laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Fritz Todt

Fritz Todt (4. september 1891 Pforzheim – 8. veebruar 1942 Rastenburgi lennuväli, Ida-Preisimaa (tänapäeval Kętrzyn-Wilamowo lennuväli, Warmia-Masuuria vojevoodkond, Poola)) oli saksa ehitusinsener ja Saksamaa riigitegelane. Fritz Todt oli pärit vabrikandi perekonnast. Pärast gümnaasiumi lõpetamist teenis ta 1910–1911 vabatahtlikuna sõjaväes ja alustas seejärel 1911. aastal Münchenis inseneriõpinguid. 1914–1918 osales ta ohvitserina Esimeses maailmasõjas. 1920. aastal lõpetas ta oma ülikooliõpingud Karlsruhes. 1921–1933 töötas ta ehitusfirmas Sager & Woerner, esmalt veevarustuse, seejärel teedeehituse alal. 1922. aastal astus Todt Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse, 1931. aastal sai ta SA-s Oberführeri (vastab kolonelile) aukraadi. 1932. aastal kaitses Fritz Todt doktorikraadi. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel sai Todt Saksa Teedeameti peainspektoriks. 1938. aastal sai ta Saksamaa ehitustööstuse peavolinikuks, samal ajal rajas ta ka riikliku ehitusorganisatsiooni Organisation Todt. Alates 17. märtsist 1940 oli ta Saksamaa relvastuse ja laskemoona minister. 29. novembril 1941 ütles Fritz Todt Adolf Hitlerile, et sõda ei ole enam võimalik võita militaarsete vahenditega ja tuleks otsida poliitilisi lahendusi. Fritz Todt hukkus lennuõnnetuses. Pärast Hitleri peakorteri külastamist Rastenburgis hakkas Todt lennukiga tagasi Berliini sõitma. Varsti pärast õhkutõusmist lennuk plahvatas ja kukkus alla. Kõik pardalviibunud hukkusid. On oletatud, et tegemist võis olla vandenõuga. 1938 – Kunsti ja Teaduse Saksa Rahvuslik Auhind Fritz Todt 1891-1942 Lebendiges Museum Online Germany. Ministries 1871-1945 rulers.org Nicholas Stargardt. The German war : a nation under arms, 1939-45. London : Vintage, 2016, lk. 220-221 Blaine Taylor. The Mysterious Death of Dr. Fritz Todt, Nazi Engineer warfarehistorynetwork.com
Temptation

"Temptation" on 2005. aasta peamine hittsingel Rootsi-Iraani poplauljalt Arashilt koos Rebecca Zadigiga, mis on pärit tema debüütalbumilt "Arash". Sellest laulust on tehtud hiljem mitmes keeles kavereid. CD MAXI-SINGEL (2005) "Temptation" (Radio Edit) – 3:28 "Temptation" (Extended) – 4:57 "Temptation" (Ali Payami Club) – 4:40 "Temptation" (CMN Remix) – 3:16 "Temptation" (Ali Payami Dreamy) – 5:10 Selle laulu salvestas originaalis Rebecca Zadig teiste laulusõnadega ja väga väikese Arashi laulusoologa. Arash esines sel ajal veel nimega Alex. See oli Alex Arash Labafi mononüüm, kuid ta kasutas seda väga lühikest aega ja üsna pea pärast seda laulu loobus ning muutis oma nime Arashiks. Originaalis laulab Rebecca Zadig inglise keeles suuremat põhiosa ja Arash toob vaid mõned oma pärsiakeelsed laused terve laulu vältel sisse. See versioon sai eraldi ralliteemalise muusikavideo, mille filmis Alec Cartio. Kaverdatud "Temptation" on pärsiakeelne laul, kus Rebecca Zadig laulab ingliskeelset refrääni. See laul oli kolmas edukas singel Arashilt pärast laule "Boro Boro" (jõudis Rootsis esikohale) ja "Tike Tike Kardi" (jõudis Rootsis 2. kohale). "Temptation" jõudis Rootsi singlite edetabelis "Sverigetopplistan" 2. kohale ning ka Saksamaal, Šveitsis ja Soomes jõudis see edetabelitesse. Selle versiooni videos oli solist Arash. Aastal 2006 tehti laulust venekeelne versioon koos Blestjaštšiega (Блестящие). Laul "Восточные сказки" ('Idamaised muinasjutud') ilmus ansambli samanimelisel albumil esisinglina. Sellele versioonile filmiti juba kolmas eraldi video, seekord Vene turu jaoks. 2006. aastal tegi Lõuna-Aafrika Vabariigi poistebänd Hi-5 afrikaanikeelse versiooni "Versoeking" (pealkiri on otsetõlge inglise keelest). See oli nende peamine singel samanimelisel albumil "Versoeking". See album oli nende jätkuks pärast kahte eelnevat albumit "Soebat EP" (2003) ja endanimeline "Hi-5" (2004). 2015. aastal tegi Madalmaade ansambel Wing-Men hollandikeelse kaveri "Verleid Mij". See oli ansambli debüütsingel.
Series episcoporum Curoniae

Series episcoporum Curoniae on 16. sajandist pärinev Kuramaa piiskoppide nimekiri. Nimekiri algab Kuramaa piiskopkonna müütilise asutamisega 1161. aastal Taani kuninga Abeli poolt (ainus sellenimeline Taani kuningas (Abel) valitses palju hiljem) ja annab 24 piiskopi nimed kuni Taani printsi Magnuseni. Varasemad piiskopid on välja mõeldud, andmaks Kuramaa piiskopile vanemust teiste Vana-Liivimaa piiskoppide ees. Mõne piiskopi puhul on antud vapi kirjeldus. Nimekirja aluseks on piiskoppide portreed seinamaalidel Piltene lossis. Nimekirja järgi asutas Kuramaa piiskopkonna Taani kuningas Abel 1161. aastal ja määras esimeseks piiskopiks Lundi kanooniku Ernemorduse, saates ta 1169. aastal Rooma pühitsust saama. Ernemordus valitses 15 aastat ja neli kuud (müütiline) Teine piiskop Hermannus valitses 9 aastat. 1183. aastal kutsus ta mõõgavennad (fratres sacrae militiae) Kuramaale (müütiline) Kolmas piiskop Engelbertus valitses 20 aastat ja tapeti leedulaste poolt Neljas piiskop Henricus valitses 18 aastat ja 8 päeva Viies piiskop Joannes valitses 7 aastat ja 4 päeva (müütiline) Kuues piiskop Eumundus valitses 9 aastat ja 2 kuud Seitsmes piiskop Burchardus valitses 26 aastat ja 9 päeva Kaheksas piiskop Paulus valitses 9 aastat ja 3 päeva Üheksas piiskop Joannes valitses 6 aastat ja 3 kuud Kümnes piiskop Joannes valitses 21 aastat ja 5 kuud Üheteistkümnes piiskop Ludolphus valitses 8 aastat ja mitu kuud Kaheteistkümnes piiskop Jacobus valitses 12 aastat Kolmeteistkümnes piiskop Otto valitses 24 aastat ja 7 kuud Neljateistkümnes piiskop Ruthgerdus valitses 5 aastat Viieteistkümnes piiskop Gottschalkus valitses 24 aastat ja 7 kuud (Piiskop Dietrich Tanke, kes valitses 1424–1425, puudub siit?) Kuueteistkümnes piiskop Joannes Tiergarde valitses üks kuu vähem kui 31 aastat Seitsmeteistkümnes piiskop Paulus Kaheksateistkümnes piiskop Martinus Levitz valitses 28 aastat Üheksateistkümnes piiskop Michael Grulteri Kahekümnes piiskop Henricus Basdore Kahekümne esimene piiskop Hermannus Ronnenburgk valitses kakskümmend aastat Kahekümne teine piiskop Joannes a Monnichhausen valitses 24 aastat Kahekümne kolmas piiskop Magnus valitses 25 aastat H. Diedrichs. Ein altes Verzeichniss der Bischöfe von Kurland. Mittheilungen aus dem Gebiete der Geschichte Liv-, Est- und Kurlands. Dreizehnter Band. Riga 1886. Lk. 245–252.
Kaseküla asulakoht

Kaseküla asulakoht on asulakoht Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kasekülas. Asulakoht on tunnistatud kultuurimälestiseks (nr 9833). Asulakoht on asustatud alates I aastatuhande keskpaigast eKr. Muistne asulakoht leiti 1970. aastate arheoloogiliste väljakaevamiste käigus, mida juhtis Vello Lõugas. Vello Lõugas. Über die Entstehung ortsgebundener Bodenbaukultur in Westestland. Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised. Ühiskonnateadused 1975, nr. 1, 85-88 https://web.archive.org/web/20170806061654/http://laanemaa.arheoloogia.info/muistised/kasekula-asulakoht (vaadatud 05.08.2017) Kaseküla asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris Kivikalmest portaalis Läänemaa Arheoloogia
Lennukompaniide loendid riigiti

Lennukompaniide loendisse riikide kaupa on koondatud kõikide riikide lennufirmad. Samas vaata ka artikli lõpus olevat loendit rahvusvahelistest lennufirmadest, mille omanikud on mitu riiki. Lisatud on ka varem eksisteerinud ehk ajalooliste lennufirmade loend. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Djibouti lennukompaniide loend Dominica lennukompaniide loend Dominikaani Vabariigi lennukompaniide loend Fidži lennukompaniide loend Filipiinide lennukompaniide loend Omaani lennukompaniide loend Rootsi lennukompaniide loend Rumeenia lennukompaniide loend Rwanda lennukompaniide loend Šveitsi lennukompaniide loend Zimbabwe lennukompaniide loend Maailma maad Rahvusvaheliste lennukompaniide loend Ajalooliste lennukompaniide loend Lennukompaniide loend (tähestikuline)
Maksim Ammossov

Maksim Kirovitš Ammossov (vene keeles Максим Кирович Аммосов; 22. detsember (vkj 10. detsember) 1897 Jakuudi oblast – 28. juuli 1938 Moskva) oli jakuudi rahvusest Sahha ja Kõrgõzstani riigitegelane. Ta osales 1916. aastast revolutsioonilises liikumises Venemaal; bolševik alates 1917. aastast. Ta võitles nõukogude võimu kehtestamise eest Siberis. Koos Platon Oiunski ja Issidor Barahhoviga andis ta olulise panuse Jakuudi ANSV moodustamisse. Ta oli aastatel 1925–1928 Jakuudi ANSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees . Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee ülesandel saadeti ta 1937. aastal Kirgiisiasse, kus aasta varem oli moodustatud Kirgiisi NSV. Ta valiti seal Kirgiisi Kommunistliku Partei Keskkomitee esimeseks sekretäriks. 1937. aastal represseeriti Ammossov ebaseaduslikult. Hukati 1938. aastal. Rehabiliteeriti 1956. aastal Ammossov lõpetas Punase professuuri instituudi. Tal oli keelte peale annet, lisaks jakuudi ja vene keelele valdas ta veel seitset keelt (inglise, saksa, prantsuse, kasahhi, tatari, usbeki ja kirgiisi keel). Tema auks nimetati Jakuudi Riiklik Ülikool 1990. aastal ümber Ammossovi-nimeliseks Jakutski Riiklikuks Ülikooliks ja 1997. aastast antakse välja Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ammossovi-nimelist riiklikku preemiat. Ammossovi mälestussammas rajati 2005. aastal Jakutskis ja 2012. aastal Biškekis. Tema tütar on Moskvas elav ühiskonnategelane tehnikakandidaat Lena Ammossova (sündinud 1937), kes sai 2007. aastal isa eluloo uurimise eest Sahha valitsuselt Ammossovi-nimelise riikliku preemia. Часть IV. Личные фонды. guides.rusarchives.ru Лингвистический талант Максима Кировича Аммосова. nlib.sakha.ru Лауреат Государственной премии Республики Саха[alaline kõdulink]. sakha.gov.ru
Luise von Mecklenburg-Strelitz

Luise von Mecklenburg-Strelitz (Luise Auguste Wilhelmine Amalie; 10. märts 1776 – 19. juuli 1810) oli Preisi kuninganna. Tema abikaasa oli Preisi kuningas Friedrich Wilhelm III. Neil oli üheksa last, teiste seas Friedrich Wilhelm IV (Preisimaa kuningas 1840–1861) ja Wilhelm I (Preisimaa kuningas 1861–1888 ja Saksa keiser 1871–1888). 1807. aastal kohtus ta Tilsitis Prantsusmaa keisri Napoleon I-ga, et paluda keisrilt Preisimaale vastuvõetavaid rahutingimusi. Rahutingimuste leevendamine tal küll ei õnnestunud, kuid tema ilu ja mõistus avaldasid Napoleonile muljet. Natsi-Saksamaal esitati Luiset ideaalse Saksa naise võrdkujuna.
Vitali Bassõgõssov

Vitali Nikolajevitš Bassõgõssov (vene keeles Виталий Николаевич Басыгысов; sündinud 1. märtsil 1946 Mirnõi rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi rahvusest Sahha riigitegelane, Põhjatähe ordeni kavaler. Ta on Ühtse Venemaa liige ja aastatel 2008–2013 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) esimees. Ta pälvis 1999. aastal Ammossovi-nimelise Jakuudi Riikliku Ülikooli auprofessori aunimetuse suure panuse eest Jakuudi ülikooli Mirnõi filiaali (SVFU Mirnõi polütehniline instituut) rajamisel ja aktiivse osavõtu eest teemanditööstuse spetsialistide väljaõppe õppeprotsessi loomisel. Bassõgõssov lõpetas 1970. aastal Sverdlovskis Uurali riikliku mäeinstituudi mäenduse tehnoloogia erialal. Aastatel 1970–1983 töötas ta Jakuutias Mirnõis asuva teemanditöötlusettevõttes; 1983–1991 oli ta parteitööl. 1993. aastal määrati ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi presidendi seadlusega Mirnõi ulussi administratsiooni peaks, 1995. aastal valis ulussi valijaskond ta samale ametikohale tagasi. Ta oli aastatel 1999–2008 Venemaa Riigiduuma liige ja 2008–2013 Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) rahvasaadik ühtlasi Il Tümene esimees. 1999 – Ammossovi-nimelise Jakuudi Riikliku Ülikooli auprofessor. 2011 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ammossovi-nimeline riiklik preemia 2013 – Põhjatähe orden Басыгысов, Виталий Николаевич. s-vfu.ru Лауреат Государственной премии Республики Саха (Якутия) имени М.К.Аммосова . sakha.gov.ru
Njurgun Timofejev

Njurgun Semjonovitš Timofejev (jakuudi keeles Ньургун Семенович Тимофеев; sündinud 7. veebruaril 1963 Jakutskis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi rahvusest Sahha poliitik. Ta on Ühtse Venemaa liige ja aastatel 2005–2008 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) esimees. Timofejev lõpetas 1985. aastal Jakutski Riikliku Ülikooli ja 1989. aastal Tomski polütehnilise instituudi aspirantuuri. Ta on kaitsnud tehnikakandidaadi kraadi. Aastatel 1990–1991 töötas ta Jakuudi ülikoolis vanemteadurina. Aastatel 1991–2005 töötas ta teemanditöötlusettevõtetes juhtivatel ametikohtadel, oli 1993–1996 ALROSA turundusettevõtte JPTA direktor, 1996–2005 ALROSA Moskvas asuva turundusettevõtte peadirektori asetäitja. 2000. aastal lõpetas ta Moskvas Venemaa Föderatsiooni valitsuse juures asuva Rahvamajanduse Akadeemia. Timofejev oli Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) III ja IV koosseisu rahvasaadik ja aastatel 2005–2008 Il Tümene esimees. 2012. aastal sai ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi presidendi nõunikuks. 2017. aastal vabastati ta sellest ametist. 2007 – peamine ülevenemaaline ühiskondlik auhind "Venemaa rahvuslik Olümpos" koos autiitliga "aasta spiiker 2006–2007" Тимофеев Ньургун Семенович. iltumen.ru Указом Главы Якутии Ньургун Тимофеев снят с должности советника. 30.jaanuar 2017. sakhapress.ru Интервью Председателя Парламента Ньургуна Семеновича Тимофеева. 11. oktoober 2005. old.iltumen.ru советник президента. news.ykt.ru
Aleksandr Žirkov

Aleksandr Nikolajevitš Žirkov (vene keeles Александр Николаевич Жирков; sündinud 1. jaanuaril 1956 Ust-Aldanski rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi rahvusest Sahha riigitegelane ja ajaloolane, kahe vabariikliku riikliku preemia laureaat. Ta on Ühtse Venemaa liige ja 2013. aastast Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) esimees. 2011. aastal pälvis Žirkov viieliikmelise autorite grupi koosseisus Sahha (Jakuutia) Vabariigi Oiunski-nimelise riikliku preemia kolmeköitelise "Antologija Saha teatra" ("Антология Саха театра", 'Sahha teatri antoloogia') väljaandmise eest. Ta on Venemaa Föderatsiooni Ajakirjanike Liidu liige ja saanud Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) Illarionovi-nimelise ajakirjanduspreemia. Žirkov lõpetas 1981. aastal Jakutski Riikliku Ülikooli kiitusega ajaloo erialal ja 1984. aastal samas aspirantuuri. 1987. aastal kaitses ta Irkutskis ajalookandidaadi kraadi. Aastatel 1989–1994 töötas ta Jakutski Riikliku Ülikooli jakuudi ja kirde põlisrahvaste ajaloo ja kultuuri kateedris vanemõpetaja ja dotsendina. Alates 1994. aastast on ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) rahvasaadik, alates 2013 Il Tümene esimees. Žirkov on Rahvusvahelise Assotsiatsiooni "Maailma Rahvaste Eeposed" (peakorter Biškekis) asepresident. Tema juhtimisel (ta oli korralduskomitee esimees) toimus 2017. aasta juunis Sahha (Jakuutia) Vabariigis UNESCO egiidi all kolmepäevane foorum "Maailma rahvaste eeposed Olongho maal". Teiste seas esinesid foorumil UNESCO peadirektor Irina Bokova ja Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea Jegor Borissov. 2011 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Oiunski-nimeline riiklik preemia 2015 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ammossovi-nimeline riiklik preemia Лауреат Государственной премии Республики Саха (Якутия) имени П.А.Ойунского[alaline kõdulink]. sakha.gov.ru Жирков Александр Николаевич. iltumen.ru Лауреат Государственной премии Республики Саха (Якутия) имени М.К.Аммосова[alaline kõdulink]. sakha.gov.ru О Международном эпическом форуме. kigiran.com
Ping (programm)

Ping on arvutivõrgu võrguühenduse diagnostikaprogramm, mille abil IP-võrgus hinnatakse hosti (serveri või muu võrguseadme) ligipääsetavust programmi käivitanud arvutist, samuti pakettide edastamiseks kuluvat aega. Programmi autor on Michael John Muuss. Pingi töö põhineb ICMP-protokollil. Sihtseadmele saadetakse ICMP echo request'i pakett, millele oodatakse vastavat vastuspaketti echo response. Enamasti teostatakse päringut korduvalt. Ping arvutab saadetud ja vastuseks saadud pakettide ajaintervallide ja saadud pakettide sageduse alusel pakettide edastamiseks kulunud aja ja kaoprotsendi. Programmi töö lõppemisel kuvatakse ka kokkuvõttev statistika. Saadetud päringutele ei pruugi mitmel juhul vastust tulla, näiteks puudub töötav võrguühendus seadmeni, seade on välja lülitatud, seadmes on keelatud päringutele vastata või on võrguseadmetel keelatud ICMP-päringuid vahendada. Päringu vastus sõltub programmi käivitamise platvormist ja programmi käivitamise parameetritest. Vastuse üks võimalik vorming on: milliselt IP-aadressilt vastuse pakett saadi; saadetud baitide arv; päringu saatmisest kuni vastuse saamiseni kulunud aeg millisekundites; paketi eluiga (TTL – Time To Live) ehk ruuterite andmeülekandmiste iteratsioonide arv, mille ületamisel kuulub pakett mahakandmisele. IP Sonar Traceroute The Story of the PING Program(archive.org)] – autori kirjutis programmi Ping loomise kohta
Ivan Denõssenko

Ivan Denõssenko (3. september 1983 Vassõlkiv Kiievi oblast – 5. august 2017) oli ukraina kunstnik ja kultuuritegelane. Denõssenko muusikutee algas paralleelselt kunstiõpingutega Ukraina Rahvuslikus Kunsti ja Arhitektuuri Akadeemias. Akadeemia lõpetas ta 2001. aastal. Ivan põdes akromegaaliat ehk liikmehiidsust. Ivan Blues & Friends andis esimese kontserdi 31. detsembril 2007 Kiievi baaris Rag-Time. Bändiga salvestas ta 6 albumit. Ta kukkus 5. augustil 2017 Haapsalus Augustibluusi laval kokku, seejärel viidi Läänemaa haiglasse[viide?]. Läänemaa haiglas[viide?] suri ta öösel vastu 6. augustit. Музикант і художник Іван Денисенко не дожив до 34 років, kp.ua, 6. august 2017 Украинский музыкант умер во время выступления на фестивале в Эстонии [видео], Gazeta.ua, 6. august 2017 Ivan Denisenko viimane kontsert, Lääne Elu, 6. august 2017 "Augustibluusil kokku kukkunud laulja elu ei suudetud päästa". Postimees. 6. august 2017. Vaadatud 6. augustil 2017. "На фестивалі в Естонії помер український музикант Іван Денисенко" (ukraina). BBC ukrainakeelne teenistus. 6. august 2017. Vaadatud 16. augustil 2017. Ivan Denõssenko koduleht І. В. Шаванова. Денисенко Іван Васильович // Енциклопедія сучасної України: електронна версія [веб-сайт] / гол. редкол.: І. М. Дзюба, А. І. Жуковський, М. Г. Железняк та ін.; НАН України, НТШ. Київ: Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2017. URL: https://esu.com.ua/search_articles.php?id=21625
Gustaf Gründgens

Gustaf Gründgens (sünninimi Gustav Heinrich Arnold Gründgens; 22. detsember 1899 Düsseldorf – 7. oktoober 1963 Manila) oli saksa näitleja ja teatrilavastaja. Gustaf Gründgens oli pärit töösturi perekonnast. 1917. aastal mobiliseeriti Gründgens Saksa sõjaväkke ja ta võttis osa Esimesest maailmasõjast Läänerindel. 1919–1920 õppis ta Düsseldorfi Teatri Lavakunstikoolis. 1920–1922 töötas Gründgens Halberstadti, Kieli ja Berliini teatrites. 1923–1928 oli ta Hamburgi Kammerteatri (Hamburger Kammerspiele) näitleja. 1928–1933 töötas ta näitleja ja lavastajana erinevates Berliini teatrites. Esimene filmiroll oli ta 1930. aastal. 1932. aastal mängis ta esmakordselt oma kõige kuulsamat rolli Mefistot Goethe "Fausti" lavastuses. 1933. aasta veebruaris määras Hermann Göring Gustaf Gründgensi Preisi Riigiteatri kunstiliseks juhiks. 1933. aasta novembris sai Gründgens Riigi Kultuurikambri senaatoriks. 1934. aastal nimetati Gustaf Gründgens Preisi Riigiteatri intendandiks, 1935–1945 oli ta sama teatri peaintendant (sisuliselt direktor). Teatri mängukavas oli põhiliselt saksa klassika. 1945–1946 oli ta mitu kuud interneerituna Nõukogude vangilaagrites. 1946. aastal töötas ta Ida-Berliinis Saksa Teatri näitlejana. 1947. aastal tegutses ta Lääne-Berliinis kabareelavastajana. 1947–1951 oli Gründgens Düsseldorfi Linnateatri peaintendant. 1948–1950 oli ta Saksa Teatriliidu president. 1951–1955 oli ta Düsseldorfi teatri Neue Schauspiel tegevjuht. 1955–1963 oli Gustaf Gründgens Hamburgis Saksa Teatri (Deutsches Schauspielhaus) peaintendant ja kunstiline juht. Ta suri maailmareisi ajal Filipiinide pealinnas Manilas. 1926–1929 oli Gustaf Gründgens abielus kirjanik Thomas Manni tütre Erika Manniga. 1936–1946 oli Gründgens abielus näitleja Marianne Hoppega. Gustaf Gründgens on Klaus Manni (Erika Manni venna) 1936. aastal Amsterdamis ilmunud romaani "Mefisto : romaan ühest karjäärist" peategelase Hendrik Höfgeni prototüüp. 1956. aastal avaldas romaani Saksa DV kirjastus Aufbau Verlag. Pärast Gustaf Gründgensi surma kavatseti romaani välja anda ka Lääne-Saksamaal. Gustaf Gründgensi kasupoeg ja ainus pärija lavastaja Peter Gorski pöördus 1964. aasta märtsis Hamburgi Maakohtusse, et "Mefisto" väljaandmist takistada. 9. juunil 1966 keelustas Hamburgi Ülemmaakohus "Mefisto", Saksamaa Liidukohus kinnitas kohtuotsuse 20. märtsil 1968. Keelust hoolimata avaldas kirjastus Rowohlt Verlag romaani 1981. aastal. Romaani eestikeelne tõlge ilmus 1986. aastal. Gustaf Gründgens 1899-1963 Lebendiges Museum Online Gustaf Gründgens 1899–1963 / Biografie Dieter Wunderlich Dieter E. Zimmer. Der Fall Mephisto d-e-zimmer.de Klaus Mann: Mephisto Dieter Wunderlich
Mägiraudtee

Mägiraudtee on mägises piirkonnas toimiv raudtee. Trass võib kulgeda läbi mägipiirkonna, järgides mägedevahelisi orge või läbides mäekuru alla rajatud tunneleid. Kõrgemate ja madalamate kohtade ühenduse tagamiseks võib tee kulgeda ka mäenõlval. Järsemate kurvide läbimise hõlbustamiseks ja gabariimõõtmete vähendamiseks raudteetunneli rajamisel on sageli kasutusel kitsarööpmeline raudtee. Järsemate tõusude läbimiseks võidakse kasutada näiteks ka köisraudteed või ratasajamiga raudteed.
Väikeratas

Väikeratas, [väike vedav] hammasratas, on mitmesugustes hammasülekannetes kasutatav väike hammasratas. Ratasajamiga raudteel liigutatakse hammaslatiga haakunud väikeratta kaudu rongi edasi/tagasi.
Jakob Ploompuu

Jakob Ploompuu (11. oktoober 1872 Kõvasoo talu, Koitjärve, Kolga vald – 13. november 1948 Koitjärve, Kolga vald) oli eesti ajakirjanik, raamatukaupmees ja kirjastaja. Ploompuu sündis popsitalu paljulapselises peres. Algul õppis Kolga-Hirvli külakoolis 3 aastat, hiljem veel edasi õppinud 1 aasta Tallinnas Derjagini vene eraalgkoolis. Täiendavalt käis Soomes Rahvaülikooli ja Helsingi Ülikooli suvekursustel. Omal käel õppis ära soome keele ja hiljem ka ungari keele. Nooruses töötas isatalus ja käis juhutöödel. Hiljem hakkas tegema esimesi katsetusi soomekeelsete näidendite tõlkimisega. 1898. aastast töötas Tallinnas ajalehes Eesti Postimees ja Tartus ajakirja Põllumees ning 1899 ajalehe Postimees toimetuses. 1896–1916 andis välja almanahhi Rahva Leht kokku 28 vihikut ning 1904–1939 mitmesuguseid kalendreid. 1900. aasta novembris avas omanimelise kirjastuse ja raamatupoe Tallinnas Nunne tänavas ja avas 1905. aastal selle juures laenuraamatukogu. Aastatel 1902–1920 andis välja pilkelehti – Meie Mats (1902–1906) 1906. aastal, kui Jakob Jaason (pseud. Meie Mats) enam Jakob Ploompuuga enam koostööd ei teinud ja jäi ainult Meie Matsi juurde, hakkas Jakob Ploompuu välja andma konkureerivaid erinimelisi "Matse". Kui ajakirja müük ei läinud hästi, tuldi ta välja järjekordse uue "Matsiga" ja nende erinumbrite ja lisadega. - Uus Meie Mats (1906), Päris Meie Mats (1907), Matside Mats (1907), Sakste Mats (1908), Matsi poeg Ats (1908), Vana Meie Mats (1914–1920). Lisaks Töörahva Liidu häälekandjaid Paljas Tõde (1922–23) ja Tööliit (1923–1926). Kirjastas algupärast ja tõlkeilukirjandust, õpikuid, sõnaraamatuid, näidendeid ja eriti lastekirjandust, kokku oli kirjastanud üle 600 raamatu. Koostanud emakeeleõpikuid ja „Tarviliku Saksa-Eesti sõnaraamatu” (1902). Ploompuu oli ka viljakas tõlkija (peamiselt soome keelest) ja käsiraamatute autor. 1930. aastate lõpul sattus Ploompuu majandusraskustesse ja oli sunnitud oma ärilise tegevuse lõpetama. 1907. aastal võttis isalt üle Laane talu, kus tegutses põllumehena kuni oma elu lõpuni 1948. aastani. Jakob Ploompuu oli asutava kogu asendusliige alates 12.03.1920.. Jakob Ploompuu on maetud Kuusalu kalmistule. Tema vend oli Asutav Kogu liige ja põllumajandustegelane Juhan Ploompuu, õde oli eestluse hoidja Soomes Madlena (Leeni) Vesterinen, väimees kunstnik Eerik Haamer ning minia kunstnik Imbi Ploompuu. Eesti Rahva Muuseumi ajaveeb – Kuu kiri nr 10 ehk 100 aastat tagasi oktoobris "ERB - Tööliit : Töörahva Liidu häälekandja". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. mai 2018. https://www.riigikogu.ee/tutvustus-ja-ajalugu/riigikogu-ajalugu/asutav-kogu/juhatus-ja-liikmed] Find A Grave – Jakob Ploompuu Eesti Rahva Muuseumi ajaveeb – Kuu kiri nr 10 ehk 100 aastat tagasi oktoobris