laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Begoonia

Begoonia (Begonia) on begoonialiste sugukonda kuuluv mitmeaastaste õistaimede perekond. Perekonda kuulub umbes 1500 liiki püstiseid, ronivaid või rippuvaid rohttaimi või poolpõõsaid. Begooniad kasvavad Lõuna- ja Kesk-Ameerikas, Aafrikas ja Lõuna-Aasias. Mõned liigid kasvavad kõrgmägedes kuni 4000 m kõrgusel. Osa begooniaid on mugultaimed. Taimed on ühekojalised. Lehed on suured, sageli ebasümmeetrilised. Paljude liikide puhul on vili kupar, kuid esineb ka marju. Begooniaid on levinud ilutaimed. boliivia begoonia (Begonia boliviensis) bonsaibegoonia (Begonia partita) borneo begoonia (Begonia deliciosa) Bunchi begoonia (Begonia bunchii) Credneri begoonia (Begonia ×credneri) diadeembegoonia (Begonia diadema) igiõitsev begoonia (Begonia cucullata) jalakalehine begoonia (Begonia ulmifolia) jõulubegoonia ehk Lorraine'i begoonia (Begonia ×cheimantha) kaelusbegoonia (Begonia manicata) karuputkelehine begoonia (Begonia heracleifolia) keiserbegoonia (Begonia imperialis) kilpbegoonia (Begonia peltata) korallpunane begoonia (Begonia corallina) kuningbegoonia (Begonia rex-cultorum) kurdbegoonia (Begonia sulcata) kühmuline begoonia (Begonia soli-mutata) Masoni begoonia (Begonia masoniana) metallbegoonia (Begonia metallica) mugulbegoonia (Begonia ×tuberhybrida) natali begoonia (Begonia dregei) punaselehine begoonia (Begonia ×erythrophylla) riitsinuslehine begoonia (Begonia ×ricinifolia) ripsbegoonia (Begonia bowerae) rohkelehine begoonia (Begonia foliosa) roogvarreline begoonia roosbegoonia (Begonia ×hiemalis) sokotra begoonia (Begonia socotrana) sooniline begoonia (Begonia venosa) suur begoonia (Begonia grandis) tihe begoonia (Begonia suffruticosa) tähnikbegoonia (Begonia maculata) tüsedavarreline begoonia (Begonia crassicaulis) vahelmine begoonia (Begonia ×intermedia) ümaralehine begoonia (Begonia rotundifolia)
Star Trek: Voyager

"Star Trek: Voyager" oli neljas "Star Treki" telesari, mida toodeti aastatel 1995–2001, kokku seitse hooaega ja 172 osa. Seriaal võitis 6 Emmy auhinda, lisaks 18 muud filmitööstuses levinud auhinda ja 52 auhinnanominatsiooni. Seriaal algab episoodiga, kus tähelaev "Voyager" on kosmosejaama DS9 (Deep space 9) juures, mida ründavad maquis'd – cardassiinide-vastased vabadusvõitlejad. Tundmatu kosmoseanomaalia aga paiskab laeva koos ühe maquis'de laevaga galaktika Delta sektorisse, kust tagasipöördumine koju kestab keskmiselt 75 aastat. Ühinedes maquis'dega moodustatakse üks meeskond ning asutakse pikale ja seiklusrikkale tagasiteele Maa sektorisse. "Voyageri" loetakse kõige suurema hulga tehnikateemalise dialoogiga (techno-babble) osaks kogu sarjast. Samuti esitles see uusi rasse ning tehnilisi uuendusi ja avastusi. Kate Mulgrew – Kathryn Janeway – kapten, Tähelaevastik Robert Beltran – Chakotay – kapteni esimene abi, maquis Roxann Dawson – B'Elanna Torres, peamehaanik, maquis Jennifer Lien – Kes reisija, D-sektor (1995–1997) Robert Duncan McNeill – Tom Paris – tüürimees, Tähelaevastik Ethan Phillips – Neelix reisija-meelelahutaja-kokk, D-sektor Robert Picardo – The Doctor EMH – Erakorralise Meditsiiniabi Hologramm Tim Russ – Tuvok – turvapealik, Tähelaevastik Jeri Ryan – Seven of Nine – astronavigaator, endine borg, (1997–2001) Garrett Wang – Harry Kim teadusohvitser, Tähelaevastik
Gene Roddenberry

Gene Roddenberry (kodanikunimega Eugene Wesley Roddenberry; 19. august 1921 El Paso, Texas – 24. oktoober 1991 Santa Monica, California) oli Ameerika Ühendriikide stsenarist, kes on eelkõige tuntud "Star Treki" maailma loojana. Lisaks "Star Trekile" on Roddenberry loonud vähem tuntud telesarjad "Andromeda" ja "EARTH: The Final Conflikt" ning kirjutanud raamatuid. Roddenberry kasvas üles Los Angeleses, kus tema isa töötas politseinikuna. Roddenberry õppis politseinikuks ja seejärel lenduriks. Teise maailmasõja alguses astus ta Ameerika õhujõududesse, sooritas Vaikse ookeani kohal üle 80 lahingulennu ja pälvis kaks medalit: Distinguished Flying Cross ja Air Medal. Sõja lõppedes teenis ta leiba tsiviillennukipiloodina ja kui hakkas sündima televisioon, leidis Roddenberry, et just see on koht, kus rakendada oma kirjanduslikku talenti. Hollywoodi jõudes leidis ta aga eest lapsekingades televisiooni veel väiksemate võimalustega. Ta töötas Los Angelese linna politseiametis ja jõudis seal seersandiks saada. Selle töö kõrvalt kirjutas ta mitmele väljaandele ja ka kasvavale televisioonitööstusele. "StarTreki" tähelend algas madalalt aastal 1960, kui esimene toodetud osa "TheCage" tembeldati liiga "targaks". Vaatamata sellele sai "StarTrek" energia mootoritesse ja kujunes selleks, mis ta tänapäeval on. Sarja populaarsusest kõneleb ka see, et NASA – USA Kosmoseuurimise Administratsioon nimetas ühe oma süstiku "StarTreki" kõige kuulsama laeva Enterprise'i järgi. Ta oli abielus Majel Barret'ga, kes mängis "Star Trekis" õde Chapelit ja Lwaxana Troid. Paaril on poeg Gene Roddenberry Jr. ja kaks täiskasvanud tütart. Tema hüüdnimi oli The Great Bird Of Galaxy (Galaktika Suur Lind).
Dirigentide loend

Siin on loetletud orkestridirigente; koorijuhid on loetletud koorijuhtide loendis. Eraldi loend on Eesti dirigentide loend # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Eivind Aadland Heikki Aaltoila Juhan Aavik Claudio Abbado Roberto Abbado Kōmei Abe Rosalina Abejo Ādolfs Ābele Hermann Abendroth Franz Abt Gerd Albrecht Nikolai Aleksejev Hugo Alfvén Jüri Alperten David Amram Elfrida Andrée Anton Arenski Count Basie William Sterndale Bennett ‎Paavo Berglund Ülo Bergmann Ernest Bloch Pierre Boulez Ray Conniff José Cura Jean-Michel Damase Emīls Dārziņš Colin Davis Aleksandr Dmitrijev Gustavo Dudamel Veronika Dudarova Olari Elts Eric Ericson Rasmus Erismaa Taavi Esko Nils-Eric Fougstedt Dietrich Fischer-Dieskau Valeri Gergijev Mihhail Gerts Benny Goodman Morton Gould Igors Graps Max Greger Heinz Karl Gruber Vittorio Gui Johan Halvorsen Marvin Hamlisch Jaan Hargel Nikolaus Harnoncourt Valdur Helm Otto Hermann Paul Hindemith Christopher Hogwood Harry Illak Sirly Illak-Oluvere Mariss Jansons Revaz Javahhišvili Risto Joost Giorgi Jordania Kristjan Järvi Neeme Järvi Paavo Järvi Vallo Järvi Lilyan Kaiv Tõnu Kaljuste Andrus Kallastu Alfrēds Kalniņš Jānis Kalniņš Barsegh Kanahjan Jüri-Ruut Kangur Kanno Shigeru Toomas Kapten Margus Kasemaa Vili Kazasjan Kustas Kikerpuu Eri Klas Eduard Knuude Triin Koch Pavel Kogan Nikolai Korndorf Gidon Kremer August Kubizek Erich Kõlar Mihkel Kütson Raimund Kull Kalev Kütaru Tarmo Leinatamm Jüri Leiten Kadri Leppoja James Levine Peeter Lilje Hannu Lintu Johann Loewe Erich Loit Peeter Paul Lüdig Lorin Maazel Gustav Mahler Felix Mandre Roman Matsov Paul Mauriat Zubin Mehta Gustav Merkel Arvi Miido Glenn Miller Ennio Morricone Jevgeni Mravinski Mikk Murdvee Pavlo Muravskõi Andres Mustonen Ilja Mussin Aivar Mäe Paul Mägi Klaus Mäkelä Kaspar Mänd Matis Männa August Eberhard Müller Verner Nerep Carl Nielsen Priit Nigula Yukihiro Notsu Endel Nõgene Olev Oja Sakari Oramo Helmut Orusaar Jaan Ots Antonio Pappano Alondra de la Parra Elmar Peäske Toivo Peäske Erki Pehk Kristiina Poska André Previn Herbert Pulk Kaspars Putniņš Mati Põdra Hando Põldmäe Vello Pähn Jüri Pärni Priit Raik Kirill Raudsepp Maurice Ravel Aadu Regi Carl Reinecke Norman-Illis Reintamm Richard Ritsing Aleksander Rjabov Kaisa Roose Gennadi Roždestvenski Nikolai Rubinstein Heldur Saade Peeter Saan Victor de Sabata Antonio Salieri Esa-Pekka Salonen Jukka-Pekka Saraste Kentaro Sato Linda Saul Peeter Saul Madis Schmidt Leif Segerstam Maria Seletskaja Aleksander Serov Giovanni Sgambati Martin Sildos Juhan Simm Juri Simonov Lauri Sirp Jarema Skibinski Saulius Sondeckis Robert Stolz Hans Swarowski Anatoli Štšura Alexander von Zemlinsky Bernard Zweers Heinrich Zöllner Jüri Takjas Anu Tali Kadri Tali Eduard Tamm Tiiu Targama Martin Trudnikov Enno Tubli Pärt Uusberg Urve Uusberg Tarmo Vaask Toomas Vavilov Priit Veebel Maksim Vengerov Hendrik Vestmann Leopold Vigla Valdeko Viru Jāzeps Vītols Andrei Volkonski Arvo Volmer Aivo Välja Hans Wallat Anton Webern Franz Welser-Möst Adolf Wiklund John Williams Adalbert Wirkhaus Debbie Wiseman Jürg Wyttenbach Anders Öhrwall
Enn Roose

Enn Roose (10. mai 1939 Tallinn – 10. oktoober 2001 Tallinn) oli Eesti majandusteadlane ja riigiametnik. Enn Roose oli teenistuja poeg, tema ema oli tõlkija Nadežda Roose (7. mai 1917 – 26. juuli 2022). Lõpetas 1957 Tallinna Polütehnikumi, 1964 Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna ja 1977 Moskvas NSVL TA Majandusmatemaatika Keskinstituudi aspirantuuri; majanduskandidaat (1977, samas), väitekiri "Некоторые теоретические вопросы проектирования систем управления (отраслевой аспект)". Täiendanud end maksunduses Soomes, Rootsis, Taanis, Austrias, Saksamaal, Prantsusmaal ja Kanadas. Oli 1957–1964 tööl raadiotehases Punane RET. 1964–1969 ENSV TA Erikonstrueerimise Büroo peainsener, 1969–1975 Autotranspordi Ministeeriumi arvutuskeskuse asedirektor, 1976–1985 Kohaliku Tööstuse Ministeeriumi arvutuskeskuse juhataja. 1989–1990 ENSV Riikliku Plaanikomitee esimehe asetäitja, 1990–1992 rahandusministri asetäitja, aastast 1993 AS EnnRoose&Ko juhataja, maksunõunik, 1989–1990 valitsuse eksperdirühma esimees uue seadusloome alal, 1991 valitsuse rahareformi eksperdirühma esimees, 1992. aasta rahareformiga kaasneva majandusreformi komisjoni juht, 1994–1995 Tallinna Linnavolikogu rahandusnõunik, aastast 1995 Eesti Maksumaksjate Liidu juhataja esimees. Oli Eesti majanduse iseseisvuse (IME) probleemnõukogu eestvedajaid, tegelenud 1990–1995 Eesti maksusüsteemi sätestamise ja arendamisega. Eesti NSV riiklik preemia (1972) (kollektiivis), Saksamaa majandusreformi auhind (1992). Üle 10 teadustrükise. Tema abikaasa on olnud Marju Lauristin ja nende lapsed on Katrin Reimann ja Marin Laak. Juhtimissüsteemide morfoloogia ja dialektika (kaasautor Ülo Vooglaid). Tallinn, 1986 Käibemaksu aktuaaltekstid: seadused, juhendid, kommentaarid, seisuga 1. jaanuar 1995 (koost). Tallinn, 1995. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide EE 14, 433 Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000, 429. "Maksukonsultant Enn Roose on surnud" Eesti Päevaleht, 11. oktoober 2001 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Alfonso XIII

Alfonso XIII (Alfonso León Fernando María Jaime Isidro Pascual Antonio de Borbón y Habsburgo-Lorena; 17. mai 1886, Madrid – 28. veebruar 1941, Rooma, Itaalia) oli Hispaania kuningas sünnist kuni 1931. aastani. Ta kuulus Bourboni dünastia Hispaania liini ja oli eelmise kuninga Alfonso XII postuumne poeg. Alfonso XII surma järel oli Hispaania regendiks kuni poja 16-aastaseks saamiseni 1902. aastal Alfonso XIII ema María Cristina. Alfonso XIII-l oli valitsema hakates esialgu küllaltki suurt võimu. Kuid pärast Esimest maailmasõda sattus riik majanduskriisi ning seetõttu haaras ohjad enda kätte diktaator Primo de Rivera, kes oli võimul aastatel 1923–1930. Tema karmi diktatuuri kuritegudes süüdistati ka kuningat, mistõttu hakati pärast diktaatori tagasiastumist nõudma ka kuninga troonist loobumist. Teise Hispaania Vabariigi väljakuulutamisel 14. aprillil 1931 läks kuningas pagulusse ja elas Roomas kuni surmani 28. veebruaril 1941. Poolteist kuud varem, 15. jaanuaril 1941 loobus Alfonso XIII oma õigustest Hispaania troonile oma poja, troonipärija Juani kasuks. Alfonso XIII pojapoeg Juan Carlos I sai 1975. aastal, pärast Francisco Franco surma, Hispaania kuningaks ning taastas nii Hispaanias Bourbonide võimu. Alfonso XIII oli abielus Battenbergi printsess Victoria Eugeniega ja neil oli seitse last: Prints Alfonso (1907–1938). Tal oli veritsustõbi. Prints Jaime (1908–1975). Ta oli kurt. Printsess Beatriz (1909–2002) Prints Fernando (1910, sündis surnult) Printsess Maria (1911–1996) Prints Juan (1913–1993) Prints Gonzalo (1914–1934) Tal oli veritsustõbi. "Hispaania endine kuningas oli viljakas pornostsenarist". maailm.postimees.ee. 17.11.2021.
Charles VIII

Charles VIII (hüüdnimena on kasutatud Hiilgav) (30. juuni 1470 – 7. aprill 1498) oli Prantsusmaa kuningas 1483–1498. Charles oli Prantsusmaa kuninga (1461–1483) Louis XI ja Savoia Charlotte'i poeg. Louis XI suri 1483. aastal ning alaealise Charlesi eest valitsesid regendina, tema vanem õde Anne ja Bourboni hertsog Pierre II. Iseseisvalt valitsusasju ajama hakates (1486) oli Charles üliaktiivne ja agressiivne: ta vallutas Bretagne'i hertsogiriigi, Prantsusmaa loodeosas ning sundis selle valitsejanna Anne'i endaga abielluma. Sellega liitis ta Bretagne'i sisuliselt Prantsusmaaga ning tegi seega lõpu Prantsusmaa killustatusele. Bretagne'i hertsog Frañsez II pidas kaks sõda Prantsusmaa Charles VIII vastu, mis mõlemad kaotati. Sõjad Prantsusmaaga maksid lõpuks Bretagne'i hertsogkonna iseseisvuse. Frañsez II ainus pärija oli tema tütar Anna, Prantsusmaa kuninga positsioon domineeris neis sündmustes läbi kahe sõja. Pärast esimest sõda vajas Frañsez II ainsa elusoleva järglase Anna abielu Sablé lepingu järgi luba Prantsusmaa kuningalt. Suhted Bretagne'i ja Prantsusmaa vahel halvenesid ja Frañsez II sunniti viimasesse Prantsuse-Bretooni sõtta, mille ta kaotas. Teise sõja, niinimetatud Hullumeelse sõja lõppedes Frañsez II ja Prantsusmaa Charles VIII vahel kuulutati Bretagne'i hertsoginna Anna esimene abielu Maximilianiga ebaseaduslikuks selle põhjal, et Prantsuse kuningas ei olnud vastavalt Sablé lepingule luba andnud. Anna abiellus Prantsusmaa Charles VIII-ga tseremoonial, mille kinnitas paavst Innocentius III. Pärast abiellumist ei lubanud Charles Annal Bretagne'i hertsoginna tiitlit kasutada.  Pikemalt artiklis Bretagne'i hertsogkond#15. sajand Aastal 1494 kasutas Charles VIII ära Milano hertsogkonna hertsogi Francesco Sforza abipalvet ning viis oma armee Itaaliasse, et prantslastele tagasi vallutada Napoli kuningriik. Samuti oli tal mõttes sealt oma armeega Konstantinoopoli peale minna, et Bütsantsi impeerium taastada. Sellega said alguse Itaalia sõjad, kuid eriti kaugele Charles ei jõudnud. Ta vallutas küll ajutiselt Milano, kuid seejärel hakkasid teised riigid talle vastu ning ta pidi Itaaliast taanduma.  Pikemalt artiklis Itaalia sõda (1494–1498), Itaalia sõjad, Savoia hertsogkond, Milano hertsogiriik, Napoli kuningriik Aastal 1498 suri Charles VIII ootamatult pärast seda, kui oli jooksnud peaga vastu uksepiita. Tal ei olnud üleelanud pärijaid. Troonil järgnes talle tema kauge sugulane, Valois' dünastia Orléansi harru kuuluv Louis XII. Charles VIII oli Prantsusmaa kuninga (1461–1483) Louis XI ja Savoia hertsogi Ludovico I tütre Charlotte poeg Charles VIII abiellus pärast võidukat Prantsuse-Bretooni sõda, Bretagne'i hertsoginna Annaga. Charles VIII ja Anna lapsed ei jõudnud täisikka. Charles VIII surma järel (1498) abiellus Anna Prantsusmaa kuninga Louis XII-ga.
Advektsioon

Advektsioon (meteoroloogia) (lad. advectio - juurdevool) on atmosfääris erinevate füüsikaliste omadustega õhumasside horisontaalsuunalise kandumisega ühest piirkonnast teise seonduv üksteise kohale või ka alla libisemine. Nähtusi, mis on põhjustatud õhumasside advektsioonist, nimetatakse advektiivseteks, nt advektiivne udu. Konvektsioon Advektiivne udu Advektiivne öökülm
Ammoniidid

Ammoniidid on mitmetähenduslik sõna, mis võib tähendada: Ammoniidid on ammooniumnitraadil põhinevad lõhkeained. Ammoniidid on peajalgsete väljasurnud alamklass. Ammoniitideks nimetatakse ka vanaaja Lähis-Ida rahvast ammonlasi.
Fulda jõgi

Fulda on jõgi Saksamaal. Jõgi on oma 218 km pikkusega riigis 24. kohal, Hesseni liidumaal pikim. Fulda valgala on 6932 km². Tema suurimad lisajõed on Haune ja Eder. Fulda jõe ääres asuvatest linnadest on suurimad Kassel ja Fulda. Fulda algab 850 meetri kõrgusel üle merepinna Hesseni ja Baieri liidumaa piirilt Rhöni mäeahelikust allikast, mis on tänapäeval vaatamisväärsusena tähistatud. Ta voolab valdavalt põhja. Alam-Saksimaal Hannoveri Mündenis 117,5 meetri kõrgusel üle merepinna ühineb ta Werraga ja moodustab Weseri, mis suubub Bremeni lähedal Põhjamerre. Ka Fulda ja Weseri ühinemiskoht on vaatamisväärsus. Nime "Fulda" päritolu ei ole teada.
Šõnggõstau ahelik

Šõnggõstau ahelik (kasahhi Шыңғыстау жотасы) on mäeahelik Aasias, Kasahhi kulumiskingustiku kaguosas. Kulgeb loode-kagu sihis. Kõrgus kuni 1305 meetrit. Varem tuntud venekeelse nimega Tšingiztau ahelik (vene хребет Чингизтау).
Leyte

Leyte on üks Visayani saartest. Pindala 7250 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 1349 meetrit. Kuulub Filipiinidele.
Zangezuri ahelik

Zangezuri ahelik on mäeahelik Aasias, Armeenia mägismaal. Kulgeb põhja-lõuna sihis Armeenia Sjunikhi maakonna ja Aserbaidžaani Nahhitševani autonoomse vabariigi piiril. Kõrgus kuni 3904 meetrit. Nahhitševanis asub aheliku piirkonnas Zangezuri rahvuspark.
Taga-Alai

Taga-Alai ahelik ehk Alai-tagune ahelik (kirgiisi Чоң Алай кырка тоосу, tadžiki қаторкӯҳи Паси Олой) on mäeahelik Aasias Tadžikistani ja Kõrgõzstani piiril Alai oru serval. Ta on osa Pamiirist selle põhjaosas. Kulgeb 240 km pikkuselt ida-lääne sihis. Jäätunud ala pindala on 1194 ruutkilomeetrit. Kõrgus kuni 7134 meetrit. Kõrgeim tipp on Lenini mäetipp. Venekeelne nimi on Заалайский хребет.
Ülem-Angara

Ülem-Angara (vene Верхняя Ангара) on jõgi Aasias Burjaatias. Algab Stanovoi mägismaalt. Ülemjooksul on mäestikujõgi. Alamjooksul voolab rahulikult laias soostunud orus. Suubub Baikali järve kirdetippu moodustades delta. Pikkus 438 km, valgla 21 400 km². Keskmine vooluhulk 265 km³/s. Toitub valdavalt sademetest, kuid suur on ka põhjavee osa. Külmub oktoobri lõpus, jääkattest vabaneb mai alguses. Laevatatav 270 km pikkuselt suudmest ülesvoolu.
Tereki ahelik

Tereki ahelik (vene Терский хребет, tšetšeeni Çergaziyn̩ raġ) on mäeahelik Põhja-Kaukaasias Tšetšeenia, Inguššia ja Põhja-Osseetia alal. Ta on Suur-Kaukasuse eelmäestik. Tereki ahelik kulgeb ida-lääne suunas Tereki paremkaldal. Kõrgus kuni 664 meetrit.
Meeli Saar

Meeli Saar (sündinud 16. veebruaril 1958 Rakveres) on eesti sporditeadlane. Ta on lõpetanud 1976. aastal Jõgeva Keskkooli, 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna ja 1998. aastal Tartu Ülikooli magistriõpingud. M.Sc. (liikumis- ja sporditeadused, 1998, TÜ), magistritöö "Süstikjooksu kasutamine motoorse võimekuse hindamiseks 15–17-a. tüdrukutel". Olnud aastatel 1985–1999 Jõgeva Gümnaasiumi õpetaja, 1999–2006 Vändra Gümnaasiumi vanemõpetaja, 2006– ...Tartu Ülikooli spordipedagoogika ja treeninguõpetuse instituudi kinantropomeetria õppetooli erakorraline teadur. Uurimisvaldkond: laste ja noorte kehaline aktiivsus, kinantropomeetria, kehaline võimekus. 17 teaduspublikatsiooni. Koordinatsiooni, tasakaalu ja painduvuse osatähtsus süstikjooksu testi tulemustes 15–17-aastastel tütarlastel (kaasautor T. Jürimäe). // Spordipedagoogika Instituudi teadus- ja õppemetoodiliste tööde kogumik. Tartu, 1997 Influence of anthropometric parameters on motor ability test results in 13–15-year-old girls (kaasautor T. Jürimäe). // Paper on Anthropol. 5 (2001) 10 Self-perceived and actual indicators of motor abilities in children and adolescents (kaasautor T. Jürimäe). // Perceptual and Motors Skills 97 (2003) 3. Relationship between anthropometry, physical activity and motor abilities in 10–17-years-old Estonians (kaasautor T. Jürimäe). // J. Human Movement Studies 47 (2004) 1 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Meeli Saar Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Samar

Samar on saar Filipiinides. Samarist itta jääb Filipiini meri, läände Samari meri. Samarist loodesse jääb Luzon, millest teda eraldab San Bernardino väin. Läände jääb Masbate, edelasse Biliran. Lõunasse jääb Leyte, millest teda eraldab San Juanico väin. Viimane on kõigest 2 km lai ja tänapäeval läheb sellest sild üle. Samarist kagusse jääb Homonhon. Samar on suurim Visayani saartest. Tema pindala on 13 080 km². Ta on pindalalt maailma 63. saar ning Filipiinide suuruselt kolmas saar: temast suuremad on Luzon ja Mindanao. Saar on künklik, kõrgusega kuni 846 meetrit. Samar on üsna tihedalt asustatud: seal elab umbes miljon inimest. Põhiline asustus on rannikul, sisemaal suuri asulaid pole. Ka suurim maantee on rannikul, kuid ei kulge ringikujuliselt ümber saare. Kui alustada saare põhjatipus olevast Laoangist ja sõita mööda kallast vastupäeva, siis läbitakse järjekorras järgmised asulad, millest igaühes on üle 10 000 elaniku: Catarman, Allen, Calbayog, Catbalogan, Guiuan, Borongan ja Oras. Oras ei ole Laoangist kaugel, kuid nende kahe vahel maantee puudub. Saare suurimas asulas Catbaloganis elab ligi 100 000 inimest. Halduslikult kuulub Samar Ida-Visayasi piirkonda. Ida-Visayasi 6 provintsist kolm asuvad Samaril: Samari provints, mille keskus on Catbalogan, Põhja-Samar, mille keskus on Catarman, ja Lääne-Samar, mille keskus on Borongan. Piirkonna keskus Tacloban, kus on üle 100 000 elaniku, asub Leyte saarel otse teisel pool San Juanico väina. Eurooplastele avastas Samari Hispaania meresõitja Ruy López de Villalobos 1543. Kohalikud elanikud on rahvuselt enamasti visajad. Nende peamine elatusallikas on põllumajandus. Kasvatatakse riisi, maisi, banaane, tsitruselisi, mangot, kohvi- ja kakaopuid, kanepbanaani ning suhkruroogu, loomadest pühvleid, veiseid, kodukitsi, lambaid, sigu, kanu ja parte. Merel käiakse kalal ning püütakse peamiselt sardiine ja tuune. Elanikud töötlevad puitu ja metalli ning punuvad rotangi ja bambust. Suur maailma atlas, lk. 93, 94
Kalapoeg Nemo

"Kalapoeg Nemo" (inglise "Finding Nemo") on 2003. aastal valminud Pixari stuudio arvutianimatsioon, mis jutustab meriroosahven Marlini ja tema poja Nemo seiklustest. "Kalapoeg Nemo" tegi esimesel nädalavahetusel kõige vaadatuma joonisfilmi rekordi, teenides 70 miljonit dollarit. Nemo nimi vihjab Jules Verne'i raamatute tegelasele kapten Nemole. "Kalapoeg Nemo" on pärjatud parima joonisfilmi Oscariga. Ametlik veebileht Kalapoeg Nemo andmekogus IMDb (inglise) Kalapoeg Nemo andmekogus Filmiveeb
Klingon

Klingon võib tähendada järgmist: klingonite rassi liige väljamõeldud Star Treki maailmas klingoni keel, klingonite kõneldav keel
Harjo Sandur

Harjo Sandur (1937. aastani Harry Evald Konrad Stegmann; 7. oktoober 1910 Kapu vald, Järvamaa – 29. november 1949, teel Austraaliasse) oli eesti metsateadlane. Harjo Sandur oli metsaülema poeg. Lõpetas 1930. aastal Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1935 Tartu Ülikooli metsaosakonnas teoreetilise kursuse, kaitses 1938. aastal diplomitöö. Täiendas end 1938–39 stipendiaadina Kopenhaagenis. Oli aastatel 1935–1937 Tartu Ülikooli zooloogia kabineti assistent, 1939–1943 Tartu Ülikooli botaanikaaia aednik, 1943–1944 direktor. Põgenes 1944. aastal Saksamaale, kust alustas 1949. aastal teekonda Austraaliasse. Uurimusi dendroloogiast ja pajust (selle bioloogia, kasvatamine, haigused, kahjurid ja majandamine). Paju bioloogiast ja kasvatamisest. Tartu, 1940. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 44 Tuiskvere, B. Eesti metsateadlase müstiline kadumine merel. // Eesti Metsamees Eksiilis. Stockholm, (1950) 4, 19. Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.