laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nick Park

Nicholas Wulstan Park (sündinud 6. detsembril 1958 Prestonis Lancashire'is Inglismaal) on neli korda Oscari võitnud inglise filmitegija go-motion-animatsioonide vallas ning on eelkõige tuntud "Wallace'i ja Gromiti" loojana. Nick Park sündis Prestonis Lancashire'is, Inglismaal ning käis Cuthbert Mayne'i Gümnaasiumis. Ta kasvas üles suure huviga joonistatud multifilmide vastu: juba 13-aastaselt sündis õmblejannast ema filmikaameraga esimene multifilm "Walter the Rat". Kui Park oli 15-aastane, näidati üht tema kodus tehtud filmi BBC Noorte Animaatorite Filmivõistluse raames televisioonis. Lõpetanud Sheffield Hallami Ülikooli, astus Park Rahvuslikku Filmi ja Televisiooni kooli. Seal sündis tema esimene 35 mm film, "A Grand Day Out", mis püüdis savianimatsioonide esirindes oleva Aardman Animationsi asutajate tähelepanu. 1985. aastal liitus Park Aardmaniga, kus ta töötas reklaamidega ning ühtlasi lõi muusikavideo Peter Gabrieli laulule "Sledgehammer". 1991. aastal võitis ta auhinna animasarja "Creature Comforts" eest, mis kujutab endast dokumentaalilaadset sarja intervjuudest loomaaiaasukatega. Umbes samal ajal viis Park lõpule oma lõputöö, "A Grand Day Out" (1992), mille tegelased Wallace ja Gromit said peagi kultustegelasteks. See esimene jutustus juustu armastavast leiutajast ja tema truust koerast rääkis kahe tegelase juustuotsingutest Kuul. Wallace'i ja Gromiti järgmise seiklusega "The Wrong Trousers" (1993) võitis Park juba teise Oscari. Sellele järgnes omakorda kangelaste kolmas seiklus, "A Close Shave" (1995), teenides Nick Parkile kolmandagi Oscari. 1997. aastal auhinnati Parki CBEga. Koostöös DreamWorksiga hakkas Aardman Animations töötama filmi "Chicken Run" (2000) kallal. Filmi tegemine võttis aega ligi viis aastat, ning sellel puudus Parki loomingule omane sarm. 2006. aastal võitis Park parima animafilmi kategoorias järjekordse Oscari teosega "Curse of the Were-Rabbit" (2005), milles figureerivad juba armsaks saanud tegelased Wallace ja Gromit. 10. oktoobril 2005, puhkes Aardman Animationsi arhiivilaos tulekahju. Selle tagajärjel hävis enamik Parki loomingust, sealhulgas kõik mudelid, mida kasutati filmis "Chicken Run". Parki viimase aja töö sisaldab "Creature Comfortsi" amerikaniseeritud versiooni. Ka selle seriaali jaoks intervjueeriti ameeriklasi erinevatel teemadel ning saadud heliklipid lisati hiljem animeeritud loomkarakteritele juurde. 2007. aasta septembris paluti Nick Parkil disainida pronksist Wallace'i ja Gromiti kuju, mis paigutatakse looja kodulinna Prestonisse. "Wallace and Gromit: A Matter of Loaf and Death" (2008) "Wallace & Gromit: The Curse of the Were-Rabbit" (2005) "Creature Comforts" (2003) "Chicken Run" (2000) "Wallace & Gromit: The Aardman Collection 2" (1996) "Wallace & Gromit: The Best of Aardman Animation" (1996) "Wallace and Gromit: A Close Shave" (1995) "Wallace & Gromit: The Aardman Collection" (1995) "Wallace & Gromit: The Wrong Trousers" (1993) "A Grand Day Out with Wallace and Gromit" (1989) "Creature Comforts" (1989) IMDb andmebaasis (inglise k) Aardman's Animations (inglise k) The Guardiani intervjuu Nick Parkiga (inglise k)
Orava (täpsustus)

Orava võib olla: Orava, küla Võru maakonnas Võru vallas Orava, endine küla Põlva maakonnas Kõlleste vallas Orava, eesti küla Tomski kubermangus, praegu Novosibirski oblastis Venemaal Orava, ajalooline piirkond Slovakkia ja Poola piiril Orava, jõgi Slovakkias Orava vald Orava raudteejaam Orava tänav
Orava (ajalooline piirkond)

Orava on ajalooline piirkond, mis jaguneb Slovakkia Žilina maakonna ja Poola Väike-Poola vojevoodkonna vahel Tatratest põhjas Orava jõe orus. Orava ajalooline keskus on alates 1683 Slovakkia linn Dolný Kubín, mida alguses nimetati ungaripäraselt Alsókubin, enne seda Orava linnus. Praegu on Orava majanduslikult vähearenenud ala, kuid turismi valdkonnas on võimalusi palju: Slovakkia-osas on suur veehoidla ja kuumaveeallikad, Orava linnus, vabaõhumuuseum ja puukirikud, saab harrastada mägironimist. Ala oli kunagi Ungari kuningriigi koosseisus (Árva komitaat). Pärast I maailmasõda sai sellest Tšehhoslovakkia osa. Poolaga tekkinud piiritüli järel vahetati piirkonna kirdeosas välja mitu küla. Orava linnus Kirik Huty asulas Vanad majad Orava jõe orus Podbieli asulas Orava veehoidla Fotosid Oravast Orava - Fotogalerii Orava
Árva komitaat

Árva komitaat (ungari keeles Árva vármegye, slovaki keeles Oravská župa) oli Ungari Kuningriigi komitaat, mis asus tänapäeva Slovakkia ja Poola piirialadel. Maakond tekkis 14. sajandi teisel poolel. Maakonna keskus oli aastatel 1867–1919 Alsókubin (Dolný Kubín), enne seda Orava linnus. 1772–1918 piirnes see põhjas Austria Keisririigile kuuluva Galiitsiaga. 1910. aasta rahvaloenduse ajal oli maakonna rahvaarv 78 745 ja pindala 2019 km². Rahvuslik koosseis oli järgmine: 59 096 (75,0%) slovakid 2000 (2,5%) ungarlased 1518 (1,9%) sakslased 16 131 muud (peamiselt poolakad) Sel ajal jaotus komitaat neljaks ringkonnaks (ungari járás: Alsókubini ringkond samanimelise keskusega (tänapäeval Dolný Kubín), Námesztó ringkond samanimelise keskusega (tänapäeval Námestovo), Trsztena ringkond samanimelise keskusega (tänapäeval Trstená) ja Vári ringkond, mille keskus oli Turdossin (tänapäeval Tvrdošin. Kõik need neli keskust on tänapäeva Slovakkia territooriumil. Pärast Esimest maailmasõda sai sellest 4. juunil 1920 vastavalt Trianoni rahulepingule Tšehhoslovakkia osa. Järgnes piirivaidlus Tšehhoslovakkia ja Poola vahel, mille tulemusena 1924 vahetati hulk asulaid. Suurim Poola koosseisu läinud asula oli Jablonka. Tänapäeval kuulub suurem osa kunagisest komitaadist Slovakkia Žilina maakonda. Kõnekeeles kasutatakse endiselt Orava nime.
Matthias von Porten

Matthias von Poorten, rootsipäraselt Mattias von Porten (1642–1718; teistel andmetel 1720 Waxholm) oli Rootsi riigiametnik, Tallinna linnuse asehaldur 1690–1700[küsitav]. Matthias Poorten sündis Tallinna raehärra Matthias Poorteni (u 1585−1641) ja Tallinna bürgermeister Georg von Wangersheimi (1579–1656) tütre Agneta Wangerseni (1622−1699) pojana. 1665. aastal oli ta Tallinna linnusekohtu ja 1671. aastal Liivimaa maakohtu assessor. Ta aadeldati 19. juunil 1673 ja introdutseeriti Rootsi rüütelkonda 1690. aastal., nr. 847 all. 1676. aastal oli ta Võnnu kreisi maakohtunik. 5. maist 1690 määrati Tallinna linnuse asehalduriks ja sama aasta 31. detsembril Eestimaa ökonoomiadirektoriks. 1695. aastal oli ta üks komissaridest, kes viis läbi revisjoni, mille läbi tõsteti maal aadli ratsateenistust enam kui 150 hobuse võrra. Ülejäänud komissarid olid Eestimaa kindralkuberner Axel Julius De la Gardie, kindralmajor Johann Andreas von der Pahlen ja maakohtunik Engelbrecht Mannerburg. 20. augustil 1696 soovisid Poorten, Pahlen ja Mannerburg pärast lõpetatud revisjoni laevaga Stockholmi sõita. Nad viisid laevale kõik revisjoniaktid ning asusid vastu õhtut ka ise laeva pardale. Öösel tõusis tugev põhjatorm, rebis laeva ankrust lahti, ning lõi vastu Tallinna sadamakaid puruks. Poorten pääses laevaõnnetusest eluga, kuid kindralmajor Pahlen, tema abikaasa, poeg ja tütar, ning Mannerburgi neli last hukkusid. Matthias von Porten abiellus Anna Elisabeth von Helmerseniga, kes oli Johann von Helmerseni ja Anna Hintze tütar. Abielust sündisid: Ursula (suri 1710), abiellus kapten Fabian Reinhold von Vietinghoffiga (surnud 1710) Anna Elisabeth, abiellus 1702 Tallinnas Kukevere ja Pühajärve mõisniku major Karl Wilhelm von Rehbinderiga (surnud 1745) Barbara Helene, abiellus 1723 Amblas Kuijõe ja Valkla mõisniku rittmeister Johann Martensiga (1666–1740) Christiern Johann (maeti 7. veebruaril 1700) Juliana Sophia (maeti 7. veebruaril 1700) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel...1.". Trükitud Rootsi kuninglikus trükikojas. (1754) Kaarel Vanamölder "Maanõunik Otto Fabian von Wrangelli Eesti- ja Liivimaa kroonika käsitlusvõimalustest" Tartu. 2007 "Tallinna Linnateatri hoonete ajalugu: Lai tänav 19 (kinnistu nr. 134)". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. veebruar 2012. Vaadatud 17. detsembril 2009. August Wilhelm Hupel, "Nordische Miscellaneen, Volumes 20-21". Johann Friedrich Hartknochi trükikoda, Riia 1790. lk 358–359 "Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft, Teil 1, 2: Livland" Görlitz. 1930 lk 829 "Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft, Teil 1, 1: Livland" Görlitz. 1929 lk 214 "Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft, Teil 2, 1: Estland" Görlitz. 1930 lk 198 "Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft, Teil 2, 1: Estland" Görlitz. 1930 lk 296 Niguliste koguduse surmameetrika Matthias von Porteni korraldus 1700. aastast. Matthias von Porteni 1702. aastal välja antud tõend.
Lauri Kulpsoo

Lauri Kulpsoo (sündinud 21. juunil 1978) on eesti fotograaf ja trummar. Ta on Tartu Tamme Gümnaasiumi vilistlane ning on õppinud geograafiat Tartu Ülikoolis. Lauri Kulpsoo on töötanud fotograafina ajalehes Postimees ning ajakirjas Pere ja Kodu. Lisaks on teinud kaastööd veel mitmele Eesti ja Soome meediaväljaandele. Kulpsoo fotosid on kasutatud mitmes raamatus. Kulpsoo on mänginud trumme ansamblites Lloyd, Tartu Popi ja Roki Instituut ning Jaan Pärn ja Pahad Seemned. Aga ka Honey Power ning Kuma. On Klassikaraadios teinud "Fantaasia" saateid. 2018. aastast töötab ERR Tartu stuudios koosseisulise helitehnik-valgustaja-autojuhina. Lauri Kulpsoo fotosid on eksponeeritud järgmistel näitustel: 2004 – Tartu kohvikus Crepp 2004 – ühisnäitus Tartu Lastekunstikooli galeriis 2007 – ühisnäitus Athena keskuses 2009 – isikunäitus "Elame veel!" Tampere Majas 12.–25. novembrini 2009 – ühisnäitus LIMA7 Y-galeriis 2010 – isikunäitus "Elu isu" Tartu Loomemajanduskeskuse galeriis LOOV (14. oktoober – 3. november) 2012 – fotod Tartu Loomemajanduskeskuse kohvikus Spargel (juuni–juuli) 2015/16 – osalemine Tartu kunsti aastanäitusel 2020/21 – osalemine Tartu kunsti aastanäitusel 2021/22 – osalemine Tartu kunsti aastanäitusel Mait Müntel. Teadusfoto 2012, Akadeemia eriauhind Marju Lepajõe. Teadusfoto 2012, Tartu Ülikooli Kirjastuse eripreemia Geneetik Riin Tamm Tõnis Mägi Rein Taagepera Teoloog Meelis Friedenthal Merilyn Merisalu: "Pikk ja põnev ülikoolielu" Universitas Tartuensis, september 2015 Lauri Kulpsoo Raamatukoi Fantaasial uus autor: Lauri Kulpsoo Klassikaraadio, 6. oktoober 2008 "Maahommik". Jupiter. ERR. 22. aprill 2020. Vaadatud 30. jaanuaril 2023. {{cite web}}: eiran teksti "ERR" (juhend) "ERR". info. 30. jaanuar 2023. Vaadatud 30. jaanuaril 2023. Lauri Kulpsoo fotonäitus „Elame veel!” põimunud Tartu grupeeringute ühisnäitus LIMA 7. apr - 18. apr 2009 Lauri Kulpsoo "Elu isu" Näitus: Tartu TARTU KUNSTI AASTANÄITUS 18. detsember 2015 – 10. jaanuar 2016 ! Tartu Kunstimaja Tartu kunsti aastanäitus „Köielkõndija” / 19.12.2020.–17.01.2021 Tartu Kunstimaja Tartu kunsti aastanäitus / 18.12.2021–16.01.2022 Tartu Kunstimaja Lauri Kulpsoo pildid Flickris Kohvikklubi. Lauri Kulpsoo. ERR, 27. mai 2006 Raimu Hanson: "Lauri Kulpsoo – 30" Tartu Postimees, 20. juuni 2008 Raimu Hanson: "Rattur kiirustas näitust tegema" Tartu Postimees, 12. november 2009 Lauri Kulpsoo: Galerii: fotograaf nägi Tartu Postimees, 3. juuni 2012
Klavdija Bojarskihh

Klavdija Bojarskihh (11. november 1939 Verhnjaja Põšma – 12. detsember 2009) oli vene murdmaasuusataja. 1964 Innsbruckis olümpiavõitja 5 km suusatamises olümpiavõitja 10 km suusatamises olümpiavõitja 3×5 km teatesõidus 1966 Oslos maailmameister 10 km suusatamises maailmameister 3×5 km teatesõidus hõbemedal 5 km suusatamises Klavdija Bojarskihh FIS-i kodulehel (inglise)
Suur-rabakiil

Suur-rabakiil (Leucorrhinia pectoralis) on vesikiillaste sugukonda rabakiili perekonda kuuluv putukas. Suur-rabakiili kehapikkus on 3,5–4,5 cm ja tiibade siruulatus 5,5–6,5 cm. Eestiibade tipus on must täpp, mis on lennul jälgitav. Noorel isasel on tagakehal kollased plekid, mis vanal isendil pruuniks värvuvad. Emasel on tagakehal ainult üks suur tumekollane laik. Suur-rabakiil eelistab mesotroofseid liikumatu veega veekogusid, kus ei ela kalu, sest kalad söövad kiili mune ja vastseid. Lendab mai algusest juuli keskpaigani. Vastsestaadium kestab kaks või kolm aastat. Esimest korda kirjeldas suur-rabakiili teaduslikult Toussaint von Charpentier 1825, kes andis talle ka teadusliku nime. Suur-rabakiil kuulub Eestis III kategooria looduskaitse all olevate liikide hulka. Suur-rabakiil andmebaasis eElurikkus Ulvar Käärt. Algab ohus rabakiilide päästeaktsioon EPL, 15. detsember 2009
Olev Soans

Olev Soans (29. mai 1925 Tallinn – 28. aprill 1995 Keila) oli eesti graafik ja pedagoog. Olev Soans lõpetas 1941. aastal Pärnu kaubanduskeskkooli. Aastatel 1943–1944 oli ta mobiliseeritud Saksa sõjaväkke, seejärel töötas Järvakandis joonistusõpetajana. 1951. aastal lõpetas ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. Aastatel 1961–1989 töötas ta Kunstiinstituudis õppejõuna. Olev Soansi loomingu hulgas on vabagraafikat, raamatugraafikat, plakateid, ning alates 1975. aastast infograafilised, sealhulgas ajaloolised ja kultuuriloolised maakaardid (piltkaardid). Ta viljeles oforti, kuivnõela, litograafiat, linoollõiget, puulõiget, serigraafiat ning võttis kasutusele uudse elektrograafilise sõeltrüki.[viide?] 27. aprillil 2000 asutasid Eesti Rahvuskultuuri Fond, Keila Linnavalitsus ja Harjumaa Muuseum Olev Soansi mälestusfondi Keilast pärit kunstnike ja Keilaga seotud kunstiprojektide toetamiseks. Olev Soans oli abielus Therese Limbergiga. Alo Soans, Villu Soans ja Priidu Soans olid nende pojad ja Siiri Soans on nende tütar. Olev Soans oli abielus Helvi Jürissoniga. Kerttu Soans on nende tütar. Tema onu oli arhitekt Anton Lembit Soans, onupojapoeg on skulptor Jaak Soans. 1978 Eesti NSV teeneline kunstnik 1985 Kristjan Raua preemia (Eesti kultuuriloolised kaardid) "Eesti kultuuriloolised kaardid", Ilo 2009, ISBN 9789949171002
Euroopa Rahvapartei fraktsioon

Euroopa Rahvapartei fraktsioon (lühend EPP) on Euroopa Parlamendi suurim ja vanim[viide?] saadikurühm. 2020. aasta mais on selles 187 liiget (26,6% kõigist parlamendiliikmetest). Paremtsentristlik fraktsioon asutati kristlike-demokraatide fraktsiooni nime all 23. juunil 1953 Euroopa Ühisassamblee poliitilise fraktsioonina.[viide?] Esimesed Euroopa Parlamendi valimised toimusid 1979 ning fraktsioon muutis oma nime Euroopa Rahvapartei fraktsiooniks. 1999. aasta juulist on ERP olnud Euroopa Parlamendi suurim fraktsioon. Aastatel 1999–2009 kandis fraktsioon nime Euroopa Rahvapartei (kristlike demokraatide) ja Euroopa demokraatide fraktsioon, millest sai 2009. aastal Euroopa Rahvapartei (kristlikud demokraadid) fraktsioon.[viide?] Eestist kuulus 2004–2019 Euroopa Rahvapartei fraktsiooni Tunne Kelam (erakond Isamaa, valitud aastatel 2004, 2009 ja 2014).[viide?] Alates 1. veebruarist 2020 kuulub fraktsiooni Riho Terras (erakond Isamaa). Euroopa Rahvapartei fraktsioon on oma eesmärkideks nimetanud õiglasema Euroopa ühiskonna loomist, võitlust kliimamuutustega, ELi kaitsevõime tugevdamist ja välispiiride kaitset, vaba ja õiglast kaubandust, innovatsiooni, uute töökohtade loomist ning digitaalmajanduse arendamist. Euroopa Rahvapartei Marion Reigo. Euroopa Parlament – tagasihoidlik, kuid järjekindel visionäär. Riigikogu toimetised, nr. 41, juuni 2020, lk 112 Piret Ehin, Liisa Talving. Viimatistest Euroopa Parlamendi valimistest Euroopas ja Eestis. Riigikogu Toimetised, nr 41, 2020, lk 87 Terras sai Euroopa Parlamendis soovitud komisjonidesse. ERR, 10. veebr 2020 Fraktsiooni koduleht
Puhas punalibleaplaasia

Puhas punalibleaplaasia (Pure Red Cell Aplasia) (PRCA) on koertel, kassidel ja inimesel kirjeldatud raskekujuline, harilikult normotsütaarne-normokroomne (mitteregeneratiivne) aneemia, mille korral erütrotsüütide eellasrakud luuüdis puuduvad või on oluliselt vähenenud. Leukotsüütide ja trombotsüütide eellasrakud luuüdis ei ole haaratud. Coombsi test võib olla positiivne. Hematokrit on keskmiselt 10%. Weiss, J. D. Primary pure red cell aplasia in dogs: 13 cases (1996–2000), JAVMA, Vol 221, No. 1, July 1, 2002
Rohelised/Euroopa Vabaliit

Rohelised / Euroopa Vabaliit (GREENS/EFA) on Euroopa Parlamendi suuruselt viiendat ja kuuendat kohta jagav fraktsioon, kus aprillis 2019 oli 52 liiget. Rohelised / Euroopa Vabaliit kuulub opositsiooni parteide hulka. Eestlastest kuulus kuni 2019. aastani Roheliste / Euroopa Vabaliidu fraktsiooni Euroopa Parlamendi liige Indrek Tarand. (2019. aastal ta enam Euroopa Parlamenti valituks ei osutunud.) Lätist kuulub fraktsiooni Läti Vene Liidu esindaja Tatjana Ždanoka. Eestist kuulub liikmesparteina sinna Erakond Eestimaa Rohelised. Ametlik koduleht
2-metüül-2-buteen

2-metüül-2-buteen ehk metüül-2-buteen ehk trimetüületüleen (CH3)2C=CH(CH3) on küllastumata süsivesinik (isoolefiin). Vahel asendatakse metüülrühm CH3 lühiduse mõttes tähisega Me. Sel juhul on metüül-2-buteeni valem MeCH=CMe2. Metüül-2-buteen on värvitu vees mittelahustuv kerglenduv vedelik. Selle tihedus on 0,662 g/cm³, sulamistemperatuur -134 °C, keemistemperatuur 39 ºC, molaarmass 70,13. Alkoholide ja eetriga seguneb ta mis tahes vahekorras, moodustades homogeense lahuse. Liitumisreaktsioonid 2-metüül-2-buteeni kui kaksiksideme juures hargnenud struktuuri omava alkeeniga viivad steeriliste takistustega hargnenud struktuuride tekkele. Näiteks elektrofiilse liitumise korral on tulemuseks karbokatioonse intermediaadi deprotoneerumine. Nii ei saada 2-metüül-2-buteeni polümerisatsioonil kõrgpolümeere ja kloorimisel saadakse dikloriidide asemel valdavalt allüülse kloorimise saadused. Metüül-2-buteeni kloorimine temperatuuril -12 °C naatriumkarbonaadi Na2CO3 juuresolekul (eralduva vesinikkloriidhappe HCl sidumiseks) konversioonil 70% toimub järgmise reaktsioonivalemi järgi: MeCH=CMe2 + Cl2 → MeCHCl–C+Me2 → MeCHCl–CMe=CH2 (83%) + MeCH2–CMe2Cl (5%) + MeCHCl–CMe2Cl (12%) + [MeCH=CMeCH2Cl (tº, tekib allüülsel isomerisatsioonil) ] Isoalkeen Tertsiaarne süsinikuaatom
Glissando

Glissando (itaalia keeles 'libisemine') on pillimängutehnika, kus pillil libisetakse mingil kindlal helil peatumata ühelt helilt teisele üles või alla suunas.
Vladimir Turtšinski

Fail:VladimirT.webp Vladimir Jevgenjevitš Turtšinski (vene keeles Владимир Евгеньевич Турчинский; 28. september 1963 Moskva – 16. detsember 2009 Noginski rajoon, Moskva oblast) oli vene tele- ja raadiosaatejuht, näitleja, sportlane ja ettevõtja.
Nuuskpiiritus

Nuuskpiiritus ehk ammoniaagilahus on ammoniaagi (NH3) 5-protsendiline[viide?] vesilahus, mida enamjaolt kasutatakse inimeste teadvusele toomiseks. See on väga iseloomuliku terava lõhnaga, kuid värvuseta. Kõrgema ammoniaagisisaldusega vesilahus on tuntud kui salmiaakpiiritus ning seda kasutatakse majapidamises lahusti ja puhastusvahendina. Tööstuslikult kasutatakse värvides, puidu toonimiseks, aga ka happesuse regulaatorina (E527) toiduainetööstuses ja soojusjõumasinates. Nuusksool
Riot!

"Riot!" on USA ansambli Paramore 2007. aastal ilmunud album. "For a Pessimist, I'm Pretty Optimistic" 3:48 "That's What You Get" 3:40 "Hallelujah" 3:23 "Misery Business" 3:31 "When It Rains" 3:35 "Let the Flames Begin" 3:18 "Miracle" 3:29 "Crushcrushcrush" 3:09 "We Are Broken" 3:38 "Fences" 3:18 "Born for This" 3:58
Rembert von Funcken (1724–1786)

Rembert von Funcken ( 1724 – 1786) oli sillakohtunik (sks. ordnungsrichter) Liivimaa kubermangus ja Funckenite aadlisuguvõsa viimane meesliini esindaja. Ta oli Rootsi sõjaväelase ja Riia asekuberneri Rembert von Funckeni pojapoeg. Rembert von Funckenile kuulusid Liivimaa kubermangu Võnnu kreisi (Cēsise kreisi) Liezēre kihelkonnas Liezēre (Löser) ja Eckhofi, ning Cesvaine kihelkonnas Ohlenhofi mõis. Rembert von Funckeni vanemad olid Liezēre ja Medzula mõisnik, major Gustav Heinrich von Funcken (1681–1761) ja Ulrika Katharina (Margaretha) Clodt von Jürgensburg. Tema õdedest Ulrike von Funcken (1730–1800) oli Gustav Heinrich von Wetter-Rosenthali ema ja Helene Juliane von Funcken (1723–1785) major Gotthard Ernst von Bergi (1714–1766) abikaasa ja krahv Friedrich Wilhelm Rembert von Bergi vanaema. Rembert von Funcken abiellus Christine Charlotte von Ceumerniga (1723–1824), kes oli Rootsi korneti ja Bērzaune pandihärra Gustav von Ceumerni (suri 1747) ja Vestiena mõisast (Festen) pärit Ebba Juliane Clodt von Jürgensburgi (1693–1763) tütar, ning kelle vanaisa Karl Gustav Clodt von Jürgensburg (suri 1723) oli Rootsi ooberst, Riia komandant ja Zaube mõisnik, ning vanavanaisa Wolmar von Ungern-Sternberg (suri 1667) Riia asehaldur. Abielust sündisid: Juliane Margarethe von Funcken (1766–1833), Saaremaa Torgu mõisast pärit kaardiväe kaptenleitnandi Reinhold Friedrich von Osten-Sackeni (1755–1829) abikaasa; Saaremaa Randvere fideikomissihärra, Venemaa New Yorgi peakonsuli ja entomoloogi Robert von Osten-Sackeni (1828–1906) vanaema; Ebba Catharina von Funcken (1771– ), Aizkraukle vabahärra Christoph Schoultz von Ascheradeni abikaasa; Ulrika Augusta von Funcken (1774– ), Aizkraukle vabahärra ja major August Leonhard Schoultz von Ascheradeni (1762– ) abikaasa. Heinrich von Hagemeister: Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Teil 1 . Riga: Eduard Frantzen 1836, lk.236, 240 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2,1,: Estland, Bd.:1, Görlitz, 1930, lk.661 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1 : Livland, Bd.:1, Görlitz, 1929, lk.85 Rembert von Funckeni sugupuu Johann Christoph Brotze kogus. Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft, 1935, lk.257
Wolmar von Ungern

Wolmar von Ungern (umbes 1500 – enne 1587) oli Saare-Lääne piiskopkonna vaimulik ja aadlik. Wolmar oli Georg von Ungerni poeg esimesest abielust. 1520. aastatel sai temast Saare-Lääne toomkapiitli liige ning 1527. aastal ka toompraost. Isa püüdis temast teha ka Riia toompraosti, kuid edutult. Wolmar saatis oma isa reisil Rooma (aastatel 1533–1534), kus too aga suri. 1535. aastal naasis Wolmar Liivimaale ja oli järgnevalt Riia peapiiskopi koadjuutori Wilhelm von Hohenzollerni teenistuses. Toompraosti kohast jäi ta aga 1534. aastal ilma, kui Wilhelmi rivaal, Saare-Lääne piiskop Reinhold von Buxhövden, selle konfiskeeris. 1555. aasta paiku tõmbus Wolmar aktiivsest tegevusest tagasi ning elas oma perekonna valdustes (Ungurmuiža mõis) Lätis. 1570. aastal sündis tema abielust Margaretha Rostigeriga poeg Otto. Seejärel pole temast aga midagi teada, 1587. aastast pärinevas dokumendis on aga tema abikaasat märgitud lesena; seega suri Wolmar 1570. ja 1587. aasta vahel. Wolmar. von Ungern-Sternberg, Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, [1931] Rudolf von Ungern-Sternberg ja Carl Russwurm. Nachrichten über das Geschlecht Ungern-Sternberg. Erster Theil, Biographien. Breslau, 1875. Lk-d 193-195.
Reinhold von Ungern

Reinhold von Ungern (surnud umbes 1544) oli Saare-Lääne piiskopkonna aadlik, Georg von Ungerni vend. Reinholdi valduses oli Palivere mõis (Pallifer). 1530. aastatel toetas ta oma venna poliitikat, mistõttu ta vastandus piiskop Reinhold von Buxhövdenile. Aastatel 1526–1527, 1530–1532 ja 1534 oli ta Läänemaa stiftifoogt. Aastal 1535 langes ta aga pärast Vigala linnuse alistamist piiskop Buxhövdeni poolt tolle kätte vangi ning vabanes alles 1541. aastal. Teda on mainitud veel aastal 1543 ja ka 1544. aastal oli ta tõenäoliselt veel elus, kuid 1548. aastast pärineb dokument, mis mainib, et ta on vahepeal surnud. Rudolf von Ungern-Sternberg ja Carl Russwurm. Nachrichten über das Geschlecht Ungern-Sternberg. Erster Theil, Biographien. Breslau, 1875. Lk-d 134-149.
Silmuskudumine

Silmuskudumine on lõngast või niidist silmuseliste tekstiilide valmistamine. Kududa saab käsitsi kudumisvarrastega või kudumismasinaga. Kangakudumisel jookseb lõng või niit riides sirgelt ning koe- ja lõimelõngad asetsevad omavahel risti. Silmuskoes jookseb lõng looklevalt ja moodustab igal real silmuseid, mis on ühendatud eelneva ja järgneva rea silmuste külge. Silmuseline kude annab tekstiilile suurema elastsuse. Käsitsi kudumisel on kaheks põhiliseks tehnikaks edasi-tagasi (tulemuseks on tasapinnaline ese) ja ringselt kudumine (tulemuseks on silinder). Edasi-tagasi kudumisel kasutatakse kahte varrast (kuigi sobivad ka ringvardad), ringselt kudumisel enamasti viit varrast või ringvardaid. Mütsid, sokid, kindad ja varrukad on enamasti kootud ringselt. Edasi-tagasi on tavaliselt kootud sallid, tekid ja kampsunite esi- ja tagatükid. Haapsalu sall Heegeldamine Kangakudumine Masinkudumine Kivilo, L. 1991. Silmuskudumine. Tallinn: Mats. 31 lk