laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pantrikuru vangid

"Pantrikuru vangid" (armeenia keeles "Հովազաձորի գերիները") on Vahtang Ananjani seiklusromaan, mille tegevus toimub 1953. aastal Armeenias. "Pantrikuru vangid" ilmus eesti keeles 1957. aastal sarja "Seiklusjutte maalt ja merelt" 16. raamatuna, tõlge oli tehtud venekeelse väljaande põhjal. Raamatu tiraaž oli 30 000 eksemplari. Helisalvestisena ilmus teos CD–l Heliraamatute Kirjastusfondi Helikiri välja antuna 1992. aastal. Romaan avaldati vene keeles esmakordselt Moskvas 1956. aastal kirjastuse Государственное издательство детской литературы väljaandena. Armeenia kinostuudios loodi romaani "Pantrikuru vangid" ainetel samanimeline mängufilm, mis linastus 1957. aastal. Aigedzori küla koolilapsed (poisid Ašot, Gagik ja Sarkiss ning tüdruk Šušik) lähevad mägedesse, et külastada kolhoosi karjafarmi ja vaadata šeflusaluseid vasikaid. Samal ajal paigaldatakse karjafarmi seinale postkast kirjavahetuse tagamiseks. Enne tagasiminekut postitab Gagik naljakirja külasse oma vanematele, milles teatab, et sõidab sõpradega Kaug-Itta "elujuurt" otsima, kuna oli eelmisel õhtul lugenud raamatut "Dersu Uzala". Ta on kindel, et jõuab kohale varem kui postitatud kiri. Tagasiteel kohtuvad nad karjuse poeg Hassoga, kes on laskunud mägedes asuvatelt karjamaadelt orgu, et osta karjustele toiduaineid. Hassoga on kaasas karjuste koer. Ootamatu mõtte ajendil pöörduvad noored rajalt kõrvale, et külastada ilusat Pantrikuru, kuhu viib üle kuristiku kitsas sild. Ašot teab, et kurust on ka teine väljapääs. Enne silla ületamist kaotab Gagik raamatu, mida eelmisel õhtul koos loeti. Peale Pantrikuru läbimist selgub aga, et teine väljapääs on suure varingu tõttu suletud. Noored pöörduvad tuldud teed mööda tagasi, kuid algab lumetorm, mille käigus puruneb olemasolev sild. Jäänud lõksu, asuvad inimesed ja koer Pantrikurus paiknevasse koopasse ajutiselt elama. Puid üle kuristiku langetades üritatakse ehitada uut silda, kuid edutult. Noored peavad nüüd võitlema oma elu eest, sest kaasa võetud vähene toit hakkab lõppema. Lisaks toimub neil ohtlik kohtumine samuti kurusse kinni jäänud pantri ja karuga, kelle eest üritab noori kaitsta koer. Vanemad korraldavad küll noorte otsingu, kuid eksitava kirja tõttu püütakse neid esialgu leida rongidest ja raudteejaamadest. Juhuslikult leitakse Pantrikurusse viivalt teelt noorte kaotatud raamat, mis suunab otsingud õiges suunas ning üle viiekümne päeva kurus vangis olnud noored leitakse ja päästetakse. [1] "Пленники Барсова ущелья" на сайте Internet Movie Database Pantrikuru vangid, esikaane illustratsioon Sarja väljaannete ülevaade Raamatublogi: Pantrikuru vangid
Taheva valla vapp

Taheva valla vapp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Taheva valla vapp. Vapp kinnitati 13. juunil 1996. Kuldsel kilbil külvatuna kolmteist rohelist heraldilist okaspuutaime: kolmes reas igas neli ning nende all, keskel üks taim. Taheva valla lipp Valga maakond Taheva valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Vilkpėdė

Vilkpėdė (poola keeles Wilcza Łapa) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Vilkpėdė valla territooriumil. Vilkpėdė piirneb idas Naujamiestisega, põhjas Vingisega, kagus Burbiškėsega, lõunas Žemieji Paneriaiga, läänes aga üle Nerise jõe asuva Miškiniaiga. Linnaosa asub Vilniuse ja Kaunase vahelise raudtee ääres, sellelt hargneb sealseid ja Žemieji Paneriaisse jäävaid tööstusettevõtteid teenindav raudteeharu. Linnaosas asub mööblivabrik, seal on ka Vilniuse soojuselektrijaam. Linnaosas on Vilkpėdė park. Vilkpėdės on kaks raamatukogu, seal asub ka Leedu Riiklik Ajalooarhiiv. Praeguse linnaosa aladel asus elektrijaama alla jäänud Madeleine'i kultuuri asulakoht. Hiljem asus seal Vilniuse eeslinn. Sealsed alad kuulusid XIV sajandil Leedu suurvürstidele, sajandi lõpus läksid aga üle Vilniuse kapiitlile. XVI sajandil kuulusid need maad jesuiitidele. 1529. aastal rajati sinna telliselööv, mille toodangut kasutati Vilniuse kirikute ja elamute ehitamisel. Vaatamata Vilniuse lähedusele oli aga sealne asustus hõre. XVIII sajandil asus sealsetel aladel üksnes neli maja. Piirkond on nime saanud samanimelise tänava ääres asunud lohukivist, mille lohkusid kutsuti rahvasuus hundijälgedeks (Wilcze łapy). Kivi järgi sai nime ka sealne küla, mille nimi kandus omakorda üle hilisemale linnaosale. Vilkpėdė hakkas arenema XIX sajandi teisel poolel. 1862. aastal valmis Peterburi–Varssavi raudtee. 1905. aastaks asus praeguse linnaosa alal kaks samanimelist küla, kus oli kokku 201 elanikku. Aastail 1912–1914 rajati sinna raudteelaste haigla, 1931. aastal oli selle juures asuvas asulas s4 elanikku. XX sajandi keskpaiku asuti Žemieji Paneriaisse rajama tööstusettevõtteid, tööstuspiirkond laienes osaliselt ka Vilkpėdėsse. Muinsuskaitse all on raudteelaste haigla hoonetekompleks, 1932. aastal valminud raudteeviadukt ja 1913. aastal valminud uusgooti stiilis katoliku kirik. Vilkpėdė kirik Vilkpėdė haigla Vilnijos vartai Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 7. augustil 2021.
Vingis

Vingis (poola keeles Zakret) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Vilkpėdė valla territooriumil. Vingis piirneb lõunas Vilkpėdėga, idas Lukiškėsega, kirdes aga üle Nerise jõe asuva Žvėrynasega (linnaosi ühendab sild) ja läänes Nerise jõe teisel kaldal asuva Miškiniaiga. Linnaosas asub Vingise park, kus asub vabaõhulava. Sealsed alad kuulusid XVI sajandil Radzivillidele, seal asus ka puidust mõisakompleks. Piirkond kandis nime Radvilų Lukiškės või Didžioji Lukiškės. Reformatsiooni järel rajati sinna kalvinistide kabel. Kui Stanisław Pius Radziwiłł katoliiklusse pöördus, annetas ta sealse mõisa jesuiitidele, piirkond hakkas aga kandma nime Jezuitų Lukiškės. Sealses kloostrikompleksi peahoone rajati jesuiitide apteegis turustatud likööri ja tubaka müügist saadud tuludest. Hoone projekteeris Johan Christoph Glaubitz. Aastal 1773 omandas kompleksi Vilniuse piiskop Ignacy Jakub Massalski, kes rajas sinna kihelkonnakoolide tarbeks õpetajate seminari. Sealse pargi idaosas oli väike loomade tarandik. Piiskopi surma järel oli sealne kompleks Potockite valduses, seejärel omandas selle Platon Zubov. Edasi kuulus kompleks Vilno kubermangu kubernerile Levin August von Bennigsenile. Sajandivahetuse paiku hakati piirkonda kutsuma Vingiseks või Zakretaseks. Aastal 1812 peatus sealses kompleksis Aleksander I oma kindralstaabiga, hiljem ostis ta 12 000 tukati eest nii sealse hoonetekompleksi kui ka kogu Vingise ala. Veel samal aastal vallutasid ala Prantsuse väed, kes rajasid sinna oma sõjaväehaigla. See süttis aga põlema ja sõja järel seda enam ei taastatud. Piirkonna omandasid inseneriväed, kes kasutasid sealset ala treeninguväljakuna ja suurtükipolügoonina. Nemunase kaldale rajati aga aastal 1857 kuberner Vladimir Nazimovi eestvedamisel kuursaal, kuhu viis tänapäeval looduskaitse all olev pärnaallee ja mille ümbrusse rajati väike park. Aastal 1905 kandis piirkond nime Zakretase mõis ja seal oli 1670 elanikku.. Aastal 1920 ostis Stefan Batory Ülikool sealse ala oma botaanikaaia tarbeks, mis asus seal aastani 1975. Aastal 1930 rajati Vingisesse laskemoonalaod, mille juurde rajati kitsarööpmeline raudtee. Raudtee likvideeriti aastal 1986. Aastal 1931 oli Vingises 35 elanikku. Vingise pargi idaosas asub endine jesuiitide kalmistu, kuhu maeti aastal 1710 katkuepideemia ohvrid. Aastal 1790 maeti Vingisesse kuberner Nikolai Repnini abikaasa, tema haua juurde rajati aga kabel. Vingisesse maeti ka I ja II maailmasõjas langenud Saksa sõjaväelasi. Muinsuskaitse all on Vingise park, I ja II maailmasõja aegne Saksa sõjaväekalmistu ja jesuiitide kloostri hoonetekompleks (kontorihoone, tall, kelder, kaks kasuhoonet, piirdemüür ning eluhoone). Kalmistu Vingis Repninite hauakabel Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905 „Vingio parkas“. Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, t. 1, Warszawa 1938. "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 7. augustil 2021.
Shinya Yamanaka

Shinya Yamanaka (jaapani keeles 山中 伸弥 Yamanaka Shin'ya; sündinud 4. septembril 1962 Higashiōsakas) on jaapani bioloog. Koos John Gurdoniga sai ta 2012. aasta Nobeli meditsiiniauhinna tüvirakkudega seotud avastuste eest. 2015 – valiti USA Meditsiiniakadeemia välisliikmeks  Shinya Yamanaka – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jočionys (Vilnius)

Jočionys (poola keeles Joczuny või Jaczany) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Jankiškės piirneb kagus Jankiškėsega, edelas Gariūnaiga, idas üle Nerise jõe asuva Lazdynėliaiga, kirdes aga Lazdynaiga, millega Jočionyst ühendab sild. Linnaossa jääb veepuhastusjaam, seal asub ka soojuselektrijaam Vilnius-3. Praeguse linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Tõenäoliselt tuleneb nimi isikunimest. Jočionyst on esmamainitud 1744. aastal. Toona oli seal karjamõisaga küla, jõe kaldal asusid ka mõned üksikmajapidamised. 1905. aastal oli külas 134 elanikku. Praeguse linnaosa lõunaosas asus teine küla, mis kandis nime Neskučnaja ja kus oli 66 elanikku. 1931. aastal oli Jočionysis 263 elanikku. Teise maailmasõja ajal hävis Saksa vägede suurtükitules 28 maja. 1959. aastal oli seal 339 elanikku. Jurkštas, Jonas. Vilniaus vietovardžiai. – Vilnius, 1985, lk. 10-11. Гошкевич И.И. Виленская губернія: Полный списокъ населенныхъ мѣстъ со статистическими данными о каждомъ поселеніи, составленный по оффиціальнымъ свѣдѣниямъ. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. Jočionys. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, Kd. 1 (A–J). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1966, 689 lk.
Valve Lüütsepp-Kaasik

Valve Lüütsepp-Kaasik (kuni aastani 1965 Valve Lüütsepp; sündinud 7. mail 1937 Saru vallas Võrumaal) on eesti farmatseut ja endine eesti korvpallur. Ta lõpetas 1955. aastal Tartu 2. Keskkooli ning 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna farmatseudina. Ta on 182 cm pikk. Algul harrastas ujumist, seejärel alustas korvpallitreeninguid Edgar Naaritsa juures. Ta kuulus Eesti NSV noortekoondisse ning võitis NSV Liidu noortemeistrivõistlustel 1954. aastal pronksmedali ning 1955. aastal hõbedamedali. 1956. aastal arvati ta NSV Liidu noortekoondisse. Aastatel 1961–1964 kuulus ta NSV Liidu täiskasvanute koondisse, mille koosseisus võitis kuldmedali 1962. aastal Euroopa meistrivõistlustel ja 1964. aastal maailmameistrivõistlustel. 1961. aastal oli Euroopa karikavõistluste poolfinalist. Valve Lüütsepp-Kaasik mängis 1956–1970 Eesti NSV koondises ja Tartu Riikliku Ülikooli korvpallinaiskonnas. NSV Liidu meistrivõistlustel võitis ta 1957–1960 hõbemedali ning sai 1961. aastal 4. koha. NSV Liidu rahvaste spartakiaadil 1959. aastal saavutas ta hõbemedali ning 1967. aastal 4. koha. NSV Liidu ametiühingute meistrivõistlustel 1958. aastal võitis ta kuldmadali. Eesti NSV meistrivõistlustel tuli ta 13 korda meistriks (1953–1970) ning võitis 10 korda Eesti NSV karika. Hiljem töötas ta Lõuna Kõrgepingevõrkudeses spordimetoodikuna. Ta on olnud tegev Tartu Kalevi naiskomisjonis ning Tartu Linna Rahvasaadikute Nõukogu kultuuri- ja spordikomisjonis. Praegu elab Lüütsepp-Kaasik Paidra külas Võrumaal isale kuulunud veskitalus. 1957 NSV Liidu meistersportlane 1963 Kalevi auliige 1963 NSV Liidu aumeistersportlane 2020 Eesti korvpalli kuulsuste hall Tema õde on korvpallur Vaike Lüütsepp. Lüütsepp, Valve. ESBL Valve Lüütsepp-Kaasik, tulemused Paidra vesiveski Peatänavale. Olev Türn. Eesti Raamat. Tallinn 1968 Eesti korvpall. Portreed. Vello Lään, Märt Ibrus. Eesti Korvpalliliit. Tallinn 2006 Üheksa kaptenit, ehk, Maailma tipule lähedal. Vello Lään. Elmatar. Tartu 2011 Korvpallur Valve Lüütsepp (Kaasik) Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum Valve Lüütsepp-Kaasik – Basket.ee Valve Lüütsepp sõidab Prantsusmaale. Spordileht, 17. september 1962 Intervjuu maailmameistriga 1964. ERR arhiiv Valve Lüütsepp-Kaasik. Postimees, 31. mai 2010 Kuulsuste hall. Korvpall 100
Gariūnai

Gariūnai (poola keeles Garuny) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Gariūnai piirneb idas Jankiškėsega, kirdes Jočionysiga, lõunas aga Aukštieji Paneriaiga. Linnaosas asuvad kruusakarjäär ja osaliselt ka soojuselektrijaam Vilnius-3. Sinna jääb Gariūnai turg, mis on Leedu suurim turg. Gariūnai jääb osaliselt Paneriai erosiooniküngaste maastikukaitsealale. Seal asuv Gariūnai tsirkusorg on loodusmälestisena kaitse all. Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Selle nimi tuleneb tõenäoliselt leedu keele sõnast garas, mis tähendab auru. Kohalike elanike mälestuste kohaselt asusid seal varem allikad, mille ümbrus oli tihti udune. Võimalik on ka nime slaavi päritolu. Aastal 1905 oli külas 31 elanikku. Aastal 1931 oli Gariūnais 64 elanikku. Muinsuskaitse all on Gariūnai linnamägi ja juutide hukkamis- ning matmispaik. Tsirkusoru nõlv Turg Vilnijos vartai https://www.geoportal.lt/map/ Valatkevičius, Adolfas. Gariūnai, kurių nemato prekeiviai. − Iliustr. // Lietuvos aidas. − 1995, lk. 13. Гошкевич И.И. Виленская губернія: Полный списокъ населенныхъ мѣстъ со статистическими данными о каждомъ поселеніи, составленный по оффиціальнымъ свѣдѣниямъ. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 7. augustil 2021.
Thomas Raggi

Thomas Raggi (sündinud 18. jaanuaril 2001 Roomas) on Itaalia kitarrist. Ta mängib kitarri ansamblis Måneskin. Ta on ühtlasi üks ansambli algatajatest. Aastal 2021 võitis ta ansambliga Måneskin Eurovisiooni lauluvõistluse, mis teeb temast esimese 21. sajandil sündinud Eurovisiooni võitja. 2017. aastal Måneskini koosseisus Itaalia X-Factori saates osalemise ajal oli Thomas 14-aastane.
Zaire provints

Zaire provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Angolas. Provints asub riigi põhjaosas, piirnedes Kongo Demokraatliku Vabariigiga.
Luanda provints

Luanda provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Angolas. Maakond asub riigi lääneosas Atlandi ookeani rannikul.
Liudvinavas (Vilnius)

Liudvinavas (poola keeles Ludwinowo) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Liudvinavas piirneb idas Aukštieji Paneriaiga, lõunas Kazbėjaiga, läänes aga Gureliai, Trakų Vokė, Kulokiškėse ja Mūrinė Vokėga. Liudvinavas jääb osaliselt Vokė hüdrograafilisele kaitsealale. Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Küla nimi tuleneb omakorda tõenäoliselt isikunimest. Aastal 1905 oli külas ja selle juures asunud Tyszkiewiczitele kuulunud kõrtsis 335 elanikku. Aastal 1931 oli Liudvinavases 546 elanikku. Aastal 1959 oli seal 576 elanikku. Nõukogude perioodil moodustati sinna Mitšurini nimeline kolhoos, mis keskendus aiandussaaduste tootmisele. Aastal 1969 ühendati küla alad Vilniuse linnaga. Aastal 2012 avati Liudvinavases Vilniuse esimene lemmikloomade kalmistu. Liudvinavases on sündinud poola näitleja ja laulja Stanisław Gruszczyński. Muinsuskaitse all on Vokė jõe raudteesild. https://www.geoportal.lt/map/ Maciejauskienė, Vitalija. Vilniaus miesto vietovardžiai // Mūsų kalba – 1973, Nr.6, lk. 4-5. Гошкевич И.И. Виленская губернія: Полный списокъ населенныхъ мѣстъ со статистическими данными о каждомъ поселеніи, составленный по оффиціальнымъ свѣдѣниямъ. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. Liudvinavas. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, Kd. 2 (K–P). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1968, 465 lk. Vilnijos Vartai "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 7. augustil 2021.
Florentino Pérez

Florentino Pérez Rodríguez (sündinud 8. märtsil 1947) on Hispaania ärimees, keskkonnainsener, endine poliitik ning praegune Madridi Reali president[viide?]. Ta on ka tsiviilehitusettevõtte ACS Group esimees ning tegevdirektor[viide?]. Ta oli ka Euroopa superliiga esimene ja ainus president, aprillis 2021 oli superliiga sunnitud UEFA survel enda tegevuse juba eos lõpetama.[viide?] Profiil saidil Realmadrid.com
Bernina rühm

Bernina rühm on Alpide mäestik Ida-Šveitsis ja Põhja-Itaalias. Seda on peetud Reetia Alpide osaks Kesk-Ida-Alpides. See on üks kõrgemaid Alpide mäestikke, kaetud paljude liustikega. Selle kõrgeim tipp Piz Bernina (4049 m) on idapoolseim neljatuhandemeetrine tipp Alpides. Tipp, kuhu kõige sagedamini ronitakse, on Piz Palü. Bernina rühm on eraldatud Albula Alpidest loodes Maloja kuru ja Ülem-Engadini oruga; Livigno Alpidest idas Bernina kuruga; Bergamo Alpidest lõunas Adda oruga (Valtellina); ja Bregaglia mäestikust edelas Muretto kuruga. Bernina rühmast voolavad välja Adda, Inni ja Mera jõed. Mõistet Bernina Alpid võib kasutada ka laiendatud tähenduses, hõlmates nii Bernina kui ka Bregaglia mäestikud; see on punaseks värvitud ala kaardil (paremal) ja sildistatud 'Bernina Alpen'.  Pikemalt artiklis Šveitsi mägede loend Bernina rühma peamised tipud on: Peamised liustikud: Morteratschi liustik Rosegi liustik Tschierva liustik Palü liustik Scerscen Superiore liustik Scerscen Inferiore liustik Fellaria liustik Kliimamuutus sulatab kõik need liustikud, seda saab näha, kui võrrelda neid kahte panoraami 2013. ja 2019. aastast: Peamised Bernina rühma mäekurud on: Bernina rühmas on mitu mehitatud ja mehitamata mägihütti. Šveitsi Alpid
Kazbėjai

Kazbėjai (ka Kazbiejai, poola keeles Chazbiejewicze) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Kazbėjai piirneb põhjas Liudvinavasega, idas Aukštieji Paneriaiga, lõunas Metropolisega, kagus aga Naujakiemisega. Naujakiemisest eraldab seda vana Hrodnasse viinud maantee, millel asuv sild üle Vokė jõe on muinsuskaitse all. Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Küla nimi tuleneb omakorda isikunimest.XVII sajandil kirjutati selle kohta, et küla nimi tuleneb tatari üliku nimest, kelle sinna elama asunud järglaste, Chazbejievičite, järgi on asula ka nime saanud. Aastal 1905 oli külas 161 elanikku, aastal 1931 oli Kazbėjais 231 elanikku. Aastal 1959 oli seal 241 elanikku. Aastal 1967 ühendati enamus küla alasid Vilniuse linnaga; kagupoolsest osast moodustati Naujasodise küla. Aastal 1995 liideti Vilniusega ka Kazbėjai see osa, mis jäi Vokė läänekaldale. "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 7. augustil 2021. Vilnijos vartai Гошкевич И.И. Виленская губернія: Полный списокъ населенныхъ мѣстъ со статистическими данными о каждомъ поселеніи, составленный по оффиціальнымъ свѣдѣниямъ. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. Kazbiejai. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, T. 2 (K–P). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1968, 106 lk.
Tõrva lipp

Tõrva lipp on Valga maakonnas asuva Eesti linna Tõrva lipp. Lipu kinnitas Eesti Vabariigi riigiminister 24. juulil 1992. Tõrva linna lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on jagatud horisontaalselt kaheks võrdseks väljaks, millest ülemine on oranž ning alumine heleroheline. Kumbki laid moodustab 1/2 lipu kõrgusest. Pantone värviskaala järgi on oranž PMS 021 (C-0, M-51, Y-87, K-0) ning roheline PMS 356 (C-100, M-0, Y-91, K-27). Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11. Tõrva vapp Tõrva sümboolika linnavalitsuse kodulehel
Maloja kuru

Maloja kuru (itaalia: Passo del Maloja, saksa: Malojapass) (1815 m) on kõrge mäekuru Šveitsi Alpides Graubündeni kantonis, mis ühendab Engadini Val Bregagliaga veel Šveitsis ja Chiavennaga Itaalias. See tähistab veelahet Doonau ja Po jõgikondade vahel. Lägh da Bitabergh on kuru lähedal. Maantee Chiavennast Silvaplanasse koos kauguste ja kõrgustega: 0 km Chiavenna 333 m 10 km Castasegna (Itaalia-Šveitsi piir) 696 m 13 km Promontogno 802 m 16 km Stampa 994 m 18 km Borgonovo 1029 m 19 km Vicosoprano 1065 m 27 km Casaccia 1458 m 32 km Maloja kuru 1815 m 33 km Maloja 1809 m 40 km Sils im Engadin/Segl 1798 m 44 km Silvaplana 1802 m Maloja kuru on talvel avatud. Pärast tugevat lumesadu võib tee olla paariks tunniks või terveks päevaks suletud. Isegi kui see on avatud, võib tee olla lumega kaetud, mistõttu on lume-/talverehvid või ketid hädavajalikud.
Tõrva vapp

Tõrva vapp on Eesti haldusüksuse Tõrva linna vapp. Vapp on kinnitatud 24. juulil 1992. Sinisel kilbil hõbedane müüritud kolmeastmelise püramiidikujuline tõrvasulatamise ahi, millelt kerkib hõbedane suitsupilv. Ahju allosas asuv poolkaarekujuline avaus ja suitsupilve südamikus olev leek on punased. Tõrva lipp Valga maakond Tõrvapõletamisahi Tõrva linna vapiks. Uus Eesti, 18. detsember 1937, nr. 344, lk. 14. Tõrva sümboolika Riigikantselei kodulehel
Mehe poeg

See artikkel räägib maalist. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Mehe poeg (täpsustus). "Mehe poeg" (prantsuse keeles "Le fils de l'homme") on Belgia sürrealisti René Magritte'i 1964. aastal valminud maal. Maali peetakse Magritte'i tuntuimaks teoseks. Magritte maalis teose autoportreena. Maalil on mantlis, kõvakübaraga mees, kes seisab madala seina, mere ja pilvise taeva taustal. Suurt osa mehe näost katab hõljuv roheline õun. Üle õuna on näha mehe silmade ülemisi osi. Mehe vasak käsi tundub olevat küünarnukist tahapoole paindunud. Pound, Cath (5. detsember 2017). "Magritte and the subversive power of his pipe". The BBC. Vaadatud 5. jaanuar 2018. Chernick, Karen (12. aprill 2018). "Why Magritte Was Fascinated with Bowler Hats". Artsy.
Daniel Amartey

Daniel Amartey (sündinud 21. detsembril 1994 Accras) on Ghana jalgpallur, kes mängib kaitsja või poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Beşiktaş ja Ghana jalgpallikoondises. 2013. aastal liitus ta Rootsi kõrgliiga klubiga Djurgårdens IF. Ta suundus Rootsi Ghana võistkonna International Alliesi juurest, kus ta oli jäänud silma Djurgårdensi peatreener Magnus Pehrssonile. Aastatel 2014–2016 mängis Amartey Taani kõrgliiga klubis FC København. 2016. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Inglismaa Premier League'i klubiga Leicester City. Hooajal 2015–16 pääses ta Inglismaa kõrgliigas väljakule viies mängus ning tuli samal hooajal klubiga Inglismaa meistriks. Esimese värava lõi ta Inglismaa kõrgliigas 17. detsembril 2016 mängus Stoke City vastu. 2023. aasta juulis sõlmis ta lepingu Beşiktaşega. Ghana jalgpallikoondises debüteeris Amartey 2015. aastal. Ta on kuulunud Ghana koondisse 2015., 2017. ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel ning 2022. aasta maailmameistrivõistlustel. 2017. aastal valiti Amartey Ghana aasta jalgpalluriks. København Superligaen: 2015–16 Taani karikas: 2014–15, 2015–16 Leicester City Premier League: 2015–16 FA Cup: 2020–21 FA Community Shield: 2021 "Black Eagles strengthen defence with Daniel Amartey". bjk.com.tr (inglise). 21. juuli 2023. Vaadatud 23. juulil 2023. Daniel Amartey Leicester City kodulehel
Naujakiemis

Naujakiemis (ka Kazbėjų Naujakiemis, poola keeles Nowosiółki või Chazbijewickie) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Naujakiemis piirneb põhjas Kazbėjaiga, idas Aukštieji Paneriaiga, edelas Metropolisega, lõunas Daniliškėsega, kagus aga Degeniaiga. Kazbėjaist eraldab seda vana Hrodnasse viinud maantee, millel asuv sild üle Vokė jõe on muinsuskaitse all. Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Selle alad liideti Vilniusega aastal 1996. "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 7. augustil 2021.
Degeniai

Degeniai (poola keeles Deginie) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Degeniai piirneb loodes Naujakiemisega, põhjas Aukštieji Paneriaiga, lõunas aga Vaidotaiga. Linnaosa kohal asus varem samanimeline huutor. Selle alad liideti Vilniusega aastal 1996.
Valga vapp

Valga lipp on Valga maakonnas asuva Eesti linna Valga vapp. Vapp on kinnitatud 23. septembril 1997. Rohelisel (Pantone 340CV) kilbil vasakus servas asuvast hõbedasest pilvest väljaulatuv mustas kullaga ääristatud soomusrüüs parem käsi, mis hoiab ülestõstetud kõverat hõbedast mõõka. Valga lipp Valga sümboolika Riigikantselei kodulehel Valga sümboolika Valga linna kodulehel