabelis üheteistkümnenda koha. 2018. aastal debüteeris Hanses FIA Euroopa Vormel 3 meistrivõistlustel Team Macon Motorsporti meeskonnas koos Jack Doohani, Lukas Dunneri, Louis Gachoti ja Bent Viscaaliga, tehes oma debüüdi selles klassis alates 2013. aastast. Koduleht (saksa keeles) Julian Hanses saidil Driver Database (inglise keeles)
Rafael Villagómez

Rafael Villagómez Jr. (sündinud 10. novembril 2001 Leónis) on Mehhiko võidusõitja, kes võistleb 2022. aasta FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel Van Amersfoort Racingu meeskonnas. Ta võitis 2019. aastal konkursi Richard Mille Young Talent Academy. 2020. aastal tegi Villagómez autodebüüdi Prantsusmaa Vormel 4 Meistrivõistlustel, võistledes koos Roberto Faria ja Luke Browningiga ka osalise tööajaga Fortec Motorsportiga Vormel 4 Briti Meistrivõistlustel. Ta saavutas Le Castellet's teise koha ja saavutas 121 punktiga meistritiitli kuuenda koha. Briti sarjas saavutas ta alles oma teises sõidus esimese poodiumikoha, olles kolmas. Kuid järgmistel sõitudel ei suutnud mehhiklane seda tulemust korrata ja saavutas edetabelis üheteistkümnenda koha, edestades vaid nelja teist sõitjat. Villagómez osales 2020. aasta Euroformula Open Meistrivõistlustel viimases ringis Circuit de Catalunya ringrajal Drivexiga külalissõitjana koos Glenn van Berloga. Ta liitus Van Amersfoort Racinguga 2021. aasta hooajaks koos Andreas Estneri, Casper Stevensoni ja Matías Zagazetaga. 2021. aastal debüteeris mehhiklane FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel HWA Racelabi meeskonnas, sõites koos Matteo Nannini ja Oliver Rasmusseniga, saades esimeseks Mehhikost pärit piloodiks FIA Vormel 3 sarjas. Villagómezi kahjuks ei suutnud ta kogu kampaania jooksul ühtegi punkti koguda, saavutades edetabelis 29. koha parima võistlustulemusega 13. kohal. Ta sõitis Van Amersfoort Racingu eest hooajajärgsel katsel koos Jack Doohani, Alexander Smolyari, Reece Ushijima ja Filip Ugraniga. Imolas saavutas ta koos Franco Colapinto ja Reece Ushijimaga oma esimese punktikoha. Rafael Villagómez karjääri kokkuvõte saidil DriverDB.com (inglise keeles)
Tulejoonel (telesari)

"Tulejoonel" on Elisa kodumaine originaalsari, mis räägib tõsielulistest sündmustest inspireeritud loo elu hammasrataste vahele jäänud Afganistani sõja veteranist, kellest saab pealinna oma hirmuvalitsuse all hoidev pommimees. Esimene hooaeg esilinastus Elisa Huubis 2020. aasta novembris. Elisa originaalsari „Tulejoonel“ on tipptasemel teostatud põnevik, milles kassi ja hiirt mängivad ühed andekamad eesti näitlejad – tulejoonel on vastamisi Marko Matvere ja Kaspar Velberg. 2021. aasta EFTA filmiauhindade jagamisel pälvis sarjas "Tulejoonel" kaasa teinud Kaspar Velberg parima telesarja meesnäitleja auhinna. Kaspar Velberg – Mark Marko Matvere – Jakob Sten Karpov – Paul Mait Malmsten – Armin Saara Pius – Liis Liis Lass – Eva Karin Tammaru – Erna „Tulejoonel“ on põnevik ja perekonnadraama, milles rulluvad lahti teravad tänapäevased teemad. Sarja keskmes on Marko Matvere kehastatav 57-aastane Jakob Sommer, kelle töö- ja eraelu on karidele jooksnud. Pealtnäha sõbralik ja rahumeelne vanaisa tunneb ühel hetkel, et maailm tema ümber on jäänud võõraks ning otsustab seda plahvatusohtliku missiooniga „parandama“ hakata. Pealinna oma hirmuvalitsuse all hoidvat pommimeest asub jälitama noor kaitsepolitsei tippuurija, keda kehastab Kaspar Velberg. Sari linastus esimest korda PÖFF-il 2020. aastal ja on nähtav Elisa Huubis. [1] Elisa Huub
Tallinna Ülikooli võrkpallinaiskond

Tallinna Ülikooli võrkpallinaiskond (ka Viimsi/Tallinna Ülikool) on Tallinnas asuv Eesti võrkpallinaiskond. Tegemist on Tallinna Ülikooli esindusnaiskonnaga, mis osaleb Eesti meistrivõistlustel ja Balti liigas. *tulemused alates 2003/04 hooajast Eesti meistrivõistlused Meistrid (13): 1955, 1957, 1975, 1976, 1978, 1979, 1992, 1993, 1995, 2004, 2005, 2006, 2022 Teised (7): 1958, 1960, 1961, 1980, 1981, 1998, 2000 Eesti karikavõistlused Karikavõitjad (5): 1961, 1978, 1995, 2003, 2005 Tallinna Ülikool Naiste Balti liiga (võrkpall) Eesti naiste meistrivõistlused võrkpallis Tallinna Ülikooli esindusvõistkonnad Tallinna Ülikool volleybox.net Võitjad 1925–2021 volley.ee
Süü (telesari)

"Süü" on Eesti telesari, mille keskpunktis on 12 aastat tagasi toimunud traagiline surm, mis on kummitanud ühte peret aastaid. Sari põimib omavahel mineviku ja oleviku perekond Kurmi 2021. aasta suvisel puhkusereisil Saaremaale. „Süü“ on toodetud Warner Brothers International Television Productioni stsenaariumi põhjal.[viide?] Linastus esimest korda PÖFF-il novembris 2021. Elisa telesarja esimene hooaeg esilinastus Elisa Huubis novembris 2021. Risto Kurm – Jaan Rekkor Eva Kurm – Epp Eespäev Sepo Kurm – Rasmus Kaljujärv Miko Kurm – Ott Sepp Liivia Kurm – Maarja Jakobson Leen Kurm – Sandra Uusberg Hanna Kurm – Karmel Naudre Triinu Kurm – Elise Pottmann Tanel Kurm – Patrik Pitkve Danniel – Rainer Elhi Emil Lepa – Kris Sirk Joel Lepa – Ago Anderson Leo – Markus Habakukk Stiina – Elina Masing Perekond Kurmi kolm põlvkonda lähevad üheskoos Saaremaale puhkusele. Enne väljasõitu saab perepea Risto anonüümse kirja, milles talle meenutatakse 12 aastat tagasi toimunud traagilisi sündmusi, kui sarnasel perepuhkusel hukkus tema pojapoeg. Kas süü on aegunud? Lootus muretust puhkusest puruneb ja sellest hetkest hakkab hargnema sündmuste jada, mis lõpetab vaikimisvanded ning tõstab pinnale sünged saladused. [1] "Süü" Elisa Huubis
Elis Hallik

Elis Hallik (sündinud 22. aprillil 1986 Pärnus) on eesti helilooja. Elis Hallik alustas kompositsiooniõpinguid Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias 2008. aastal Helena Tulve juhendamisel, 2015. aastal sai magistrikraadi. Aastatel 2012–2013 õppis ta kompositsiooni Lyoni konservatooriumis Michele Tadini ja Robert Pascali juhendamisel. Ta on täiendanud end paljudel meistrikursustel (juhendajad Luca Antignani, Fabio Cifariello Ciardi, Luca Francesconi, Michelangelo Lupone, Yann Robin, Bernhard Gander, Tapio Tuomela, Jean Geoffroy, Klaus Lang). Elis Halliku muusika on kõlanud Austrias, Belgias, Saksamaal, Prantsusmaal, Lätis, Leedus, Ukrainas, Hispaanias, Iisraelis jm. Tema teoseid on esitanud näiteks Ensemble Mosaik (dirigent Enno Poppe), Ensemble Musikfabrik (dirigent Clement Power), Prantsuse Raadio filharmooniaorkester (dirigent Pierre-André Valade), Eesti Riiklik Sümfooniaorkester (ERSO; dirigendid Olari Elts, Baldur Brönnimann), Sinfonietta Rīga (dirigent Erki Pehk), Tallinna Kammerorkester (dirigent Atvars Lakstīgala), ansambel U:, Tallinna Uue Muusika Ansambel, Marcus Weiss (saksofon) jt. Tema muusika on kõlanud festivalil "AFEKT", Berliinis, Peterburis festivalil "remusic.org", ISCMi festivalil World Music Days Tallinnas, IRCAMi "Manifeste" festivalil Pariisis, festivalil "CAFe" Budapestis (Ungari) jm. 2014 – Viini muusika- ja esituskunstide ülikooli rahvusvahelise heliloojate suveakadeemia (ISA) peapreemia teose eest 2017 – tema teos "To Become a Tree" valiti Rahvusvaheline heliloojate rostrumi 10 soovitatud teose hulka 2022 – stipendium "Ela ja sära" Elis Halliku koduleht Biograafia, loomingu ülevaade ja helinäited Eesti Muusika Infokeskuses
Kivimaa

Kivimaa on eesti perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kivimaa 155 inimesel: 66 mehel ja 89 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kivimaa meeste puhul 1449. ja naiste puhul 1089. kohal. Kivimaa oli kõige levinum perekonnanimi vanuserühmas 0–4, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,84. Perekonnanimi Kivimaa oli kõige sagedasem Valga maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 3,96 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Harju maakonna Harju-Madise kihelkonna Ämari mõisavallas talupojale perenimeks Kiwwima(Kivimaa). 1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus Eestis keegi perekonnanime Kivimaa ära ei vahetanud. Uueks nimeks võeti Kivimaa 47 korral, kui loobuti nimedest Teinfeld(Teinfeldt) seitsmel juhul, Kleemann kolmel juhul, Steinberg, Kiimann, Klopetz ja Steinfeldt kahel juhul, samuti nimedest Guutmann, Juntsi, Kommitz, Kranig, Lutt, Pokkats, Teppaskind jne. Otto Kivima, Eesti sõjaväelane (1895–1979) Ervin Kivimaa (Ervin Steinfeld), Eesti NSV ajaloolane ja parteitöötaja (1922–1992) Evelin Kivimaa, eesti ajakirjanik ja kirjanik (1974–) Katrin Kivimaa, eesti kunstiteadlane (1969–) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 19.05.2022) Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Kivimaa. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Kivimaa. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(uus nimekuju): Kivimaa. Kivimaa statistikaameti andmebaasis