laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Qābūs ibn Sa‘īd

Qābūs bin Sa‘īd Āl 'Bū Sa‘īd (ka Qābūs ibn Sa‘īd; 18. november 1940 Salāla – 10. jaanuar 2020) oli Omaani sultan 1970–2020. Qābūs oli sultan Sa‘īd bin Taimuri ja tema abikaasa, printsess Mazoon al-Mashani ainus poeg. Ta omandas alghariduse kodukohas ja põhihariduse Indias Punes. 16-aastaselt saadeti ta õppima Inglismaale. 20-aastaselt astus ta Sandhursti sõjaväeakadeemiasse ja teenis Briti armees, hiljem õppis kodumaal ajalugu ja kultuuri. Ta sai võimule sisesegaduste järel, kui tema isa loobus troonist. Kaost põhjustasid kommunistlikud sissid, keda toetas Lõuna-Jeemen. Qābūs suutis nende mässu Dofharis maha suruda ja suhtus neisse leebelt, andes neile peagi amnestia. Seejärel hakkas ta riiki järk-järgult reformima, asendades senised islamiseadused läänelikega ja rajades moodsa meditsiinisüsteemi. Ka majanduses on Omaan tema ajal saavutanud silmapaistvat edu: kuigi riigi elatustase ei küündi Saudi Araabia ega Kuveidi tasemele, on tegu ühe Lähis-Ida jõukaima riigiga. Qābūs oli sügavalt usklik mees ja rajanud oma raha eest üle 2000 mošee. Aastal 2001 valmis Omaanis maailma suurim mošee, milles asub maailma suurim käsitsi tehtud vaip. Viimasel ajal oli Qābūs teinud demokraatlikke reforme, kehtestades üldise (nii meestele kui naistele) valimis- ja kandideerimisõiguse. 2003 toimusid Omaanis esmakordselt vabad valimised, kus valiti parlamendi alamkoda. Reformidele vaatamata on sultanile jäänud sisuliselt absoluutne võim, kuid enamik omaanlastest on tema riigile eduka poliitika heaks kiitnud. 1976 abiellus ta oma onutütrega, kuid abielu lahutati peagi. Tal ei olnud lapsi, mistõttu ei olnud selge, kes pärib sultanaadi. Vastavalt Omaani põhiseadusele valib uue sultani perekonnanõukogu. Sultan koostas kirja, milles ütles, keda soovib enda järeltulijana näha, aga vastavalt Omaani põhiseadusele avatakse see kiri ainult sel juhul, kui perekonnanõukogu ei jõua uue sultani valimisel ühismeelele. Isaliinis olid tema lähimad sugulased tema onupojad.
Claudia Leitte

Claudia Cristina Leite Inácio Pedreira (sündinud 10. juulil 1980 São Gonçalos) on Brasiilia laulja.
Skeleton 2014. aasta taliolümpiamängudel

Skeleton 2014. aasta taliolümpiamängudel toimus 13.–15. veebruaril Sanki kelgutamiskeskuses. Skeletoni võistlused toimusid samal rajal, kus selgitasid olümpiavõitja ka bobisõitjad ja kelgutajad. Skeleton on olümpiaprogrammis juba 1928. aastast ning olümpiavõitja selgitati sel alal ka 1948. aastal. Uuesti lülitati skeleton olümpiaprogrammi Salt Lake Citys 2002. aastal. Skeletonis jagatud medalid riigiti. Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 27 Olümpiavõitja 2010: Jon Montgomery, Kanada Ametlikud tulemused Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 20 Olümpiavõitja 2010: Amy Williams , Suurbritannia Ametlikud tulemused Skeleton OM-i leheküljel
Schumani paraad

Schumani paraad on igal aastal Poola pealinna Varssavi tänavatel toimuv rongkäik, millega tähistatakse Euroopa päeva. See on mai alguses toimuvate Poola Euroopa kohtumiste viimane üritus. Schumani paraad toimub alates 1999. aastast reeglina 9. mail tähistatavale Euroopa päevale järgneval laupäeval. Paraadi korraldab Euroopa Liidu toetajate ja entusiastide valitsusväline ja mittepoliitiline organisatsioon Poola Robert Schumani fond koos partneritega. Rongkäik liigub Lossiväljakul, Krakowskie Przedmieście tänaval ja Nowy Świati tänaval. Pärast rongkäigu lõppu on võimalik külastada Lossiväljakult Hooveri väljakuni ulatuvat "Euroopa küla", kus Robert Schumani fond ja teised institutsioonid teavitavad külastajaid Euroopaga seotud teemadel. On võimalik vestelda asjatundjatega ning osaleda Euroopa Liidu teemalistel võistlustel ja viktoriinidel. Paraad propageerib Euroopa Liidu integreerimist, tutvustab sellega seotud teemaderingi ning esitleb atraktiivsel kujul eelkõige seda, mis on ühine kõigile Euroopa Liidu liikmesriikidele ja rahvastele. Paraad on populaarne Varssavi ja kogu Poola elanike ning teistest Euroopa Liidu riikidest pärit turistide hulgas. 2013. aasta paraadist võtsid osa poolakast Euroopa Komisjoni eelarvevolinik Janusz Lewandowski ning endine Poola peaminister Tadeusz Mazowiecki. 2013. aasta paraadi keskne teema oli eurole üleminek Poolas, mida küsitluste järgi enamik Poola elanikke ei poolda. Schuman’s Parade (May), en.poland.gov.pl, vaadatud 21.02.2014 Hello, Europe! The Schuman Parade, 12. mai 2012, vaadatud 06.04.2014. 14th Schuman Parade takes place in Warsaw, 11. mai 2013, vaadatud 21.02.2014 Poola Robert Schumani fond
Daniela Mercury

Daniela Mercuri de Almeida Verçosa (sündinud 28. juulil 1965) on Brasiilia laulja.
G. W. Bailey

George William Bailey (sündinud 27. augustil 1944 Port Arthuris Texases) on USA filminäitleja. Ta on mänginud filmisarjas "Politseiakadeemia" (osades 1, 2, 4, 5, 6 ja 7). IMDb link puudub G. W. Bailey andmekogus IMDb (inglise)
AFI

AFI (A Fire Inside) on USA-s 1991. aastal loodud rokkansambel. Ansamblil on ilmunud üksteist stuudioalbumit. Bänd sai alguse keskkoolis kui Davey Havok, Mark Stopholese ja Vic Chalker tahtsid bändi alustada, kuid neil oli mõningaid probleeme ning kõige suurem neist oli trummari puudumine. Mark soovitas bändi oma sõpra Adam Carsonit. Keegi eriti ei teadnud, kuidas pille mängida, kuid nad teadsid, et Daveyl on hea hääl ja Adamil olid trummid. Mark õppis ära kitarri ja Vic õppis ära bassi. Pärast keskkooli lõpetamist läks bänd lahku. Meeldejäävas bändi kokkutulekus, mille korraldas üks nende klassikaaslane, mängisid nad Phoenix Theatre'is mõnesajale fännile. Nad otsustasid uuesti ühineda ja plaadi teha. 1995. aastal lasi Wignut Records välja plaadi "Answer That and Stay Fashionable". "Very Proud Of Ya" tuuri ajal lahkus bändist nende bassist ja ta asendati Hunter Burganiga. Salvestati album "Shut Your Mouth And Open Your Eyes". Hiljem paluti Markil seletamatutel põhjustel bändist lahkuda ja ta asendati praeguse kitarrist Jade Pugetiga, kes oli bändiliikmete hea sõber keskkoolist saadik. Jade Puget ja Davey Havok on loonud AFI kõrvalt oma enda bändi, mis kannab nime Blaqk Audio. Tegemist on elektroonilise muusikaga. AFI stiil on pidevalt muutunud. AFI oli algselt hardcore punk ansambel. Nende esimesed kolm albumit "Answer That and Stay Fashionable" (1995), "Very Proud of Ya" (1996), "Shut Your Mouth and Open Your Eyes" (1997) on liigitatud hardcore punk stiili alla. AFI neljandat albumit "Black Sails in the Sunset" (1999) ja sellele järgnenud "The Art of Drowning" (2000) on kirjeldatud horror punk stiilina. AFI 2003. aasta album "Sing the Sorrow" kuulub post-hardcore ja emo stiilide alla. Decemberunderground (2006) hõlmab alternatiivrokk, post-hardcore ja emo muusikastiile. Nende 2009. aasta albumit "Crash Love" on liigitatud alternatiivrokk ja pop rock stiilide alla. Davey Havok – vokaal Jade Puget – kitarr Hunter Burgan – basskitarr Adam Carson – trummid "Answer That and Stay Fashionable" (1995) "Very Proud of Ya" (1996) "Shut Your Mouth and Open Your Eyes" (1997) "Black Sails in the Sunset" (1999) "The Art of Drowning" (2000) – (US #174) "Sing the Sorrow" (2003) – (US #5) "Decemberunderground" (2006) – (US #1) "Crash Love" (2009) – (US #12) "Burials" (2013) "AFI" (2017) "Bodies" (2021) "I Heard a Voice – Live from Long Beach Arena" (2006) "The Days of the Phoenix" (2001) "Girl's Not Grey" (2003) "The Leaving Song Pt. II" (2003) "Silver and Cold" (2003) "Miss Murder" (2006) "Love Like Winter" (2006) "The Missing Frame" (2007) "Carcinogen Crush" (2007) "Medicate" (2009) "Beautiful Thieves" (2009) "I Hope You Suffer" (2013) "17 Crimes" (2013) "A Deep Slow Panic" (2014) "Snow Cats" (2016) "White Offerings" (2016) "Hidden Knives" (2017) "Get Dark" (2018)
Steve Guttenberg

Steven Robert Guttenberg (sündinud 24. augustil 1958) on USA näitleja ja koomik. Ta sai tuntuks 1980. aastatel, mängides peaosi filmides "Politseiakadeemia" ning "Kolm meest ja beebi".
Õunapuu (perekonnanimi)

Õunapuu on eesti perekonnanimi. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga on Eestis perekonnanimi Õunapuu 340 mehel ja 353 naisel. Perekonnanimede levikult on Õunapuu meeste puhul 127. ja naiste puhul 134. kohal. Perekonnanimi Õunapuu on levinuim Jõgeva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 18,17. Agor Õunapuu, eesti ettevõtlusspetsialist Alfred Õunapuu, eesti kodu-uurija (1922–) Anton Õunapuu, eesti skaut ja kehalise kasvatuse õpetaja (1887–1919) Anu Õunapuu, eesti muusikapedagoog Anu Õunapuu, eesti tõlkija Arnold Õunapuu, eesti advokaat (1902–1942) Dagmar Õunapuu, eesti helilooja Eduard Johannes Õunapuu, eesti tõlkija (1874–?) Edvald Õunapuu, eesti harduskirjanik (1909) Eele Õunapuu, eesti bioloog (1984–) Enn Õunapuu, eesti informaatik (1949–) Ernst Õunapuu, Eesti sõjaväelane (1909–1942) Ervin Õunapuu, eesti kunstnik ja kirjanik (1956–) Harri Õunapuu, eesti poliitik (1947–) Heino Õunapuu (1909–1942) Jaan Õunapuu (1958–) Johannes Õunapuu, eesti koolimees (1888–1924) Juhan Õunapuu, Eesti kohtunik (1897–1980) Juta Õunapuu, eesti muusik Kai Õunapuu, eesti muusik Karl Õunapuu, eesti kodu-uurija Kethy Õunapuu Kristo Õunapuu, eesti illustraator Lauri Õunapuu, eesti muusik Lembit Õunapuu, eesti metoodik Madis Õunapuu, eesti maadleja ja sumomaadleja (1969–2012) Maret Õunapuu Marje Õunapuu Mati Õunapuu, eesti arhitekt Matti Õunapuu, eesti disainer (1945–) Meeli Õunapuu, eesti luuletaja (1934–) Piret Õunapuu, eesti etnograaf (1955–) Pärja Õunapuu, eesti metoodik Reeli Õunapuu, eesti ettevõtlusspetsialist Rein Õunapuu, eesti katoliku vaimulik (1957–) Riina Õunapuu, eesti pediaater Tauno Õunapuu, eesti matemaatik Tiina Õunapuu, eesti metoodik Tiiu Õunapuu, eesti filmidirektor Toivo Õunapuu, eesti kodu-uurija, aednik ja mesinik (1943–) Toom Õunapuu, eesti metoodik (1943–) Veera Õunapuu (1919–2016), eesti aktivist Kanadas Villem Õunapuu, eesti viiuldaja ja helilooja (1917-2007) https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Õunapuu[alaline kõdulink]
Puducherry liiduterritoorium

Puducherry (varem Pondicherry) on endistest Prantsuse koloniaalvaldustest moodustatud India liiduterritoorium. Hõlmab India edelarannikul asuva Mahé ning idarannikul Karaikali, Yanami ja Puducherry.
Gediminas

Gediminas (poolapäraselt Giedymin, valgevene Hiedymin või Hiedzimin), sündinud umbes 1275 – detsember 1341, oli Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürst 1316 kuni oma surmani. Teda peetakse Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi üheks edukamaks monarhiks. Suurvürst Gediminas suurendas Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriiki tunduvalt endiste Kiievi-Vene suurvürstiriigi alade arvelt (ühendati Leeduga Valge-Vene, Polotski vürstiriik (1307) Minsk, Pinsk (1318), Brest (1319), Mogiljov, Turov, Vitebsk (1330), Orša, Mozõr ja Ukrainas, Kiiev (1321) ning suutis tänu oskuslikule laveerimisele katoliikluse ja vene õigeusu vahel oma paganliku riigi säilitada. Gediminas arendas tunduvalt riigi majanduselu, rajades uusi linnu (sealhulgas Vilniuse) ning kutsudes sinna elama sakslasi. Tema vihaseimaks vastaseks jäi aga Saksa ordu. 1323. aastal levisid Euroopas kirjad, milles Gediminas teatas, et on valmis katoliku usku üle tulema, ning kutsus Leetu munki, kaupmehi ja käsitöölisi. Hiljem selgus aga, et suurvürst ei mõtlegi katoliiklusesse astumise peale ja tõenäoliselt oli tegemist Riias valminud võltsingutega. Samas võttis Gediminas kohale saabunud kaupmehed, käsitöölised ja mungad vastu ning elavdas nõnda oluliselt oma riigi majanduselu. Gediminas suri 1341. aastal lahingus ristirüütlitega saadud vana haava tõttu. Gediminas oli abielus kolm korda, ning kolmest abielust oli tal 7 poega ja 6 tütart. Enne oma surma (1341) jagas ta loodud suurvürstiriigi oma poegade vahel: Manvydas (leedupäraselt)/Monwid (poolapäraselt) (umbes 1300—1348) Kernavė ja Słonimi vürstiriik, Narimantas/Narymunt (poolapäraselt), (vene õigeusu ristinimi Gleb; umbes 1300—1348) — Polotski vürstiriik, Algirdas/Olgierd (poolapäraselt), (vene õigeusu ristinimi Dmitri; umbes 1296—1377) — Vitebski vürstiriik, hilisem Leedu suurvürst aastatel 1345–1377 Karijotas/Koriat (poolapäraselt), (vene õigeusu ristinimi Mihhail; umbes 1300- umbes 1362) — Novogrudoki vürstiriik Must-Venes, Liubartas/Lubart (poolapäraselt), (vene õigeusu ristinimi Dmitri; umbes 1300—1384) — Vladimiri, Lutski ja Volõõnia vürstiriik, Liubartas valitses ka hiljem (1340–1349) Galiitsia kuningriiki Kęstutis/Kiejstut (poolapäraselt), (vene õigeusu ristinimi Aleksandr) 1297—1382) — Žemaitija, Trakai ja Grodno, hilisem Leedu suurvürst aastatel 1381–1382. Kęstutise poeg Jogaila oli Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürst 1377–1381 ja 1382–1401 ning Poola kuningriigi kuningas 1386–1434, Władysław II Jagiełło nime all. Jaunutis/Jawnuta (poolapäraselt), (vene õigeusu ristinimi Ivan) — Vilnius, hilisem Leedu suurvürst aastatel 1341–1345. Narimantase, Algirdase ja Jaunutise järglastest moodustus Gediminaste dünastia. Gediminase tütred abiellusid: Maria, Tveri vürstiriigi vürsti Dmitriga Aldona, Poola kuninga Kazimierz IIIga Elzbieta, Masoovia vürsti Płocki Wenzeslausiga Eufemija, Galiitsia Boleslaw IIga. Gediminase loss ja Gediminase torn, Vilniuses
Zhangzhou

Zhangzhou (hiina keeles 漳州, pinyin: Zhāngzhōu) on ringkonna õigustega linn Hiinas Fujiani provintsis. Elanike arv on 4,8 miljonit. Zhangzhou jaguneb kaheks linnarajooniks, üheks maakonna õigustega linnaks ja kaheksaks maakonnaks. Xiangchengi linnarajoon (芗城区) Longweni linnarajoon (龙文区) Longhai linn (龙海市) Changtai maakond (长泰县) Dongshani maakond (东山县) Hua'ani maakond (华安县) Nanjingi maakond (南靖县) Pinghe maakond (平和县) Yunxiao maakond (云霄县) Zhangpu maakond (漳浦县) Zhao'ani maakond (诏安县) Linnavalitsus
Olev Siinmaa bareljeef

Olev Siinmaa bareljeef on Pärnus asuv mälestusmärk arhitekt Olev Siinmaale. Bareljeef asus alguses Pärnus Rüütli 1a asuva Olev Siinmaa kodumaja seinal. Praegu asub taies Pärnu Ühisgümnaasiumi koolihoones Kooli tn 13, mis on samuti Olev Siinmaa projekteeritud.
Kessi tänav

Kessi tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Kakumäe asumis. Kessi tänav algab Kakumäe teelt, ristub Kaheküla tee ja Särjesilma tänavaga ning lõpeb Silgu tänaval. Kessi tänav on ida–läänesuunaline ja ligikaudu 280 meetri pikkune. Kessi tänav sai nime 24. septembril 2003. Tänava nimi tuleneb kalandusterminist (kess – võrkkott). Tallinna tänavanimed. KNAB. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 272
Lauripere tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Lauripere tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Vismeistri asumis. Lauripere tänav algab Tiskre teelt ja lõpeb Vana-Rannamõisa teel. Lauripere tänav on põhjaloode-lõunakagu suunaline ning ligikaudu 225 meetri pikkune. Lauripere tänav sai nime 19. aprillil 2000 Lauri talu järgi. Tallinna tänavanimed. KNAB. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 278
Piiritsa tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Piiritsa tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Vismeistri asumis. Piiritsa tänav algab Kaladi tänavalt ja lõpeb Nõeliku tänaval. Piiritsa tänav on idakagu-lääneloodesuunaline ning ligikaudu 115 meetri pikkune. Piiritsa tänav sai nime 23. veebruaril 2000. Tänava nimi tuleneb kalastusvahendist (piirits – 'võrgunõel'). Tallinna tänavanimed. KNAB. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 287
Käia tänav

Käia tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Pikaliiva asumis. Käia tänav algab Pikaliiva tänavalt ja lõpeb umbtänavana. Käia tänav on lääneedela-idakirdesuunaline ja ligikaudu 120 meetri pikkune. Käia tänav sai nime 25. septembril 1998. Tallinna tänavanimed. KNAB. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 276
Berkut (Ukraina)

Berkut (ukraina keeles Беркут) oli 1992-2014 Ukraina Siseministeeriumi alluvuses tegutsenud miilitsa (politsei) eriüksus. See oli endise Nõukogude Liidu siseministeeriumile allunud miilitsa eriüksuse OMON-i kohalik järglane, mis oli korraldatud kohalikul või regionaalsel (oblasti, rajooni, linna) alusel. Esmalt loodi see organiseeritud kuritegevusega võitlemiseks, kuid hiljem kasutati seda kui miilitsaüksust avaliku korra tagamiseks. Igal regioonil (oblastil) ja linnal oli oma Berkuti üksus. Berkutiks kutsuti vahel ka üldistavalt kõiki Ukraina miilitsa eriüksusi. Berkutit kasutati 2014. aasta Ukraina revolutsiooni käigus toimunud rahutuste mahasurumisel ja seda üksust on süüdistatud inimeste peksmises, piinamises ja tapmises. 25. veebruaril 2014 saatis Ukraina siseminister Berkuti laiali. Venemeelne Berkut tegutses sellele vaatamata edasi Krimmis ja Ida-Ukrainas. Venemaa andis berkutlastele kiirkorras Venemaa kodakondsuse. Михаил Каменев, Степан Золотарь. Беркут, до сих пор парящий над нашими головами - ZN.ua, 11.01.2020 (vaadatud: 11.01.2020) Heiki Suurkask, OMON või Berkut – nõukastiilis jõhkardite üksus korrakaitsjate vormis Delfi, 19.veebruar 2014 Ukraina siseministri kt saatis Berkuti laiali Postimees Berkuti liikmed hõivasid Donetskis miilitsajaoskonna Postimees Venemaa hakkab andma kiirkorras passe Ukrainas laiali saadetud eriüksuse liikmetele Delfi Штат КОРД на 15% состоит из бывших сотрудников спецподразделений - ZN.UA, 20.12.2018, 12:40 В киевской полиции работает 30% экс-«беркутовцев», из них около 20 подсудимые - Hromadske, 21.11.2018 Михаил Каменев, Степан Золотарь. Беркут, до сих пор парящий над нашими головами - ZN.ua, 11.01.2020
Nõgikikka tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Nõgikikka tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Pikaliiva asumis. Nõgikikka tänav algab Pikaliiva tänavalt, ristub Aedvere tänavaga ja lõpeb Vana-Rannamõisa teel. Nõgikikka tänav on lõunaedela-põhjakirdesuunaline ning ligikaudu 305 meetri pikkune. Nõgikikka tänav sai nime 27. juunil 2001. Nõgikikka tänav paikneb alepõllundusega seotud tänavanimede piirkonnas (nõgikikas – 'korstnate ja tulekollete vaim, tahmane inimene'). Tallinna tänavanimed. KNAB. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 285
Toomas Hellat

Toomas Hellat (27. november 1920 Tallinn – 13. november 1987 Tallinn) oli eesti päritolu Nõukogude Liidu luuraja. Algkooli lõpetas Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi juures, aastatel 1933-1938 õppis Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumis. 1938. aastal astus Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, liitus EÜS Põhjalaga ning osales agaralt selle üritustel. 1939. aasta sügisel põgenes isa soovitusel Soome, Talvesõja ajal oli Soome Ringhäälingu eestikeelsete saadete diktor. 1940. aasta hilissügisest kuni 1941. aasta veebruarini viibis ta Soome luure ülesandel (agent "Lassila") Eestis. Toomas Hellat kuulus langevarjurina luuresalka Erna. Teda autasustati II klassi Raudristiga. 1941. aasta novembris lülitus Hellat Saksa luure teenistusse töötamaks inglaste vastu (agent "Keller"). Sõja ajal viibis ta Eestis, Riias, Hamburgis, Novorossiiskis, Sofias, Kreekas, Leningradi lähistel; 1943. aasta septembris naasis Tallinna. Hiljem õppis Hellat Saksamaal luurekoolis ja ta saadeti Eestisse. 13. detsembril 1944 ta vahistati Nõukogude võimude poolt. Pärast piinamist andis Hellat üles suurema osa oma kaaslastest, kokku 221 nime. Hellatilt pärinevatele andmetele tuginedes purustasid julgeolekuorganid detsembris 1944 Haukka-Tümmleri grupi. Tapeti Leo Talgre. Arreteeriti kakssada inimest, konfiskeeriti 23 raadiosaatjat ning avastati paarkümmend konspiratiivkorterit ja peidupaika. 1. veebruaril 1947 mõisteti Hellatile erinõupidamise otsusega 20 aastat vangilaagrit, kuid juba sama aasta augustis taheti teda kasutada operatiivtöö huvides Eestis. ENSV KGB 2. osakonna 1954-1955 aruannete järgi hoiti teda Eestis sisevanglas, 11. juulil 1955 väljastati protokoll tema vabastamise kohta. Pärast vangistusest vabanemist (1955) jätkas Hellat agendinime Haakla all koostööd nõukogude julgeolekuorganitega. Elu lõpu poole töötas ta hotelli Tallinn administraatorina. Ta oli poliitiku, diplomaadi ja riigikohtuniku Aleksander Hellati ja Ida Toferi (1880–1939) poeg, tema vend Aleksander Hellat oli arst. Tõnis Ritson. Toomas Hellat ja KGB. – Tuna, 1998, nr 1, lk 129–143; 1999, nr 1, lk 122–144, nr 3, lk 125–140, nr 4, lk 134–143; 2000, nr 3, lk 122–130, nr 4, lk 136–144; 2003, nr 1, lk 56–75, nr 2, lk 84–100. Jaak Pihlau. Lisandusi ja täpsustusi Tõnis Ritsoni artiklile "Toomas Hellat ja KGB". – Tuna, 2001, nr 1, lk 136–142. Hans Salm. Viie luure agent: Eesti luurajatest Teises maailmasõjas, Tallinn 2004, Maalehe Raamat, ISBN 9985-64-224-4; 2. trükk (täiendatud üle 40 lk. lisamaterjaliga) 2007 Toomas Hellat. Luuraja aruanne KGB-le. Meenutusi aastatest 1920-1956, Tallinn 2006, Grenader, ISBN 9949-422-26-4 "Eesti vabadusvõitleja lugu: Toomas Hellat", Sõnumileht, 27. mai, 3. juuni, 10. juuli 1996 Tõnis Ritson, Toomas Hellat ja KGB. 1., Tuna, 1998 nr.1 Tõnis Ritson, Toomas Hellat ja KGB. 10., Tuna 2003 nr.2
Aivo Paljasmaa

Aivo Paljasmaa (sündinud 23. jaanuaril 1948 Haapsalus) on eesti endine näitleja ja ajakirjanik. Ta lõpetas aastal 1966 Haapsalu 1. Keskkooli. Aastatel 1966–1968 õppis Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris (ei lõpetanud). Ta töötas aastatel 1969–1971 ja 1972–1976 Rakvere Teatris ning aastatel 1971–1972 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Hiljem on ta tegutsenud spordi- ja kultuuriajakirjanikuna, samuti on ta juhendanud näiteringe. Ta on mänginud filmis ("Võõra nime all", 1984, Eesti Telefilm). 1969 Giorgi Huhhašvili "Taevas ja maa" (Levan) 1969 Jean Anouilh "Lõoke" (Tremouille) 1970 Robert Bolt "Mees kõikideks aegadeks" (Richard Rich ja Henry VIII) 1971 Friedrich Schiller "Fiesco vandenõu Genuas" (Lomellino) 1972 Jüri Tuulik "Hübriidgloobus" (Kriimu) 1972 Lope de Vega "Tantsuõpetaja" (Vandalino) 1975 Vambola Rähn "Kodukäijate kodu" (Üllar) Ta on olnud abielus Luule Komissaroviga. Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
Koogu tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Koogu tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Pikaliiva asumis. Koogu tänav algab Vigla tänavalt, ristub Reha ja Keskküla tänavaga ning lõpeb Harku järvest ligikaudu 100 meetri kaugusel umbtänavana. Koogu tänav on idakirde-lääneedelasuunaline ning ligikaudu 315 meetri pikkune. Koogu tänav sai nime 25. septembril 1998. Koogu tänav paikneb põllutööriistadega seotud tänavanimede piirkonnas. Tallinna tänavanimed. KNAB. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 274
Anna Lammas

Anna Lammas (neiuna Anna Wiegandt; 7. juuli 1867 Vändra – 20. september 1937 Tartu) oli eesti progümnaasiumiõpetaja ja koolijuht. Algõpetuse sai ta kodus. Aastatel 1882–1883 õppis ta Pärnu tütarlastekoolis ja aastatel 1883–1886 Pärnu kõrgemas tütarlastekoolis. Ta lõpetas kooli niinimetatud suure eksamiga ajaloo alal ning sai progümnaasiumi õpetaja ja juhataja kutse. Ta töötas aastatel 1887–1892 Pärnus, hiljem Viljandis Lilli Suburgi koolis vanemate klasside õpetajana. Kooli ülemineku tõttu vene õppekeelega 5-klassilisks progümnaasiumiks töötas ta aastatel 1893–1898 selle kooli juhatajana. Aastatel 1899–1906 pidas ta Hummuli vallas Egeri talus 4-õppeaastast erakooli, kus enamiku õppeaineid õpetas ise. Ta propageeris ajakirjanduses Johann Heinrich Pestalozzi pedagoogilisi ideid. Aastal 1889 avaldas ta ajakirjas Linda pikema artikli Aleksandr Puškini elust ja loomingust. Ta on eestindanud vene kirjandust. Tema isa oli klaasivabrikus meister, tema ema suri aastal 1867, tema kasuema oli Lilli Suburg. Tema abikaasa oli talupidaja, metsamees ja ajakirjanik Jaan Lammas, nende tütar oli Eva Ellinor, abielus Eisenschmidt, pärast eestistamist Einasto, väimees Elmar Eisenschmidt-Einasto oli pedagoog ja koolijuht. http://www2.kirmus.ee/biblioserver/isik/index.php?id=1348