laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Paehalle linnus

Paehalle linnus on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud linnus Läänemaal. Kroonika kohaselt saatis paavsti legaat Modena Wilhelm 1226. aastal, pärast Läänemaa minekut paavsti võimu alla, sinna ristima preester Petrus Kaikewalde oma kaasvennaga. Nad ristisid Soontaganas, Maianpatas ja Paehalles, viimastes ristiusku pööramata Eestimaa piirkondades. Linnuse asukoht on ebaselge. Oletatud on selle paiknemist Lääneranna vallas Vatla maalinna kohal. Kuna mõnes kroonikavariandis esineb linnuse nimi kujul Pnekalle ja mõlemad nimekujud sarnanevad kroonikas "küla" tähistava nimeosaga -culle, siis on arvatud, et nime lõpuosis -halle (või -kalle) võib samuti tähendada "küla". Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XXIX 7, lk 263 Henriku Liivimaa kroonika, XXIX, kommentaar 24, lk 263 Sulev Vahtre. Muinasaja loojang Eestis : vabadusvõitlus 1208–1227. Tallinn : Olion, 1990. Lk 169 Paul Alvre. Eesti ja liivi keeleaines Henriku Liivimaa kroonikas, III : Kohanimed. Keel ja Kirjandus, 1985, nr 2, lk 103
Margus Kolga

Margus Kolga (sündinud 1. mail 1966 Tallinnas) on Eesti riigiametnik ja diplomaat. Kolga õppis alates 1984. aastast Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu, magistrikraadi sai 1999. aastal. 1992. aastast töötas ta Eesti Kaitseministeeriumis: aastatel 1992–1994 varustus- ja logistikaosakonnas laekurina, 1994. aastast kaitsepoliitika büroo juhatajana ja 1995. aastast julgeolekupoliitika osakonna juhatajana. Aastatel 1996–2003 oli ta kaitseministeeriumi asekantsler, vastutades poliitika planeerimise, rahvusvaheliste suhete ja avalike suhete eest ja valmistades ette Eesti NATO-sse integreerimist. 2003. aasta juulis mõisteti ta süüdi ametiseisundi kuritarvitamises, riigisaladuse avalikustamises ja dokumendi võltsimises ning temalt mõisteti välja 48 600 krooni. Kuritegude ilmsikstulekul lahkus ta kaitseministeeriumi asekantsleri ametikohalt. 2003. aasta sügisest 2007. aasta märtsini töötas Kolga Balti Kaitsekolledžis konsultandi ja projektijuhina. 2004. aastast kuulub ta Kaitseministeeriumi sõjanduse ning julgeoleku- ja kaitsepoliitika terminoloogiakomisjoni. 2007. aasta märtsist töötas Kolga Eesti Välisministeeriumis 1. poliitikaosakonna (julgeolekupoliitika ja rahvusvaheline julgeolekupoliitika) peadirektorina. Aastatel 2010–2015 oli ta Eesti alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures. Seejärel töötas ta Riigikantseleis, kus koordineeris julgeolekupoliitilise strateegia koostamist. 2016. aasta keskpaigast töötas taas välisministeeriumis, kus juhtis ÜRO Julgeolekunõukogu kampaania töörühma. Aastatel 2019–2022 oli Kolga Eesti suursaadik Rootsis. 2022. aasta augustist töötab ta välisministeeriumi poliitika plaanimise osakonna peadirektorina. Margus Kolgal on poeg ja kaks tütart. Ta räägib inglise, soome ja vene keelt ning mõistab saksa keelt. Valgetähe IV klassi teenetemärk – 2002 Kaitseministeeriumi I klassi teeneterist "Vene impeeriumi rahvaste punane raamat" (koos Jüri Viikbergi, Igor Tõnuristi ja Lembit Vabaga; Tallinn, Vagabund 1993) "CV MARGUS KOLGA" (PDF). Rahvusvaheline Kaitseuuringute Keskus. 2018. "TARTU ÜLIKOOL: LÕPETANUTE TÄHESTIKULINE NIMEKIRI". Tartu Ülikool. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2016. Vaadatud 6. augustil 2015. Teder, Merike (18. juuni 2015). "Asekantsleriks kandideerib korruptsiooni tõttu sellest ametist lahkunud Kolga". Postimees. Margus Kolga töötab Balti Kaitsekolledis, EPL, 10. september 2003 Ratt, Kadri (15. juuni 2010). "Ilves nimetas ametisse mitu uut suursaadikut". Postimees. https://www.riigiteataja.ee/akt/210052019002 "Suursaadik Margus Kolga hüvastijätukiri rootsieestlastele". Eestlased Rootsis. 18.08.2022. "Teenetemärkide kavalerid". Vabariigi Presidendi Kantselei. Vaadatud 05.08.2015. Margus Kolga artiklid ajakirjas Diplomaatia
Hiroshi Maruyama

Hiroshi Maruyama (jaapani keeles 丸山 博 Maruyama Hiroshi; 1. juuni 1948 – 2. august 2019) oli Jaapani diplomaat. Ta oli Jaapani suursaadik Eestis ja Soomes.
Miarooliline tekstuur

Miarooliline tekstuur, ka miaroliidiline tekstuur, on süvakivimi tekstuur, mida põhjustavad kivimis kristallisatsiooniproduktidega täitunud süvakivimis esinevad väikesed (<2 mm ) korrapäratud poorid või õõnsused. Selline tekstuur tekib tänu mahu vähenemisele kristalliseerumise käigus. Miaroolilise tekstuuri puhul kivimi tühikud (vesiikulid) ei ole siiski üleni täitunud sekundaarsete mineraalidega (sel juhul tekiks mandelkivitekstuur), vaid osaliselt, täpsemalt – vaid vesiikulite seinad kattuvad hilisemate hüdrotermaalsete protsesside käigus sekundaarsete mineraalide mikrodruusidega, mis põhjustavadki vesiikulite seintele miaroolilise tekstuuri. Miarooliline tekstuur esineb näiteks graniitides, dioriitides ja gabrodes,, samuti granitoidse koostisega pegmatiitides. Miarooliline tekstuur on iseloomulik intrusiividele, mis omavad poore või õõnsusi. Väiksuse tõttu on miarooliline tekstuur sageli nähtav vaid mikroskoopi kasutades. K. Orviku, D. Kaljo jt. "Vene-eesti geoloogia sõnastik", Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1963. Lk 214. Миаролитовая текстура. enc.sci-lib.com Химический и минералогический состав горных пород novitsky1.narod.ru
Andrzej Duda

Andrzej Sebastian Duda (sündinud 16. mail 1972 Krakówis) on Poola poliitik, alates 6. augustist 2015 Poola president.
Heino Tartes

Heino Tartes (sündinud 19. veebruaril 1952) on eesti lõõtspillimeister. Heino Tartes mängib lõõtspilli rahvamuusikaansamblis Heino Tartes ja Sõbrad ning on Lõõtspilliseltsi juhatuse esimees. Ta on valmistanud 200 Teppo tüüpi lõõtspilli. Ta on õpetanud lõõtspillimängu Põlva Muusikakoolis ning Põlva Kultuuri- ja Huvikeskuses ning lõõtspillide valmistamist Võrumaa ja Viljandi Kutseõppekeskuse kursustel. Esinenud ka Soomes, Lätis, Leedus, Poolas, Saksamaal, Ukrainas ja Udmurtias. Maamehe lõõtsalood. CD, 2004. Esitab Heino Tartes Helisev Põlvamaa. CD, 2008. Esitab Heino Tartes ja Sõbrad Lõõtsamehe meenutus. CD, 2013. Esitab Heino Tartes ja Sõbrad Lõõtsamehe leib. CD, 2017 Heino Tartes. Põlvamaa lõõtspillimängijad 1892-2007. Saverna, 2007. Heino Tartes. Võrumaa lõõtspillimängijad 1892 kuni 2014. Saverna, 2014. 2012 Valgetähe V klassi teenetemärk 2012 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (kuldsete kätega pillimeistrile ja tulihingelisele lõõtspillitraditsiooni edendajale) 2014 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Pille Karrase, Kristel Laasi, Jaanus Põlderi, Juhan Uppini ja Enrik Vislaga; eriilmelise ja õnnestunud rahvamuusika suurpeo „Pillipidu“ eest) 2015 Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind 2017 Põlva valla aukodanik 2022 Põlvamaa Vapimärk (Põlva maakonna kõrgeim autasu; silmapaistva töö eest maakonna ja kogu Eesti rahvakultuuri arendamisel) Alates jaanuarist 2019 sõidab Tallinnas temanimeline tramm. Rahvakultuuri Keskus. Heino Tartes "Eesti Käsitöö. Meistrid – paikkonnad esitlevad. Põlvamaa. Heino Tartes". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 6. augustil 2015. Niina Siirmann. Rahvuskultuuri auhinna laureaadid on Piret Õunapuu ja Heino Tartes. Koit, 16. juuli 2015 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Rahvamuusik Heino Tartes saab omanimelise trammi ERR Menu, 15.01.2019.
Sinimandria

"Sinimandria" on eesti kirjaniku Hugo Raudsepa värssnäidend (alapealkirjaga "Komöödia 15 pildis"), mis ilmus esmakordselt 1927. aastal. Näidendi teine trükk avaldati sarjas Loomingu Raamatukogu 1983. aastal (nr 26) kirjandusteadlase Harald Peebu järelsõnaga. Iroonilises võtmes näidend kirjeldab surnud romantilise poeedi Andreas Kuslapuu sattumist maailma, mis on loodud tema enda poeemi eeskujul, pettumust ja kohanemist sellega. Algselt ennast kui fantaasiamaailma loojat selle valitsejaks pidanud peategelane avastab, et kohalikud asukad usuvad tema enda visandatud mütoloogiat, mitte maailma fiktiivsust ja sündi autori sulest. Ootuste realiseerumata jäädes satub luuletaja oma maailmaga konflikti ning leiab endale selles paiga alles siis, kui loobub pretensioonidest maailma looja kohale ja tunnustusele. Esietenduse arvustuses Postimehes nimetati näidendit "paroodiaks luuletaja üle", mis on "satiir nii ülesehituselt kui ideelt". Tekstis on mõningaid paralleele eesti keeles kümmekond aastat varem ilmunud George Bernard Shaw' näidendiga "Inimene ja üliinimene", mille tegevusest oluline osa toimub samuti hauataguses elus. Näidend esietendus Vanemuise teatris 1927. aastal. Lavastas Eduard Türk, muusika lõi suures osas Juhan Simm, kostüümid kujundas Peet Aren. Lavakujunduse tegi Aleksander Tuurand. "Sinimandria" järgi sai nime 1990. aastal Tartus senise Tartu kultuurihoone baasil tööd alustanud kultuurikeskus, mis lõpetas tegevuse juba enne 1990. aastate lõppu. 1991-1992 tegutses Tartus samanimeline harrastusteater. Sarnast nime kannab ka ansambli Ultima Thule laul "Sinimandria (Albert Le Coq'ile mõeldes)" (muusika Raul Vaigla, sõnad Villu Kangur). Enne Teist maailmasõda tegutses Tartus restoran või öölokaal Sinimandria. Jaan-Ivo Lukas Hugo Raudsepa näidend "Sinimandria" Goodnews, 17. august 2013 ""Sinimandria" esietendus" Postimees nr 266, 1. oktoober 1927 Aleksander Tuurandi lavakujunduse kavandi reprofoto. "Sinimandria" (Hugo Raudsepp) (1927). Europeana
Sinimandria (kultuurikeskus)

Sinimandria (algselt Tartu Rahvakultuurikeskus Sinimandria) oli aastatel 1990–1993 Tartus tegutsenud kultuurikeskus. See asutati Tartu linnavalitsuse määrusega 6. septembrist 1990 senise Tartu kultuurihoone põhjal aadressil Raekoja plats 16 / Kompanii 2. Keskuses tegutsesid restoran/kohvik, kunstigalerii, rahvateater jms. Kultuurikeskus sai nime Hugo Raudsepa näidendi "Sinimandria" järgi; selle eeskujul omakorda sai nime Tartus tegutsenud keldribaar Salamandria. Sinimandrias toimus rida olulisi kultuuriüritusi, näiteks avati seal 1992. aastal Kalev Mark Kostabi näitus. Samal aastal toimusid ka keraamik Maanus Mikkeli näitus "Kade keraamik", Maria-Kristiina Ulase maalinäitus, skulptor Mati Karmini näitus, Epp-Maria Kokamäe näitus, Lola Liivati näitus jt. 1993. aastal esinesid keskuses näitustega Imat Suumann, Aet Ollisaar ("Ootamised ja tulemised"), Anu Kalm ("Väikesed maastikud"). Andres Tali näitus oli galeriis 1991. aastal. Keskuse teatrijuht oli Raivo Adlas, galerii galerist 1992–1993 Erika Pedak. Keskuse direktor oli Peeter Kollom. Foto: "Teatrifestival Dionüüsia Emajõe Ateenas. Sinimandria teatri etendus Kassitoomel". 07.05.1992, autor Michelson, L. FOTIS
Melissa F. Wells

Melissa Foelsch Wells (sündinud 18. novembril 1932 Tallinnas) on Eesti päritolu USA diplomaat. Ta on olnud üle 40 aasta USA välisteenistuses. 1998–2001 oli ta USA suursaadik Eestis. 2001 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk Tema ema oli ooperilaulja ja filminäitleja Miliza Korjus. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Nigel Haywood

Nigel Robert Haywood (sündinud 17. märtsil 1955) on Suurbritannia diplomaat. 2003–2008 oli ta Suurbritannia suursaadik Eestis. 2010. aasta oktoobrist kuni 2014. aasta veebruarini oli ta Falklandi saarte kuberner., 2007 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk https://www.gov.uk/government/people/nigel-haywood https://www.gov.uk/government/world-location-news/falklands-farewells-governor-nigel-haywood Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Sarah Squire

Sarah Squire (neiupõlvenimi Sarah Hutchison; sündinud 18. juulil 1949 Londonis) on Suurbritannia diplomaat. 2000–2003 oli ta Suurbritannia suursaadik Eestis. 2003. aastal külastas Squire Kesselaidu ja andis kingitusena üle traktori, niiduki, tuulegeneraatori ja päikesepaneeli. 2003 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Winkler (perekonnanimi)

Winkler on saksa perekonnanimi. Henry Franklin Winkler (sündinud 30. oktoobril 1945 New Yorgis) on ameerika filminäitleja, -režissöör ja -produtsent. Karl (Carl) Alexander von Winkler (6. juuli 1860 Tallinn – 23. august 1911 Dresden) oli baltisaksa päritolu Eestimaa kunstnik. Reinhold Winkler (vanem) (oktoober 1686 Rapla – 10. juuli 1733 Järva-Jaani) oli Eesti vaimulik. Rudolf Adam Winkler (13. september 1855 Tallinn – 7. juuli 1917 Tallinn) oli Eesti vaimulik ja ajaloolane. Reinhold Johann Winkler (13. august 1838 Rakvere – 17. juuni 1895) oli Eesti vaimulik Reinhold Johann Winkler noorem (12. jaanuar 1767 Tallinn – 24. jaanuar 1815 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Boriss Sokolov

Boriss Sokolov on mitme tuntud isiku nimi: Boriss Sokolov, vene geoloog (1914–2013) Boriss Sokolov, vene kirjanduskriitik ja ajaloolane (1957–) Boriss Sokolov, vene näitleja (1944–)
Turaida Roos

Turaida Roosiks (ka Turaida Rose (Rosa), õige nimi Maija või May; 1601 Turaida – 1620) nimetatakse 1620. aastal Turaida piiskopilinnuse lähedal tapetud tüdrukut, kelle tapmise lugu on laialt levinud ning andnud ainest mitme teose loomiseks. Turaida Roosi haud asub Turaida piiskopilinnuse pargis ja on oluline turistide külastuspaik. Esimesena kirjeldas sündmust Riia lossist leitud kohtutoimikule tuginedes Magnus von Wolffeldt 1848. aastal. Turaida Roosi ema suri aastal 1601, kui Turaida piiskopilinnuse juures toimus lahing. Surnud ema kätel oli laps, kelle kasvatas üles Turaida lossi kirjutaja. Tüdrukul oli väidetavalt palju kosilasi ja ta nõustus abielluma Sigulda lossi aednikuga. Üks kosilane oli ka Turaida garnisoni ohvitser, kes ei leppinud korvisaamisega. Ohvitser meelitas tüdruku koopasse, kavatsedes ta seal vägistada. Tüdruk palus ohvitseril seda mitte teha ja pakkus vastu siidisalli, millest ükski mõõk ei suutvat läbi tungida. Ohvitser katsetaski seda siidisalli tüdruku peal ja mõõga läbi tüdruk hukkuski. 1848. aastal kirjutas Adelbert Cammerer poeemi "Die Jungfrau von Treiden". 1927. aastal valmis Rainise näidend "Mīla stiprāka par nāvi" ('Armastus on tugevam kui surm'). 1985. aastal alustas Lätis tegevust rokkansambel Turaidas Roze. 1997. aastal anti välja Turaida Roosi kujutav postmark. 28. septembril 2017 esietendus Läti Rahvusooperis helilooja Zigmars Liepinši ooper "Turaida Roos". Libreto kirjutas Kaspars Dimiters. Magnus von Wolffeldt. Mittheilungen aus dem Strafrecht und dem Strafprocess in Livland, Ehstland und Kurland durch actenmässige Darstellung merkwürdiger Verbrechen und geführter Untersuchungen, mit Voraussendung einer Abhandlung über die Strafrechtsverfassung. 2. kd. 2. osa. Mitau und Leipzig: G. A. Reyhers Verlagsbuchhandlung, 1848, lk 189. Adelbert Cammerer. Die Jungfrau von Treiden Riia, 1848. Rainis. Mīla stiprāka par nāvi. Turaidas Maijas traģēdija piecos cēlienos "Leģenda par Turaidas Rozi". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. oktoober 2017. Vaadatud 4. oktoobril 2017. Lätis esietendub ooper Turaida Roosist kultuur.err.ee, 3. oktoober 2017 (vaadatud 04.10.2017) The Rose of Turaida Latvijas Nacionālā Opera un Balets (vaadatud 04.10.2017) Magnus von Wolffeldt. Mittheilungen aus dem Strafrecht und dem Strafprocess in Livland, Ehstland und Kurland durch actenmässige Darstellung merkwürdiger Verbrechen und geführter Untersuchungen, mit Voraussendung einer Abhandlung über die Strafrechtsverfassung. 2. kd. 2. osa. Mitau und Leipzig: G. A. Reyhers Verlagsbuchhandlung, 1848, lk 210–222. Leģenda par Turaidas Rozi Riina Kaljurand. Turaida Roosi kompleks 11. märts 2008.
Ruslan Trochynskyi

Ruslan Trochynskyi (ka Ruslan Trochinski; ukraina keeles Руслан Трочинський Ruslan Trotšõnskõi; sündinud 19. oktoobril 1976 Bilõtskes Donetski oblastis Ukrainas) on ukraina päritolu Eesti laulja ja tromboonimängija. Ruslan Trochynskyi on õppinud aastatel 1982–1994 Kiievi Lõssenko-nimelises Muusikakeskkoolis ja 1994–1999 Kiievis Ukraina Riiklikus Tšaikovski-nimelises Muusikaakadeemias trombooni. Aastatel 1997−1999 oli Trochynskyi Ukraina Riikliku Muusikaakadeemia sümfooniaorkestri muusik, 1998−2000 musitseeris ta Kiievi linna puhkpilliorkestris. Trochynskyi hakkas folkpunki viljelema 1999. aastal Ukraina folkrokkansamblis Haydamaky. Aastatel 1999−2005 oli ta Haydamaky tromboonimängija ja mänedžer. 2005. aastal kolis ta Eestisse ja on ansambli Svjata Vatra solist. Aastatel 2006−2008 töötas Ruslan Trochynskyi Viljandi Kultuuriakadeemias helitehniku assistendina, 2008−2010 välissuhete projektijuhina. 2022. aasta sügisel osales ta heategevuslikus meelelahutussaates "Tantsud tähtedega", kus tema tantsutreener oli Anabel Aunver. 2011 Eesti Teatriliidu sõnalavastuste muusikalise kujunduse ja originaalmuusika auhind (koos Taago Tubinaga) 2015 Valgetähe V klassi teenetemärk Tema emakeel on ukraina keel. Abikaasa Terje Trochynskyi on eestlane, ühtlasi Svjata Vatra mänedžer. Neil on kolm last. Nende rahvamuusikat viljelev tütar Rute Trochynskyi osales 2023. aastal TV3 telesaates "Eesti otsib superstaari". Ansambel Svjata Vatra käis Ida-Ukrainas, laulja esines sünnilinnas ERR 25.11.2014 "Telesügise suursaate "Tantsud tähtedega" järgmine osaleja on selgunud. Uueks tantsutäheks on Ruslan Trochynskyi, kelle treeneriks on Anabel Aunver". TV3. 16.09.2022. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Rute Trochynskyi oma temperamentsest iseloomust: ma ei ütle kurjasti! TV3 koduleht, 21.11.2023. Silja Paavle. Viljandi folk viis Svjata Vatra laulja oma armastatuga kokku. Õhtuleht, 23. juuli 2010 Jürgen Rooste. Ukraina muusik Ruslan Trochynskyi on otsapidi ka eesti rahvuslane. Maaleht, 19. aprill 2013 Svjata Vatra laulja Ruslan Trochynskyi: Haapsalus on ilus meri ja rõõmsameelsed inimesed. Läänlane, 10. aprill 2014 Ansambel Svjata Vatra käis Ida-Ukrainas, laulja esines sünnilinnas. ERR kultuur, 25. november 2014 Svjata Vatra looja Ruslan Trochynskyi teenetemärgist: kui keegi teeb head, siis tänage teda. Postimees, 4. veebruar 2015 Svjata Vatra laulja Ruslan Trochynskyi: minust on Eesti riigis oma inimene saanud. ERR menu, 7. august 2015 Toomas Sildam. Uustulnuk Ruslan Trochynskyi: kui jätame valimata, võime ärgata Põhja-Koreas. ERR Menu, 15. jaanuar 2019
Teadvustamatus

Teadvustamatus ehk mitteteadvus (ka ebateadvus, irdteadvus; saksa keeles das Unbewusste, varem ekslikult tõlgitud alateadvuseks) on teadvuse ja psüühika osa, millele isiku minal pole teadvustatud ligipääsu. Teadvustamatus on Sigmund Freudi järgi inimpsüühika osa, mille sisu pole võimalik antud hetkel tahtepingutusega teadvusesse tuua. Freudi järgi koosneb teadvustamatus kõikidest psüühikasisudest, mida teadvusesse ei lasta. Eriti kuuluvad sinna lapselikud tung-soovid. Hiljem tõi Freud psüühikamudeli, mis räägib teadvusest, eelteadvusest ja teadvustamatusest, kõrval käibele teooria, mille järgi psüühika instantsideks on Miski (Es), Mina (Ich) ja Ülimina (Über-Ich). Selle mudeli järgi on teadvustamatus enam-vähem sama mis Miski, kuid võib sisaldada ka Mina ja Ülimina teatud piirkondi. Carl Gustav Jung võttis kasutusele kollektiivse alateadvuse mõiste. Igal inimesel on lisaks isiklikule ka kollektiivne alateadvus, mis sisaldab inimsoo minevikust pärit kogemuste jälgi ja mis on meil kõigil enam-vähem ühesugune. Selles leidub hulk emotsionaalse värvinguga mõttevorme, arhetüüpe. Eelteadvus Psühhoanalüüs Kollektiivne alateadvus Leho Lamus. Mõtlemise mõistevõrk, lk 333.
Lulo Purre

Lulo Purre (aastast 1948 Lulo Pessegov; 25. märts 1922 Tallinn – 29. juuli 2015) oli eesti näitleja. Ta lõpetas 1939. aastal Tallinna tütarlaste ärinduskeskkooli ja 1950. aastal Eesti Teatriinstituudi. Ta töötas aastatel 1950–1951 ja 1957–1960 Draamateatris ning 1951–1953 Rakvere Teatris näitlejana. Aastatel 1954–1956 töötas ta režissööri abina Tallinnfilmis. Ta on mänginud filmis "Punane viiul" (1974, Tallinnfilm) ja telelavastuses "Maa ja rahvas" (1958). Lisaks on ta dubleerinud filme. Ta oli abielus filmidirektor Arkadi Pessegoviga. 1950 Vilis Lācis / Voldemars Sauleskalns "Kaluri poeg" (Anita) 1952 Pedro Calderón "Nähtamatu daam" (donna Angela) 1952 Dmitri Štšeglov "Põgenemine" (Varvara) 1952 Ernst Särgava "Uus minister" (Lonni) 1958 Tammsaare / Andres Särev "Vargamäe" (Mari ja Juuli) 1958 Bertolt Brecht "Härra Puntila ja tema sulane Matti" (Emma) 1958 Maksim Gorki "Jegor Bulõtšov ja teised" (Glafira) 1959 Tammsaare / Andres Särev "Vargamäe vanad ja noored" (Mari ja Juuli) 1959 Jevgeni Švarts "Lumekuninganna" (Naisröövlipealik)
Valdusühing

Valdusühing (ka valdusettevõte, valdusfirma; inglise keeles holding company; ebasoovitatava mugandina tuntud ka kui holdingfirma) on vähemalt ühe tütarettevõttega emaettevõte, kus emaettevõte on tütarettevõtte äriühingus osanik ja omab seal häälteenamust. Tavaliselt nimetatakse valdusettevõteteks emaettevõtteid, mis omavad osalusi mitmetes, tihti erineva tegevusprofiiliga tütarettevõtetes. Emaettevõte koos tütarettevõtetega moodustavad kontserni. Klassikalise valdusettevõtte peamisteks tegevusaladeks on üldjuhul osaluste omandamine ja hoidmine, dividenditulu teenimine ja osaluste võõrandamine. Ametlikult osutavad valdusettevõtted sageli tütarettevõtetele juhtimisteenust, kuid praktikas kasutatakse valdusettevõtteid eelkõige osaluste kui investeeringute hoidmiseks ning efektiivseks juhtimiseks (näiteks maksuefektiivse kontserni struktuuri loomine ja töös hoidmine). Kontsern "Holdingfirma". EKI Ametniku sõnaraamat. Vaadatud 23.07.2023. Hansen, Hannele (09.06.2015). "Maksusüsteemi eelistest ettevõtte tegutsemisel rahvusvahelise kaubandus- ja valdusettevõttena Eesti ja Malta näitel". TalTech.
Eliisabet Mändmets

Eliisabet Mändmets (sündinud 2000) on Eesti noorsportlane, eriolümpiavõitja iluvõimlemises. 2015. aasta 25. juulist 2. augustini Ameerika Ühendriikides Los Angeleses toimunud eriolümpia maailmamängudel võitis ta 2 kuldmedalit hüpitsa- ja lindikavades. Mändmets õppis Tartu Kroonuaia Koolis ning lõpetas edukalt kooli 2016. aastal. Tema treener on Kroonuaia kooli kehalise kasvatuse õpetaja ja Eriolümpia Eesti Ühenduse spordidirektor Siret Kruk Tartu linn premeerib noori eriolümpiavõitjaid Tartu linna pressiteade, 07.08.2015 Meie kooli õpilased osalevad Los Angeleses eriolümpia maailmamängudel Tartu Kroonuaia Kool Tartu linn premeerib noori eriolümpiavõitjaid Tartu linna pressiteade, 07.08.2015 Maailmamängudel käinud Tartu tüdrukud said kaela mitmeid medaleid Postimees, 5. august 2015 Keit Paju Tartu tüdruk sõidab maailmamängudele Postimees, 16. juuli 2015
Marleen Käämer

Marleen Käämer (sündinud 13. septembril 2000) on Eesti noorsportlane, eriolümpiavõitja iluvõimlemises. 2015. aasta 25. juulist 2. augustini Ameerika Ühendriikides Los Angeleses toimunud eriolümpia maailmamängudel võitis ta 3 kuld- ja 2 hõbemedalit: kullad hüpitsa-, palli- ja rõngakavas, hõbedad lindikavas ja kõigi alade kokkuvõttes. Käämer on kasvanud Tartu Perekodus Käopesa ja õpib Tartu Kroonuaia Koolis. Tema treener on Kroonuaia kooli kehalise kasvatuse õpetaja ja Eriolümpia Eesti Ühenduse spordidirektor Siret Kruk. http://www.jyrgenson.com/Sugupuud_graaf_pdf/TohwerKaamerist.pdf Tartu linn premeerib noori eriolümpiavõitjaid Tartu linna pressiteade, 07.08.2015 Meie kooli õpilased osalevad Los Angeleses eriolümpia maailmamängudel Tartu Kroonuaia Kool Tartu linn premeerib noori eriolümpiavõitjaid Tartu linna pressiteade, 07.08.2015 Maailmamängudel käinud Tartu tüdrukud said kaela mitmeid medaleid Postimees, 5. august 2015
Katarina Sunesdotter

Katarina Sunesdotter (1215–1252) oli Rootsi kuninganna. Ta oli Erik XI abikaasa. 1243–1250 oli ta Rootsi kuninganna. Pärast seda hakkas ta nunnaks ja suri 1252 kloostris.
Andrea Fischer

Andrea Fischer (sündinud 14. jaanuaril 1960 Arnsbergis) on Saksamaa poliitik ja lobist. Aastatel 1998–2001 oli ta Saksamaa tervishoiuminister. 2000. aastal autasustati teda Eesti Punase Risti I klassi teenetemärgiga. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 07.08.2015)
Ernest Wilton

Sir Ernest Wilton (6. veebruar 1870 – 28. detsember 1952) oli Suurbritannia diplomaat. Ta oli Suurbritannia saadik Eestis ja Lätis (1921–1922). 1922. aastal autasustati teda III liigi 1. järgu Vabadusristiga. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 07.08.2015)