laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Limingen

Limingen (lõunasaami Lyjmede) on järv Norras Trøndelagi maakonnas Røyrviki ja Lierne vallas. Järve pindala on 93 km². Sügavus on 192 m ning keskmine sügavus umbes 87 m. Järve maht on 8,34 km³. Järv on üles paisutatud. Reguleeritav veepind asetseb 418...409 m kõrgusel merepinnast. Røyrviki jõgi (norra Røyrvikelva) suubub järve põhjast Vektareni järve poolt. Jõgi on üles paisutatud ning selle vesi juhitakse Røyrvikis asuvasse Røyrvikfossi hüdroelektrijaama. Limingenist voolab järve lõunaotsas Lierne valla Limingeni küla juures välja Linevasselva (Rootsi poolel on selle nimi Brännälven). Jõe vesi juhitakse Tunnsjøeni hüdroelektrijaama kaudu Tunnsjøenisse ning ka Rootsis asuvasse Linvasselvi hüdroelektrijaama. Linevasselva viib vee Kvarnbergsvattnetisse ning Rootsis voolavasse Faxälvenisse, mis on üks Ångermanälveni lähtejõgedest. Kvarnbergsvattnetil on Norra ja Rootsi ühine elektrijaam Linvasselv (25 MW). Peale selle on Limingen Øvre Namseni elektrijaamade läbivoolureservuaar. Järve nime on oletuslikult seostatud vanapõhja sõnaga lím ('lubi'). Store Norske Leksikon
Interlingua

Interlingua on rahvusvaheliseks suhtlemiseks loodud tehiskeel. Keel loodi perioodil 1937 kuni 1951. Interlingua on üks kasutatavamaid tehiskeeli (esperanto ja ido kõrval). Interlingue Union Mundial pro Interlingua Interlinguakeelne vikipeedia
Svalbardi leping

Svalbardi leping (norra keeles Svalbardtraktaten) on rahvusvaheline leping, mis näeb ette Norra suveräänsuse Svalbardi üle. Traktaten näeb ette Norra "täieliku ja piiramatu suveräänsuse Svalbardi (Teravmägede ja Karusaare) üle ning Norra seaduste ja muude normatiivaktide kehtivuse seal. Samas on kõigi lepingule alla kirjutanud riikide kodanikel lubatud sinna elama asuda ning tegelda majandustegevusega, jahipidamise ja kalapüügiga. Svalbard ei ole demilitariseeritud ega neutraalne. Lepingu üheksanda artikli kohaselt peab Norra tagama, et saarerühmale ei ehitataks kindlusi ega mereväebaase ning saarerühma ei kasutataks ega lubataks kasutada sõjaga sarnastel eesmärkidel. Norra kaitseväe kohalolek saarerühmal on väike, piirdudes peamiselt rannikuvaatlusega. Leping sõlmiti 9. veebruaril 1920 ning see jõustus 14. augustil 1925, kui selle olid ratifitseerinud Holland, Suurbritannia, Taani, USA, Itaalia, Prantsusmaa, Rootsi ja Jaapan. Nõukogude Liit oli veel rahvusvaheliselt tunnustamata, kuid selle sätted jõustati ka Nõukogude Liidu elanike jaoks. Hiljem ratifitseerisid lepingu teiste seas ka Nõukogude Liit ja Kanada. Aastaks 2006 oli lepingu ratifitseerinud 39 riiki. 1944. aastal tegi Nõukogude Liidu välisasjade rahvakomissar Vjatšeslav Molotov norra välisministrile Trygve Liele ettepaneku Svalbardi leping tühistada. Ta tegi ettepaneku, et Svalbardist saaks Norra ja Nõukogude Liidu kondomiinium ning Karusaar läheks Nõukogude Liidu valdusse. 1945. aastal tehtud uus ettepanek oli Norrale soodsam, kuid Norra ei nõustunud ka sellega. Lepingu allkirjastanud riikide loetelu tähestiku järjekorras: Afganistan (11. november 1925) Albaania (29. aprill 1930) Ameerika Ühendriigid (2. aprill 1924) Argentina (6. mai 1927) Austraalia (29. detsember 1923) Austria (12. märts 1930) Belgia (27. mai 1925) Bulgaaria (20. oktoober 1925) Dominikaani Vabariik (3. veebruar 1927) Eesti (7. aprill 1930) Egiptus (13. september 1925) Hiina (1. juuli 1925) Hispaania (12. november 1925) Holland (3. september 1920) India (29. detsember 1923) Island (31. mai 1994) Itaalia (6. august 1924) Jaapan (2. aprill 1925) Kanada (29. detsember 1923) Kreeka (21. oktoober 1925) Lõuna-Aafrika Vabariik (29. detsember 1923) Monaco (22. juuni 1925) Norra (8. oktoober 1924) Poola (2. september 1931) Portugal (24. oktoober 1927) Prantsusmaa (6. september 1924) Rootsi (15. september 1924) Rumeenia (10. juuli 1925) Saksamaa (16. november 1925) Saudi Araabia (14. august 1925) Soome (12. august 1925) Suurbritannia (29. detsember 1923) Šveits (30. juuni 1925) Taani (24. jaanuar 1924) Tšiili (17. detsember 1928) Ungari (29. oktoober 1927) Uus-Meremaa (29. detsember 1923) Venemaa (7. mai 1935) Venezuela (8. veebruar 1928) [1] Geir Ulfstein. The Svalbard Treaty: from terra nullius to Norwegian sovereignty, Oslo: Scandinavian University Press 1995, ISBN 82-00-22713-8 Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Spitsbergen Treaty seisuga 4. aprill 2009.
Synopsis

Synopsis oli progressiivset rokki viljelenud eesti instrumentaalansambel. Ansambli asutas 1977. aastal Igor Garšnek. Esimeses koosseisus mängis klahvpille ka Andres Uibo, kes lahkus järgmisel aastal. 1980. aastal lisandusid trummar Andrus Kerstenbeck ja bassimängija Raul Vaigla. 1986. aastal anti välja omanimeline LP. Igor Garšnek – klahvpillid Nevil Blumberg – kitarr Raul Vaigla – bass Andrus Kerstenbeck – trummid Valdeko Puulinn – flööt
Jaak Arro

Jaak Arro (sündinud 19. juunil 1957 Tallinnas) on eesti maalikunstnik ja laulja. Ta lõpetas 1984. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi maali erialal. Jaak Arro on osalenud eesti kunstielus 1985. aastast: maalinud, korraldanud performanseid, loonud ühiskonnakriitilisi nukufilme (1988, 1989 koos Rao Heidmetsaga). Tema esimene isikunäitus 1987. aasta kevadel Tallinna Kunstisalongis oli sündmus, mis teadvustas, et eesti kunstiellu on tulnud uus isiksus, kelle taustaks on tolleaegne punkkultuur ja rokkansambli Päratrust tegevus. Näituse avamisel toimus ka performance (koos Siim-Tanel Annusega) "Kunsti ärkamine". Samal aastal leidis aset veel üks performance Pärnumaal – "Maa. Tuul. Tuli. Vesi". 1990. aastatel taandus Jaak Arro loomingus olmelisus, teravus ja punk ning asemele tuli sügavam temaatika – eksistentsiaalsus. Algelemendid (maa, õhk, tuli, vesi), elu ja olemine, jõud ja igikestvus, minek läbi sünni, armastuse ja surma värava on kujunenud Jaak Arro põhiaineseks. Kujutatu müstilist tähendust rõhutab tema maalide valdavalt tume koloriit. Mõjukust lisab suur formaat. Nagu meie etnilises kultuuris oli meeste kunstiline eneseväljendus seotud puiduga, on ka Jaak Arro maalide oluliseks osaks massiivsed täispuidust raamid. Jaak Arro on joonistanud ka karikatuure, mida avaldati ajakirjas Pikker 1978. aastal. Laulnud ansamblites Päratrust ja Vanemõde. 1982 – "Šlaager", mängufilm (Kookose muusik) 1988 – "Papa Carlo teater", animafilm (stsenarist, kunstnik) 1989 – "Noblesse oblige", animafilm (stsenarist, kunstnik) 1993 – "Elutuba", animafilm (kunstnik) 1991 Kristjan Raua preemia Tema abikaasa on Epp Maria Kokamägi, nende tütred on keraamik Liisu Arro ja kokk Anni Arro, poeg on videokunstnik Johannes Arro. Jaak Arro maalid Rüütelkonna hoones - Kultuurileht, nr. 12, 24 märts 1995 Pikker 1978/20 "Arro, Jaak". Eesti Teatriliit. Elulugu
Anni Arro

Anni Arro (sündinud 28. märtsil 1983) on eesti kokk ja saatejuht. Ta on kokana töötanud peamiselt kohvikutes Epp Maria Galerii kohvik Haapsalus, Kohvik Komeet ja Kukeke Tallinnas. 2008. aastast tegi ta TV3-s kokandussaadet "Meie annid". 2010. aasta Rootsi äriauhind parimale noorele ettevõtjale[viide?] "Salatid, pirukad, suupisted", Ajakirjade Kirjastus, 2006, ISBN 139789985966662 "Sepamaa talu köök", Ajakirjade Kirjastus, 2007, ISBN 139789949427529 "Suveidüllist maakodus", Eesti Ekspress, 21. juuni 2007 "Haapsalu kohvikuid ja retsepte", Eesti Keele Sihtasutus, 2008, ISBN 139789985792247 Anni Arro isa ja ema on maalikunstnikud Jaak Arro ja Epp Maria Kokamägi. Anni Arrol ja Marko Erlachil on 2014. aastal sündinud tütar. Anni Arro veebileht. Anni ja tema elukaaslase Marko Erlachi tütre nimeks sai Anita Astrid!, Anne & Stiil, 16. oktoober 2014 Lea Veelma "Anni Arro päris elu". Kroonika, 6. september 2006 Piret Kooli "Anni Arro astub varjust välja". Naised, 10. oktoober 2008 "Armastus kolme küüslaugu vastu", Eesti Päevaleht, 22. veebruar 2010 "Anni Arro arendab uut kohvikuprojekti", Elu24, 28. jaanuar 2011
2004. aasta Oscari auhinnad

2004. aasta Oscari auhinnad ehk 76. Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhinnad jagati 1. märtsil 2004 Ameerika Ühendriikides Los Angeleses Kodaki teatris. Oscari auhindadega tunnustati valikut 2003. aasta parematest filmidest. Oscari-õhtu juht oli Billy Crystal. Oscareid jagati 24 kategoorias. Võitjad on loetletud esimesena ja paksus kirjas. "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" "Tõlkes kaduma läinud" "Kapten ja komandör: Retk maailma äärele" "Saladuste jõgi" "Favoriit" "Saladuste jõgi" – Sean Penn "Külmale mäele" – Jude Law "Liiva ja udu maja" – Ben Kingsley "Tõlkes kaduma läinud" – Bill Murray "Kariibi mere piraadid: Musta pärli needus" – Johnny Depp "Koletis" – Charlize Theron "21 grammi" – Naomi Watts "Ameerikas" – Samantha Morton "Parem hilja kui mitte kunagi" – Diane Keaton "Whale Rider" – Keisha Castle-Hughes "Saladuste jõgi" – Tim Robbins "21 grammi" – Benicio Del Toro "Pidur" – Alec Baldwin "Ameerikas" – Djimon Hounsou "Viimane samurai" – Ken Watanabe "Külmale mäele" – Renee Zellweger "Liiva ja udu maja" – Shohreh Aghdashloo "Saladuste jõgi" – Marcia Gay Harden "Killud Aprilist" – Patricia Clarkson "Kolmteist" – Holly Hunter "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" – Peter Jackson "Jumala linn" – Fernando Meirelles "Tõlkes kaduma läinud" – Sofia Coppola "Kapten ja komandör: Retk maailma äärele" – Peter Weir "Saladuste jõgi" – Clint Eastwood "Tõlkes kaduma läinud" – Sofia Coppola "Kenad räpased asjad" – Steven Knights "Kalapoeg Nemo" – Andrew Stanton, Bob Peterson ja David Reynolds "Ameerikas" – Jim Sheridan, Naomi Sheridan ja Kirsten Sheridan "Barbarite sissetung" – Denys Arcand "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" – Peter Jackson, Fran Walsh ja Philippa Boyens "Ameerika hiilgus" – Shari Springer Berman ja Robert Pulcini "Jumala linn" – Braulio Mantovani "Saladuste jõgi" – Brian Helgeland "Favoriit" – Gary Ross "Kapten ja komandör: Retk maailma äärele" – Russell Boyd "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" – Grant Major, Dan Hennah ja Alan Lee "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" – Ngila Dickson and Richard Taylor "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" – Christopher Boyes, Michael Semanick, Michael Hedges ja Hammond Peek "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" – Jamie Selkirk "Kapten ja komandör: Retk maailma äärele" – Richard King "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" – Jim Rygiel, Randall William Cook, Alex Funke and Joe Letteri "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" – Richard Taylor ja Peter King "Into the West" filmist "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" – Annie Lennox, Fran Walsh ja Howard Shore "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" – Howard Shore "Harvie Krumpet" "Two Soldiers" "Tšernobõli süda" "The Fog of War: Eleven Lessons from the Life of Robert S. McNamara" "Barbarite sissetung" (Kanada) "Kalapoeg Nemo" Blake Edwards "Academy Awards, USA: 2004". IMDb (inglise). Vaadatud 4.09.2009.
Jeremy Davis

Jeremy Clayton Davis (sündinud 8. veebruaril 1985 Arkansases North Little Rockis) on USA bändi Paramore basskitarrist. Sissekanne Paramore'i kodulehel
Hüljatud

"Hüljatud" on 1862. aastal ilmunud Victor Hugo romaan.
Hüljatud (täpsustus)

"Hüljatud" on 1862. aastal ilmunud Victor Hugo romaan. Samanimelise romaani järgi on tehtud: "Hüljatud", muusikal "Hüljatud", film (1943) "Hüljatud", film (1935) "Hüljatud", film (1952) "Hüljatud", film (1958) "Hüljatud", film (1982) "Hüljatud", film (1995) "Hüljatud", film (2012) "Hüljatud", lühisari (2000)
Øyeren

Øyeren on järv Norras Vikeni maakonna Lillestrømi, Rælingeni, Enebakki, Indre Østfoldi valla territooriumil Lillestrømist kagust. Järve pindala on 73,27 km². Ta on pindalalt Norra järvede seas 13. kohal. Fetsundist läände jääva Svelletiga kokku on järv Norras pindalalt (84 km²) üheksas. Suurim sügavus on 75,5 m. Järv on üles paisutatud. Reguleeritav veepind asetseb 100,25...102,65 m kõrgusel merepinnast. Järve kirdeossa suubub Glåma, moodustades Norra suurima järvedelta, milles on suured liivasaared. Delta saared eraldavad Øyereni põhjapoolsest madalast Svelletist, mida arvatakse mõnikord ka Øyeren osaks. Sinna suubuvad Nitelva ja Leira. Kuni 1985. aastani parvetati järvel palke. Et väljavool järvest on vähene ja järvest põhja pool on madalad tasased alad, on Glåma kõrge veeseisu ajal korduvalt olnud üleujutusi. Viimane üleujutus oli 1995. Üleujutuste vältimiseks on rajatud väljavoolutunnel, mis viib vee Solbergfossi, kus on kõige kõrgemal asetsev elektrijaam järvest allavoolu. Oyeren on Norra kõige liigirikkam järv. Seal elab vähemalt 25 liiki kalu. Järve põhjaosa hõlmab 62 km² suurune Nordre Øyereni looduskaitseala. Teada on üle 250 linnuliigi. Jõesuudmes on Fetsund Lenser, kus varem sorteeriti parvetatavaid palke. Praegu on seal Akershusi populaarseim muuseum. Järve nimi vanapõhjakeelne nimi Øyir on tuletatud sõnast øy ('saar'). Nimi on viitab saartele Glåma deltas. De største innsjøene i Norge. Norges vassdrags- og energidirektorat, 1. aprill 2009, vaadatud 3.04.2015. Store Norske Leksikon Øyereni infokeskus (norra keeles) Nordre Øyereni looduskaitseala (norra keeles)
Blåsjø

Blåsjø on järv (veehoidla) Norras Rogalandi maakonna Hjelmelandi ja Suldali valla ning Agderi maakonna Bykle valla territooriumil. Järve pindala on 80,53 km². Ta on Norra järvede seas pindalalt üheksandal kohal. Rannajoone pikkus on 200,41 km. Blåsjø veepind asetseb 1055 m (kõrgeim reguleeritud veetase) kõrgusel merepinnast. Järv on kasutusel veehoidlana Ulla–Førre hüdroelektrijaama jaoks. Kasulik maht on 3105 miljonit m³. See vastab Norra suurimale talletatud energiahulgale (7777 TWh). Blåsjø on moodustunud Hjelmelandi ja Hykle piiril paiknenud väikeste järvede ülespaisutamise tagajärjel. Et veemasse paigal hoida ning loomulikku väljavoolu takistada, on ehitatud mitu tammi, millest suuremad on Storvassdemningen ja Oddatjørndemningen. De største innsjøene i Norge. Norges vassdrags- og energidirektorat, 1. aprill 2009, vaadatud 3.04.2015. Store Norske Leksikon
Kirdemaa

Kirdemaa (norra Nordaustlandet) on saar Norra Kuningriigis Svalbardis Teravmägede saarestiku kirdeosas. Edelas eraldab Kirdemaad Lääne-Teravmägedest Hinlopeni väin. Kuningas Karli maast kagus eraldab teda Erik Erikseni väin. Kirdemaa ranniku lähedal on palju väiksemaid saari; neist suuremad on Storøya umbes 15 km kaugusel kirdes ja Lågøya umbes 10 km kaugusel loodes. Kirdemaa pindala on 14 443 km². Ta on Norra Kuningriigi, Svalbardi ja Teravmägede suuruselt teine saar. Saare ulatus ida-lääne suunas on umbes 180 km ja põhja-lõuna suunas umbes 140 km. Rannajoone pikkus on 1688 km. Saare põhja- ja läänerannikul on palju fjorde. Pikim fjord on Wahlenbergi fjord (46 km). Kirdemaa pind on mägismaa kõrgusega alla 700 meetri. Saare jäävaba loodeosa on mägine. Kõrgeim mägi on Snøtoppen (620 m) saare loodetipus. Läänerannikul on laiad rannikutasandikud. Saart läbib lai Rijpdalen. Liustikud hõlmavad 11 009 km² (umbes 76% saare pindalast). Põhja- ja läänerannikul on palju jäävaba maad. Saare idaosa katab Euroopa suurima pindalaga liustik Austfonna (8105 km²). Selle lõunaosa peetakse sageli eraldi liustikuks (Sørfonna). Need lõpevad meres 30 m kõrguse jääseinana. Kirdemaa lääneosa katab Vestfonna. Liustike paksus ulatub 564 meetrini. Taimkate on napp. Kirdemaalt on leitud 83 taimeliiki. Palju on samblikke ja vetikaid. Liustikevaba ala on arktiline tundra, kus kasvavad samblad ja samblikud. Kirdemaal elavad teravmägede põhjapõdrad (Rangifer tarandus platyrhynchus), kellele saare napist taimkattest piisab, ja morsad. Juhukülaliste seas on ka jääkarud, kes satuvad sinna triivjääga, ja polaarrebased. Lindudest pesitsevad saarel kurvitsalised merirüdi (Calidris maritima), kaljukajakas (Rissa tridactyla) ja põhjatirk (Uria lomvia) ning Teravmägede ainuke värvuline hangelind (Plectrophenax nivalis). Leitud on viis ämblikuliiki ning 34 liiki hooghännalisi (sealhulgas Hypogastruroidea, Neanuridae, Isotomidae, Entomobryidae, Neelidae, Sminthurididae, Katiannidae) Kirdemaad ja seda ümbritsevaid väiksemaid saari hõlmab Kirde-Svalbardi looduskaitseala. Saare külastamiseks on tarvis sysselmann'i luba. Kirdemaale ei tohi püstitada rajatisi; seal ei tohi kaevandada, jäätmeid maha jätta, häirida loomi ega kasutada mootorsõidukeid. Saarele ei või tuua uusi liike. Kirdemaa oli vaalaküttidele teada juba 1650. aasta paiku. Esimest korda sõitis ümber saare Elling Carlsen 1863. Kirdemaal ei ole püsielanikke. Aastatel 1957–1958 rajati rahvusvahelise geofüüsika aasta puhul Murchisoni fjordi äärde Rootsi, Soome ja Šveitsi ühine uurimisjaam (Kinnvika jaam). Jaam oli kasutusel kuni 1959. aastani. Rahvusvahelise polaaraasta 2007–2008 raames on seda uuesti kasutama hakatud. Kasutatud on ametlikke andmeid (Statistisk sentralbyrå). Store Norske Leksikonis on pindalaks märgitud 14 467 km². Statistisk sentralbyrå Invertebrate Biology report 2008.pdf[alaline kõdulink] Kinnvika.net[alaline kõdulink] Store Norske Leksikon Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Nordaustlandet seisuga 4.04.2009. Selles artiklis on kasutatud venekeelset artiklit ru:Северо-Восточная Земля seisuga 5.04.2009.
Palmipuudepüha

Palmipuudepüha on kristlikus traditsioonis liikuv püha, mis langeb pühapäevale nädal enne esimest ülestõusmispüha. Palmipuudepüha ja 1. advendipühapäeva evangeeliumitekstid jutustavad samast sündmusest. Kristuse avalik tegevus oli algusest peale suunatud oma elu viimastele päevadele. Palmipuudepüha nimetus (ld dominica palmarum) tuleb päeva evangeeliumist, kus kirjeldatakse, kuidas inimesed tervitasid Jeruusalemma saabuvat Jeesust palmi- ja oliiviokstega. Selle sündmuse meenutamiseks on palmipuudepühal toodud kirikusse palmioksi ja neist valmistatud kaunistusi. Neid on kantud ka palmipuudepüha protsessioonil. Põhjapoolsemates maades on palmiokste asemel kasutatud pajuoksi. Sellepärast on seda püha rahvapäraselt kutsutud ka urbepäevaks. Palmipuudepüha levinuim tava on pajuurbadega (ka kase või mõne muu puu okstega) "urbimine", mis tähistab tervise, edu ja õnne ülekannet. Komme on laiemalt kogu Euroopas tuntud. Vara hommikul äratati magajad pajutibudega lüües ja sooviti neile tervist või näiteks: "Virgaks, viksiks!" "Püha nädal ehk Semana Santa Hispaanias". Hispaania Maja. 3. aprill 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. aprill 2023. Vaadatud 5. aprillil 2023.
Hinlopeni väin

Hinlopeni väin (norra keeles Hinlopenstretet ehk Hinlopenstredet) on väin Svalbardi kirdeosas, mis eraldab Lääne-Teravmägesid Kirdemaast ja ühendab Barentsi merd Põhja-Jäämere ülejäänud osaga. Suuremad saared väinas on Wilhelmøya ja Wahlbergøya. Väina pikkus on umbes 150 km ja laius 10...60 km. Laevaliiklust väinas raskendab ajujää, nii et isegi suvel võib väin olla laevadele läbipääsmatu. Väin sai tõenäoliselt nime aastal 1619 Tymen Jacobsz. Hinlopeni auks, kes oli alates 1617. aastast Madalmaade Noordsche Compagnie juhataja. Store norske leksikon Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Hinlopen Strait ja norrakeelset artiklit no:Hinlopenstretet seisuga 5. aprill 2009.
Edgeøya

"Edge" suunab siia. Andmeside kohta vaata artiklit EDGE. Edgeøya ['edžöia] (eesti keeles ka Edge) on asustamata saar Norra Kuningriigis Svalbardis Teravmägede saarestiku kaguosas. Põhjas eraldab Edgeøyat Barentsi saarest Freemani väin ja Lääne-Teravmägedest läänes Storfjorden. Saare pindala on 5073 km² või 5074 km². See on suuruselt kolmas saar Svalbardis. Saar asetseb Triiase kihtidel. Saart katavad madalad lamedatipulised mäed. Edgeøya kõrgeim koht on 590 m kõrgusel merepinnast. [viide?] Saare lõuna- ja idaosas on suured alad kaetud jääga. Edgeøya on arktiline saar, kus elavad muu hulgas põhjapõdrad ja jääkarud. Saar kuulub Kagu-Svalbardi looduskaitseala koosseisu. Edgeøya on saanud nime 1624. aastal surnud inglise kaupmehe ja vaalapüüdja Thomas Edge'i järgi. Edge nägi saart 1616. Oletatavasti olid seal pisut varem hollandlased. Aastal 1972 tehti saarel proovipuurimine, mille käigus naftat ei leitud. Norra saarte loend Store Norske Leksikon Store Norske Leksikon Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Edgeøya seisuga 5. aprill 2009.
Leonidas I

Leonidas I (Dooria murdes: Λεωνίδᾱς, Leōnídās; Joonia ja Atika murdes Λεωνίδης, Leōnídēs; 'lõvipoeg'; hukkus augustis 480 eKr Termopüülides) oli Vana-Kreeka linnriigi Sparta kuningas aastatel 488–480 eKr. Ta osales ühena Kreeka väejuhtidest pärslaste teises sissetungis Kreekasse (480–479 eKr) ja sai eriti tuntuks kreeklaste ühendatud sõjaväe juhtimisega Termopüülide lahingus, kus ta koos oma sõjameestega ülekaalukate Pärsia vägede vastu võideldes langes. Eleegilises distihhonis kirjutatud epigrammis, mille autor on arvatavasti Simonides, ülistatakse lakooniliselt võitlejate kangelassurma. Seda on hiljem mitu korda tõlgitud (muu seas Cicero ja Schiller). Eesti keeles on epigramm ilmunud Johannes Semperi tõlkes: "Rändaja, tõtta ja vii Lakedaimoni rahvale teade: täitsime tõotuse siin, langenud viimseni me." Bradford 2011 Bradford, Alfred S. (2011) Leonidas and the Kings of Sparta: Mightiest Warriors, Fairest Kingdom. ABC-CLIO. ISBN 978-0313-385-98-8  Leonidas I – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Liia Leetmaa

Liia Leetmaa (sündinud Liia Vink; 16. juuli 1924 Nõmme – 5. oktoober 2004 Tallinn) oli eesti balletitantsija ja tantsupedagoog. Ta sündis Nõmme õigeusu koguduse esipreestri Christofor Vingi kolmanda ja noorima lapsena. Erialase ettevalmistuse sai 1930. aastatel Tallinnas Jevgenia Litvinova balletistuudios. 1940. aastatel täiendas ennast koreograafiakoolides Leningradis ja Moskvas. Aastatel 1947–1965 töötas Liia Leetmaa Estonia teatris balletisolistina. Tema tuntuimad osatäitmised olid Ottilie ja Odette'i rollid "Luikede järves", Zarema "Bahtšissarai purskkaevus", Saarepiiga ja Linda "Kalevipojas", Rebane ja Varvara "Doktor Aibolitis", Pascuala "Laurencias" ning kasvatajanna "Straussianas". Aastatel 1948–1980 töötas ta tantsuõpetajana Tallinna Balletikoolis. Tema õpilaste seas olid hilisemad tuntud baleriinid ja koreograafid Ilse Adusson, Juta Lehiste, Mai Murdmaa, Elena Poznjak, Tiiu Randviir, Ülle Toming ja Olga Tšitšerova. Teda on nimetatud Eesti balletikoolkonna rajajaks.[viide?] Liia Leetmaa suri 5. oktoobril 2004 Tallinnas ja ta maeti 22. oktoobril 2004 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule. 1966 Eesti NSV teeneline õpetaja https://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=99492
Barentsi saar

Barentsi saar (norra Barentsøya) on Norrale kuuluv saar Svalbardis Teravmägede saarestikus Lääne-Teravmägede ja Edgeøya vahel. Edgeøyast eraldab teda Freemani väin. Lääne-Teravmägede ja Barentsi saare vahel paikneb väike Kükenthaløya saar. Barentsi saare geograafilised koordinaadid on 78° 25′ N, 21° 27′ E. Barentsi saar on Teravmägede saarestiku suuruselt neljas saar. Saare pindala on umbes 1288 km². Saar sai nime hollandi maadeavastaja Willem Barentsi järgi, kes saart oma silmaga ei näinud. Barentsi saarel puudub alaline asustus. Barentsi saare rannajoone pikkus 205 km. Rannajoon on suhteliselt vähe liigestatud. Saare pealiskorra moodustavad lubjakivi ja kiltkivi kihid, mille all on horisontaalselt asetsevad tugevalt moondunud kurrutatud Paleosoikumi (Triias)e kivimid. Saare lääneosas paikneb basaldist kõrgustik. Saare kõrgeim mägi on 590 meetri kõrgune Schweinfurthberget . Umbes poole saare territooriumist katab liustik (Barentsjøkulen oma harudega). Jäävaba ala on arktiline tundra. Karmist kliimast hoolimata on Barentsi saarel suhteliselt liigirikas taimestik. Saarel kasvavad muu hulgas mitmesugused kivirikud, tulikad, kohev villpea ja varretu põisrohi. Kasvab ka seeni. Saarel elavad jääkarud, polaarrebased ja teravmägede põhjapõdrad. Lindudest elab saarel kaljukajakas. Barentsi saar asetseb Kagu-Svalbardi looduskaitseala territooriumil. Saarel on muu hulgas keelatud rajatiste püstitamine, kaevandamine, mootorsõidukite kasutamine, eluslooduse häirimine ning uute liikide sissetoomine. Hütt ja jääkaru Barentsi saarel Monoliit Barentsi saarel Statistisk sentralbyrå "Fjell i Norges kommuner". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. september 2006. Vaadatud 23. aprillil 2009. Selles artiklis on kasutatud venekeelset artiklit ru:Остров Баренца seisuga 5. aprill 2009 ning ingliskeelset artiklit en:Barents Island, norrakeelset artiklit no:Barentsøya ja saksakeelset artiklit de:Barentsøya seisuga 23. aprill 2009.