laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Oskar Raudvere

Oskar-Aleksander Raudvere VR I/3 (28. oktoober 1884 Tallinn – 14. juuni 1940 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). Lõpetas Tallinna Reaalkooli 1903. aastal. Enne Esimest maailmasõda teenis podporutšik Oskar Raudvere Tallinnas 23. jalaväediviisi 91. Dvinski jalaväepolgus roodu nooremohvitserina ja Esimeses maailmasõjas teenis alamleitnant ja leitnant (27.12.1914) Oskar Raudvere Läänerindel 91. Dvinski jalaväepolgu roodu ja pataljoniülemana, kuni lahingus vangi langemiseni 30.08.1915. Vabadussõjas 1918. aastal oli staabikapten Oskar Raudvere 1. jalaväepolgu, ülema adjutant ja teenis 3. Kaitseliidu pataljonis, 2. märtsist – 1. aprillini 1919 Vahipataljoni ülem ja 1919. aasta 1. aprillist 3. diviisi tagavarapataljoni ülem. 1921. aasta 7. oktoobrist Tallinna komandant, alampolkovniku auastmes. Teenis 15. märtsist 1924 Harju maakonna rahvaväe ja (ühendatud Tallinna ja Harjumaa) Kaitseliidu Harju maleva ülemana ja hiljem – pärast Tallinna maleva eraldamist sellest – Kaitseliidu Tallinna maleva pealikuna. Osales 1. detsembri riigipöördekatse mahasurumisel 1924. aastal. 1. juulist 1930 nimetati Harju Kaitseväeringkonna ülema ametikohalt Tallinna garnisoni komandandiks ja ühtlasi Vahipataljoni ülemaks kellena teenis kuni 1934. aastal Kaitsevägede staabi juurde kuuluv juhtide reservi määramiseni. 16. jaanuaril 1935 määrati Kaitseministri käsundusohvitseriks Suri südamehaigusse. Vabadusristi I liigi 3. järk, 1921 Aizsargi teeneterist märk, 1925 Läti Karutapja ordeni III järk, 1925 Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1929 Kaitseliidu Valgeristi III klass Oskar Raudvere Rahvusarhiivi andmebaasis Andmed Eesti Sõjamuuseumi ohvitseride andmekogust Andmed Oskar Raudvere surmaaja kohta Eesti Ekspress, 14. märts 2009 Oskar Raudvere foto Winkleri oksjonifirma kodulehel]
Aššur

Aššur (Assur) oli assüürlaste peajumal, muistse Assüüria riigi esimese pealinna Assuri peajumal ja ennekõike sõjajumal. Temast sai Assüüria riigi "rahvusjumal" ja ta andis nime kogu riigile ja rahvale (Assüüria ja assüürlased). Aššuri nime päritolu on siiani teadmata. Teda samastati Babüloonia peajumala Mardukiga. Analoogiliselt Mardukile sai jumal Aššur 2. aastatuhandel eKr tugevneva Assüüria riigi maajumalaks, riigi peajumalaks. Teda kujutati tiibadega päikesena, kes varjas ja juhatas oma kõige kõrgemat kummardajat, kuningat, vibu käes. (Sama kujund kandus hiljem edasi Pärsia headuse jõudude peajumala Ahuramazda (Ormuzd) kujutiseks ja sarnast jumala kujundit kasutavad veel tänapäeval zoroastrid Lääne-Indias ja vähesel määral ka Iraanis.) Teda kujutati ka puuna, mis sümboliseerib viljakust.[viide?] Assuri kultus kadus antiiksest maailmast seoses riigi pealinna Niinive ja sellele järgnenud kogu riigi hävinguga.
Peeter Torop

Peeter Torop (sündinud 28. novembril 1950) on eesti kirjandusteadlane ja semiootik. Torop õppis aastatel 1969–1974 Tartu Riiklikus Ülikoolis vene filoloogiat ja 1992–1995 Helsingi Ülikoolis ning kaitses 1995. aastal doktoriväitekirja "Тотальный перевод" ("Totaaltõlge"). Peeter Torop on uurinud tõlketeaduse aluseid, eesti keelde tõlkimise ajalugu ja tekstide käitumise semiootikat. Ta on Fjodor Dostojevski tekstide tõlgetest kokku pannud raamatu "Inimene on saladus" ning õpetanud Tartu Ülikoolis vene kirjandust. Ta on Eesti Semiootika Seltsi esimees ja Tartu Ülikooli kultuurisemiootika professor. "Тотальный перевод". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1995 (doktoriväitekiri) "Kultuurimärgid". Tartu: Ilmamaa, 1999 (artiklikogumik) "Tõlge ja kultuur". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011 (monograafia) 1995 Eesti Taassünni auhind 2000 stipendium "Ela ja sära" 2010 Tartu Ülikooli medal 2011 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2012 stipendium "Ela ja sära" 2015 Tartu Ülikooli suur medal 2019 Tartu Ülikooli aumärk 2020 teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis" 2022 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali elutööpreemia (Tartu Ülikooli kultuurisemiootika professor ja kauaaegne semiootika osakonna ning filosoofia ja semiootika instituudi juhataja, rahvusvaheliselt kõrgelt hinnatud semiootik, kultuuriteoreetik ja kirjandusteadlane, kirjanduse, tõlkimise ja tõlketeooria mõtestaja, ühtlasi tõlkija ja toimetaja. Õppejõud, kes kogu oma isiku, teadmiste ja tegevusega on olnud väga paljude üliõpilaste ja kolleegide sügavalt haritud ning eetiliseks innustajaks ja toetajaks.) 1969. aasta septembrist alates on Peeter Torop abielus Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõu ja treeneri Tiina Toropiga (neiupõlvenimi Kampus). Neil on kaks last, Liisi (s. 1991) ja Kaarel (s. 1992). "Peeter Torop". Eesti teadusinfosüsteem. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Tartu Ülikooli suure medali kavalerid". Vaadatud 3.12.2022. Tunnustusavaldused. UT 3/2019, lk 48 "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. "Teenetemärgi "100 semestrit Tartu Ülikoolis" kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. "Paar: Tiina ja Peeter Torop", Anne & Stiil, 07.06.2005 (vaadatud 07.07.2023) Sütiste, Elin (2012). "Preface. On the paths of translation semiotics with Peeter Torop". Sign Systems Studies. 40 (3/4): 269–278. DOI:10.12697/SSS.2012.3-4.01. ISSN 1406-4243. Peeter Torop TÜ semiootika osakonna kodulehel Peeter Torop Eesti Teadusinfosüsteemis
Ökotehnoloogia

Ökotehnoloogia on rakendusteadus, mis tegeleb säästvate tehnoloogiate väljatöötamisega.
Keskkonnahoidlik eluviis

Keskkonnahoidlik eluviis ehk säästev eluviis (inglise sustainable life style) on kokkuhoidlikkust ja keskkonnakaitset silmas pidav eluviis. Selle eluviisi järgijad on teadlikult omaks võtnud säästva arengu hoiakud (nt tarbimistavad, keskkonnahoidlik kodumajapidamine, virgestus ehk rekreatsioon). Enamasti viidatakse keskkonnahoidliku eluviisi puhul individuaalsele käitumisele. Eluviisi keskkonnahoidlikkust saab mõõta nt ökoloogilise jalajälje kaudu. Roheline eluviis Säästlik areng Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 16.12.2011) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 16.12.2011)
Svanid

Svanid (gruusia keeles: სვანი (svani)) on grusiinide subetnos enesenimetusega mu-šaun (?). Kõnelevad gruusia lähedast kirjakeeleta svani keelt, uuemal ajal üha rohkem ka gruusia keelt. Svanide ajalooliseks elupaigaks on kõrged mäed Svanethi piirkonnas. Mägede eraldatus aitas kohalikku keelt säilitada. 1980. aastate lõpul asustati mõnedki svanid pärast rasket talve aga ümber Lääne-Gruusia madalikele, eesmärgiga piirkonda "gruusiastada". Pärast 2008. aasta sõda Abhaasia kontrolli alla läinud Kodori kuru ülaosast pagenutest olid enamik svanid. Alates 1930. aastatest arvatakse svanid rahvaloendustel grusiinide hulka. Hinnanguliselt svanisid tänapäeval 50 kuni 80 tuhat. Svani küladele on iseloomulikud iga pere elamise juurde kuuluvad tornid, mis ehitatud kaitseks vaenlase ja laviinide vastu, ning hädavajalikud ka suure lume korral. John Vinki fotosid svanidest
Viieokkalised männid

Viieokkalised männid on suur liikide rühm männi perekonnas. Neil on okkad kas alati või üldjuhul viiekaupa kimbus. Peale viieokkaliste mändide on männi perekonnas veel kolmeokkalised männid ja kaheokkalised männid. Viieokkaliste mändide hulka kuuluvad: Kõik alamperekonna Strobus (jaguneb kaheks sektsiooniks – Strobi ja Cembrae) liigid Sektsioon Strobi: Pinus amamiana – Pinus armandii – hiina mänd (hiina seedermänd) Pinus ayacahuite – guatemaala mänd Pinus bhutanica – Pinus dalatensis – vietnami mänd Pinus fenzeliana – Pinus flexilis – kaljumänd (kalju-seedermänd, kalifornia seedermänd) Pinus lambertiana – suhkrumänd Pinus morrisonicola – Pinus monticola – läänemänd Pinus orthophylla – Pinus parviflora – jaapani mänd Pinus peuce – rumeelia mänd Pinus strobiformis – valkjas mänd Pinus strobus – valge mänd Pinus wallichiana – pisarmänd Pinus wangii – Sektsioon Cembrae: Pinus albicaulis – valgetüveline seedermänd Pinus cembra – alpi seedermänd Pinus koraiensis – korea seedermänd Pinus sibirica – siberi seedermänd Pinus pumila – kääbus-seedermänd Alamperekonda Ducampopinus kuuluvatest männiliikidest on viieokkalised järgmised: Pinus balfouriana – Balfouri mänd Pinus longaeva – igimänd Pinus aristata – ohteline mänd Pinus maximartinezii – Pinus culminicola – potosi mänd Kääbus-seedermänd Siberi seedermänd Korea seedermänd Alpi seedermänd Valgetüveline seedermänd Pisarmänd Valge mänd Rumeelia mänd Jaapani mänd Läänemänd Suhkrumänd Kaljumänd Hiina mänd Balfouri mänd Igimänd Ohteline mänd
Strobus

Strobus on männi alamperekond, mis jaguneb kaheks sektsiooniks. Sektsioon Strobi: Pinus amamiana Pinus armandii – hiina mänd (hiina seedermänd) Pinus ayacahuite – guatemaala mänd Pinus bhutanica Pinus dalatensis Pinus fenzeliana Pinus flexilis – kaljumänd (kalju-seedermänd, kalifornia seedermänd) Pinus lambertiana – suhkrumänd Pinus morrisonicola Pinus monticola – läänemänd Pinus orthophylla Pinus parviflora – jaapani mänd Pinus peuce – rumeelia mänd Pinus strobiformis – valkjas mänd Pinus strobus – valge mänd Pinus wallichiana – pisarmänd Pinus wangii Sektsioon Cembrae: Pinus albicaulis – valgetüveline seedermänd Pinus cembra – alpi seedermänd Pinus koraiensis – korea seedermänd Pinus sibirica – siberi seedermänd Pinus pumila – kääbus-seedermänd Kääbus-seedermänd Siberi seedermänd Korea seedermänd Alpi seedermänd Valgetüveline seedermänd Pisarmänd Valge mänd Rumeelia mänd Jaapani mänd Läänemänd Suhkrumänd Kaljumänd Hiina mänd
Alexander Mackenzie

Sir Alexander MacKenzie (või Mackenzie, gaeli keeles Alasdair MacCoinnich, 1764 – 12. märts 1820) oli šoti maadeuurija. Alexander MacKenzie sündis Stornoways Šotimaale kuuluval Lewise saarel Välis-Hebriidides. Aastal 1774 kolis tema perekond New Yorki ja hiljem 1776. aastal Montréali. Aastal 1779 ta sai tööd Kirdekompaniis (North West Company), sooritas reisi Athabasca järvele ning rajas aastal 1788 Fort Chipewyani. Teda saadeti oma partnerit Peter Pondi asendama. Pondi käest sai Mackenzie teada, et põliselanike arvates voolavad kohalikud jõed loodesse. Selle teadmise abil avastas ta 10. juulil 1789 Mackenzie jõe ja liikus selle suudmeni, lootes avastada Loodeväila Atlandi ja Vaikse ookeani vahel. Mackenzie lõpetas reisi Põhja-Jäämeres ja nimetas jõe "Disappointment River" ("Pettumuse jõgi"), sest ei jõudnud Cooki lahte Alaskal, nagu ta oli lootnud. Hiljem nimetati jõgi tema järgi ümber Mackenzie jõeks. Biography of Mackenzie, Sir Alexander at the Dictionary of Canadian Biography Online  Alexander Mackenzie – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Mannerheimi rist

Mannerheimi rist (soome keeles Mannerheim-risti, rootsi keeles Mannerheimkorset) on Soome sõjaline teenetemärk, mida anti välja jätkusõja ajal ja järel. Mannerheimi rist oli jalaväekindral Adolf Ehrnroothi arvates kaitsejõudude juhataja Gustaf Mannerheimi enda välja pakutud. Mannerheim soovis teenetemärki, mida võidi samasugusena - ilma varasema "järguosata" - anda nii kindralile kui sõdurile. Teenetemärki siiski ei antud, saaja nimetati teenetemärgi kandjaks, Mannerheimi risti rüütliks. Märgil on kaks järku, kuid 1. järgu risti on saanud vaid kaks sõjaväelast, Mannerheim ise ja Erik Heinrichs. Mannerheimi ristist rääkides peetakse tavaliselt silmas just 2. järku. Mannerheimi risti rüütliks (Mannerheim-ristin ritari) nimetati 191 sõjaväelast. Neli neist on saanud risti kahel korral. Mannerheimi risti 1. ja 2. järgu ristid kuuluvad Vabadusristi rüütli klassi. Rüütli klassi sisemises järjestuses on 1. järgu Mannerheimi rist teisena Vabadusristi Suurristi järel. 2. järgu Mannerheimi rist on järjestuses neljas. 1. ja 2. järgu vahele jääb Vabadusristi 1. järgu rinnamärk. Risti andmist puudutavas seaduses tehti sõja ajal kaks märkimisväärset muutust. Seadus autasude andmisest... 14. mail 1943. aastal, kui risti saamisele liideti riigi varudest makstav autasu 50 000 marka, mis suuruselt võrdus 1943. aastal ametlikult teenistuses oleva leitnandi aastapalgaga. Teise muutusena lisati 18. augustil 1944. aastal võimalus autasustada sõjaväelast teist korda uute kordaminekute eest. Kõik Mannerheimi risti rüütlid on kutsutud iseseisvuspäeva vastuvõtule alates 1994. aastast, kui president Ahtisaari kutsus kõik siis veel elus olnud rüütlid koos abikaasadega. Rüütlid tulud vastuvõtule esimesena. Viimase rüütlina suri 1. novembril 2020 Tuomas Gerdt. 2011. aastal kutsutuist suri Heikki Nykänen 7. detsembril 91-aastaselt. Juriidiliselt võib Mannerheimi risti veel ka tänapäeval välja anda, kuid rahuajal ja ka väiksema sõjalise konflikti puhul on see väga ebatõenäoline. Mannerheimi risti rüütlite nimekiri Peastaabi Muuseumi leheküljel
Athabasca järv

Athabasca järv (inglise keeles Lake Athabasca, prantsuse keeles lac Athabasca) on järv Kanadas Saskatchewani loodeosas ja Alberta kirdeosas 58° ja 60° N vahel. Järve nimi on tuletatud metsakrii sõnast aðapaskāw, "[kus] taimed kasvavad üksteise järel". Athabasca järve pindala on 7850 km², pikkus 283 km, suurim laius 50 km ja suurim sügavus 124 m. Veemaht on 204 km³. See on nii Saskatchewani kui ka Alberta suurim ja sügavaim järv ja suuruselt kaheksas järv Kanadas. Vesi voolab järvest põhja poole Slave'i ja Mackenzie jõe kaudu ning jõuab Põhja-Jäämerre. Järve läänekaldal asub üks eurooplaste vanimatest asulatest Albertas – Fort Chipewyan. Seal voolab järvest välja Rivière des Rochersi jõgi, mis suundub Slave'i jõe suunas ja kulgeb põhja poole Wood Buffalo rahvuspargi idapiiri mööda. Fidler Point Athabasca järve põhjakaldal sai nime Peter Fidleri järgi, kes oli Hudson's Bay Company geodeet ja kartograaf.
Saksamaa jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Saksamaa jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Kolmekordse maailmameistri Saksamaa eesmärgid olid MM finaalturniiril tagasihoidlikumad kui kunagi varem. Valusalt tunda andnud põlvkondade vahetuse läbi teinud Saksamaa koondis oli läbi aegade ühes suuremas kriisis. Lothar Matthäusi, Jürgen Klinsmanni ja tollase peatreeneri Rudi Völleri asemele ei olnud kasvanud väärilisi järeltulijaid ja sellest lähtuvalt oli meeskond Lõuna-Koreas ja Jaapanis seadnud endale sihiks pääsemise veerandfinaali. Valikturniiril Inglismaa järel alagrupis teiseks jäänud sakslased pääsesid MM-ile läbi play-off ringi, kus nad suhteliselt kindlalt olid paremad Ukrainast. Rudi Völler Saksamaa jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Poprad

Poprad on linn Slovakkias Prešovi maakonnas Popradi ringkonnas, Tatra mäestiku jalamil. Popradis on vana kesklinnaala ja rahvusvaheline Poprad-Tatryni lennuväli. Linnast viib tramm mägedes asuvasse suusakeskusse. 2005. aastal oli linnas 55 158 elanikku. 2001. aasta rahvaloenduse järgi oli elanikest 94,1% slovakke, 2,1% mustlasi ja 1% tšehhe. 65,9% elanikest on katoliiklased ja 7,3% protestandid. Kuna Poprad asub Tatra mäestiku jalamil, pakub mäestik linnale suurepäraseid vaateid. Linna lähedal asub neli rahvusparki. Jaanuari keskmine temperatuur on –3,5...6 °C ja juulis on üldiselt 16–17 soojakraadi. Sademeid on aastas keskmiselt 600–800 mm. Lähedal asuvad mäed mõjutavad loomulikult linna ilma. Tuul puhub tihti idast või lõunast ning kõige tuulisemad kuud on detsember ja jaanuar. poprad.sk Popradi koduleht
Olmejäätmed

Olmejäätmed on kodumajapidamisjäätmed ning kaubanduses, teeninduses või mujal tekkinud oma koostise ja omaduste poolest samalaadsed jäätmed. Korraldatud jäätmevedu
Tavajäätmed

Tavajäätmed on kõik jäätmed, mis ei kuulu ohtlike jäätmete hulka. Tavajäätmed ladestatakse tavajäätmeprügilasse. Orgaanilisi jäätmeid on mõtet kompostida, mitte prügilasse ladestada. Ohtlikud jäätmed Olmejäätmed
Grusiinid

Grusiinid ehk georglased (varem eesti keeles grusiinlased; gruusia keeles ქართველები (kharthvelebi)) on Lõuna-Kaukaasia rahvas, kes elab põhiliselt Gruusias (2014. aasta rahvaloenduse andmetel 3 224 564). Märkimisväärne arv grusiine elab ka Türgis ja Venemaal (2010. aasta rahvaloenduse andmetel 157 803). Koguarvuks hinnatakse umbes 6 miljonit. Enamik grusiine on kristlased ning kuulub autokefaalsesse Gruusia Õigeusu Kirikusse. Türgis ja Adžaarias leidub ka islamiusuliste grusiinide kogukondasid. Gruusiinid räägivad gruusia keelt. Grusiinide hulka loetakse ka mitu subetnost: megrelid, lasid, svanid, kelle keeled on gruusia keelest mõnevõrra erinevad. Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 490 grusiini (neist Tallinnas 244). 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 946 grusiini (578 meest ja 368 naist). Neist 653 emakeel oli gruusia keel ja 250 olid Eesti kodanikud. Gruusia Kultuuriseltside Maja Eestis http://pop-stat.mashke.org/georgia-ethnic2014.htm "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 9. mail 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Päring Statistikaameti andmebaasist https://andmed.stat.ee/et/stat/rahvaloendus__rel2021__rahvastiku-demograafilised-ja-etno-kultuurilised-naitajad__rahvus-emakeel/RL21442/table/tableViewLayout2
Lazid

Lazid (lazi ლაზი või ლაზეფე; türgi lazlar, gruusia ლაზი või ჭანი) on rahvakild, kes elab Musta mere ääres Türgis ja vähemal määral Gruusias. Koguarvu hinnatakse 50 tuhandele. Lazid olid varem kristlased, tänapäeval enamasti sunniidid. Lazid kõnelevad lazi keelt, mis kuulub samasse keelterühma gruusia, megreli ja svani keelega.
Benno Voelkner

Benno Gustav Voelkner (3. september 1900 Danzig – 21. jaanuar 1975 Schwerin) oli saksa kirjanik. "Jacob Ow", Schwerin 1951 "Die Tage werden heller" ("Päevad muutuvad valgemaks"), Schwerin 1952 "Zinneck und Lulu" ("Zinneck ja Lulu"), Schwerin 1954 "Die Leute von Karvenbruch" ("Karvenbruchi inimesed"), Schwerin 1955 "Die Liebe der Gerda Hellstedt" ("Gerda Hellstedti armastus"), Berliin 1957 "Das Tal des zornigen Baches", Berliin 1957 (eesti keeles "Raevuka oja org", tõlkinud Agnes Kerge, Viktor Tomberg, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1962) "Die Bauern von Karvenbruch" ("Karvenbruchi talupojad"), Berliin 1959 "Die Bauern und die Herren von Oertzen" ("Oertzeni talupojad ja härrad"), Schwerin 1960 "Die Schande" ("Häbi"), Rostock 1965
Raevuka oja org

"Raevuka oja org" (originaalpealkiri saksa keeles "Das Tal des zornigen Baches") on saksa kirjaniku Benno Voelkneri seiklusromaan, mis ilmus 1957. aastal Berliinis. Eesti keeles avaldas raamatu 1962. aastal Eesti Riiklik Kirjastus sarjas "Seiklusjutte maalt ja merelt". Eesti keelde on raamatu tõlkinud Agnes Kerge ja Viktor Tomberg. Romaan käsitleb kullakaevurite elu Metsikus Läänes.
Louis Tredern

Louis Sébastien Marie de Tredern de Lézerec (14. september 1780 – 8. november 1818 Guadeloupe) oli arst ja embrüoloog, 19. sajandi epigeneetika üks varasemaid esindajaid. Tema isa Jean Louis de Tredern de Lézerec (1742–1807) oli laevakapten. Kui laev Pimen 66 seisis pikka aega Tallinna reidil, siis Louis Tredern oli oma kajuti selles muutnud uurimislaboriks. Aastal 1804 läks ta Würzburgi, kus töötas Ignaz Döllingeri juures, ning aastal 1807 läks Göttingeni, kus puutus kokku Johann Friedrich Blumenbachiga. Louis Tredern tegeles kana embrüonaalse arengu uurimisega, ja esitas sel teemal dissertatsiooni aastal 1808. Töö paelus Karl Ernst von Baeri tähelepanu ja mõjutas tema uurimistööd. Baer, Karl Ernst von 1874. Biographische Nachrichten über den Embryologen Grafen Ludwig Sebastian Tredern. Bulletin de l’Académie Impériale des Sciences de Saint Pétersbourg 19: 67–76. Beetschen, Jean-Claude 1995. Louis Sébastien Tredern de Lézerec (1780–18 ?), a forgotten pioneer of chick embryology. The International Journal of Developmental Biology 39(2): 299–308. Ottow (Benno).- Der Embryologe Sebastian Graf von Tredern und der Geburtshelfer Justus Heinrich Wigand in ihren Beziehungen zu Reval, Eesti Arst, Jg 1923, Nr 9, S. 253-256
Aleksander Lipschütz

Aleksander Lipschütz (eesnime variandid: Alexander, Alejandro; Tšiilis ka kujul Alejandro Lipschutz; 28. august 1883 Riia – 10. jaanuar 1980) oli juudi päritolu füsioloog, endokrinoloog ja antropoloog. Tema vanemad olid litograafiatehnik ja kunstiteoste reproduktsioone müüv kaupmees Aaron Lipschütz ning maalikunstnik Frida Friedmann. Aleksander oli seitsmest vennast kolmas. Aastal 1901 lõpetas ta Riia Nikolai I gümnaasiumi. Teda huvitas antropoloogia, kuid isa soovitusel läks ta Berliini ülikooli meditsiini õppima. Ta õppis ka Zürichi ülikoolis. Aastal 1905 astus ta VSDT(b)P-sse, katkestas märtsis õpingud ning tegutses Riias agitaatorina. Aastal 1906 hakkas ta Göttingeni ülikoolis Max Verworni juhendamisel doktoritööd kirjutama. Aastal 1907 kaitses ta väitekirja "Idiopaatilisest osteoporoosist" ning sai üldarsti kvalifikatsiooni. Aastast 1911 töötas ta Bernis August Pütteri laboratooriumis assistendina ning sai 1914 Berni ülikooli füsioloogiaprofessoriks. Aastatel 1919-1926 oli ta Tartu Ülikooli professor (füsioloogia instituudi juhataja). Tema tööd seksuaalse endokrinoloogia alal äratasid Tšiili Concepcióni ülikooli professori Ottmar Wilhelmi tähelepanu. Wilhelmi vahendusel sai Lipschütz samas ülikoolis füsioloogiaprofessori koha ning sõitis Liverpoolist Talcahuano sadamasse. Sellele ametikohale jäi ta 1937. aastani. Aastal 1937 asutas ta Santiagos eksperimentaalmeditsiini instituudi ning oli samast aastast selle juhataja. Lipschütz tegi koostööd Sigmund Freudi, Albert Schweitzeri ja Carl Gustav Jungiga. Lipschützi peamised tööd käsitlevad endokrinoloogia ja pahaloomuliste kasvajate teket. Lipschütz on saanud tuntuks üldbioloogiaalaste ja populaarteaduslike teoste autorina. "Miks me sureme" (1914, eesti keeles 1923). "Elu algus" (eesti keeles 1924) 14. mail 1914 abiellus ta Margarita Vogel-Leechiga. 16. aprillil sündis tütar Marion. Aastal 1925 sündis teine tütar Justine.
Ignaz Döllinger

Ignaz Döllinger (27. mai 1770 Bamberg – 14. jaanuar 1841 München) oli saksa arst, anatoom ja füsioloog. Teda on peetud üheks esimeseks, kes tegeles arstiteaduse kui loodusteadusega. Ta töötas pikka aega Würzburgis. Tema õpilasteks olid Louis Tredern, Karl Ernst von Baer, Heinz Christian Pander, Lorenz Oken.
Tõllukivi

Tõllukivi või Tõllu kivi nime kannavad: Tõllukivi ehk Kalevipoja lingukivi on rändrahn Haeska külas Lääne maakonnas Tõllukivi on rändrahn Orjaku külas Hiiu maakonnas Tõllukivi on rändrahn Kulli külas Lümanda vallas Saare maakonnas Vanapagana kivi (ka Tõllu kivi või Tõllukivi) on rändrahn Pühalepa külas Hiiu maakonnas
Johann Friedrich Blumenbach

Johann Friedrich Blumenbach (11. mai 1752 Gotha – 22. jaanuar 1840 Göttingen) oli saksa arst, füsioloog, võrdlev anatoom ja antropoloog. Ta töötas meditsiiniprofessorina Göttingenis aastast 1776. Ta uurimistöödel inimrasside vahelistest erinevustest oli laialdane mõju. 1793 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks 1794 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1808 – valiti Hollandi Kuningliku Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1813 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1826 – valiti Peterburi Keiserliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1831 – valiti Prantsuse Teaduste Akadeemia välisliikmeks Ta oli valitud ka Göttingeni Teaduste Akadeemia liikmeks
Aziza A.

Aziza A. ehk Aziza-A (õieti Alev Azize Yıldırım; sündinud 1971 Berliinis) on türgi päritolu Saksamaa naisräppar, näitleja ning telesaatejuht, üks varajasi türgi hiphopi tähti. Koduleht
Pärandumine

Pärandumine on omaduste pikaajaline edasikanne, näiteks põlvkonnast põlvkonda. Pärandumisel on mitu viisi või mehhanismi: geneetiline pärandumine – see on seotud genoomi kopeerumise ja koopia ülekandega; epigeneetiline pärandumine – seotud geeniekspressiooni valikulise ülekandega; sotsiaalne pärandumine – seotud õppimisega kaaslastelt või vanematelt (jäljendamisega); keeleline pärandumine – seotud ülekandega keele kaudu. pärilikkus päritavus Eva Jablonka; Marion J. Lamb 2005. Evolution in Four Dimensions: Genetic, Epigenetic, Behavioral, and Symbolic Variation in the History of Life. MIT Press.