laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gottlieb Georg Heinrich Meder

Gottlieb Georg Heinrich Meder (22. detsember 1767 Göttingen – 13. november/25. november 1849 Jämaja) oli Eesti vaimulik. Meder lõpetas Göttingenis gümnaasiumi. Ta õppis ka aastatel 1785–1791 (immatrikuleeriti 28. jaanuaril 1785) Göttingeni Ülikoolis. Aastatel 1792–1800 oli ta koduõpetajaks Sandla mõisas. Aastatel 1800–1801 oli ta prorektoriks ning aastatel 1801–1804 rektoriks Kuressaare provintsikoolis ja aastatel 1804–1805 esimeseks õpetajaks Kuressaare kreiskoolis. Ordineeriti 8. augustil/20. augustil 1805 õpetajaks. Oli aastatel 1805–1849 Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja. Tema poeg Leopold Friedrich Meder oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja. Tema vend Carl Justus Wilhelm Meder oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Tema vennapoeg Wilhelm Johann Benedikt Meder oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja (lisaks oli ta veel abielus oma onu tütre Ernestinega). Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Leopold Friedrich Meder

Leopold Friedrich Meder (29. september / 11. oktoober 1803 Kuressaare – 29. jaanuar / 10. veebruar 1878 Kihelkonna) oli Saaremaa vaimulik. Ta õppis aastatel 1820–1823 Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1823–1826 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Korporatsioon Estonia liige. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana Saaremaal. Ordineeriti 5. mail / 17. mail 1835 õpetajaks. Oli aastatel 1835–1840 Jämaja Kolmainu koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1839–1840 oli vikaarõpetaja ja aastatel 1840–1878 õpetaja Kihelkonna Mihkli koguduses. Tema isa Gottlieb Georg Heinrich Meder oli Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja, onu Carl Justus Wilhelm Meder oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, onupoeg Wilhelm Johann Benedikt Meder oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja; Wilhelm Johann Benedikti õde Ernestine oli ka Leopold Friedrichi abikaasa. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Gottlieb Alexander von Schmidt

Gottlieb Alexander von Schmidt (28. detsember 1794 / 8. jaanuar 1795 Valjala – 24. juuli / 5. august 1871 Muhu) oli Eesti vaimulik. Algõpetuse sai koduõpetaja käe all, koduõpetajaks oli vend Friedrich August Heinrich von Schmidt (Ansekülas). Aastatel 1812–1813 õppis Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteadukonnas õppis ta aastatel 1814–1816. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana. Ordineeriti 18. augustil / 30. augustil 1818 õpetajaks. Oli aastatel 1818–1822 Saaremaa Jaani koguduse õpetaja ja 1822–1871 Muhu Katariina koguduse õpetaja. Aastatel 1842–1871 oli ta ka Saaremaa superintendent ja Saaremaa konsistooriumi president; 1846. aastast koolikolleegiumi kaastöötaja. 1861 kullatud rinnarist 1862 Püha Anna orden 3. klass Tema isa August Heinrich von Schmidt ja vanaisa Johann Heinrich Schmidt olid Valjala Martini koguduse õpetajad, tema vend Friedrich August Heinrich von Schmidt oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja, vanavanaisa Heinrich Vick oli Muhu Katariina koguduse õpetaja, onu Andreas Michael Agthe ja onupoeg Wilhelm Andreas Fürchtegott Agthe olid Pöide Maarja koguduse õpetajad. Teine vanaisa Carl Friedrich Agthe oli Tallinna Oleviste koguduse organist. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Coimbra Ülikool

Coimbra Ülikool on Coimbras asuv 1290. aastal asutatud ülikool. See on Portugali vanim ülikool. Coimbra Ülikool kuulub Coimbra gruppi. Coimbra Ülikool Coimbra Ülikool
Kuhi (informaatika)

Kuhi on informaatikas andmestruktuur, mis põhineb puul ja rahuldab "kuhja tingimust": iga tipu võtmeväärtus on alamtippude omast suurem või sellega võrdne. Kuhja juurelement on ühtlasi ka kõige suurema võtmeväärtusega. Tavaliselt esitatakse kuhi arvuti mälus kahendpuuna nii, et juurelement on järjendi esimene element, sellele järgnevad juure kaks alamtippu, seejärel nende alamtippude neli alamtipppu jne. Sel juhul on lihtsasti arvutatav alam- ja ülemtippude asukoht. Kohal i asuva tipu alamtipud asuvad positsioonidel 2i+1 ja 2i+2, kui juurelement on kohal 0. Ülemtipp asub kohal (i-1)/2. Kuhi sobib elementide hulgast minimaalse ja maksimaalse väärtuse kiireks leidmiseks. Kuhja kasutatakse graafi töötlemise algoritmides, näiteks Dijkstra algoritmis. Kahendkuhi Binomiaalkuhi Fibonacci kuhi
Antonio Schinella Conti

Antonio Schinella Conti (tuntud kui abee Conti; 22. jaanuar 1677 Padova – 6. aprill 1749 Padova) oli Itaalia patriitsisoost füüsik, matemaatik, ajaloolane ja filosoof. 10. novembril 1715 võeti ta vastu Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks. Kõige laiemalt tuntakse abee Contit vahekohtunikuna Leibnizi ja Newtoni vahelises vaidluses infinitesimaalarvutuse autorsuse pärast 1715. aastal, mille ta kummalegi osapoolele toetajana esinedes uuesti lõkkele puhus. Ühtlasi mängis ta võtmerolli Newtoni teose "Chronology of Ancient Kingdoms" esimese väljaande, prantsuskeelse autoriseerimata ja vigaderohke tõlke ilmumises 1725. aastal, mis sundis Newtonit omakorda teost läbi töötama ning valmistama ette ingliskeelse väljaande. Pikemat aega Pariisis viibides sõbrunes Conti Charles Francois Du Fay'ga, kes oli tuntud Prantsuse Teaduste Akadeemias tehtud füüsikaliste eksperimentide poolest. Kahest Prantsusmaa-reisist jäänud märkmete põhjal otsustades oli Conti ilmalike kalduvustega ja armastas luulet. Aastate 1726–1747 jooksul kirjutas Conti, kes oli Shakespeare'i suur imetleja, neli blankvärsis tragöödiat Antiik-Rooma ajaloost. Tragöödiakirjanikuna peetakse Contit Vittorio Alfieri eelkäijaks. Contilt pärineb teoreetiline käsitlus tragöödiate struktuurist ja koori funktsioonist neis "Trattato dei fantasmi poetici". Ta kirjutas ka essee "Lettre à Scipione Maffei" Homerose teemal. "Ta kirjutas mõned tragöödiad, mis trükiti Luccas 1765. aastal, ent leiti olevat pigem meeldivad kapis kui huvitavad laval," iseloomustab Conti teoseid "Biograafilises sõnaraamatus" (1812–1817) Alexander Chalmers, "ja tema luuletused on pigem metafüüsilist laadi lõpetamata sketšid kui muusa ehtne toodang." 1739. aastal avaldati Conti kogutud proosa- ja värssteosed Veneetsias kahes köites ning 1756. aastal postuumselt. Itaaliasse tagasi jõudes elas ta vaikselt Padovas ja Veneetsias ning suri 1749. aastal. 1781. aastal laskis Carolina de Conti püstitada Padua linna abee Conti kuju, mille autor on skulptor Felice Chiereghin. 1726 "Giulio Cesare" (tragöödia) 1739 "Prose e poesie" 1743 "Giunio Bruto" (tragöödia) 1744 "Marco Bruto" (tragöödia) 1748 "Druso" (tragöödia) Alexander Chalmers "Abbe Anthony Conti" General Biographical Dictionary, 1812–1817 Alexander Chalmers "Abbe Anthony Conti" General Biographical Dictionary, 1812–1817
Jakuudid

Jakuudid (jakuudi сахалар) on turgi rahvas Ida-Siberis Sahha Vabariigis (Jakuutias). Kõnelevad jakuudi keelt. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaa Föderatsioonis 443 852 jakuuti, neist Sahha Vabariigis 432 290 (45,5% elanikkonnast). 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaa Föderatsioonis 478 085 jakuuti, neist Sahha Vabariigis 466 492 (49,9% elanikkonnast). Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 15 jakuuti, neist 13 Tallinnas. Taimõril ja Jakuutia loodeosas elavaid jakuudi keele murret kõnelevaid dolgaane peetakse eraldi rahvaks. Jakuudid rändasid praegustele asualadele mitme lainena 10.–13. sajandini Baikali järve piirkonnast. Algasukad evengid ja jukagiirid osalt assimileeriti, osalt tõrjuti kõrvale. Jakuudid on turgi rahvastest kõige mongoliidsemate rassitunnustega. Jakuudid erinesid kultuuriliselt oma naaberrahvastest, nad tegelesid hobuse- ja veisekasvatusega, metallitöötlemisega ja savinõude valmistamisega. Elatusallikatena olid olulised ka jahipidamine ja kalapüük. Loode-Jakuutias elavad jakuudid tegelevad ka põhjapõdrakasvatusega. Vene riigi koosseisu sattusid jakuudid 1620.–1630. aastatel. Õigeusu võtsid nad vastu 18. sajandi teisel poolel, kuid teataval määral säilis ka šamanism. Maaviljelusega hakkasid jakuudid tegelema alles 19. sajandi keskel. Uosohhai Päring Statistikaameti kodulehelt
Rangluumurd

Rangluumurd (ladina keeles fractura claviculae) on luumurd rangluus. Täiskasvanud inimestel on see kodarluumurru järel kõige sagedasem luumurd. See tekib inimesel õla peale kukkumisel, otsese (ka väikese) surve tõttu rangluule või (palju harvem, kui varem arvati) kukkumisel väljasirutatud käsivarrele. Harva kaasnevad rangluumurruga veresoonte või närvide kahjustused. RHK-10-s on rangluumurd tähise S42.0 all. Rangluumurd esineb kõige sagedamini vastsündinutel (sealhulgas rasketel sünnitustel) ja üldse lastel (umbes pool kõigist rangluumurdudest) ning noorukitel. Samuti esineb see sõltumatult east nende spordialade harrastajatel, millele on iseloomulik kehaline kontakt teise inimesega, ning sellistel spordialadel nagu suusasport, lumelauasõit, jalgrattasport ja ratsasport. Mootorratturitel võib kukkumisel rangluu murduda löögist kiivri alumiselt servalt. Rangluumurd esineb 70–80 protsendil juhtudest luu keskosas, umbes 15% juhtudest (teistel andmetel 25–30 protsendil juhtudest) lateraalselt, st õlapoolses otsas, 2–5 protsendil juhtudest mediaalselt, st rinnakupoolses otsas. Rangluumurru esimesed sümptomid on nähtav ja kombitav ümar või astmeline koht luus, käsivarre näiv pikenemine ja muutunud peahoiak. Kannatanu tunneb surve ja liigutamise korral valu. Ta hoiab ebateadlikult õlavart ebaloomulikus asendis, mille korral valu on väiksem; seetõttu on õlg nähtavalt ettepoole kaldu. Harva esineb lahtine luumurd (luu ots tungib nahast läbi). Sel juhul saavad mõnikord kannatada närvid ja veresooned. Veresoonte kahjustus võib põhjustada suure nähtava verevalumi. Sageli pannakse diagnoos juba kliinilise uurimise järel; sümptomiteks võivad olla ümarus või astmeline koht rangluus, valu surve korral, kombitavad luuotsad naha all ning krepitatsioon. Diagnoosi kinnitab röntgeniülevaade. Ühel Vana-Egiptuse papüürusel on kirjeldatud rangluumurru ravina õlgade laialeajamist seliliasendis allaviidud abaluudega. Hippokrates kirjeldas tänapäeval konservatiivseks nimetatavat ravi – fikseerimist. [1] (pdf) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. veebruar 2017. Vaadatud 6. mail 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Lucknow

Lucknow on linn Indias, Uttar Pradeshi osariigi pealinn, Lucknow' jaotise ja Lucknow' ringkonna keskus. Asub Gomti jõe ääres, 516 km Delhist ida pool. Linna asutas 1528. aastal Babur. 1775. aastast oli Avadhi vürstiriigi pealinn. 1856. aastal läks linn brittide valdusse. 1857. aasta India ülestõusu ajal piirasid ülestõusnud 5 kuud linnas asunud Briti garnisoni. Linnas asub Bara Imambara paleekompleks. 70% elanikest on hindud ja 26% muslimid. Lucknow on suur tööstuslinn. http://indiapopulation2017.in/population-of-lucknow-2017.html
Tuulekannel

Tuulekannel (inglise keeles aeolian harp, ka æolian harp, ka wind harp) on keelpillide rühma kuuluv muusikainstrument, mida mängib tuul, tekitades n-ö eooliahelisid. Tuulekannel on saanud nimetuse kreeka mütoloogiast tuulejumal Aiolose järgi. Klassikaline tuulekannel kujutab endast kõlakorpusena toimivat puidust kasti, millele on kinnitatud keeled. Asetades pilli kohta, kus puhub tuul, hakkavad keeled võnkuma, tekitades eooliahelisid. Helide omadused sõltuvad keelte materjalist ja läbimõõdust ning häälestusest. Tuulekannel oli tuntud juba antiikmaailmas. Teadaolevalt esimest korda kirjeldas seda Athanasius Kircher (1602–1680) oma raamatus "Phonurgia nova" (1673). Romantismiperioodil sai sellest populaarne kodune muusikainstrument ning käsitöölised valmistavad tuulekandleid tänapäevani. Valmistatud on ka hiiglaslikke tuulekandle põhimõttel töötavaid heliskulptuure. Kuna tuulekandle heli sõltub keeli liigutava tuule tugevusest, siis see võib küündida vaevukuuldavast suminast kuni valju kriiskamiseni. Õhujugade liikumist tuulkandle keelte vahel kirjeldab Kármán vortex street efekt, mida 1915. aastal esimest korda kirjeldas Lord Rayleigh ajakirjas Philosophy Magazine ilmunud artiklis. Lord Rayleigh, Aeolian Tones, Philosophical Magazine series 6 1915 Stoney Cross 2 - an example piece of music made on an aeolian harp. windharfe.m3u - a livestream of an aeolian harp at the University of Ulm (Germany).
Jõhvi Traktorist

Jõhvi Traktorist oli Jõhvis 31. juulist 1951 kuni 27. detsembrini 1953 ilmunud eestikeelne ajaleht, Jõhvi Masina-Traktorijaama poliitosakonna häälekandja. Ajaleht ilmus kaks korda nädalas.
Helme Traktorist

Helme Traktorist oli Helmes 28. maist 1951 kuni 26. detsembrini 1953 ilmunud eestikeelne ajaleht, Helme Masina-Traktorijaama poliitosakonna häälekandja.[viide?] Ajaleht ilmus kaks korda nädalas.[viide?] "Helme Traktorist" digiteeritud kujul, DIGAR
Seichō Matsumoto

Seichō Matsumoto (jaapani keeles 松本 清張 Matsumoto Seichō; 21. detsember 1909 – 4. august 1992) oli jaapani kirjanik ja ajakirjanik. Seichō Matsumoto sündis Kyūshū saare põhjatipus Kokura asunduses (nüüd Kitakyūshū linn) töölisperekonnas ainsa lapsena. Pärast kooli asutas noormees kommunaalteenuseid osutava ettevõtte. Samal ajal osales Matsumoto vasakpoolsete liikumises, tehes reporterina kaastööd kommunistlikes ajalehtedes. 1929. aastal ta arreteeriti oma poliitiliste vaadete tõttu ja paigutati Okura vanglasse. Teises maailmasõjas teenis Seichō Matsumoto Koreas sanitaarvägedes. Pärast sõda jätkas ta tööd ajalehe Asahi Shinbun toimetuses. 1950. aastate algul kolis Seichō Tōkyōsse. Esimene edu kirjanikuna tuli alles 40. eluaastates, kui ta saavutas 1950 ajalehe Shukan Asahi korraldatud ilukirjandusvõistlusel oma lühijutuga kolmanda koha. See auhinnaraha oli tema jaoks teretulnud, sest ta pidi tollal üksinda ülal pidama nii oma vanemaid, naist kui lapsi. Mõõdukas edu ning teiste kirjanike julgustus ajendasid teda jätkama. 6 aasta pärast sai ta töökohast ajalehes loobuda ja pühenduda kirjanikukarjäärile. Ta kirjeldab oma teostes mitte üksnes kuritegu, vaid laiemas plaanis kogu ühiskonda, milles see kuritegu on toime pandud. Tema teostes kajastub laiem sotsiaalne kontekst ja pärast suurt sõda ühiskonnas levinud nihilism, mis hiljem kogu loomingu õhustikku tumedamaks muutis. Ta oli üks esimesi jaapani kirjanikke, kes hakkas kujutama korruptsiooni politseis ja kurjategijate elu. Matsumoto väljendas mõnes oma teoses USA-vastast suhtumist, kuid samavõrd oli ta kriitiline oma ühiskonna ja jaapani kultuuripärandi suhtes. Korruptsiooni kirjeldas ta lisaks ilukirjandusele aeg-ajalt ka ajakirjanikuna. Mõttekaaslasi otsis ta sotsialistlikest riikidest. 1968 külastas ta Maailma Kultuurikongressi raames Kuubat ja samal aastal kohtus ta Põhja-Vietnamis selle presidendi Ho Chi Minhiga. Matsumoto oli viljakas kirjanik. Ta jätkas töötamist, kuni suri 83-aastaselt vähktõppe. Tal valmis enam kui 450 teost. Aru kokura nikki den (或る「小倉日記」伝), 1952 "Mäng sõiduplaaniga" – Ten to sen (点と線), 1958; eesti keeles: Eesti Raamat, 1974 sarjas "Mirabilia" Zero no shōten (ゼロの焦点), 1959 Suna no utsuwa (砂の器), 1961 Warui yatsura (わるいやつら), 1961 Kemo no michi (けものみち), 1963 Chūō Ryūsa (中央流沙), 1968 Kurokawa no techō (黒革の手帖), 1980 Meisō chizu (迷走地図), 1983 1952 Akutagawa preemia (芥川龍之介賞, Akutagawa Ryūnosuke Shō. Akutagawa Prize) 1957 Mystery Writers of Japan Awards (日本推理作家協会賞, Nihon Suiri Sakka Kyōkai Shō) Seicho Matsumoto Critical Survey of Mystery & Detective Fiction. Salem Press Matsumoto Seicho Memorial Museum (jaapani keel, inglise keel)
Ruslan Dontsov

Ruslan Dontsov (sündinud 5. septembril 1941 Sverdlovski oblastis) on Eesti majandus- ja pangandustegelane. Ruslan Dontsov on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli 1971. aastal kaubandusökonoomika erialal, 1971. aastast NLKP liige. Aastatel 1973–1978 oli Ruslan Dontsov Tartu Riikliku Ülikooli vanemõpetaja, 1978–1982 Tartu Linna RSN TK esimehe asetäitja ja plaanikomisjoni esimees ning 1986–1987 ENSV Hoiukassade Peavalitsuse juhataja. Aastatel 1987–1993 oli ta Eesti Hoiupanga juhatuse esimees ning 1991–1993 kindlustusseltsi Seesam ja 1994–1995 Hiiu Kaluri nõukogu liige. 1993–2012 oli Ruslan Dontsov Eesti Krediidipanga juhatuse liige ja jaepanganduse direktor. TEA entsüklopeedia Foto
Jaapanlased

Jaapanlased (jaapani 日本人, nihonjin) on rahvas Ida-Aasias, Jaapani põhirahvus. Jaapanlased räägivad jaapani keelt, mida tavaliselt peetakse sugulaskeelteta keeleks või arvatakse Altai keelkonda. Jaapanlaste vana usund on sintoism. Budism hakkas jaapanlaste hulgas levima alates 6. sajandist. Tänapäeval on nende usundis kombineerunud sintoismi ja budismi elemendid. Jaapanlaste koguarv on umbes 130 miljonit, neist Jaapanis umbes 127 miljonit. Suuremad jaapanlaste kogukonnad elavad Ameerika Ühendriikides, Brasiilias ja Filipiinidel. Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 35 jaapanlast (19 meest ja 16 naist). Jaapani kultuuri on tugevasti mõjutanud hiina kultuur. http://www.japan-guide.com/e/e2055.html
Steve Davis

Steve Davis (sündinud 22. augustil 1957 Londonis) on inglise endine elukutseline snuukrimängija. Davis on saanud snuukris kokku kõige rohkem suurvõite, nende hulgas tulnud 1980. aastatel kuus korda maailmameistriks. Ta oli 7 aastat maailma edetabeli esinumber ning temast sai esimene selle spordiala miljonär. Üks märkimisväärsemaid kohtumisi oli Davisel 1985. aasta snuukri maailmameistrivõistluste finaalis Dennis Tayloriga. Musta palli finaaliks kutsutud matšis kaotas ta Taylorile 17:18. 2010. aasta maailmameistrivõistlustel jõudis ta veerandfinaali. Davis on osalenud ka teiste piljardimängude võistlustel, kirjutanud raamatuid ning kommenteerinud snuukrit BBC-s. Steve Davis Snooker.org Steve Davis SnookerInfo
Arto Aas

Arto Aas (sündinud 9. juunil 1980 Tallinnas) on Eesti endine poliitik. Alates 21. maist 2019 on ta Eesti Tööandjate Keskliidu tegevjuht. Ta on lõpetanud Tallinna Reaalkooli ja Tallinna Tehnikaülikooli haldusjuhtimise eriala. Arto Aas oli aastatel 1998-2019 Eesti Reformierakonna liige, seejuures aastatel 2009–2013 Reformierakonna juhatuse liige. Alates 2007. aastast töötas ta peaministri büroo juhatajana ja peaministri nõunikuna. Aastast 2011 oli Riigikogu liige, kuuludes Riigikogu XII, XIII ja XIV koosseisu. Ta oli ka Riigikogu majanduskomisjoni esimees ja alates 2012. aasta detsembrist Riigikogu Euroopa Liidu asjade komisjoni esimees. Aastatel 2015–2019 oli ta Taavi Rõivase teises valitsuses riigihalduse minister. Arto Aas on Eesti Ujumisliidu juhatuse liige ja Liberalismi Akadeemia nõukogu liige. Varem on ta kuulunud ka AS Tallinna Lennujaama nõukokku ning juhtinud Riigi Kinnisvara AS nõukogu. Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Eestis ja sai 353 häält. 2015. aasta Riigikogu valimistel kogus ta 2. valimisringkonnas 2517 häält ning pääses ringkonnamandaadiga Riigikokku. 2019. aasta Riigikogu valimistel kogus ta 1. valimisringkonnas 2339 häält ning pääses ringkonnamandaadiga Riigikokku. 21. mail 2019 asus Arto Aas tööle Eesti Tööandjate Keskliidu tegevjuhina ja lahkus Riigikogust. Arto Aas lahkub poliitikast, et asuda tööandjate keskliidu uueks juhiks http://ep2014.vvk.ee/detailed.html http://rk2015.vvk.ee/acquired-mandates.html https://rk2019.valimised.ee/et/voting-result/district-1-voting-result.html https://rk2019.valimised.ee/et/election-result/acquired-mandates.html Arto Aasa koduleht
Usbekid

Usbekid (endanimetus O‘zbeklar või O‘zbekler) on turgi rahvas Usbekistanis ja teistes Kesk-Aasia riikides. Kõnelevad usbeki keelt, mis kuulub turgi keelte tšagatai rühma ehk karluki rühma. Usklikud on islamiusulised (sunniidid). Endistes Nõukogude vabariikides järgivad usbekid mõõdukamat islamit, Afganistanis elavad usbekid peavad usukommetest rangemini kinni. Ühtekokku on usbekke 27–29 miljonit, neist Usbekistanis 22–23 miljonit, Afganistanis 1,5–2,7 miljonit, Tadžikistanis 1,13 miljonit, Kõrgõzstanis 800 000, Kasahstanis 494 000, Türkmenistanis 250 000 – 500 000, Venemaa Föderatsioonis 289 862, Türgis 50 000, Hiinas 25 000, Ukrainas 22 000 ja Ameerika Ühendriikides 16 000. Eestis elas 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 132 usbekki ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 121 (neist 67 Tallinnas). Usbeki rahvas on tekkinud kohaliku varasema iraanikeelse elanikkonna segunemisel mitmes laines 11.–15. sajandini saabunud turgikeelsete sisserändajatega. Etnonüüm "usbekk" on arvatavasti pärit 14. sajandi algusest, mil Uzbek-khaani valitsusajal hakati nii kutsuma Kuldhordi islamistunud tuumikut. 1499. aastal tungisid Timuriidide valdustesse rändusbekid (Šeibaniidide dünastia). Hiljem hakatigi kohalikku rahvast nende järgi usbekkideks kutsuma. 1860. aastate lõpus ja 1870. aastate algul sattusid usbekid Venemaa keisririigi võimu alla. "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 15. juunil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Päring Statistikaameti andmebaasist
Sosva

Sosva (vene keeles Сосьва) on alev Venemaal Sverdlovski oblasti Serovi rajoonis. Ta asub Kesk-Uuralis Sosva jõe vasakul kaldal. Lähim linn on Serov (87 km). Asulas tegutses Sevurallag ehk Sosva vangilaager. Elanikke oli 2010. aastal 9321. 1989. aasta rahvaloenduse järgi elas asulas 10 412 inimest. Sevurallag "Venemaa statistikaamet". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. august 2011. Vaadatud 7. mail 2011.
Tauri Tallermaa

Tauri Tallermaa (sündinud 17. märtsil 1968) on eesti koolitaja ja mälutreener. Ta on lõpetanud Tallinna Tehnikaülikooli 1992. aastal raamatupidamise ja majandusanalüüsi erialal. Tallermaa mängis 1985. aastal lavastatud filmis "Naerata ometi". 2010. aastal osales koos Merlyn Uuskülaga telesaates "Laulud tähtedega". http://www.kiirlugemine.ee/tauri-tallermaa www.tallermaa.ee
Sosva jõgi

Sosva jõgi on jõgi Venemaal Sverdlovski oblastis Toboli valglas. Jõe ülemjooksul paikneb Denežkin Kameni looduskaitseala. Sosva jõe pikkus on 635 km, valgla pindala 24 700 km². Jõgi saab alguse Põhja-Uurali idanõlvadelt ja voolab läbi Lääne-Siberi madaliku. Enamik jõe veest pärineb sulanud lumest. Kesk- ja alamjooksul kõigub veetase 5–6 meetri ulatuses. Äravool suudmest 140 km kaugusel on 113 m³/s, suurim 2210 m³/s ja vähim 4,48 m³/s. Novembri algusest aprillini on Sosva kaetud jääga. Parvetatav ja laevatatav kuni 333 km kaugusel suudmest. Jõe kaldal asuvad Sosva, Denežkino, Maslovo , Marsjatõ, Andrianovitši, Sosva. Lisajõed on Vargan, Voltšanka, Turja, Kakva, Ljalja, mis suubuvad jõkke paremalt.
Vladimir Romanihhin

Vladimir Romanihhin (Владимир Степанович Романихин; 1942, Prohladnõi – 2. mai 2010, Narva) oli Eesti koorijuht, dirigent, helilooja, bajaanimängija, laulja. Pärast Teist maailmasõda kaotas ta vanemad ning elas lastekodus ja õppis internaatkoolis. Lapsepõlvest alates tundis ta huvi muusika vastu ja õppis iseseisvalt bajaani, mandoliini ja balalaikat mängima. Alates 1959. aastast õpetas ta koolis muusikat. Ta õppis Doni-äärse Rostovi kultuuriinstituudis dirigeerimisosakonnas ja Moskva Krupskaja nimelises kultuuriinstituudis. 1968. aastal kolis Vladimir Romanihhin Narvasse ja asus tööle Narva 8. Põhikoolis, hiljem Narva 4. Keskkoolis. 1975. aastal sai Vladimir Romanihhinist Vassili Gerassimovi nimelise kultuuripalee segakoori liige ja koorijuht. Elu lõpuni oli ta "Veteranõ Krengolma" koorijuht. Гуси-лебеди Нарвские закаты Мы – кренгольмцы Евгений Ашихмин. Поет Кренгольм, "Молодежь Эстонии", 28.03.05 Памяти Маэстро. Gorod, nr 345, 22.04–28.04.2011 Vladimir Romanihhini pilt
Dennis Taylor

Dennis Taylor (sünninimi Denis Taylor; sündinud 19. jaanuaril 1949 Põhja-Iirimaal Coalislandis) on endine elukutseline snuukrimängija, praegune BBC snuukrikommentaator. Taylor tuli maailmameistriks 1985. aastal. Musta palli finaaliks kutsutud kohtumises võitis ta Steve Davist 18:17. Dennis Taylor Snooker.org