laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sněžka

Sněžka (tšehhi keeles) ehk Śnieżka (poola keeles) on mägi Tšehhi ja Poola piiril, Sileesia mäestiku silmapaistvaim punkt Krkonoše mägedes. Mäe tipp on 1603 meetrit üle merepinna ning tegu on Tšehhi, Alam-Sileesia vojevoodkonna (Poola), Krkonoše mäestiku ja kogu Sudeetide kõrgeima mäega. Sněžka oli üks esimesi turistiderohkeid Euroopa mägesid. Selle peamiseks põhjuseks võib pidada väheseid tehnilisi raskusid mäkketõusul ja asjaolu, et alates XVI sajandist tulid paljud külastajad lähedalasuvasse Cieplice Śląskie-Zdrój kuurorti. Visuaalselt domineeriv Sněžka Krkonoše mäestikus oli kuurordi külastajate jaoks oluline vaatamisväärsus. Esimene ajalooline teade tipputõusmisest pärineb 1456. aastast, kui tundmatu Veneetsia kaupmees otsis mäelt vääriskive. Hiljem tekkisid mäestikule kaevandusasulad. Peamiselt kaevandati vaske, rauda ja arseeni. Mäe esimene saksakeelne kirjalik mainimine oli Georg Agricola poolt 1546. aastal nimega Riseberg ('hiiglaslik mägi', vrd Riesengebirge 'hiiglaslikud mäed'). Viisteist aastat hiljem ilmus nimi Riesenberg Martin Helwigi Sileesia kaardile. Saksa nimi muudeti hiljem Riesenkoppe'ks ('hiiglaslik tipp') ja lõpuks Schneekoppe'ks ('lumetipp', 'lumine pea'). Mäe tippu ehitati puidust ilmajaam umbes 1900. aastal. See oli ainus ilmajaam Kesk-Euroopas, mis teisest maailmasõjast puutumata jäi. See lammutati 1980. aastatel. Mäe üks külg asub Tšehhis, teine Poolas. Piirkond on eriti populaarne suvel Tšehhi, Poola ja Saksa turistide seas, pakkudes selle piirkonna ainulaadses mägikeskkonnas matkamise võimalusi. Poola poolele ehitati 1974. aastal kettakujuline observatoorium koos ilmajaama ja restoraniga ning Püha Laurentiuse kabel. Tšehhi poolel asuvad postkontor ja köistee, mis ühendab tipu mäe põhjaküljes asuva Pec pod Sněžkou linnaga. 2004. aastal ehitati mäe tippu ka uus postkontor ja vaatlusplatvorm. Vana postkontor oli suletud alates 1980. aastatest. 2014. aastal asendati Pec pod Sněžkou linnast Sněžka tippu viiv vana köistee uuega, mis võimaldab tunnis mäe tippu viia kuni 250 külastajat. Uus köistee kasutab moodsaid neljakohalisi kabiine. Samuti on palju tähistatud matkaradasid Poolast, peamiselt Karpaczi linnast. Karpaczist Kopasse (1377 m kõrgusel) on võimalik liikuda istetõstukiga, mis lühendab teed mäe tippu märkimisväärselt.
Saue Kristlik Vabakogudus

Saue Kristlik Vabakogudus on kogudus Saue linnas. Esimene jumalateenistus, mida loetakse selle koguduse sünnipäevaks, toimus 25. märtsil, 1990. aastal, Saue mõisa renditud ruumides. Kogudus leidis oma kodu Saue kirikus, kus peeti oma äsja valminud kodupinna esimene avajumalateenistus 22. detsembril, 1996. aastal. Esmakordselt kanti Saue Kristlik Vabakogudus registrisse 22. novembril, 1990. aastal, registreerismisnumbri 01012465 all. Koguduse asutas kakskümmend liiget. Kolmapäeviti leiavad aset palvekoosolek ja piiblitund kell 18:00 ja pühapäeviti jumalateenistus kell 13:00. Saue Pauluse kogudus
Kirveskoski

Kirveskoski (Pornaineni kirikuküla) on küla ja halduskeskus Soomes Lõuna-Soome läänis Uusimaa maakonnas Pornaineni vallas, 40 km kaugusel Helsingist. Elanike arv on 2000.
Saldo

Saldoks nimetatakse bilanssi või kontot tasakaalustavat jääki. Panganduses ja raamatupidamises nimetatakse saldoks võlgnetavat rahasummat, mis jääb hoiukontole. Raamatupidamises on saldo erinevus aruandeperioodil kontole kantud deebetkannete summa ja krediidikannete summa vahel. Aktivakontodel kantakse saldod alati deebetpoolele ja passivakontodel aga alati kreeditpoolele. Kui koguarveldus ületab kogu kreediti, näitab konto deebetjääki. Vastupidine olukord tekib siis, kui kreediti kogusumma ületab koguarvelduse, sellisel juhul näitab konto kreeditsaldot. Kui deebet / krediit on kokku võrdsed, arvestatakse kontojääki nullina. Aruandeperioodil kajastab "bilanss" varade ja kohustuste netoväärtust. Raamatupidamise arvestuse tasakaalustamine viitab järgmise esmase bilansi võrrandile: Varad = kohustused + omakapital. "[ÕS] Eesti õigekeelsussõnaraamat ÕS 2018". eki.ee. Vaadatud 10. mail 2024. "Kontode süsteemi kirjeldus". Tallinna Tehnikakõrgkool. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. detsember 2019. Vaadatud 10. mail 2024.
Uko Nõulik juunior

Uko Nõulik (sündinud 2006) on eesti alpinist. Uko Nõulik juunior on noorim Eesti alpinist, kes on tõusnud Kaukasuses asuva Elbruse (5642 m) tippu. Tipputõus toimus 14. augustil 2018. Uko oli toona vaid 12-aastane. Ta on pärit alpinistide perekonnast – tema vanemad Anu ja Uko Nõulik tõusid 2013. aastal kaheksatuhandelise Cho Oyu (8188 m) tipuplatoole. Beebiball toimus lasteaias. Saue Sõna, nr. 18, 30 september 2006, dea.digar.ee Teekond tippu. Noore alpinisti Uko Nõuliku, mägironija Raivo Plumeri ja Bonzo õhtu. looduseomnibuss.ee, 8. oktoober 2018 Uko Nõulik juunior Elbruse tipul Eesti lipuga. Foto Eesti alpinistid kogunesid hooaega lõpetama. uudised.tv3.ee, 2. oktoober 2018
Maasik

Maasik on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Maasik 608 inimesel: 265 mehel ja 343 naisel. Perekonnanimede levikult oli Maasik meeste puhul 179. ja naiste puhul 140. kohal. Levinuim oli see Lääne-Viru maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 13,45. Aet Maasik, eesti sisearhitekt (1941–2013) Alfred Maasik, eesti jooksja ja käija (1897–1990) Anne Maasik, eesti näitleja ja laulja (1951–) Arne Maasik, eesti arhitekt ja fotograaf (1971–) Artur Maasik, eesti poksija (1906–1937) August Maasik, eesti päritolu Kanada polaaruurija (1887–1976) Einar Maasik, eesti kirjanik (1929–2009) Elsa Maasik, eesti ooperilaulja (1908–1991) Erik Maasik, eesti pikamaajooksja (1942–) Igor Maasik ehk Onu Bella, eesti muusik (1961–2018) Jana Maasik, eesti kirjanik (1970–) Laura Maasik, eesti kergejõustiklane (1993–) Maasike Maasik, eesti tekstiilikunstnik (1945–) Martin Maasik, eesti laskesuusataja (1984–) Peep Maasik, eesti lavastaja (1992–) Villem Maasik, eesti advokaat, ametiühingutegelane ja poliitik (1883–1919) Õie Maasik, eesti näitleja (1929–1992) ... https://www.stat.ee/nimed/pere/Maasik
Jaroslav Narkevič

Jaroslav Narkevič (poola keeles Jarosław Narkiewicz; sündinud 1. jaanuaril 1962 Trakais) on Leedu poliitik ja pedagoog, ta on Leedu poolakate üks juhte. Ta oli 7. augustist[küsitav] 2019 kuni 11. detsembrini 2020 Leedu transpordi- ja sideminister Saulius Skvernelise valitsuses. Ta lõpetas 1983. aastal Vilniuse Pedagoogilise Instituudi matemaatika õpetajana. 2010. aastal lõpetas ta Mykolas Romerise Ülikooli avaliku halduse erialal magistrikraadiga. Seejärel töötas ta aastatel 1983–1984 Salkininkais (Trakai rajoonis) matemaatikaõpetajana. Aastatel 1984–2002 töötas ta Šklėriais (Trakai rajoonis) matemaatikaõpetajana, lisaks oli ta aastatel 1987–2002 Šklėriai kooli direktor. Aastatel 2002–2008 oli ta Vilniuse linnaosavalitsuse haridusosakonna juhataja. Ta on 2006. aastast Leedu Poolakate Valimisaktsiooni liige. 2008. aasta Leedu parlamendivalimistel valiti ta seimi liikmeks. Ta oli augustist 2019 kuni detsembrini 2020 Leedu transpordi- ja sideminister Saulius Skvernelise valitsuses. Ta on abielus ja tal on kaks tütart.
Seepia (värvaine)

See artikkel räägib värvainest. värvuse kohta vaata artiklit Seepiapruun. Seepia on tumepruun õrnalt violetja varjundiga värvaine, mida saadakse seepia (Sepia officinalis) tindipõiest. Seepiatoonile vastava värvuse nimetusena on kasutusel sõnad seepiakarva, seepiavärvi, seepiapruun (tootenimedes, fotograafias jm). Seepia värvus varieerub tumedast punakaspruunist mustjaspruunini. Pigment on keemiliselt stabiilne, kuid pole eriti valguskindel. Värvainete indeksis on seepia tähised 75500 ja NBr9 (Natural Brown 9), CAS-number on 8030-69-1. Seepia tinti kasutati kirjutusvahendina juba Vana-Roomas. Kunstnike hulgas saavutas ta laiema leviku alates renessansist ja jäi aktiivsesse kasutusse 19. sajandi lõpuni. Alates 18. sajandi lõpust – vesivärvipigmendina segatuna kummiaraabikuga tutvustas seda 1780. aastatel Jacob Seydelmann Dresdenis – hakkas seepia joonistustes ja laveeringuis edukalt asendama bistrit. 20. sajandil tõrjusid uued sünteetiliselt toodetud vesivärvipigmendid loodusliku seepia kõrvale. Tänapäeval kasutatakse seepiat akvarellimisel lasuurvärvina. Fotode toneerimine seepiaga sai alguse umbes 1880. aastatel - must-valgele fotole lisati seepiat sisaldavat kemikaali, mis muutis foto toonid soojemaks ja andis piltidele parema väljanägemise, teisalt pidurdas ka foto vananemist, toimides omamaoodi säilitusainena. Värvaine muutis traditsioonilise metallilise hõbeda fotol stabiilsemaks sulfiidseks ühendiks, mis talus ka paremini värvikihi lisamist fotode koloreerimisel. https://www.britannica.com/art/sepia-drawing-medium NBr9. - The Color of Art Pigment Database: Pigment Brown, PBr Joonistamise ja maalimise õpik. Tallinn, Eesti NSV Kunst, 1963 http://cameo.mfa.org/wiki/Sepia C. Jarvis. What the Hell is SEPIA? – Photography Knowledge 101 Seepia kunsti- ja konserveerimismaterjalide andmebaasis CAMEO
Jale keel

Jale keel on Paapua Uus-Guineas Sandauni provintsis kõneldav sugulaskeelteta keel. Jale keel on ohustatud. Kõnelejate arv oli 1991. aastal umbes 600. Jale keeles on keeruline tegusõnamorfoloogia. Põhisõnajärg on SOV. http://endangeredlanguages.com/lang/10682 William A. Foley (2018). "The Languages of the Sepik-Ramu Basin and Environs". In Palmer, Bill (ed.). The Languages and Linguistics of the New Guinea Area: A Comprehensive Guide. The World of Linguistics. 4. Berlin: De Gruyter Mouton. pp. 197–432 https://glottolog.org/resource/languoid/id/yale1246 http://transnewguinea.org/language/nagatiman
Koolidraama

Koolidraama (saksa keeles Schuldrama, inglise keeles school drama) oli ilmaliku sisuga valdavalt ladinakeelne näidend, mida kirjutati 16. ja 17. sajandil ladinakoolide õpilastele etendamiseks, eesmärgiga harjutada keelt ja kõneosavust. Hilisemad koolidraamad võisid olla ka argielu ainelised. Koolidraama oli tavaliselt ladinakeelne proosatekst. Tüüpilises koolidraamas ei kasutatud dekoratsioone ega kaasatud kutselisi näitlejaid. Tekstilt olid nad lihtsad, ilma eriliste kirjanduslike peensusteta ja tegevusega, mis isegi piiblist võetud süžee puhul püüdis lavale tuua ainestikuga sobivat realistlikku elulisust. Mõnikord lülitati näidendisse elemente, mis pidid püüdma ka selle publiku tähelepanu, kes ladina keelt ei mõistnud. Sellised elemendid olid näiteks tantsud või elusad loomad või füüsilist vägivalda sisaldavad stseenid või koomiline õgimine ja joomine. Ladinakeelsetes koolidraamades oli oluline osa muusikal. Johannes Reuchlini "Henno" (1497) sisaldab koorilaule koos nootidega; 18. sajandi koolidraamad, nagu Wolfgang Amadeus Mozarti "Apollo et Hyacinthus" (1767), on eelkäijaks hilisematele läbikomponeeritud ladinakeelsetele ooperitele. Draama muusikaosade tekstid minetasid peagi oma algselt meetrilise ülesehituse ja muutusid rütmilisteks. Katoliiklikes, hiljem ka protestantlikes koolides oli ladinakeelsete näidendite ettekandmine oluliseks hariduse osaks. Algselt lavastati Rooma näitekirjanike teoseid, kuid paljudes koolides hakkasid õppejõud ise kirjutama õpilastele ettekandmiseks mõeldud õpetliku sisuga ladinakeelseid näidendeid. 16. sajandil kirjutatud koolidraamade eeskujuks olid küll Terentiuse komöödiad, kuid neist olid kadunud Rooma näidendites tihti esinevad erootilised vihjed. Aines oli vastandina keskaegsele vaimulikule draamale ilmalik ja antiigiaineline, võetud Seneca, Plautuse või Terentiuse tekstidest. Alates reformatsioonist võis koolidraama olla ideoloogiliselt laetud kas protestantliku või katoliikliku suunitlusega. Nii vastandusid Saksamaal alates 1530. aastatest teineteisele saksakeelne protestantliku sisuga koolidraama ja jesuiitide ladinakeelne koolidraama. Koolidraamat viljeldi ka Prantsusmaal ja Hispaanias. Koolidraamasid kirjutasid Saksamaal Johann Reuchlin, Wilhelm Gnapheus, Macropedius, Johannes Agricola. Argieluteemaline "Ralph Roister Doister" umbes 1553. aastast, mida peetakse esimeseks teadaolevaks inglise komöödiaks, oli samuti koolidraama, autoriks Nicholas Udall, ettekandmiseks Westminster Schoolis. Antiigileksikon. Tallinn, 1983 https://www.britannica.com/art/school-drama https://www.oxfordmusiconline.com/grovemusic/grovemusic/view/10.1093/gmo/9781561592630.001.0001/omo-9781561592630-e-0000049446 [https://stroh.userweb.mwn.de/vortraege/musik_u_metrik_schuldrama.html W. Stroh. Musik und Metrik im lateinischen Schuldrama. - Neulateinische Metrik: Formen und Kontexte zwischen Rezeption und Innovation, ed. Stefan Tilg, B. Harter] https://www.wissen.de/lexikon/schuldrama Schuldrama. - Wörterbuch der Theaterpädagogik (2003)
La Bassée

La Bassée on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Annœullini kantonis. La Bassée on maalikunstniku ja joonestaja Louis-Léopold Boilly (1761–1845) sünnikoht. Teine põliselanik oli Ignace François Broutin (u. 1690–1751), Louisiana koloniaalohvitser, maamõõtja, arhitekt ja insener. René Féret, Prantsuse näitleja, produtsent ja lavastaja 1945-2015. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Bauvin

Bauvin on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Annœullini kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Camphin-en-Carembault

Camphin-en-Carembault on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Annœullini kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Carnin

Carnin on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Annœullini kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Don (Nord)

Don on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Annœullini kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Ajalooline Mälu

Ajaloolise Mälu fond (vene keeles Фонд «Историческая память») on 2008. aastal loodud Venemaa ühiskondlik mittetulundusühing, mille eesmärgiks on nende endi sõnul Venemaa ja Ida-Euroopa 20. sajandi ajaloo objektiivne teaduslik uurimine. Fondi direktor on asutamisest saadik olnud vastuoluline ajaloolane Aleksandr Djukov. Tegevdirektor on Darja Valijeva. Ajaloo-uurimisprogrammi juhib ajaloolane ja endine diplomaat Vladimir Simindei, kes on nagu Djukovgi 2012. aastast Lätis persona non grata. Fond annab 2010. aastast peale välja Venemaa ja Ida-Euroopa ajalooliste uuringute ajakirja ("Журнал российских и восточноевропейских исторических исследований"), mille peatoimetaja oli aastatel 2010–2016 Djukov ja aastast 2016 Simindei. Djukov annab avanumbris teada, et väljaande eesmärgiks on käsitleda Venemaa ja Ida-Euroopa ajaloo kõige valusamaid küsimusi, nagu "Nõukogude repressioonid (mida Ida-Euroopa poliitikud on genotsiidiga identifitseerinud) ja 30. aastate suure näljahäda tragöödia NSV Liidus ja nõukogudevastaste põrandaaluste natsionalistlike liikumiste tegevus (kiiruga kuulutatud rahvusliku kangelaslikkuse sümbol) ja natside Nõukogude Liidu rahvaste vastane "hävitussõda" ja Ida-Euroopa ühiskondade muutumine sovetiseerimise tagajärjel." Fond on välja andnud üle 100 raamatu Ida-Euroopa ajaloo kohta, milles lähtutakse nõukogulikust ajalookontseptsioonist. 2009. aastal andis fond eesti keeles välja Djukovi paar aastat varem vene keeles ilmunud teose "Deporteerimised Eestis. Kuidas see toimus tegelikult", milles Djukov nimetab Eesti ajaloolaste hinnanguid küüditatute arvule liialdatuks ja küüditamisi õigustatuks. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2019. Vaadatud 12. detsembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.wikiwand.com/et/M%C3%A4rts_2012 https://historicalmemory.ru/wp-content/uploads/2017/10/%D0%96%D1%83%D1%80%D0%BD%D0%B0%D0%BB-%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%87%D0%B5%D1%81%D0%BA%D0%B8%D1%85-%D0%B8%D1%81%D1%81%D0%BB%D0%B5%D0%B4%D0%BE%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%B8%D0%B8%CC%86-1-2010.pdf[alaline kõdulink] Pp. 4 http://old.historyfoundation.ru/ru/publication.php?id=7[alaline kõdulink]
62 (Tallinna bussiliin)

62 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Väike-Õismäe asumist Mäeküla asumisse. Enne 2007. aastat on samanumbriline buss sõitnud P. Pinna ja Lennujaama vahet. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS, bussi sõidab kõigil nädalapäevadel väljumistega 35-75 minuti tagant. 62 on Tallinna kõige lühem bussiliin. Marsruut on 3,9 km. Mäeküla (Paemurru) suunal: Väike-Õismäe parkla, Väike-Õismäe, Järveotsa tee, Järvekalda, Kotermaa, Moonalao, Paemurru. Väike-Õismäe suunal: Paemurru, Moonalao, Kotermaa, Järvekalda, Järveotsa tee, Väike-Õismäe, Väike-Õismäe parkla.
Claire Danes

Claire Catherine Danes (sündinud 12. aprillil 1979 New Yorgis) on ameerika näitleja. Ta täitis ühte peaosa telesarjas "My So-Called Life".  Claire Danes – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Heino Sõna

Heino Sõna (5. veebruar 1937 Urvaste vald, Võrumaa – 10. detsember 2019) oli eesti kandlemängija. Heino Sõna isa oli lõõtspillimängija Karl Sõna. Muusikuna hakkas Heino Sõna tegutsema 1950.–1960. aastatel Otepääl. Hiljem elas ta Karksi-Nuias. Eelkõige oli ta tuntud traditsioonilise kandle mängijana, kuid ta oli ka Eesti esimene elektrikandlemängija. Heino Sõna osales Eesti Folkloorinõukogu rahvakandlemängijate kaardistamise ja jäädvustamise projektis ning õpetajana August Pulsti õpistu korraldatud rahvapilli koduõppe projektis. Tuule Kann. Suri kandlemängija Heino Sõna ERR, 12. detsember 2019 "Hittide radadel" võtab luubi alla kandlelood ERR, 26. juuli 2019 "Hittide radadel. Kandlemehed" Vikerraadio, 26. juuli 2019
Saint-Sulpice (Vaud)

Saint-Sulpice on vald Šveitsis Vaud' kantonis. Vald paikneb Genfi järve ääres Lausanne'i linna lääneservas. Valla läänepiiriks on Genfi järve suubuv Venoge'i jõgi. Valla pindala on 1,85 km2. Vallas elab ligikaudu 4500 inimest. Ständige Wohnbevölkerung nach Staatsangehörigkeitskategorie Geschlecht und Gemeinde; Provisorische Jahresergebnisse; 2018, vaadatud 11.04.2019.
Suurmeister probleemmales

FIDE suurmeister probleemmales (inglise keeles Grandmaster of the FIDE for Chess Compositions), ka FIDE suurmeister maleprobleemide koostamises, on probleemmales sportlike saavutuste eest tulemustepõhiselt antav nimetus. Nimetuse võttis kasutusele FIDE probleemmale alaline komisjon (PCCC) 1972. aastal. Oktoobrist 2011 on nimetuse andmine PCCC-i õigusjärglase Probleemmale Maailmaföderatsiooni (WFCC) pädevuses, kes annab seda nimetust probleemmaletajatele koostöös Rahvusvahelise Maleföderatsiooniga. Nimetuse saamisele saab pretendeerida probleemmaletaja, kes on kogunud FIDE albumites avaldatud tööde eest vähemalt 70 punkti (avaldatud maleülesanne annab 1,0 ja etüüd 1,67 p). 2019. aasta novembri seisuga on nimetuse saanud 94 probleemmaletajat, teiste seas Genrihh Kasparjan (1972), Lev Lošinski (1972), Vladimír Pachman (1976), Vladimir Korolkov (1976) ja Unto Heinanen (2004). Rahvusvaheline suurmeister FIDE suurmeister maleprobleemide lahendamises Statutes of the World Federation for Chess Composition. wfcc.ch Grandmasters of the FIDE for Chess Compositions. wfcc.ch
Virge Jõekalda

Virge Jõekalda (sündinud 24. aprillil 1963 Lüganusel õpetajate peres) on eesti graafik. 1981. aastal lõpetas Püssi Keskkooli. Aastatel 1981–1988 õppis Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudis graafika erialal. Pärast seda on ta tegutsenud vabakutselise kunstnikuna. Aastatel 1995–2007 töötas ka joonistamise ja graafika eriala õppejõuna Eesti Kunstiakadeemias. 1992. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Vabagraafikute Ühenduse liige. Ta on osalenud enam kui sajal rahvusvahelisel graafikanäitusel 43 riigis, isikunäitusi 56.[viide?] Eesti Kunstimuuseum, Tartu Kunstimuuseum, Eesti Rahvusraamatukogu kunstikogu, Viinistu Kunstimuuseum, Tallinna Linna kunstikogu, Mart Lepa kunstikogu, Matti Miliuse kogu, Margus Linnamäe kunstikogu, Sadolini kunstikogu (Eesti). Museum of Felicien Rops, Namur, Frans Masereel Center, Kasterlee (Belgia); Tuzla International Gallery of Portrait (Bosnia-Herzegovina); Varna Graphic Fund (Bulgaaria); National Centre of Fine Arts of Egypt (Egiptus); Guanlan Art Museum, Xi’an Silk Road Art Collection (Hiina); Artfund of Caixanova, Ourense (Hispaania); Trinity College, Dublin (Iirimaa); Pescara Fund of Exlibris, Cremona Town Museum (Itaalia); Aomor Print Collection, Tama Art University, Tokyo (Jaapan); Gorny Milanovac´ Biennial Fund (Jugoslaavia); Collection of Cyprus Government (Küpros); Montenegro Museum, (Montenegro); Krakow Print Triennial Society, Lodz City Art Gallery, Majdanek Graphic Art Collection, Torun Museum (Poola); Evora Print Collection (Portugal); Florean Museum (Rumeenia); Uzhice City Gallery (Serbia); Aalto Museum, Jyväskylä, Kuopio Art Collection, Kaleva Collection, Oulu, Eero Rantanen Foundation, Orton Galleria (Soome); Ljubljana Agart Print Festival Collection (Sloveenia); Kaliningrad-Königsberg Gallery (Venemaa). 2009 – Kristjan Raua preemia – sügavtrükitehnikas seeriate "Minu aed" ja "Paradiisiaed" eest 2004 – Eduard Wiiralti kunstiauhind – noore autori preemia graafiliste lehtede "Minu aed, VI" ja "Metsik aed I, II" (värviline kuivnõel) eest 2004 – IV Évora Graafika Festival (Portugal), kunsti residentsi auhind 2002 – VII Caixanova Graafikabiennaal (Hispaania) - kuldmedal 2000 – VI Graafikabiennaal “Kaliningrad-Königsberg 2000” (Venemaa) - preemia 1999 – Galerii-G ja Tempera OY kunstiauhind (Eesti) 1999 – IX Rahvusvaheline Tuzla Portreefestival-biennaal (Bosnia ja Hertsegoviina) - Grand Diploma 1998 – Ljubljana Agart World Print Festival (Sloveenia), kuivnõelatehnika preemia "Lume palve" (kuivnõel), 100 x 70 cm "Läte" (kuivnõel), 70 x 100 cm "Oaas" (kuivnõel), 100 x 70 cm "Sügise süda" (kuivnõel), 70 x 100 cm "Virguja" (kuivnõel), 100 x 70 cm E-kunstisalong. Virge Jõekalda
Suurmeister maleprobleemide lahendamises

FIDE rahvusvaheline suurmeister maleprobleemide lahendamises (inglise keeles International Solving Grandmaster of the FIDE) on probleemmales sportlike saavutuste eest tulemustepõhiselt antav nimetus. Nimetuse võttis kasutusele FIDE probleemmale alaline komisjon (PCCC) 1982. aastal. Oktoobrist 2011 on nimetuse andmine PCCC-i õigusjärglase Ülemaailmse Probleemmale Föderatsiooni (WFCC) pädevuses, kes annab seda nimetust probleemmaletajatele koostöös Rahvusvahelise Maleföderatsiooniga. Nimetuse saamisele saab pretendeerida probleemmaletaja, kes on täitnud kolm suurmeistrinormi (neist vähemalt üks on saadud maleprobleemide lahendamise maailma- või Euroopa meistrivõistlustel) ja tõstnud enda reitningu (maleprobleemide lahendajatel on Elo reitinguga analoogiline reitingusüsteem) vähemalt 2550-ni. 2019. aasta novembri seisuga on nimetuse saanud 35 probleemmaletajat, teiste seas Pauli Perkonoja (1982), Kari Valtonen (1984), Michael Pfannkuche (1993), Noam Elkies (2001), Piotr Murdzia (2002), John Nunn (2004), Andrei Selivanov (2008), Bojan Vučković (2008) ja Kacper Piorun (2011). Rahvusvaheline suurmeister FIDE suurmeister probleemmales Statutes of the World Federation for Chess Composition. wfcc.ch International Solving Grandmasters of the FIDE. wfcc.ch
Venoge

Venoge on jõgi Šveitsis Vaud' kantonis. Venoge suubub põhja poolt Genfi järve. Jõgi on 38 km pikk, kogulangusega 390 m ja valgalaga 236 km2. Jõgi on Lausanne'i ringkonna ja Morges'i ringkonna piiriks, samuti Saint-Sulpice'i valla ja Préverenges'i valla piiriks.
Probleemmale

Probleemmale ehk kompositsioonmale on valdkond males, mis tegeleb maleprobleemide koostamise ja lahendamisega. Probleemmalet edendab rahvusvahelises ulatuses Ülemaailmne Probleemmale Föderatsioon. Korraldatakse võistlusi ja konkursse probleemmales. Publitseeritakse maleülesannete ja -etüüdide valikkogumikke (näiteks FIDE albumeid). Probleemmalega tegelejat nimetatakse probleemmaletajaks ehk problemistiks. Eesti probleemmalele rajas aluse Albert Burmeister (1870–1940) 19. sajandi viimasel aastakümnel. Rida tema töid on märgitud auhindadega rahvusvahelistel konkurssidel. 1920. aastatel kujunesid juhtivateks problemistideks Martin Villemson (1897–1933), Vladas Mikenas, Ilmar Raud ja mõned teised. Villemsoni tööd ilmusid Hollandi, Inglise, Saksa, Rootsi ja teiste maade ajakirjanduses. Esimene ülemaaline konkurss toimus 1925. aastal. "Male Eestis". Koostanud E. Lukk. Tallinn: Eesti Raamat, 1965. Lk 518 "Male Eestis". Koostanud E. Lukk. Tallinn: Eesti Raamat, 1965. Lk 524–525 Jüri Randviir. "Matt". Tallinn: Eesti Raamat, 1975, 82 lk Isai Rozenfeld. "Mis on probleemmale?". Tallinn: Eesti Raamat, 1976, 95 lk Isai Rozenfeld. "Maleetüüdid". Tallinn: Eesti Raamat, 1981, 80 lk