laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kalev Koger

Kalev Koger (13. mai 1933 Kooraste vald, Kanepi kihelkond, Võrumaa – 2. august 2003 Kanepi vald, Põlva maakond) oli Eesti NSV haridustegelane. Ta lõpetas 1954. aastal Tartu Õpetajate Seminari ja 1960. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna. Ta oli 1960. aastast NLKP liige. Ta oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi rektor aastatel 1973–1979. Ta on maetud Kanepi uuele kalmistule. "Mõningaid mõtteid seoses Oskar Lutsu 70. sünni-aastapäevaga". Edasi nr 150, 29. juuli 1956. Lk 3 "Oskar Lutsu följetonide valimiku puhul" (O. Lutsu raamatu „Följetonid”, 1957, arvustus). Edasi nr 51, 12. märts 1958. Lk 3 "Oskar Lutsu „Paunvere" saamisloost ja prototüüpidest" (kirjaniku 5. surma-aastapäeva puhul). Edasi, 23. märts 1958 "Oskar Lutsu ja Joosep Tootsi sünnimail". TRÜ nr 23, 26. juuni 1959. Lk 3 tegi mahuka diplomitöö "Oskar Lutsu teest eesti kirjandusse (aastad 1887–1912)" (Tartu 1960, 230 lk, juhendaja Liis Raud). Töö põhjal ilmus artikkel: "Jooni Oskar Lutsu teest eesti kirjandusse". Keel ja Kirjandus 1/ 1962. Lk 18–28 "Jooni Oskar Lutsu teest eesti kirjandusse". Keel ja Kirjandus 2/ 1962. Lk 71–81 "Märkmiku ja täitesulepeaga Oskar Lutsu ja Joosep Tootsi sünnimail". Loov Mõte (Kirjanduse ja Kunsti almanahh), Tartu 1960. Lk 172–178 "Oskar Lutsust ja Joosep Tootsist" (O. Lutsu 75. sünniaastapäevaks). Noorte Hääl nr 6, 7. jaanuar 1962. Lk 2 "Oskar Luts ja ülikool". TRÜ nr 2, 12. jaanuar 1962. Lk 2 Ta kogus Lutsu kaasaegsete mälestusi, avaldatud kogumikus: "Mälestusi Oskar Lutsust". Eesti Raamat. Tallinn 1966. Lk 28, 31, 81, 94, 387 "Õppida ja õpetada töötama". Tallinn 1968 "Võistlus ettevõttes". Tallinn 1973 "Võistlus ja isiksuse areng". Tallinn 1977 К. Э. Когер, М. В. Кубо. Методическое руководство по организации и управлению соревнованием. Таллин 1978 "Töö. Töösse suhtumine. Töövõistlus". Tallinn 1982 "Koger, Kalev". ENE lisaköide, Tallinn 1978. Lk 120 "Koger, Kalev". Eesti teaduse biograafiline leksikon. II kd, Kj-M. Tallinn 2005. Lk 30–31 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale. Kalev Koger Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Tallinna Ehituskool

Tallinna Ehituskool on kutsekool Tallinnas aadressil Pärnu maantee 162. 2014. aasta seisuga sai koolis õppida 9 erialal. Õppetöö toimub eesti ja vene keeles. Tallinna Ehituskool on asutatud 1947. aastal. Kool alustas tegevust Harjumaal Laitses Eesti Raadio saatekeskuse ehitamisel. 1947–1956 kandis õppeasutus nimetust Vabriku-Tehasekool 1956–1962 kandis õppeasutus nimetust Ehituskool nr 17 1962. aastal asus kool vastvalminud hoonesse Pärnu mnt 162, kus asub tänaseni 1962–1970 kandis õppeasutus nimetust Linnakutsekool nr. 12 1970. aastal nimetati kool Kutsekooliks nr. 12 1977. aastal anti koolile Kristjan Kärberi nimi, K. Kärberi nim. Kutsekool 1979. aastal nimetati kool K. Kärberi nim. Kutsekeskkooliks nr. 12 1991. aastal pandi koolile nimeks Tallinna Ehituskool. 2003. aastal liideti Tallinna Kopli Ehituskool Tallinna Ehituskooliga. 2013.–2014. aastal renoveeriti põhjalikult peamaja, lammutati vanad õppetöökojad ja ehitati asemele uus praktikahoone. Vaade koolihoonele Tislerite töökoda Ehituspuuseppade õppetöökoda Mööblirestauraatorite töökoda Elektrikute töökoda Raamatukogu Aula Söökla "Tallinna Ehituskool avab uue õppekompleksi" Postimees Tallinncity, 10. november 2014 Tallinna Ehituskooli ja Tallinna Kopli Ehituskooli ümberkorraldamine; Vabariigi Valitsuse 11. veebruari 2003. a korraldus nr 137-k Kooli koduleht
Boriss Gridin

Boriss Gridin (ka Boris Griidin; 11. aprill 1910 Moskva – detsember 1942 Velikije Luki all) oli Eesti poksija. Ta hakkas poksimisega tegelema 1927. aastal Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo. Gridin oli Eesti meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1931. aastal ja kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 53,5 kg) 1937. aastal. Gridin kuulus kuus korda Eesti koondisse. Ta osales kolm korda Eesti-Soome maavõistlustel (1933–1934 ja 1938) ning kaotas kõik oma kohtumised. Ta osales ühe korra Eesti-Läti maavõistlustel (1935) ning võitis oma kohtumise. Ta osales kaks korda Eesti-Poola maavõistlustel (märts ja detsember 1938) ning kaotas mõlemad kohtumised. Gridin töötas Tallinnas raudteetehastes lukksepana. Ta oli mobiliseeritud Punaarmeesse ja langes detsembris 1942 Velikije Luki all. Tiit Lääne. "Eesti poks 100. Lühiülevaade poksist Eestis 1910-2010". Tartu 2010. Lk 27 Spordibiograafiline leksikon. Tallinna Kirjastuse Kooperatiiv. Tallinn 1937 Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009
Veemajandus

Veemajandus on valdavalt rakendusliku suunaga majandusala, mis tegeleb nii pinna- kui põhjavee uurimise, jaotamise, kasutamise ja kaitsmisega. Samuti tegeleb veemajandus vee kahjuliku või purustava toime vähendamisega (vee)ehitistele, näiteks sadamatele, veekogu kaldarajatistele. Veemajanduse peamised harud on veevarustus, maaparandus (sealhulgas niisutus ja kuivendus), hüdroenergeetika, veetransport ja kalamajandus; lisaharudena käsitletakse veel veekogude kasutamist virgestuseks ja sportimiseks. Veemajanduslike probleemide lahendamisel püütakse säilitada veeökosüsteemides minimaalne muutmine ja vee kui inimesele kasuliku ressursi (näiteks joogivesi) võimalikult odav ja õiglane jaotus ning sellega varustamine. Mitmed olulised veemajandusprobleemid puutuvad kokku üldisema keskkonnaökonoomia dilemmaga, mis avaldub ühisomanditragöödiana – näiteks rohke niisutusvee kasutamine piirab veetransporti . Veekaitse Veemajanduskava Masing, V. (koost.). (1992). Ökoloogialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 269 Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut. [1]
2009. aasta Oscari auhinnad

2009. aasta Oscari auhinnad ehk 81. Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhinnad jagati 22. veebruaril 2009. aastal Ameerika Ühendriikides Los Angeleses Kodaki teatris. Oscari auhindadega tunnustati valikut 2008. aasta parematest filmiloojatest. Oscari-õhtu juht oli Hugh Jackman. Võitjad on toodud esimesena ning paksus kirjas. Jean Hersholti inimesesõbra auhind Jerry Lewis Paju, Tarmo (23. veebruar 2009). ""Rentslimiljonär" tegi Oscari-jagamisel puhta töö". Õhtuleht. Vaadatud 12. jaanuaril 2024.
Jamburg (Jamal)

Jamburg on asula Jamali Neenetsi autonoomses ringkonnas Nadõmi rajoonis 148,5 km polaarjoonest põhja pool. Paikneb Tazi poolsaarel Obi lahe rannikul. Raudtee kaudu on seotud Novõi Urengoi linnaga. Sadam Obi lahes. Asulas tegeletakse maagaasi tootmisega (Gazprom dobõtša Jamburg). 2015. aastast raudteeühendus enam ei toimi. 2016. aasta alguseks oli asula elanike arv langenud 92 inimeseni. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. mai 2019. Vaadatud 13. jaanuaril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Eeta

Eeta (suurtähena Η, väiketähena η, vanakreeka ἦτα, uuskreeka ήτα) on kreeka tähestiku 7. täht. Eeta väärtus kreeka numbrina on 8. Eeta hääldub uuskreeka keeles /i/, vanakreeka keeles /ē/. Vanakreeka murretes kasutati eetat algselt /h/ märkimiseks. Täht laenati etruski ja vanaitali tähestikku, kust see võeti ladina tähestikku tähena H. Kirillitsas vastab eetale И. Idajoonia murdes kadus häälik /h/ 6. sajandiks eKr ja eetaga hakati märkima pikka vokaali /a/, mis hiljem hakkas häälduma pika /ɛ/-na. Selles funktsioonis võeti täht kasutusele ka atika murdes. Horisontaalselt sõna alustava vokaali kohale kirjutatud eetast kujunesid hõngusmärgid spiritus asper ja spiritus lenis. Füüsikas tähistatakse eetaga kasutegurit, entalpiat, vedeliku kinemaatilise viskoossuse tegurit jm.
Abraham Niclas Edelcrantz

Abraham Niclas Edelcrantz (sündinud Clewberg; 28. juuli 1754 – 15. märts 1821) oli Soomes sündinud Rootsi luuletaja ja loodusteadlane, Rootsi Akadeemia liige (1786). Aastal 1780 sai temast Turu Akadeemia raamatukoguhoidja. Edelcrantz avaldas oma luuletusi ajalehes Åbo Tidningar ja oli Aurora Seltsi liige.
Matthias Calonius

Matthias Calonius (7. jaanuar (27. detsember 1737 vkj) 1738 Saarijärvi – 13. september 1817) oli Soome õigusteadlane ja riigimees. Calonius sündis pastori pojana. Ta õppis Turu Akadeemias. Hiljem sai ta seal lektoriks ja 1773. aastal korraliseks professoriks. Akadeemikuks ta ei saanud, kuna ta oli selleks liiga vaene ja tal puudusid perekondlikud sidemed.[viide?] Ta oli Stockholmis asuva Rootsi Ülemkohtu liige. Pärast Soome sõda ja Porvoo maapäeva oli ta Soome suurhertsogiriigi senatis prokuraator ehk tänapäeva mõistes õiguskantsler. Caloniuse mõju avaldus peamiselt tema eraõiguse kohta peetud loengutes, mis levisid üliõpilaste hulgas 19. sajandil. Esimest korda avaldati need alles 1908. aastal pealkirja "Praelectiones in Jurisprudentiam Civilem" all. Oma ajale iseloomulikult kaitses ta loomuõigust, õigustades sellega oma kaasaja õigussüsteemi. Calonius on kirjutanud akadeemilisi teoseid õigusteaduse ja ajaloo valdkonnas. Calonius on maetud Turu Püha Katariina kiriku kalmistule. Tema auks on nimetatud Turu Ülikooli õigusteaduskonna peahoone Calonia. Helsingis Töölös on tema auks nimetatud tänav Caloniuksenkatu. Soomes tegutseb Matthias Caloniuse ühing.
Carl-Gustaf Lilius

Carl-Gustaf Henrik Casimir Lilius (14. juuli 1928 – 14. detsember 1998) oli üks Teise maailmasõja järgse Soome tähelepanuväärsemaid ja viljakamaid kriitilisi kunstnikke ja suuri mõtlejaid. Liliuse loomingu laiaulatuslikkus ja tase, tema vahendite valdamine ja väljendusvormide paljusus skulptuuri, joonistuste ja maalide kaudu esteetikasse ja filosoofiasse jõudmisel on hämmastavad. Carl-Gustaf Liliuse kuulsa artikli avaldamise järel soome tsensuurist 1975. aastal Index on Censorship ja Kanava meediaväljaandes tõusis soome tsensuur teravalt aruteluteemaks. Ta väitis, et Soome ajalehtede toimetajad eelistasid Nõukogude Liitu mitte kritiseerida, süüdistades neid enesetsensuuris. Urho Kekkose võimulolekuajal julges ta ajakirjas avalikkuse ette tuua artiklid Nõukogude Liidu teisitimõtlejate sulgemisest vaimuhaiglatesse. Eesti vabaduse eest välja astudes kirjutas ta raamatu "Estland tillhör esterna" ("Eesti kuulub eestlastele"), mis avaldati 1983. aastal Stockholmis. Tema isa Kasimir Lilius asutas kirjastuse ja trükikoja Lilius & Hertzberg, kus valmistati Eesti Vabariigi esimesed maksevahendid võlakohustuste näol. Ta kuulus Mannerheimi lähedaste ringkonda. C-G. Lilius oli tema ristilaps ja sai oma eesnimed ristiisalt. Carl-Gustafi sugulane Alfhild Amalia Lilius (1861–1945) oli märkimisväärne rahvaluule ja -juttude koguja, toimetaja, kirjanik ja soome keelest eesti keelde tõlkija.
Ülimina

Ülimina ehk superego on sisemine kultuurinormide ja -väärtuste kogum, mis omandatakse vanematelt ja teistelt olulistelt inimestelt. Ülimina kujuneb välja kõige hiljem, asendades vanemate kontrolli enesekontrolliga. Ülimina on sarnaselt ebaratsionaalne. Kui mina tahab naudingut vaid sobivate võimaluste tekkimiseni edasi lükata, siis ülimina tahab seda täielikult tõkestada. Ülimina peamine emotsioon on süütunne. miski mina mina ideaal
Njagan

Njagan on linn Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas. Asub Obi jõe ääres Hantõ-Mansiiskist 230 km põhja pool. Njagan rajati 1965. aastal metsamajanduskeskusena ja kandis siis nime Njahh. 1967 sai raudteeühenduse. Linnaõigused ja praeguse nime sai 1985. aastal. Tänapäeval teevad sealses majanduses ilma nafta- ja gaasitööstus, mis on TNK-BP tütarettevõtte TNK-Njagan omanduses. Linnast on pärit tennisist Marija Šarapova. "Venemaa Statistikaamet". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. august 2012. Vaadatud 22. augustil 2012. Njagani koduleht
Roman Kuura

Roman Kuura (8. august 1906 Pärnu – 11. juuli 1941 Pärnu) oli eesti poksija ja poksitreener. Ta poksis aastatel 1922–1933 Pärnus ja Tallinnas, pidas 182 kohtumist ja võitis neist 164. Kuura oli Pärnumaa noortemeister 1924. aastal. Ta oli neljakordne Eesti meister poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) aastatel 1928–1929 ja 1931–1932. Kuura kuulus viis korda Eesti koondisse. Ta osales neli korda Eesti-Soome maavõistlustel (1927–1930) keskkaalus (kuni 72,6 kg) ning võitis kolm kohtumist. Kuura osales keskkaalus (kuni 72,6 kg) III Euroopa meistrivõistlustel 1930. aastal Budapestis, kuid kaotas esimese kohtumise tehnilise nokaudiga 3. raundis. Tema vastane John Andersson (Rootsi) sai hiljem III koha. Kuura oli poksitreener Soomes, Lätis ja Leedus aastatel 1933–1939. Pärnus töötas ta treenerina alates 1939. aastast. Ta tegi ilmselt koostööd Nõukogude okupatsioonivõimuga, sest pärast Pärnu vallutamist II maailmasõjas Saksa sõjaväe poolt 8. juulil 1941 arreteeriti Kuura 9. juulil ning teda süüdistati vähemalt hävituspataljoni kuulumises. Ta lasti maha 11. juulil. Roman Kuura mälestuseks peeti Pärnus aastatel 1962–1974 temanimelisi mälestusvõistlusi. Roman Kuura poeg on Eesti Uisuliidu peasekretär Gunnar Kuura. Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001. Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Biograafia ESBL-is
Sarvabuddha-daakini

Sarvabuddha-daakini (Narkahajid), ka Naro-daakini (tiibeti na-ro mkha-spyod-ma), on raevukas naisjumalus Tiibeti tantristlikus panteonis. Enamasti kujutatakse teda alasti. Ainuke kate, mis sümboolselt Sarvabuddha-daakini alastust ja ilu varjab, on tal kaelas olev inimkolpadest kee. Sarvabuddha-daakini on äärmiselt vajalik daakini Chödi praktiseerijate jaoks, kes korraldavad surnuaedades ja matmispaikades meditatsioonipraktikat tema juhendamisel. Sadhanamalas on kirjas, et Sarvabuddha-daakini on Vadžra-joogini emanatsioon ja tema käsitlus antud vormis sarnaneb kirjeldusega hindu jumalusest Chinnamastast. Sellisena ilmuva Sarvabuddha-daakiniga (Vadžra-jooginiga) on alati kaasas ka kaks daakinist kaaslast, keda kutsutakse nimedega Vadžra Vairocani ja Vadžra Varnani. Sarvabuddha-daakini on üks Vadžra-joogini manifestatsioonidest. Vadžra-nuga, mida Sarvabuddha-daakini peos hoiab, on puhas versioon lihuniku noast, mida kasutavad Lhasa moslemitest loomaveristajad. Sama nuga kasutatakse ka laipade tükeldamiseks Tiibetis, kus surnuid söödetakse raisakotkastele. Sarvabuddha-daakini käes on see kui vahend, mis lõikab läbi meie seotuse sansaaraga.
Jaan Tobias

Jaan Tobias (7. juuni 1875 – 9. aprill 1936) oli eesti põllumees, Kavilda vallavanem. Alates 1905. aastast oli ta Vassi talu peremees ja alates 1921. aastast Kavilda vallavolikogu liige. Ta oli Kavilda vallavanem neli ametiaega järjest, kuni surmani. Ta oli Kaitseliidu liige. Kavilda vallavanem Jaan Tobias †. Uus Eesti, 16. aprill 1936, nr. 102, lk. 2.
2008. aasta Oscari auhinnad

2008. aasta Oscari auhinnad ehk 80. Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhinnad jagati 25. veebruaril 2008. aastal Ameerika Ühendriikides Los Angeleses Kodaki teatris. Oscari auhindadega tunnustati valikut 2007. aasta parematest filmidest. Oscari-õhtu juht oli Jon Stewart. Võitjad on loetletud esimesena ning paksus kirjas. Oscari ülistusauhind Robert F. Boyle Võitjad ja kandidaadid. Akadeemia koduleht (inglise) "Oscaritel andsid tooni inimhinge süngete tungide filmid". Postimees, 26. veebruar 2008.
Jaak Palumets

Jaak Palumets (30. jaanuar 1958 Restu – 2. juuli 2006) oli eesti botaanik. 1976. aastal lõpetas ta Tõrva keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna. 1993. aastal kaitses ta doktoritöö teemal "Analysis of phytomass partitioning in Norway Spruce". Aastail 1992–2006 töötas ta Tartu Botaanikaaias selle ühe juhina.[viide?]
Aleksander Reinke

Aleksander Mentsel-Reinke (1. aprill (vkj)/ 14. aprill 1912 Tallinn – 21. august 1989 Tallinn) oli eesti poksija. Ta alustas poksiga tegelemist 1927. aastal. Reinke oli seitsmekordne Eesti meister keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) aastatel 1932–1936, 1938 ja 1942. Reinke kuulus 11 rahvusvahelisel võistlusel Eesti koondisse. Ta osales ühe korra Eesti-Soome maavõistlustel ning võitis oma kohtumise punktidega (1935. aastal). Ta osales ühe korra Eesti-Poola maavõistlustel poksis ning kaotas oma kohtumise punktidega (märtsis 1938). Reinke osales poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Hans Zehetmayerile (Austria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Luigi Musinale (Itaalia) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja. Tema isa oli saksa aladelt pärit kangur Karl Albert Robert Reinke-Menzel. Tal oli isa tõttu Saksa kodakondsus ning alles 3. aprillil 1937 sai ta Eesti kodakondsuse. Eesti – Poola maavõistlus poksis. Tallinn, märts 1938. Tulemused inglise keeles 4. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1934. Tulemused inglise keeles 5. Euroopa meistrivõistlused poksis. Milano 1937. Tulemused inglise keeles Kodakondsuse toimik. Mentsel-Reinke, Aleksander, 20.02.1937-07.06.1937; Eesti Rahvusarhiiv RA ERA.14.14.1897, leht 8 Spordibiograafiline leksikon. Tallinna Kirjastuse Kooperatiiv. Tallinn 1937 Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2018. Lk 450 Biograafia ESBL-is Haud Tallinna Metsakalmistul
Valeri Gergijev

Valeri Gergijev (osseedi Гергиты Абисалы фырт Валери; vene Валерий Абисалович Гергиев; sündinud 2. mail 1953 Moskvas) on osseedi päritolu Venemaa dirigent. Ta on aastast 1996 Peterburi Maria teatri peadirektor ja kunstiline juht ning oli aastatel 2015–2020 Münchner Philharmonikeri peadirigent. Gergijev kasvas üles Ordžonikidzes ja läks õppima Leningradi Konservatooriumi, kus ta õppis klaverit ja dirigeerimist Ilja Mussini juhendamisel 1972–1977. Juba üliõpilasena võitis ta Berliinis korraldatud rahvusvahelisel Herbert von Karajani dirigentide konkursil teise preemia ja Moskvas korraldatud üleliidulisel dirigentide konkursil esikoha. 1978 sai ta Kirovi ooperiteatri (praegu Peterburi Maria teater) abidirigendiks (peadirigent oli Juri Temirkanov) ja debüteeris Sergei Prokofjevi ooperiga "Sõda ja rahu". Ta oli 1981–1985 Armeenia Filharmooniaorkestri peadirigent ja 1988, pärast Temirkanovi lahkumist, sai Kirovi ooperiteatri peadirigendiks. 1995–2008 Rotterdami Filharmooniaorkestri peadirigent, alates 1996 Maria teatri kunstiline juht ja alates 2007 Londoni sümfooniaorkestri peadirigent. 21. augustil 2008 dirigeeris ta Tshinvali keskväljakul Lõuna-Osseetia sõjas hukkunute mälestuskontserti. Venemaa Föderatsiooni töökangelane (2013)  Orden Teenete eest Isamaa ees III järk (2003), IV järk (2008) ja II järk (2023) Aleksander Nevski orden (2016) Sõpruse orden (2000)  Jaroslav Targa orden V järk (2006)  Prantsusmaa Auleegioni ordeni ohvitser (2007) Vene NFSV teeneline kunstitegelane (1983)  Vene Föderatsiooni rahvakunstnik (1996)  Ukraina rahvakunstnik (2004)  Põhja-Osseetia rahvakunstnik (2019) Peterburi aukodanik (2007) Peterburi Riikliku Ülikooli audoktor (2001) Moskva Riikliku Ülikooli auprofessor (2001) Põhja-Osseetia aukodanik (2019) Vene Föderatsiooni riiklik preemia (1993, 1998, 2016) Dmitri Šostakovitši nimeline preemia (1997) Herbert von Karajani nimeline preemia (2006) Sergei Rahmaninovi nimeline preemia (2015) 2008 – rahvusvaheline auhind "Usk ja ustavus" 2013 – Balti Täht Valeri Gergijevi koduleht Official Performance Schedule Gergijev: tahaks Eestis käia, Postimees, 14. mai 2009
Meego Remmel

Meego Remmel (sündinud 27. aprillil 1966 Tallinnas) on eesti vaimulik, õppejõud ja koolitaja. Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli 1989 surdopedagoogika ning eesti keele ja kirjanduse pedagoogika alal, praktilise teoloogia magister (MA, 1995, Cincinnati Bible Seminary) ja kristliku eetika magister (Master of Divinity, 2000, TCM International Institute, Austria), filosoofiadoktor praktilises teoloogias kristliku vooruseetika alal (PhD, 2011, Walesi Ülikool). 2002–2006 oli ta Kõrgema Usuteadusliku Seminari rektor, 2008–2016 Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liidu (EEKBKL) president, 2017–2019 Euroopa Baptistiföderatsiooni asepresident, 2019–2021 Euroopa Baptistiföderatsiooni president, 2013–2022 Eesti Kirikute Nõukogu asepresident. Meego Remmel on Kõrgema Usuteadusliku Seminari dotsent, magistriprogrammi juht, mentorluse koordinaator, TCM International Institute kaasprofessor, 3D koguduse vanem ja õpetuspastor. Eesti EKB Koguduste Liidus on ta vanematekogu ja ordineerimiskomisjoni liige ning mentorluse koordinaator. Ta on Eesti Kirikute Nõukogu eetika ja eluväärtuste töörühma, Eesti Evangeelse Alliansi palvushommikusöögi toimkonna, Euroopa Protestantlike Kirikute Ühenduse eetika nõukogu, Baptisti Maailmaliidu kristliku eetika komisjoni ning Eesti Bioeetika ja Inimuuringute Nõukogu liige. Ta on abielus Eelika Remmeliga, neil on poeg Jakob ja tütar Laura. Euroopa Baptistiföderatsioon 3D kogudus Kuulutaja 20(4), 2008
Voldemar Üprus

Voldemar Üprus (5. märts 1902 Vooru, Vana-Suislepa vald, Viljandimaa – 5. september 1956 Kohtla-Järve) oli eesti arst, neuroloog. Ta õppis aastail 1923–1933 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, meditsiiniteaduse kandidaat 1947. Üliõpilaste Selts Raimla vilistlane. Tema juhtimisel taastati pärast sõda Tartu Ülikooli närvikliiniku ja neuroloogia kateedri tegevus. Tema üks õde oli maalikunstnik Hilda Üprus (1904–1986), teine õde oli kunstiajaloolane Helmi Üprus, tütar Anne Schotter oli arst ja pedagoog, tütrepoeg Avo Üprus on vaimulik ja poliitik. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Longyearbyen

Longyearbyen on Norrale kuuluva Svalbardi halduskeskus ja Teravmägede suurim asula. Elanike arv on 2100 (2007). Longyearbyen asub Teravmägede suurima saare, Lääne-Teravmägede saare läänerannikul saare suurima fjordi Isfjordi lõunaserval paikneva väikese lahe Adventfjordi lõunakaldal. Longyearbyen paikneb põhjapolaarjoonest tükk maad põhja pool ning sellepärast kestab asulas polaaröö 14. novembrist 29. jaanuarini ning polaarpäev 19. aprillist 23. augustini. Kogu Teravmäed on kaetud külmakõrbega. Kõige soojem kuu Longyearbyenis on juuli, mille keskmine temperatuur on 3...7 °C. Kõige külmem kuu on veebruar, mille keskmine temperatuur on −13...−21 °C. Teravmäed avastas 1596 Hollandi meresõitja Willem Barentz ja sellest ajast on Teravmägedel käidud jahi, loomade püüdmise, uuringute, kaevandamise ja turismi eesmärgil. Sajanditeks jäid Teravmäed eikellegimaaks. Asula rajas 1906. aastal Bostonis asuva Arktika Kivisöekompanii juht John Munroe Longyear, kui Teravmägedel hakati kivisütt kaevandama. Perioodi kuni 1915. aastani kutsutakse Ameerika perioodiks, sest kaevanduste juhid olid ameeriklased või inglased, ehkki kaevurid olid enamjaolt norralased ja rootslased. Kaevurid said keskmisest märksa paremat palka, kuid primitiivsed elutingimused, eriti hügieen, põhjustasid sagedasi streike. Tekkis vajadus määratleda omandiõigus maavaradele, samuti reguleerida kaevurite ja kaevanduseomanike töösuhet. Alles koos Esimese maailmasõja lõpetanud Versailles' rahulepinguga sõlmiti 9. veebruaril 1920 Svalbardi leping, mis tunnistas Teravmäed Norra osaks, kuid lubas teiste lepingule alla kirjutanud riikide kodanikel võrdse õiguse saarestikul elada, vara omada, töötada ja teadustööd teha. Teise maailmasõja ajal olid Teravmäed Saksamaa vägede poolt okupeeritud. 1943 sakslased purustasid asula. Pärast sõda see taastati. Longyearbyen on põhjapoolseim asula, mille elanike arv ületab 1000. Samuti on see maailma kõige põhjapoolsem asula, kuhu toimuvad regulaarlennud, nimelt Tromsøst ja Oslost. Longyearbyenis on suur hulk maailma kõige põhjapoolsemaid objekte ja kohti, nende seas põhjapoolseim bussijaam, haigla, hotell, kaubamaja, kino (töötab pühapäeviti), kirik, kool, kunstigalerii, kõrts, lasteaed, alaline lennujaam (avati 1975), pangaautomaat, pank, avalik raamatukogu, Rotary klubi, kommertssadam, spordihoone, taksopeatus, turismikeskus, ujula, ülikooli õppelinnak (esindab nelja Norra ülikooli) ja ööklubi. Kunagi oli Longyearbyenis ka surnuaed. 1930. aastatel avastati, et igikeltsa tõttu laibad ei lagune surnuaias, ja sellest ajast viiakse surnud Mandri-Norrasse. Elanikest 85% on norralased, kuid seal elab üle 20 riigi kodanikke. 2007. aasta seisuga olid ülejäänud rahvustest kõige levinumad tailased, rootslased, venelased ja ukrainlased. Elanikkonna ränne on väga aktiivne: 2007. aasta seisuga oli 25% elanikest kolinud Teravmägedele 2007. aastal. Ametlik turismiteave (inglise keeles) Teravmägede uudised (norra keeles) Teravmägede kultuuri veebisait (norra keeles)
Memeetika

Memeetika on uurimissuund, mis tegeleb meemide olemuse ja levimise ning infolevi evolutsiooniliste mudelite uurimisega. Memeetikaga on tegelenud Richard Dawkins, Susan Blackmore jt.