laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eestimaa alammaakohus

Eestimaa alammaakohus (saksa keeles Estländisches Niederlandgericht, vene keeles Эстляндский нидерландгерихт) oli Eestimaa kubermangu madalama astme seisuslik maa- ja aadlikohtuasutus Eestimaal 1617. aastast kuni ülem- ja alammaakohtu likvideerimiseni Baltimaade 1889. aasta justiitsreformi käigus 9. juulil 1889. Eestimaa alammaakohus oli analoogselt Eestimaa ülemmaakohtuga seisuslik kohtuasutus, kuid tegeles õigusemõistmisega väiksemates vaidlusküsimustes ja õigusrikkumistes. Kohtu kompetentsi kuulusid kuni 200 riigitaalri väärtuses asjade arutamine, alates 1724. aastast see vaidlusaluse summa piir kaotati. 1724. aastal anti alammaakohtu pädevusse ka senise maavaeslastekohtu asjaajamine, maavaeslastekohtud aga likvideeriti. Eestkostekohtuna tegeles alammaakohus: varaloendite koostamistega; eestkostjate ja hoolekandjate määramisega; alaealiste finantsdokumentide ja rahasummade hoidmisega; eestkostjate ja hoolekandjate aruannete kontrollimisega; alaealiste kinnisvara võõrandamiseks esitatud palvete läbivaatamisega ja igasuguste otsuste tegemisega lähtuvalt nende huvidest; eestkostjate ja hoolekandjate vahel tekkivate tülide lahendamisega; uuesti abiellumisel eelmisest abielust pärit lastele vara kindlustamine. Eestimaa alammaakohtu koosseisu kuulusid eesistujana Eestimaa rüütelkonna peamees, liikmeteks meeskohtunikud, adrakohtunikud, assessorid – kokku 14 isikut ning otsustuskvoorumiks oli vajalik vähemalt 7 liikme osavõtt ja allkiri otsusel. Alammaakohtu istungeid peeti Eestimaa rüütelkonna hoones Tallinnas Toompeal. 19. sajandi II poolel koosnes Eestimaa alammaakohus ehk maavaeslastekohus vastavalt 1845. aasta Balti provintsiaalseadustikule (BPS) rüütelkonna peamehest, kolmest meeskohtunikust, kuuest meeskohtu assessorist ja neljast adrakohtunikust kaasistujatena. Alammaakohus arutas vaidlusi ja võlanõudeid, mille väärtus ei ületanud 60 rubla. Kohtule allusid aadlikud, vaimulikud, riigi- ja rüütelkonna ametnikud. Alammaakohus oli ka aadlike ja teiste vabade isikute eestkoste- ja hoolekandekohus. Apellatsiooniinstantsiks alammaakohtu tegevuse üle oli Eestimaa ülemmaakohus. Eestimaa kubermangu kohtukorraldus Eestimaa ülemmaakohus Friedrich Georg von Bunge, Geschichte des Gerichtswesens und Gerichtverfahrens in Liv-, Est- und Curland., Reval: Franz Kluge 1874. Digitaalselt, seite 168 Eestimaa alammaakohus, eha.ee
Flower

"Flower" on PlayStation 3 arvutimäng. Selle lõi arvutimängufirma Thatgamecompany, kujundasid Jenova Chen ja Nicholas Clark ning seda esitleti 2007. aastal Tokyo Game Show'l. "Flower" jõudis müüki 12. veebruaril 2009 PlayStation Networki kaudu. Mäng seostub Cheni ja Thatgamecompany eelmise mänguga "flOw". Mängija suunab tuult, mis lennutab lille õielehte. Lilledele lähedale lennates hakkavad õielehte järgima teised õielehed. Samuti võib see mõjutada mängumaailma, näiteks tuua värve seni surnud väljadele või panna käima tuuleveskid. Mängus pole teksti ega dialoogi, tegevus areneb peamiselt pildi ja emotsioonide kaudu. "Flower" pidi äratama mängijas eelkõige positiivseid emotsioone, mitte pakkuma väljakutseid, vaid "lõbu". Chen leidis, et meelelahutuse, sealhulgas arvutimängude põhieesmärk on mõjutada publiku tundeid ning enamiku mängude emotsiooniskaala on piiratud. Meeskond suhtus mängu kui kunsti, eemaldades sellest elemendid, mis ei tekitanud mängijais soovitud reaktsioone. Vincent Diamante muusika vastab dünaamiliselt mängija tegevustele ja on kooskõlas mängus arenevate emotsioonidega. Arendajate üllatuseks pälvis "Flower" kriitikute heakskiidu. Arvustajad ülistasid mängu muusikat, kujundust ja kasutajaliidest, nimetades seda ainulaadseks ja haaravaks emotsionaalseks kogemuseks. Arvutimängude auhinnaüritusel Spike Video Game Awards nimetati "Flower" 2009. aasta parimaks sõltumatu tootja mänguks ning Academy of Interactive Arts and Sciences andis sellele auhinna "Casual Game of the Year".
Valitsusasutiste tegevus

"Valitsusasutiste tegevus" oli Eestis 1930. aastail välja antud ametlik väljaanne. See sisaldab Vabariigi Presidendi Kantselei, Riigikantselei, Riigikontrolli, ministeeriumide ja riiklike ettevõtete iga-aastasi tegevusaruandeid. Raamatu esimene köide anti välja 1934. aastal Vabariigi Valitsuse 23. märtsi 1934 otsuse alusel ja käsitleb aastaid 1918–1934. Järgmised köited anti välja iga eelarveaasta (1. aprillist kuni järgmise kalendriaasta 31. märtsini) järel, viimane 1939. aastal. http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700257154&img=era0031_002_0000294_00170_t.jpg&tbn=1&pgn=9&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=171e53d63fd1f17309f231106eac7471
Amtsblatt des Generalkommissars in Reval

Amtsblatt des Generalkommissars in Reval oli Tallinna kindralkomissari ametlik teadeteleht, mis ilmus aastail 1942–1944. Teadetelehes on kõrvuti veergudes avaldatud kindralkomissari poolt välja antud määruste ja teiste aktide saksa- ja eestikeelsed tekstid. Lahkumineku korral on määrav saksakeelne tekst. Amtsblatt des Generalkommissars in Reval 1942.
Kõlu jõgi

Kõlu jõgi (ka Partsi oja, Partsi jõgi) on jõgi Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. See saab algust Kukka soost lõunas Partsi küla territooriumil, voolab kirde poole läbi Kõlunõmme, läbib Hopi järve ja suubub Suursadama juures merre. Kõlu jõgi keskkonnaportaalis
Udora

Udora võib tähendada mitut asja: Udora on perekonna vesikatk ladinakeelne nimi Udora rajoon Komimaal Udora, küla Ontario provintsis Kanadas
Palade–Kõlunõmme tee

Palade–Kõlunõmme tee (registrinumbriga 12108) on kõrvalmaantee Hiiumaal Hiiumaa vallas. Tee pikkus on 5,4 km. Tee saab alguse Palade külas Heltermaa–Kärdla–Luidja maanteel, kulgeb läbi Lõbembe, Kukka ja Kõlunõmme küla ning lõpeb Partsi–Kuri teel Kõlunõmme, Harju ja Partsi küla piirpunktis.
Ellen Liiger

Ellen Liiger (26. juuni 1918 Tallinn – 4. august 1987 Tallinn) oli eesti näitleja. Ellen Liiger lõpetas aastal 1937 Tallinna I Tütarlaste Gümnaasiumi ja aastal 1941 Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli. Ta hakkas aastal 1924 mängima lasteosi teatris Estonia. Aastatel 1941–1960 ja 1967–1987 töötas ta Eesti Draamateatris ning 1960–1966 teatris Vanemuine. Lisaks oli ta Tartu Riiklikus Ülikoolis, Tallinna Pedagoogilises Instituudis ja Draamateatri õppestuudios lavapedagoog. Tema poolvend Arnold Liiger (1902–1944) ja vend Eduard Liiger (1907–1977) olid näitlejad teatri Estonia abikoosseisus. Ta oli abielus Ilmar Tammuriga. Nende tütar on kiirabiarst Mare Liiger. 1955 – Eesti NSV teeneline kunstnik 1957 – Eesti NSV rahvakunstnik 1924 Thaddäus Rittner "Hundid ööl" 1928 August Kitzberg "Libahunt" (väike Tiina) 1931 Erich Kästner "Väikesed salapolitseinikud" (Lilli Leevike) 1941 Ferenc Herczeg "Gyurkovicsi 7 tütart" (Mici) 1942 Max Halbe "Lõikuspüha" (Eva-Maria) 1943 Henrik Visnapuu "Raha lauale" (Liselotte) 1942 George Bernard Shaw "Pygmalion" (Eliza) 1947 Konstantin Simonov "Päevad ja ööd" (Anja) 1947 Nikolai Pogodin "Kremli kellad" (Maša) 1949 Aleksandr Suhhovo-Kobõlin "Kretšinski pulm" (Lidotška) 1949 Nikolai Gogol "Revident" (Marja Antonovna) 1951 Tammsaare/Andres Särev "Vargamäe" (Maret) 1951 Anton Tšehhov "Onu Vanja" (Sonja) 1952 Deniss Fonvizin "Äbarik" (Sofja) 1953 Maksim Gorki "Päikese lapsed" (Liisa) 1954 Mihhail Lermontov "Maskeraad" (Niina) 1954 August Kitzberg "Libahunt" (Tiina) 1955 Aadu Hint/Andres Särev "Kaugatoma kuningas" (Mare) 1955 Tammsaare "Kuningal on külm" (Angela) 1955 Lev Tolstoi "Elav laip" (Liisa) 1956 Egon Rannet "Südamevalu" (Mari-Elts) 1957 George Bernard Shaw "Südamemurdumise maja" (Ellie) 1958 Maksim Gorki "Jegor Bulõtšov ja teised" (Aleksandra) 1960 Molière "Amphitryon" (Alkmene) 1964 Bertolt Brecht/Kurt Weill "Kolmekrossiooper" (Polly) 1964 Ardi Liives "Trepp" (Teine reisija) 1967 Viktor Rozov "Vilistlased" (Agnia) 1969 Mihhail Šatrov "30. august" (Krupskaja) 1971 Anton Tšehhov "Ivanov" (Avdotja Nazarovna) 1971 George Bernard Shaw "Ei või iial teada" (Margaret Landfrey) 1973 István Örkény "Kassimäng" (Paula) 1979 August Kitzberg "Tuulte pöörises" (Anu) 1980 Leonid Andrejev "Inimese elu" (Teenija-vanaeit) 1983 Jaan Kruusvall "Pilvede värvid" (tädi Elfriede) 1984 Jaan Kross "Keisri hull" (Maali, Anna ema) 1986 Clare Boothe "Naised" (Mary ema, proua Morehead) Lilian Kirepe "Eesti NSV rahvakunstnik Ellen Liiger" Tallinn, 1968 "Ma tahan mängida", koostanud Karin Kask, 2018 (kogumik intervjuudest Ellen Liigerilt ja teistelt tema kohta) Inna Taarna "Draamateatri kuus tippnäitlejannat" Tallinn, 2010
Hiina Vabariigi ja Venezuela suhted

Hiina Vabariigi ja Venezuela suhted on peaaegu olematud alates 1974. aastast, mil Venezuela tunnustas Hiina Rahvavabariiki. Pärast Hugo Cháveze valimist Venezuela presidendiks 1999. aastal on halvenenud ka seni püsinud mitteametlikud suhted. Diplomaatilised suhted kahe riigi vahel loodi 1944. aastal. Septembris 1949 evakueerus Venezuela esindaja José Manuel Ferrer koos Hiina Vabariigi valitsusega Taiwani saarele. 1966. aastal ülendasid osapooled vastastikku oma esindajad suursaadikuteks. 1974. aastal lõpetas Venezuela diplomaatilised suhted Hiina Vabariigiga ja sellest alates on Hiina Vabariigil Venezuelas ainult mitteametlik esindus.
Hiina Vabariigi suhted Lõuna-Aafrika Vabariigiga

Hiina Vabariigi diplomaatilised suhted Lõuna-Aafrika Vabariigiga loodi 1949. aastal ja need kestsid kuni 1997. aastani. Pärast Hiina Vabariigi väljaheitmist Ühinenud Rahvaste Organisatsioonist riikidevahelised suhted tihenesid, sest mõlemad asjaomased riigid olid rahvusvaheliselt tõrjutud ja pidasid oma eesmärgiks kommunismivastast võitlust. 1976. aastal ülendati konsulaadid vastastikku suursaatkondadeks. Sõjaline ja majanduslik koostöö oli tihe. President Pieter Willem Botha külastas korduvalt Hiina Vabariiki.
Puńsk

Puńsk (leedu keeles Punskas) on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Sejny maakonnas. Puńskis on 1050 elanikku ja neist umbes 80% on leedulased. Asula asub 5 kilomeetri kaugusel Poola-Leedu piirist. Puńsk sai linnaõigused 1647. aastal, kuid kaotas need 1852. aastal. Puńsk kuulub Poolale aastast 1920. Kuni Teise maailmasõjani oli Puński elanikkonna enamus juudi rahvusest. Praegu meenutab juudi enamust vaid surnuaed. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/062013909042-0766251?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 6.10.2022. Puńsk Encyklopedia PWN Puński koduleht
Jugorsk

Jugorsk on linn Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas. 1962. aastal, kui käis Ivdel–Obi raudtee ehitus, oli asutatud Komsomolski alev. 1992. aastal sai alevist Jugorski linn. "Venemaa Statistikaamet". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2015. Vaadatud 7. jaanuaril 2015. Jugorski koduleht
Roheline revolutsioon

Roheline revolutsioon oli 1940.–1970. aastate lõpuni arengumaades toimunud põllumajandustoodangu järsk suurendamine. Rohelise revolutsiooni tegi võimalikuks uute ja produktiivsete taimesortide (eeskätt teraviljasortide) kasutuselevõtt. Rohelise revolutsiooni isaks on nimetatud USA agronoomi Norman Borlaugi, kes sai oma töö eest 1970. aastal Nobeli rahuauhinna. Ehkki uued sordid suurendasid tootlikkust paljudes põllumajandusharudes, toimus see ebavõrdsuse ja maata elanikkonna hulga suurenemise ning keskkonnakahju hinnaga. Roheline revolutsioon näitas selgesti, et tehnoloogialahendused ei saa toimida sotsiaal- ja majanduskeskkonnast lahus. mahepõllumajandus taimekaitse tööstusrevolutsioon Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 22.08.2011)
Kreem riisikas

Kreem riisikas (varem ka karvane riisikas; Lactarius pubescens) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik. Tegu on üleni takerkarvase kreemja kübaraga riisikaga, mis kasvab sageli kaskede all mineraalpinnasel. Sarnaneb kaseriisikaga, kuid kreemi riisika kübar on vöötideta. Kreem riisikas andmebaasis eElurikkus Kreem riisikas andmebaasis eElurikkus
Lepariisikas

Lepariisikas (Lactarius lilacinus) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik. Ainult leppade läheduses kasvab üleni paksult viltja või liibuvalt viltjas-soomuselise lillakasroosa või pruunikasvioletse 3–6 cm läbimõõduga kübaraga, määrdunudkollaste või kreemide jalale külge kasvanud või lühidalt laskuvate eoslehekeste ja kübaraga ühte värvi, 2–5 cm kõrguse ja 0,5–1 cm läbimõõduga ning ärapühitava jahuja kirmega kaetud jalaga seen. Väga kibeda maitsega, kuid kupatatult söödav. Niitla, T., Jeletsky, E., Korzets, V. Korilase käsiraamat, Nõiaraamat, 2004, lk 70 Lepariisikas andmebaasis eElurikkus
Hallipiimane riisikas

Hallipiimane riisikas ehk lodev riisikas (Lactarius vietus) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik. Hallipiimane riisikas on kaasikutes kasvav, väiksem, õhukeselihaline, hele- kuni tumehalli kübaraga (läbimõõt kuni 8 cm), sageli violetja tooniga, keskpaigas tumedam, vöötideta, limane. Eoslehekesed valkjaskollakad, tihti hallilaigulised või hallide tahkestunud piimatilgakestega. Jalg on kübarast veidi heledam, kuiv valge piimmahl muutub õhu käes halliks ja tahkestub tilkadena. Seen on toorelt kibe, nõrgalt mürgine, kuid kupatatult söödav. Hallipiimane riisikas on meie metsades üks sagedasemaid riisikaid üldse, ta viljakehad ilmuvad juba juulis ja me võime neid leida hilissügiseni. Hallipiimane riisikas andmebaasis eElurikkus Hallipiimane riisikas andmebaasis eElurikkus
Deem

Deem (kreeka sõnast demos 'rahvas') ehk elementaarpopulatsioon ehk mikropopulatsioon ehk lokaalpopulatsioon on ühe liigi isendite suhteliselt lühiajaline ja ebapüsiv kogum, populatsiooni territoriaalstruktuuri elementaarrühmitis. Mingi liigi deemid on üksteisega ruumiliselt lahus (erinevalt metapopulatsioonist, kus osapopulatsioonid on ühenduses). Metapopulatsioon Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus
Leo Esaki

Leo Esaki (õieti Reona Esaki, jaapani keeles 江崎 玲於奈; sündinud 12. märtsil 1925 Ōsakas) on jaapani füüsik, Nobeli auhinna laureaat. Aastal 1973 sai ta tunneliefektil põhineva tunneldioodi leiutamise eest Nobeli füüsikaauhinna. 1974 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1976 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks (inseneriteaduste sektsioon) 1977 – valiti USA Inseneriakadeemia välisliikmeks 1994 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1998 – Jaapani auhind Leo Esaki Nobeli auhinna lehel
Alapajevsk

Alapajevsk on linn Venemaal Sverdlovski oblastis, Alapajevski linnaringkonna keskus. Linn asub Neiva ääres 160 km Jekaterinburgist kirdes. Asulat on esmamainitud 1639. aastal. Linnaõigused sai 1781. aastal. 18. juulil 1918 tapsid bolševikud linnas keiserliku perekonna sugulasi ja viskasid nad kaevandusšahti. Q126719912
Franco Frattini

Franco Frattini (14. märts 1957 – 24. detsember 2022) oli Itaalia poliitik, partei Popolo della Libertà liige, Itaalia Riiginõukogu president 28. jaanuarist 2022 kuni 24. detsembrini 2022. Poliitikukarjääri alustas Frattini Itaalia Sotsialistlikus Parteis. 1996. aastal valiti ta Forza Italia nimekirjas parlamenti. 1995–1996 regionaalminister; 1996–2001 parlamendi liige; 2001–2002 avaliku halduse minister; 2002–2004 välisminister; 2004–2008 Euroopa Komisjoni õiguse, vabaduse ja turvalisuse volinik; 2008–2011 välisminister
Kukka soo

Kukka soo on soo Hiiumaa kirdeosas, Partsi, Palade, Lõbembe, Kukka ja Kõlunõmme küla vahel. Valdav osa Kukka soost paikneb Kukka maastikukaitsealal.
2011. aasta Lõuna-Osseetia presidendivalimised

2011. aasta Lõuna-Osseetia presidendivalimiste esimene voor toimus 13. novembril. 27. novembril toimunud teise vooru pääsesid Anatoli Bibilov ja endine haridusminister Alla Džiojeva. Džiojeva kogus teises voorus valimiskomisjoni poolt avaldatud esialgsetel andmetel 56,7% häältest. Keskvalimiskomisjon tunnistas valimised üksmeelselt toimunuks, kuid 29. novembril tühistas ülemkohus Bibilovi kaebuse alusel valimistulemused ja määras valimiste uueks toimumisajaks 25. märtsi 2012. Parlament (teistel andmetel valitsus) keelas seejärel Džoijeval järgmises valimisvoorus osalemise. Kandidaatide registreerimine lõppes 8. oktoobril. Senine president Eduard Kokoitõ kandideerida ei saanud, sest põhiseadus ei lubanud üle kahe järjestikuse ametiaja. Ajalehe Kommersant andmetel kavatses Venemaa valimistel juba varakult toetada Lõuna-Osseetia erakorraliste olukordade ministrit Anatoli Bibilovit ja mitte anda Kokoitõle võimalust aidata võimule oma protežee. Kreml ei olnud nimelt rahul Moskva poolt Lõuna-Osseetia taastamistöödeks eraldatud raha kuritarvitamisega Kokoitõ poolt. Väidetavasti oleks Kokoitõ soovinud ametisse jääda ja muuta selle võimaldamiseks konstitutsiooni, kuid Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni juht Sergei Narõškin laitis selle korduvalt maha. Kokoitõ võimalused tuhmusid veelgi, kui üks mõjuvõimsamaid toetajaid Venemaa võimuringkondades, FSB asedirektor Vjatšeslav Ušakov, 2011. aasta veebruaris ametist priiks lasti. 4. mail 2011 tegi initsiatiivgrupp ettepaneku viia läbi referendum Kokoitõle uue ametiaja võimaldamise küsimuses, kuid 14. juunil teatas ülemkohus, et ei anna selleks luba. Venemaa president Dmitri Medvedev väljendas Bibilovile avalikult toetust ja kohtus temaga valimiste teise vooru eel. Valimiste teise voor esialgste tulemuste avaldamise järel esitas Bibilov protesti, milles väitis, et Džiojeva toetajad hirmutasid valijaid ja ostsid hääli. Riigiduuma liikmest valimisvaatleja Konstantin Širšov andis ülemkohtule tunnistuse, mille kohaselt tegid Džiojeva toetajad valimisjaoskondades illegaalset kampaaniat. Džiojeva ülemkohtu otsust ei aktsepteerinud ja kuulutas end võitjaks. Ta teatas uue valitsusnõukogu moodustamisest ja kutsus oma toetajaid tänavatele. Lõuna-Osseetia peaprokurör nimetas tema tegevust ebaseaduslikuks ja süüdistas teda "värvilise revolutsiooni" õhutamise katses. Venemaa välisministeerium kutsus kõiki asjaosalisi Lõuna-Osseetia võimude otsust austama. Kordusvalimised toimusid 25. märtsil 2012. Presidendikandidaadid pidid tegema osseedi ja vene keele eksami. http://karachaevo-cherkesia.kavkaz-uzel.ru/articles/191838/[alaline kõdulink] http://kommersant.ru/doc/1753539 http://www.rferl.org/content/south_ossetia_annuls_second_round_of_presidential_voting/24405958.html Lõuna-Osseetia presidendikandidaadid hakkavad kirjutama etteütlust
DOCOMOMO International

DOCOMOMO International (lihtsustatult DOCOMOMO) on ülemaailmne 20. sajandi arhitektuuri dokumenteerimise ja kaitse organisatsioon-võrgustik, mille ametlik nimi on International Working Party for Documentation and Conservation of Buildings, Sites and Neighborhoods of the Modern Movement ('Ülemaailmne Moodsa Arhitektuuri Dokumenteerimise ja Rahvusvaheline Moodsa Arhitektuuripärandi Kaitse Organisatsioon'). DOCOMOMO International asutati 1988. aastal Eindhovenis (Hollandis). Hiljem see organisatsioon tegutses Pariisis, aastal 2010 asuti ümber Barcelonasse. Eesti DOCOMOMO töögrupp loodi 1992. aastal samal aastal Saksamaal Dessaus Bauhausi hoones toimunud Rahvusvahelise liikumise DOCOMOMO teisel konverentsil. Töögruppi kuulusid Krista Kodres, Karin Hallas-Murula ja Mart Kalm. Tänaseks on töögrupp kasvanud 10 inimeseni. 1995. aastal koostas DOCOMOMO Eesti töögrupp Eesti arhitektuuri 100 väärtuslikuma hoone nimestiku. Üheksa 20. sajandi Eesti tippehitist esitas töögrupp lisamiseks rahvusvahelisse DOCOMOMO registrisse. DOCOMOMO arhitektuurimuuseum.ee DOCOMOMO koduleht
Institution of Structural Engineers

Institution of Structural Engineers (inglise keelest 'konstruktorite institutsioon'; lühendatult IStructE) on ehituskonstruktorite assotsiatsioon. Tänapäeval ühendab liikmeid enam kui 105 riigist. Peakorter asub Londonis. 1908. aastal asutati Londonis Betooni instituut (Concrete Institute), mis 1922. aastal nimetati see ümber Institution of Structural Engineers'iks. Institutsioonil oli 1925. aastal 1700 liiget, mis tänaseks on kasvanud 23 600-ni. IStructE annab välja mitmeid auhindu, mainekaim neist on: IStructE kuldmedal (IStructE Gold Medal) ICE ametlik koduleht
IStructE kuldmedal

IStructE kuldmedal (inglise keeles IStructE Gold Medal) on Institution of Structural Engineers'i mainekaim autasu panuse eest insenerikonstruktsioonide arengusse.
Félix Candela

Félix Candela Outeriño (27. jaanuar 1910 Madrid, Hispaania – 7. detsember 1997 Durham, Põhja-Carolina, USA) oli Hispaania ja Mehhiko arhitekt, kes on andnud märkimisväärse panuse Mehhiko arhitektuuri arengusse. Ta lõpetas 1935. aastal Madridis arhitektuurialase tehnikakõrgkooli Escuela Técnica Superior de Arquitectura de Madrid. Hispaania kodusõjas sõdis ta vabariiklaste poolel. Pärast Franco võitu emigreerus ta 1939. aastal Mehhikosse. Ta oli aastatel 1953–1970 Mehhiko Rahvusliku ülikool ja 1971–1978 Chicago Illinoisi ülikooli professor. Candela on loonud unikaalseid koorikehitisi, millest enamik on rajatud hüperboolsete paraboloidide teravmeelsele kasutamisele. 1950. aastate algul projekteeris ta Mehhikos Cuernavacas restorani ja mambo tantsusaali hotellis El Hotel Casino de la Selva, kus ta koorikkatte lahendas hüperboolse paraboloidpindadena. Sarnast lahendust kasutas Candela oma loomingus hiljem veel mitmel korral. Mehhikos Méxicos Xochimilcose veepargi keskele projekteeris ta restorani, mis oma kujult sarnaneb kaheksalelehelise paraboloididest koosneva õiega. ([1] [2], ehitis valmis 1958) Kaarja katuse ehitamiseks oli Candela – üheaegselt arhitekt, insener ja ettevõtja – loonud väga ökonoomse meetodi. 2002. aastal avati Kataloonias Valencias Kunsti- ja teaduslinnaku ühe kompleksina L'Oceanogràfic. See projekteeriti Candela juhtimisel veel tema eluajal (suri 1997). 1960 – IStructE kuldmedal Encyclopedia of 20th Century Architecture. London: Thames and Hudson Ltd, 1986, lk 237–239 Hubert Matve. Ehitus läbi aegade. Tallinn: Valgus, 1976, lk 188 Jan Gympel. Arhitektuuri ajalugu. Tallinn: Koolibri, 2006, lk 100
Koorikbetoon

Koorikbetoon ehk raudbetoonkoorikkonstruktsioon on raud- või pingbetoonist valmistatud pindkandja (koorik), mida tavaliselt kasutatakse ehituses suureavaliste ruumide katmiseks. Koorikkonstruktsioonide eeliseks võrreldes teiste tarindiliikidega on väiksem omakaal ja vastavalt väiksem materjali kulu. Väike paindedeformatsioon on kooriku ruumilise töötamisviisi peamine tunnus. Allikas: Positiivse pinnakõverusega betoonkoorikud liigituvad omakorda sfäärilise ja elliptilise pinnakõverusega koorikuteks. Sfäärilisi betoonkoorikuid nimetatakse ka raudbetoonkupliteks. Elliptilise pinnakõverusega on näiteks laialt levinud lamedad positiivse kõverusega koorikud (sisuliselt lamedad kuplid ristkülikukujulisel põhiplaanil), mille üks näide on Tallinna vesilennukite angaaride koorikkuplid. Negatiivse pinnakõverusega koorikbetoonidest on levinud põhiliselt hüperboolse pinnakõverusega koorikbetoonid. Nullkõverusega koorikbetoonidest on levinud põhiliselt silindrilised koorikbetoonid. Kuid ka koonuspinnaga koorikbetoonid liigituvad siia. Heinrich Laul. Raudbetoon. 2. köide. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1962, lk 175–185 Tehnikaleksikon. Tallinn: Valgus, 1981, lk 225
Mälestis

Mälestis on ajaloolise, teadusliku, kultuurilise väärtusega või loodusväärtuslik objekt. Mälestised võivad kuuluda muinsuskaitse või looduskaitse alla või mälestiste säilitamisega tegelevale organisatsioonile. Kultuurimälestis Loodusmälestis Eesti muinsuskaitseseaduses on eristatud vastavalt kinnis- ja vallasasjadeks liigitamisele kinnis- ja vallasmälestisi. Veneetsia harta
2011. aasta Läti parlamendivalimised

2011. aasta Läti parlamendivalimised toimusid 17. septembril. Valimised toimusid vastavalt 23. juulil 2011 toimunud referendumile, kus kiideti heaks president Valdis Zatlersi algatatud Läti Seimi laialisaatmine. 29. juulist 18. augustini registreerus valimistele 13 parteid ja valimisliitu. Nimekirjadesse oli kantud 1 532 851 valmisõiguslikku kodanikku. Valimas käis 903 470 inimest ehk 60,55% valimisõiguslikest kodanikest. Koosmeele Keskus Ühtsus Roheliste ja Talurahva Liit Rahvuslik Liit Kõik Läti Eest! – Isamaale ja Vabadusele/LNNK Presidentaalse Vabariigi Eest LPP/LC Inimõiguste Eest Ühtses Lätis Läti Sotsiaaldemokraatlik Töölispartei Tautas kontrole Zatlersi Reformipartei Pēdējā partija Kristlik-Demokraatlik Liit "Brīvība. Brīvs no bailēm, naida un dusmām" Eelmise koosseisu liikmetest valiti tagasi 63 seimi liiget. Valimiste tulemusena moodustasid valitsuse Zatlersi Reformipartei, Ühtsus ja Rahvuslik Liit Kõik Läti Eest! – Isamaale ja Vabadusele/LNNK. Pärast valimisi lahkus Zatlersi Reformiparteist 6 seimi valitud inimest, mistõttu valitsuskoalitsioonil on seimis 50 kohta 100st. 2010. aasta Läti parlamendivalimised 2014. aasta Läti parlamendivalimised http://www.cvk.lv/