laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Klassikaliste filoloogide loend

Siin on loetletud klassikalisi filolooge. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Wolfgang Aly Jaanika Anderson Wilhelm Baehrens Roger S. Bagnall Mary Beard Karl Julius Beloch Richard Bentley Theodor Bergk Gottfried Bernhardy Friedrich Blass Franz Boll Glen Bowersock Maurice Bowra Philipp August Böckh Ingram Bywater Isaac Casaubon John Chadwick Pierre Chantraine Carl Joachim Classen Johannes Classen Janus Cornarius Otto Crusius Christian Tobias Damm John Dewar Denniston Hermann Alexander Diels Albrecht Dieterich Ludwig Dindorf Wilhelm Dindorf Georg Ludolf Dissen Eric Robertson Dodds Kenneth Dover Johann Friedrich Dübner Ferdinand Dümmler Patricia Elizabeth Easterling Friedrich August Eckstein Ludwig Edelstein Robinson Ellis Hartmut Erbse Franz Eyssenhardt Elaine Fantham Moses I. Finley Eduard Fraenkel Olga Freidenberg Ludwig Friedländer Manfred Fuhrmann Mihhail Gasparov Basil Lanneau Gildersleeve Simon Goldhill Arnold Wycombe Gomme Theodor Gomperz William Watson Goodwin A. S. F. Gow Jasper Griffin Pierre Grimal Lalla Gross William Keith Chambers Guthrie Karl Wilhelm Göttling Friedrich Gottlob Haase Pärtel Haliste Edith Hall Mogens Herman Hansen Jane Ellen Harrison Eric A. Havelock Richard Heinze Simon Hornblower Alfred Edward Housman Werner Jaeger Otto Jahn Richard Janko Richard Claverhouse Jebb Georg Kaibel George A. Kennedy Károly Kerényi Humphrey Davey Findley Kitto Richard Kleis Bernard Knox Kaspar Kolk Egil Kraggerud Leslie Kurke Alfred Körte Ludolph Küster Karl Lachmann Robin Lane Fox Mabel Lang Joachim Latacz Kurt Latte Mary Lefkowitz Friedrich Leo Marju Lepajõe Ernst Ludwig von Leutsch Henry Liddell Godo Lieberg Anne Lill Hugh Lloyd-Jones Georg Loeschcke Anthony Arthur Long Maria-Kristiina Lotman Thomas R. Martin Friedrich Marx Christian Frederick Matthaei August Meineke Ludwig Mercklin Paul Millett Claus Mohr Arnaldo Momigliano Karl Morgenstern Glenn W. Most Mari Murdvee Gilbert Murray Roger Mynors Gregory Nagy Johann August Nauck Friedrich Nietzsche Martin P. Nilsson Kadri Novikov Martin Ostwald Denys Page Theodor Panofka Carl Heinrich Johann Paucker Hermann Eugen Adolf Petersen Rudolf Pfeiffer Arthur Wallace Pickard-Cambridge Ludwig Preller Alexander Pridik Janika Päll Kaarina Rein Karl Reitav Richard August Reitzenstein Otto Ribbeck Alexander Riese Friedrich Wilhelm Ritschl Erwin Rohde Ervin Roos Wilhelm Heinrich Roscher Thomas G. Rosenmeyer David Ruhnken John Edwin Sandys Hermann Sauppe Ulrich Schindel Friedrich Wilhelm Schneidewin Ludwig Schwabe Eduard Schwyzer Eckart Schütrumpf Richard Seaford David Sedley Erich Segal David Roy Shackleton Bailey Franz Skutsch Herbert Weir Smyth Bruno Snell Friedrich Solmsen Karl Ludwig Struve Franz Susemihl Wilhelm Süß Ronald Syme Tadeusz Stefan Zieliński Kai Tafenau Epp Tamm Oliver Taplin Ülo Torpats Kurt Treu Grigol Tsereteli Eric Gardner Turner Jaan Unt Hermann Usener Michael Ventris Jean-Pierre Vernant Kristi Viiding Gregory Vlastos Ivo Volt Oskar Waldhauer Andrew Wallace-Hadrill Martin Litchfield West Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff Timothy Peter Wiseman
2001. aasta Norra parlamendivalimised

2001. aasta Norra parlamendivalimised toimusid 10. septembril. Osavõtt valimistest oli 74,5%. Norra Töölispartei säilitas oma koha populaarseima parteina, kuid kaotas eelmiste valimistega võrreldes parlamendis 22 kohta. Suurim võitja oli Høyre, kes sai 15 kohta juurde. Pärast valimisi moodustasid Kristlik Rahvapartei, Høyre ja Venstre Kjell Magne Bondeviki juhitava paremtsentristliku valitsuse. 2005. aasta Norra parlamendivalimised 2009. aasta Norra parlamendivalimised
Botafogo de Futebol e Regatas

Botafogo de Futebol e Regatas on Brasiilia jalgpalliklubi, mis tegutseb Rio de Janeiros Botafogo asumis. See mängib Brasiilia kõrgliigas Série A ja Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlustel Campeonato Carioca. Klubi asutati 1894. aastal algselt sõudmisklubina Club de Regatas Botafogo. Klubi sai hüüdnime O Glorioso ('hiilgav') tänu edule 20. sajandi alguses. Botafogo on tulnud Brasiilia meistriks kahel korral, aastatel 1968 ja 1995. Aastatel 1977–1978 püsis klubi kaotuseta 52 mängu järjest, sealhulgas 42 mängu järjest Brasiilia liigas. 1909. aastal alistas klubi Sport Club Mangueira 24:0, mis on senini kõige suurem võit Brasiilias. Rio de Janeiro osariigi meistriks on tulnud Botafogo 21 korral. Suurim rahvusvaheline tiitel on 1993. aastal võidetud Copa CONMEBOL. Klubi suurim linnarivaalid on Clube de Regatas do Flamengo, Fluminense ja Vasco da Gama. 2007. aastast on klubi kodustaadion Estádio Olímpico Nilton Santos, mis mahutab 46 831 pealtvaatajat. Klubi on mänginud maailmas üle sajas linnas viie mandril. 2000. aastal klubi ajakirja FIFA World Magazine lugejate poolt 20. sajandi 12 parima klubi hulka. Klubi mänguvorm on mustas ja valges värvitoonis. Seisuga 6. juuli 2023 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Nilo (1927–1937) Carvalho Leite (1929–1942) Leônidas (1935–1936) Heleno de Freitas (1939–1948) Bauer (1945–1956) Nílton Santos (1948–1964) Amarildo (1958–1963) Mário Zagallo (1958–1965) Garrincha (1953–1965) Valdir Pereira (1957–1959, 1960–1962, 1964–1965) Jairzinho (1960–1974, 1981–1982) Gérson (1963–1969) Caju (1967–1972, 1977–1978, 1983) Alemão (1981–1987) Bebeto (1998–1999) Sebastián Abreu (2010–2012) Rahvusvahelised Copa CONMEBOL (1): 1993 Üleriigilised Campeonato Brasileiro Série A (2): 1968, 1995 Campeonato Brasileiro Série B (2): 2015, 2021 Piirkondlikud Campeonato Carioca (21): 1907, 1910, 1912, 1930, 1932, 1933, 1934, 1935, 1948, 1957, 1961, 1962, 1967, 1968, 1989, 1990, 1997, 2006, 2010, 2013, 2018 Torneio Rio – São Paulo (4): 1962, 1964, 1966, 1998 Taça Guanabara (8): 1967, 1968, 1997, 2006, 2009, 2010, 2013, 2015 Taça Rio (8): 1989, 1997, 2007, 2008, 2010, 2012, 2013, 2023 Enim mänge klubi meeskonnas – Nílton Santos (723 mängu aastatel 1948–1964) Enim väravaid klubi meeskonnas – Quarentinha (306 väravat aastatel 1954–1965) História, Botafogo de Futebol e Regatas[alaline kõdulink]. botafogo.com.br. Vaadatud 17.4.2018 "Elenco" (Brasiilia portugali). Botafogo FR. Vaadatud 6. novembril 2020.[alaline kõdulink] Ametlik koduleht
Fluminense Football Club

Fluminense Football Club on Brasiilia jalgpalliklubi, mille kodulinn on Rio de Janeiro. See mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlustel Campeonato Carioca. Klubi asutasid 21. juulil 1902 Rio de Janeiro aristokraatide pojad Brasiilia sporditegelase Oscar Coxi juhtimisel. Fluminense on Rio de Janeiro osariigi üks edukamaid klubisid. Brasiilia meistriks on see tulnud neljal korral (viimati 2012. aastal) ja osariigi meistriks 33 korral, jäädes viimases arvestuses alla ainult Flamengole. 2008. aastal jõudis Fluminense Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistluste Copa Libertadores finaali, mille finaalis kaotati Ecuadori klubile Quito. Fluminense suurimaks linnarivaaliks on Flamengo ning nende vahelised mängud on tuntud nime Fla–Flu all. Teised rivaalid on Botafogo ja Vasco da Gama. Klubi kodustaadion on Maracanã, mis mahutab 78 838 pealtvaatajat. Kuigi klubi asutati algselt ainult jalgpalliklubina, on sellel veel 16 muude spordialade osakonda. Klubi tunnusvärvid on punane, roheline ja valge. Seisuga 25. juuli 2023 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Rahvusvahelised Copa Rio Internacional: (1) 1952 Üleriigilised Campeonato Brasileiro Série A: (4) 1970, 1984, 2010, 2012 Copa do Brasil: (1) 2007 Campeonato Brasileiro Série C: (1) 1999 Piirkondlikud Torneio Rio – São Paulo: (2) 1957, 1960 Taça Ioduran: (1) 1919 Primeira Liga: (1) 2016 Osariigilised Campeonato Carioca: (33) 1906, 1907 (jagas tiitlit koos Botafogoga), 1908, 1909, 1911, 1917, 1918, 1919, 1924, 1936, 1937, 1938, 1940, 1941, 1946, 1951, 1959, 1964, 1969, 1971, 1973, 1975, 1976, 1980, 1983, 1984, 1985, 1995, 2002, 2005, 2012, 2022, 2023 Enim väravaid klubi meeskonnas – Waldo (319 väravat aastatel 1954–1961) Enim mänge klubi meeskonnas – Carlos José Castilho (699 mängu aastatel 1946–1964) "Elenco". fluminense.com.br. Vaadatud 2. veebruaril 2018. Ametlik koduleht
Ultima Thule (Eesti ansambel)

Ultima Thule on eesti rokkansambel, mis tegutseb alates 1987. aastast. Bändi liidriks oli 2022. aastani Riho Sibul, seal on lisaks temale laulnud ka Tõnis Mägi ja Silvi Vrait. 1980. ja 1990. aastatel oli Ultima Thule üks Eesti olulisemaid ja mõjukamaid rokkbände ning on suuresti selle positsiooni säilitanud siiani. Ultima Thule tuntusele pandi alus laulva revolutsiooni aegadel, kui esitati patriootilisi ja iroonilisi laule, mis eestlase hingelaadiga hästi sobivad. Ultima Thulel on tihedad seosed ka teise Eesti legendaarse rokkbändi Singer Vingeriga, kus Riho Sibul ka ise osales. 2006. aasta suvel käisid bändid ühisel kontserditurneel, kus tähistati Singer Vingeri 20. juubelit. 4. mail 2007 toimus Rock Cafes Ultima Thule DVD salvestamise kontsert. 2010. aastal ilmus Ultima Thule viimane album "Jälgede jälgedes". Riho Sibul (vokaal, rütmikitarr) Tõnis Mägi (vokaal) Slavka Kobrin (soolokitarr) Raul Vaigla (basskitarr) Aare Põder (klahvpillid) Jaak Ahelik (trummid) Kalle Vilpuu (soolokitarr) Raul Vaigla (basskitarr) Toomas Rull (trummid) Aare Põder (klahvpillid) Mingil ajal kuulus bändi ka trummar Peeter Jõgioja. "Ultima Thule" (LP, MC, Melodija 1988) "Pro Estonia" (LP, ? 1992) "Tuulatud Thule 1986–1994" (CD, MC, BIS Records 1995) "Ultima Thule" (EP, Elwood Muusik 1997) "Mis maa see on" (koos Siiri Sisaskiga, 2CD, MC, Elwood Muusik 1998) "Ultima Thule + Keelpillikvartett" (CD, MC, Elwood Muusik 1998) "Kogutud teosed 1987–2002" (2CD, Elwood Muusik 2002) "Ingel ja Suli" (CD, Elwood Muusik 2005) "Jälgede jälgedes" (CD, 2010) "Ultima Thule + Tõnis Mägi + keelpillikvartett" (DVD, 2007) Ultima Thule andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
Costa Favolosa

Costa Favolosa on Carnival Corporation & plc tütarettevõttele Costa Crociere S.p.A. kuuluv Concordia-klassi ristluslaev, mis on ehitatud Fincantieri laevatehases Margheras (Veneetsia linnaosa) Itaalias 2011. aastal. Itaalia lipu all sõitva laeva kodusadam on Genova. Laevakompanii Costa Crociere tellis laeva 2007. aasta oktoobris. Kiil pandi laevale tehasenumbriga 6188 Fincantieri laevatehases 3. novembril 2009. Vettelaskmistseremoonia toimus 6. augustil 2010. 30. juunil 2011 sai laev valmis ja anti omanikele üle. Laev ristiti 2. juulil 2011 Triestes (Itaalia) ja ristiemaks sai itaalia näitleja ja supermodell Margareth Madè. Ristluslaev asus esmareisile 1. juulil 2000. Ristluslaeva sõsarlaevad on Costa Serena, Carnival Splendour, Costa Pacifica, Costa Fascinosa ja õnnetuslaev Costa Concordia, mis sõitis karile reedel, 13. kuupäeval. 2012. aastal kasutatakse laeva Veneetsiast lähtuvateks kruiisideks. Kruiisilaevade loend Costa Kreuzfahrten: Taufe der Costa Favolosa am 2. Juli 2011 in Triest (saksa keeles) "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 26.05.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) Costa Favolosa kirjeldus (inglise keeles) Laeva kutsung, IMO-number, online-asukoht ja pildid saidil marinetraffic.com Schauspielerin Margareth Madè ist Taufpatin der Costa Favolosa[alaline kõdulink] (saksa keeles) Costa Atlantica, Fast Facts (inglise keeles) Costa Favolosa sõiduplaan 2012 (inglise keeles) Costa Favolosa Costa Crociere kodulehel (inglise keeles)
Guljašš

Guljašš on Ungari päritolu lihasupp paprikaga. Guljaši koostises on liha, õli või rasv, sibul, varsseller, roheline paprika, tomat või letšo, kartul, jahvatatud vürtspaprika, sool, küüslauk, jahvatatud köömned, kirsspaprika, paprika. Eestis on guljašš rohkem tuntud lihakastmena, mida tavaliselt serveeritakse koos keedukartuliga. Ungari guljašš ERR-i kodulehel (video)
Lauri Vaska

Lauri Vaska (7. mail 1925 Rakvere – 15. november 2015 Basking Ridge, New Jersey) oli eesti päritolu USA keemik. Ta õppis aastatel 1933–1936 Hiiu algkoolis, aastatel 1936–1940 Riiklikus Inglise Kolledžis, aastatel 1940–1942 Tallinna 9. Keskkoolis, aastatel 1942–1943 Rakvere 2. Gümnaasiumis. Ta oli rahvusvaheliselt tuntud keemik, uurimisaladeks metallorgaaniliste ühendite süntees ja homogeenne katalüüs. Tema järgi on nimetatud Vaska kompleks. Lauri Vaska kuulus EYS Veljestosse. Tema isa Jakob Vaska oli Vabadusristi kavaler ja Omakaitse ülem Virumaal Teise maailmasõja ajal; filosoof Vootele Vaska on ta vend. 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk Lauri Vaska 80 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=387
Reputatsioon

Maine ehk reputatsioon (ehk renomee) on üldiselt levinud hinnang inimese või kollektiivi või ettevõtte kohta. Maine on oluline tegur loomulikus sotsiaalses regulatsioonis.
Henri II (Prantsusmaa)

Henri II [anr'ii teine] (31. märts 1519 – 10. juuli 1559) oli Prantsusmaa kuningas ja Orléansi hertsog 1547–1559. Henri de Valois oli Prantsusmaa kuninga (1515–1547) François I poeg, Katariina di Medici abikaasa ja Prantsusmaa kuningate François II, Charles IX ja Henri III isa.  Pikemalt artiklis Itaalia sõda (1551–1559) Henri II jätkas isa poolt alustatud võitlust Habsburgidega ülemvõimu pärast Euroopas. Henri II kuulutas sõja Saksa-Rooma keisri Karl V vastu, kavatsusega vallutada tagasi Itaalia ja kindlustada Prantsusmaa ülemvõim Euroopa asjus. 1552. aastal sõlmis ta Chambord´ liidulepingu protestantlike Saksa vürstidega, toetuseks sõjategevuses ja Metzi, Touli ja Verduni piiskopkonna vallutamiseks. Esialgsed rünnakud Lorraine'i olid edukad, kuid Prantsuse sissetungikatsed Toscanasse aastal 1553 nurjati Marciano lahingus. Karli troonist loobumine aastal 1556 jagas Habsburgide impeeriumi Felipe II ja Ferdinand I vahel ning nihutas sõja tulipunkti Flandriasse, kus Felipe II koos Savoia Emanuele Filiberto I-ga alistas prantslased Saint-Quentini lahingus. Inglismaa sõttaastumine hiljem sel aastal viis Inglismaa viimase valduse Prantsuse mandriosas, Calais, vallutamiseni prantslaste poolt ja Prantsuse armeed rüüstasid hispaanlaste valdusi Madalmaades; kuid Henri oli siiski sunnitud leppima Cateau-Cambrésis rahuga, milles ta loobus edasistest nõuetest Itaaliale. Sõja tulemusel ent tuli Prantsusmaal loobuda taotlustest Põhja–Itaalia aladele (Firenze, Napoli, Savoia). Natuke enne surma, Habsburgist Aragoni ja Kastiilia kuninga Felipe II-ga 3. aprillil 1559. aastal sõlmitud Cateau–Cambrésis rahuga pidi ta lõplikult loobuma taotlustest Põhja–Itaalias, kuid sai see-eest Prantsusmaa kätte Inglismaa viimase valduse mandril: Calais' kindluse. Et võidelda Habsburgide vastu Vahemerel, uuendas Henry II liitu Ottomanide Suleiman Toredaga.  Pikemalt artiklis Varauusaegne Prantsusmaa Henri II suri turniirivõitlusel saadud haavade tagajärjel. Väidetavasti oli seda ennustanud Nostradamus. Henri II oli abielus Caterina de' Mediciga (1519–1589), nende järglased: François (1544–1560), Prantsusmaa kuningas (1559–1560) François II Elisabeth de Valois (1545–1568), Habsburgist Aragóni ja Kastiilia ehk Hispaania kuninga 1556–1598, Portugali kuninga 1580–1598, Felipe II 3. abikaasa Claude de Valois (1547–1575), Lorraine'i hertsogi Charles III abikaasa Louis (1549), Orléansi hertsog Charles (1550–1574), Prantsusmaa kuningas (1560–1574) Charles IX Henri (1551–1589), Poola kuningas (1573–1574) ja Prantsusmaa kuningas (1574–1589) Henri III Marguerite de Valois (1553–1615), Navarra kuninga (1572–1610) ja Prantsusmaa kuninga (1589–1610) Henri IV abikaasa
Arnold Voldemar Elken

Arnold Voldemar Elken (25. veebruar 1909 Kodavere kihelkond – 24. märts 1994 Eksjö, Rootsi) oli Eesti vaimulik. Ta lõpetas aastal 1928 Tartu Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, seejärel õppis ta aastail 1928–1934 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, pidas prooviaasta Tartu Pauluse koguduse juures, ordineeriti 15. detsembril 1935. Arnold Voldemar Elken oli aastail 1935–1943 Valjala koguduse õpetaja ning 1941–1944 Kuressaare koguduse õpetaja. Aastail 1941–1944 oli ta Saaremaa praostkonna usulise elu korraldaja. Septembris 1944 põgenes ta Rootsi, oli paguluse algaastail eestlaste õpetaja Kalmari piirkonnas, hiljem oli ta Rootsi kiriku teenistuses. Arnold Voldemar Elken suri 24. märtsil 1994. Ta maeti 8. aprillil 1994 Eksjö (asub Eksjö vallas Jönköpingi läänis) kalmistule. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 516 http://gravar.se/Svenska%20Kyrkan%20Eksj%C3%B6/3504/Arnold+Valdemar%20Elken
Matt Lillipuu

Matt Lillipuu (26. veebruar (vkj)/ 9. märts 1884 Hummuli vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 11. november 1966 Emmaste) oli Eesti vaimulik. Ta lõpetas 1930. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonna. Ta pidas prooviaasta Laiuse koguduse juures, ordineeriti 25. märtsil 1931. Ta oli Pärnu praostkonna vikaarõpetaja aastail 1931–1934, Piirsalu koguduse õpetaja 1935–1938, Emmaste koguduse vikaarõpetaja 1938–1939, Käina koguduse asetäitja õpetaja 1941–1959, Saarte-Lääne praostkonna kirikuelu korraldaja alates 1941. aastast. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Haud Helme kalmistul
Carlo Barberini

Mitte segamini ajada tema vanaisaga, Carlo Barberini (1562–1630). Carlo Barberini (1. juuni 1630 – 2. oktoober 1704) oli Itaalia kardinal ja Barberini perekonna liige. Kardinal Maffeo Barberini (Urbanus VIII) oli tema vanaonu ja Taddeo Barberini (Palestrina prints) oli tema isa. Carlo Barberini sündis 1630. aastal Roomas. Ta oli Taddeo Barberini ja Anna Colonna (Filippo I Colonna tütar) poeg. Tal oli vanem vend Lucrezia Barberini ja noorem vend Maffeo Barberini. Tema onud olid Francesco Barberini (seenior) ja Antonio Barberini – vennad Taddeo kardinalid. Tema venna Maffeo poeg oli Francesco Barberini (juunior). Barberini ja ta noorem vend mängisid olulist rolli Barberini perekonna lepitamisel paavstiga (Innocentius X ajal) pärast Castro sõdu. Maffeo abiellus paavst Innocentius X sugulasega ja paavst määras Carlo kardinaliks 1653. aastal. Barberini osales seitsmel konklaavil. Ta oli San Caesareo de Appia kiriku kardinaldiakon (18. august 1653) ja lõpuks Santa Maria in Cosmedini kardinaldiakon (2. detsember 1675). Hiljem sai ta Santa Maria della Pace kardinalpreestriks (27. september 1683) ja 30. aprillil 1685 Lucinas asuva San Lorenzo kardinalpreestriks. 1667. aastal nimetati ta Rooma Peetri kiriku ülempreestriks. Carlo Barberini esines paavsti kuurias kui Savoia hertsogkonna (1671. aastast) ja Poola Kuningriigi (1681. aastast) kardinal-protektor. Ta suri 2. oktoobril 1704 ja maeti Aracoeli Püha Maria basiilikasse. Elulugu inglise keeles Giga Catholic Information:
François II

François II (19. jaanuar 1544 – 5. detsember 1560) oli Prantsusmaa kuningas alates 1559 kuni surmani ja ühtlasi Šotimaa kuninganna abikaasa alates 1558 kuni surmani. Ta oli Henri II ja tema abikaasa Caterina de' Medici vanim poeg. 1548 kihlus François Šoti kuninganna Mary Stuartiga. Kihluse korraldas Henri II. François oli siis kõigest 4-aastane ja Mary 6-aastane. Mary saadeti Prantsusmaa õukonda, kus elas kuni pulmadeni. Mary oli oma aja kohta väga pikka kasvu, 1.80, François seevastu ebanormaalselt lühike. Mary oli kõneosav, François seevastu kogeleja. Kuid ometi ütles Henri II: "Kohe esimesest päevast, mil nad kohtusid, said minu poeg ja tema omavahel väga hästi läbi, justkui oleksid nad teineteist juba pikka aega tundnud." 24. aprillil 1558 sõlmiti François' ja Mary abielu. Nad olid siis vastavalt 14- ja 15-aastased. Kui sellest abielust sündinuks laps, pärinuks too nii Prantsuse kui Šoti trooni ja saanuks Henry VII järglasena pretendeerida Inglismaa troonile. Kuid sellest abielust lapsi ei sündinud, sest François oli haiglane ja võib-olla polnud selleks bioloogiliselt võimeline. Aasta pärast pulmi suri Henri II ja François, kes oli siis kõigest 15-aastane, sai Prantsusmaa kuningaks. Nagu teisedki kuningad, krooniti ta Reimsi katedraalis. Kroon oli nii raske, et aadlikud pidid seda kinni hoidma, et see peast maha ei kukuks. François polnud veel täisealine ja sellepärast määrati regent. Regendiks sai tema ema Caterina de' Medici. Riigis said väga mõjukateks Mary onud, väejuht François de Guise ja Prantsusmaa kardinal Charles de Guise. François suri 1560 16-aastaselt keskkõrvapõletikku, mis põhjustas ajuturse. Ta maeti Saint Denis' basiilikasse. Prantsusmaa trooni päris tema noorem vend Charles IX. François' kolme noorema venna sugu suri samuti kiiresti välja ja Henry III surmaga 1589 suri Valois'de dünastia meesliinis välja. François' kolmest õest kahe vanema, Élisabethi ja Claude'i järeltulev sugu kestab siiski tänapäevani.
Efektiivväärtus

Efektiivväärtus on elektrotehnikas siinuselise vahelduvpinge ja vahelduvvoolu ruutkeskmine väärtus (ingl root mean square, lühend RMS). Siinuspinge ja -voolu efektiivväärtus moodustab ligikaudu 0,707 amplituudiväärtusest: U ef = 1 2 ⋅ U m ≈ 0,707 ⋅ U m {\displaystyle U_{\text{ef}}={\frac {1}{\sqrt {2}}}\cdot U_{\text{m}}\approx 0{,}707\cdot U_{\text{m}}} ja I ef = 1 2 ⋅ I m ≈ 0,707 ⋅ I m , {\displaystyle I_{\text{ef}}={\frac {1}{\sqrt {2}}}\cdot I_{m}\approx 0{,}707\cdot I_{m},} kus U m {\displaystyle U_{\text{m}}} ja I m {\displaystyle I_{\text{m}}} on vastavalt pinge ja voolu amplituudiväärtus. Siinuseline vahelduvvool on efektiivsuselt, nt soojustoimelt samaväärne niisama tugeva alalisvooluga. Seega ainult aktiivtakistust omaval elektritarvitil (küttekehal) eraldub antud efektiivväärtusega vahelduvvoolu toimel niisama palju soojust kui sama tugeva alalisvoolu korral. Vahelduvvooluvõrgu pinget väljendatakse efektiivväärtusena. Vooluvõrgu 230-voldise pinge korral amplituudiväärtus U = 2   U e f f = 325 V {\displaystyle U={\sqrt {2}}\ U_{\mathrm {eff} }=325\,{\text{V}}} .
Saaremaa 1. jaoskonnakohus

Saaremaa 1. jaoskonnakohus asus Kuressaares. Kohtu jaoskonda kuulusid Kuressaare linn, Kihelkonna, Kuressaare, Kärla, Lümanda, Ruhnu, Salme ja Torgu vald. Saaremaa 1. jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Paul Parts.
Saaremaa 2. jaoskonnakohus

Saaremaa 2. jaoskonnakohus asus Kuressaares. Kohtu jaoskonda kuulusid Kaarma, Laimjala, Leisi, Muhu, Mustjala, Pihtla, Pärsamaa, Pöide ja Valjala vald. Saaremaa 2. jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Augustin Verlin.
Lihula jaoskonnakohus

Lihula jaoskonnakohus asus Lihulas. Kohtu jaoskonda kuulusid Karuse, Kirbla, Kullamaa, Lihula, Märjamaa, Varbla, Velise ja Vigala vald. Lihula jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Martin Tulmin.
Tartu 3. jaoskonnakohus

Tartu 3. jaoskonnakohus asus Tartus. Kohtu jaoskonda kuulusid "Emajõe pahemal kaldal asetsev Tartu linna osa tema administratiivpiirides (s. o. Tartu linna 3. politseijaoskond, kusjuures sellesse jaoskonda kuuluvad ka Raadi mõisa süda ja mõisa maad, kuivõrra nad asetsevad linna administratiivpiirides)". Tartu 3. jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Juhan Tekkel.
Suure-Jaani jaoskonnakohus

Suure-Jaani jaoskonnakohus asus Suure-Jaanis. Kohtu jaoskonda kuulusid Suure-Jaani linn; Kabala, Kõo, Olustvere, Taevere, Vastemõisa, Vändra ja Lelle vald. Suure-Jaani jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Valter Taremaa.
Henri III (täpsustus)

Henri III on olnud mitme valitseja nimi: Henri III (1551–1589) oli Prantsusmaa kuningas; Henri III Bourbon oli Navarra ja hilisem Prantsusmaa kuningas (Henri IV nime all); Henri III oli Champagne'i krahv. Henry III oli Inglismaa kuningas aastatel 1216-1272. Heinrich III Henri I Henri II
Rakvere 1. jaoskonnakohus

Rakvere 1. jaoskonnakohus oli Rakvere Ringkonnakohtu ringkonda kuuluv jaoskonnakohus Rakveres, Tallinna tänav 47. Rakvere 1. jaoskonnakohtu jaoskonda kuulusid Rakvere linn; Rakvere, Haljala ja Aaspere vald. Rakvere 1. jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Heinrich Viidekop. https://dea.digar.ee/article/AKriigiteataja/1939/03/10/5 Ringkonnakohtute ringkondade ja jaoskonnakohtute jaoskondade piiride ning jaoskonnakohtute asukohtade määrus (RT 1939, 20, 142)
Jõgeva jaoskonnakohus

Jõgeva jaoskonnakohus asus Jõgeval. Kohtu jaoskonda kuulusid Jõgeva linn; Jõgeva, Kaarepere, Kursi, Kuremaa, Kudina, Laiuse, Saadjärve, Sadala ja Vaimastvere vald; raudteeliin jaoskonna piirides. Jõgeva jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Osvald Anton.
Tapa jaoskonnakohus

Tapa jaoskonnakohus asus Tapal. Kohtu jaoskonda kuulusid Tapa linn; Lehtse, Ambla, Vohnja ja Undla vald. Tapa jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Oskar Linno.