laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Čerykaŭ rajoon

Čerykaŭ rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1020 km². 2016. aasta seisuga elas seal 13530 inimest. Rajoon moodustati 17. juulil 1924. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Jaziory, Rečyca, Sormaŭ, Viepryni ja Vieramiejki külanõukogu. Halduskeskus on Čerykaŭ linn. Sakałoŭka postijaama hoone Vieramiejki Čerykaŭ õigeusu kirik Rajooni suurimad jõed on Sož ja selle lisajõgi Vołčas. Rajooni territoorium asub Orša-Mahiloŭ orundi nõlvadel,keskmiselt 150-175 meetri kõrgusel. Madalaim koht (131 meetrit) asub Soži orus, kõrgeim koht Novaja Belica külas ulatub 189 meetrit üle merepinna. Metsaga on kaetud 41% rajoonist 2009. aasta seisuga olid elanikest 94,21% valgevenelased, 4,51% venelased ja 1,29% oli teistest rahvustest. 83,9% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 14,94% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 38,33% elanikke, vene keelt aga 56,44%. Tšornobõli katastroofi tagajärjel muutusid mitmed rajooni piirkonnad, sealhulgas ka Kamarovičy küla, elamiseks kõlbmatuks. "Численность населения на 1 января 2016 г. и среднегодовая численность населения за 2015 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов, городов и поселков городского тип". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuli 2017. Vaadatud 27. septembril 2016. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuli 2022. Vaadatud 27. septembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Čerykaŭ rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Infot rajooni kohta (valgevene keeles) Rajooni kaart
Luha oja

Luha oja on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas, Navesti jõe vasakpoolne lisajõgi. Oja pikkus on 7 km, valgla 10–25 km², langus 26 m ja lang 3,7 m/km. Oja saab alguse 64 m kõrgusel Jaska külas ning suubub Navesti, Jaska ja Paaksima küla piiril 38 m kõrgusel Navesti jõkke. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Luha oja Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 27.09.2016) Luha oja keskkonnaportaalis (vaadatud 27.09.2016) Luha oja Eesti looduse infosüsteemis Luha oja keskkonnaportaalis
Irina Bokova

Irina Georgieva Bokova (bulgaaria keeles Ирина Георгиева Бокова; sündinud 12. juulil 1952 Sofias) on Bulgaaria diplomaat ja poliitik, ta on Bulgaaria Sotsialistliku Partei liige. Ta oli 15. novembrist 2009 kuni 2017 UNESCO peadirektor. Ta on lõpetanud 1976. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi. 2010 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia välisliikmeks 2015 – Venemaa Teaduste Akadeemia auprofessor Ta on abielus ja tal on kaks täiskasvanud last (kes elavad USA-s). Tema isa Georgi Bokov (1920–1989) oli Bulgaaria Rahvavabariigi kommunistlik poliitik ja ajakirjanik, vend Filip Bokov on Bulgaaria diplomaat ja poliitik.
Kamarovičy

Kamarovičy (Камаровічы, vene keeles Комаровичи (Komarovitši), transkribeerituna Kamarovitšõ) on endine küla Valgevenes Mahiloŭ oblastis Čerykaŭ rajoonis Rečyca külanõukogus. Kamarovičy asub Mahiloŭ linnast 100 kilomeetri kaugusel Vołčasi jõe kaldal. Piirkonna varajasest asustusest annab kinnitust külas asuv rauaajal rajatud linnamägi. Küla ennast mainiti kirjalikult esimest korda aastal 1568. Algselt oli see riiklik omand. Eravaldusse läks see aastal 1660, mil hakkas kuuluma Gruszeckitele. XIX sajandi keskpaigas läks see Michał Aleksander Hołyński valdusse. Aastail 1867–1872 ostsid sealsed talunikud oma maad välja, nii et sealne mõis kadus ajalukku. Aastal 1909 oli külas 700 elanikku. Teise maailmasõja eel elas külas 220 inimest ja seal oli 72 maja. Aastal 1943 põletasid Saksa okupatsiooniväed maha 70 sealset maja. Tšornobõli katastroofi tagajärjel muutusid mitmed rajooni piirkonnad, sealhulgas ka Kamarovičy küla, elamiskõlbmatuks. Asula likvideeriti siiski alles aastal 2002, mil seal oli 312 elanikku. II maailmasõja ohvrite mälestusmärk Teetõke ja mälestusmärk küla sissesõiduteel Чэрыкаўскі раён. Камаровічы // Гарады і вёскі Беларусі. Магілёўская вобласць. Кніга III / под ред. Т. У. Бяловой. — Мінск: Беларуская энцыклапедыя імя Петруся Броўкі, 2009. — Kd. 7. — Lk. 363-364. — ISBN 978-985-11-0452-5. http://www.nobility.by/families/h/hrusecki.shtml http://db.narb.by/search/2130 Fotod lendisest külast
Riigikogu vanematekogu

Riigikogu vanematekogu on organ, mis koosneb Riigikogu juhatuse liikmetest ja Riigikogu fraktsioonide esimeestest. "Riigikogu vanematekogu soovib kõrgete teenistujate palgad lahti külmutada" ERR, 09.11.2017 (koos fotoga)
Papioru tiik

Papioru tiik (ka Papioja järv) on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Olustvere alevikus. Järve pindala on 1,2 ha, valgla suurus 1,7 km², kõrgus merepinnast 61,5 m, vee maht 18 000 m³ ja see on paisutatud Papioru ojale. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Papioru tiik Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 27.09.2016) Papioru tiik keskkonnaportaalis (vaadatud 27.09.2016) Papioru tiik Eesti looduse infosüsteemis Papioru tiik keskkonnaportaalis
Hans Ziglarski

Hans Ziglarski (16. oktoober 1905 Białystok, Venemaa keisririik – 12. veebruar 1975) oli Saksamaa poksija, rahvuselt juut. Ziglarski oli kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) Saksamaa meister 1928. aastal. Ziglarski sai kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Horace Gwynne'ile (Kanada). Ta osales kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Saksamaa meistrivõistlused poksis 1920–1948. Tulemused inglise keeles 10. suveolümpiamängude poksivõistlus. Los Angeles 1932. Tulemused inglise keeles 9. suveolümpiamängude poksivõistlus. Amsterdam 1928. Tulemused inglise keeles Hans Ziglarski veebisaidil Olympedia (inglise)
Ajateater

MTÜ Ajateater on 2010. aastal asutatud projektiteater. Ajateatri peamiseks eesmärgiks on väärtustada ja tutvustada eesti kultuuripärandit ja mõttelugu kaasaegse ja professionaalse teatri väljendusvahendite abil. Ajateatri asutajaliikmed on Anne Velt, Katrin Valkna ja Tarvo Krall. Koduleht
Toomas Ehrpais

Toomas Ehrpais (15. juuli 1947 Nissi vald, Harjumaa – 31. juuli 2002) oli Eesti metsaülem ja metsandustegelane. Toomas Ehrpais töötas 1967. aastast Vardi metskonnas. Alustas seal tööd metsnikuna Jõgeva metsamajanduse tehnikumi (praegune Luua Metsanduskool) metsatehniku diplomiga lõpetamise järel ning oli 1978. aastast kuni elu lõpuni oli Vardi metsaülem. Toomas Ehrpaisi tegevus oli mitmekülgne. Töö kõrvalt lõpetas ta 1981. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia (praegune Eesti Maaülikool) metsandusteaduskonna metsainseneri kvalifikatsiooniga ning jätkas teadustegevust magistriõppes. Oli Eesti Metsaseltsi juhatuse liige. Asutas Nissi koolimetskonna ja juhendas seda. Korrastas Varbola maalinna, algatas Varbola puupäevad ja puuskulptuuride võistlused, asutas kodukandis mitu looduskaitseala, oli mitme seltsi liige. Toomas Ehrpaisi on autasustatud Valgetähe V klassi teenetemärgiga. Ehrpaisid on üks vanemaid metsameeste suguvõsasid Eestis. Vanim teadaolev metsavahi ametit pidanud suguvõsa liige on 1715. aastal sündinud Vahi Ott. Toomas Ehrpaisi ema Marta Ehrpais oli Saksa valitsuse ajal Sutlema metskonna metsavaht, pärast II maailmasõda jätkas metsavahina abikaasa Rudolf. Marta Ehrpaisi isa ja vanaisa olid mõisa metsavahid. Toomas Ehrpais võttis Vardi metsaülema töö üle vend Jüri Ehrpaisilt. Pärast Toomas Ehrpaisi surma sai Vardi metsaülemaks tema poeg Tanel Ehrpais, kes pärast metskondade reorganiseerimist on RMK Läänemaa metsaülem. Poeg Taavi Ehrpais on Eesti raiekoondise liige ja Vardi erametsaseltsi juhatuse esimees. Ka Toomas Ehrpaisi ema Marta Ehrpais on Valgetähe ordeni kavaler (1938. aastast). Kaupo Ilmet. Mitmekülgne metsamees - Toomas Ehrprais 15.07.1947 - 31.07.2002. Eesti Mets 3/2002. (vaadatud 28.09.2016) Viio Aitsam.Metsamees Toomas Ehrpaisi mälestuseks valmis pink. Maaleht, 12. august 2012 (vaadatud 28.09.2016) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Ehrpaisid põlvkondade kaupa metsaga seotud. Äripäev, 05.11.2004 (vaadatud 28.09.2016) Läänemaa metskond (vaadatud 28.09.2016) Eesti raiekoondis 2014. (vaadatud 28.09.2016) Vardi Erametsaselts. "Osoon: Eesti mets 4. Kiirguskaitse turvalisemaks" Eesti metsa hoidmisest ja kasutamisst, ökoloogilisest raidest ja sertifitseerimise vajadusest tulevikus. Andres Onemar (Eesti metsanduse arenguprogrammi peakoordinaator), Toomas Ehrpais (Vardi metskonna metsaülem) ja eestlastest metsaomanikud ning töötlejad. "Iga pink räägib loo". ETV.. Vardi linnuses avatakse Toomas Ehrpaisile püstitatud mälestuspink.
Yves Le Lay

Yves Christian-François Le Lay (tuntud kui Yves Le Lay) on taani kokk. Le Lay on töötanud Šveitsi restoranis Relais & Châteaux Domaine de Châteauvieux, Taani restoranis Relais & Châteaux Falsled Kro, Taani restoraniketis Herman ja Søllerød Kro ja Venemaal Moskvas asuvas restoranis Strelka. 2013. aasta 1. oktoobrist 2015. aastani töötas Le Lay Muhu saarel asuva Pädaste mõisa restorani Põhjala Saarte Köök peakokana. Le Lay sattus Pädaste mõisa tööle, kuna kohtus ühel noortele kokkadele mõeldud üritusel Pädaste mõisa omaniku Martin Breueri ja endise Pädaste mõisa restorani Põhjala Saarte Köögi peakoka Peeter Piheliga. Nende koostöö põhjuseks said ühised väärtused ja arusaamised kulinaariamaailmast. Alates 2015. aastast töötab Le Lay Taanis Kopenhaagenis Tivoli lõbustuspargis asuva restorani Nimb Terrasse peakokana. Le Lay veetis lapsepõlve Taani pealinnapiirkonna Hillerødi valla Hillerødi linna Seelandi linnaosas. Tema isa on prantslane ja ema taanlanna. Kokakunst oli tema lapsepõlves väga tähtsal kohal. Esimese menüü valmistas ta 9-aastaselt. Facebooki postitus "Pressiteade - Pädaste Mõisa uueks peakokaks saab Yves Le Lay". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. oktoober 2016. Vaadatud 28. septembril 2016.
Jazz Symphony

Jazz Symphony on alates 2013. aastast korraldatav heategevusüritus. See toimub iga aasta aprillis. Jazz Symphony eesmärk on mälestada kokka Rainer Härmi ehk Jazzi ning toetada Härmi poegade huvialaringe ja trenne. Jazz Symphonyt korraldavad Rain Käärst, Allan Kuning, Vambola Moores, Tarvo Kullama ja Rene Kiis. Jazz Symphony koduleht
Polina Žerebtsova

Polina Žerebtsova (sündinud 20. märtsil 1985 Tšetšeenias Groznõis) on dokumentaalkirjanik ja ajakirjanik. Ta on rahvusvahelise Janusz Korczaki nimelise preemia laureaat nii lühijutu kui ka dokumentaalproosa kategoorias, samuti A. Sahharovi nimelise preemia "За журналистику как поступок" ('ajakirjandus kui tegu') laureaat. Ta on rahvusvahelise Ernest Hemingway nimelise preemia laureaat 2017. Polina Žerebtsova sündis 1985. aastal Groznõis ja elas seal ligi 20 esimest eluaastat. Ta peab end kosmopoliidiks, kuna tema suguvõsas on palju rahvusi. Polina isa suri, kui too oli alles laps. Polina emapoolne vanaisa Anatoli Pavlovitš Žherebtsov töötas üle 25 aasta televisioonis ajakirjanik-operaatorina. Polina emapoolne vanaema oli kutseline kunstnik. Isapoolne vanaisa oli näitleja ja muusik. Isapoolne vanaema oli elukutseline näitleja. 1994. aastal hakkas Polina pidama päevikut, kus ta kirjeldas seda, mis toimub tema ümber. Tema päevikud on kirjutatud 9–19 aasta vanuses Tšetšeenia sõja ajal. Need hõlmavad tema lapsepõlve ja noorukiiga. Õppimine, esimene armastus, tüli vanematega – kõik see oli Polina elus koos pommitamiste, nälja, hävingu ja vaesusega. 21. oktoobril 1999 sai Polina haavata, kui vene rakett tabas Groznõid. 2013. aastast elab Soomes, kus talle pakutakse poliitilist varjupaika. Tema raamatud on tõlgitud 14 keelde. 2011 "Дневник Жеребцовой Полины" ("Polina žerebtsova päevik", Teine Tšetšeenia sõda) 2014 "Муравей в стеклянной банке. Чеченские дневники 1994-2004" ("Tšetšeenia päevik. Klaasipurki ant", Esimene Tšetšeenia sõda) Eesti: SIPELGAS KLAASPURGIS. TŠETŠEENIA PÄEVIKUD 1994–2004, Kirjastus Tänapäev, 2017 2015 "Тонкая серебристая нить". ("Õhuke hõbedane niit", Infosõjalugude) 2017 "Ослиная порода". (Eeslitõuk) 2017 "45 parallel" (novel) Журнальный зал Venemaal ei maksa inimese elu midagi Доклад о военных преступлениях на территории Чеченской республики 1994-2004 "Быть Свидетелем". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 28. septembril 2016. Письмо Ходорковскому Letter to Khodorkovsky Финляндия дала убежище автору книги о чеченской войне "Дневники Жеребцовой Полины". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. aprill 2022. Vaadatud 28. septembril 2016. The Guardian - Polina Zherebtsova's diary of the second Chechnya war An Ant in a Glass Jar Polina Žerebtsova: Venemaal ei maksa inimese elu midagi Polina Zherebtsova on the diary she kept as a child during the Chechen war. ВВС, 2011 Правила жизни Жеребцовой Полины
Josef Schleinkofer

Josef Schleinkofer (19. märts 1910 München – 1984) oli Saksamaa poksija. Schleinkofer oli sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) kokku kahekordne Saksamaa meister aastatel 1931-1932. Schleinkofer sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Carmelo Robledole (Argentina). Gwynne poksis novembrist 1934 kuni veebruarini 1937 elukutselisena. Ta osales kokku 14 kohtumisel, millest võitis 9 ja kaotas 3 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 2 kohtumist jäi viiki. Saksamaa meistrivõistlused poksis 1920–1948. Tulemused inglise keeles 10. suveolümpiamängude poksivõistlus. Los Angeles 1932. Tulemused inglise keeles Josef Schleinkofer veebisaidil Olympedia (inglise) Josef Schleinkofer lehel BoxRec. Inglise keeles
Härgkonn

Härgkonn (Lithobates catesbeianus) on liik konlaste sugukonnast. Tema pärismaine levila on Põhja-Ameerika idaosas, ent introdutseeritult ja invasiivsena elab ka Põhja-Ameerika lääneosas ja Euroopas. Ta on üks suuremaid päriskonnalisi (samuti väga suur on aaga).
Ljudmila Jantšenko

Ljudmila Jantšenko (sündinud 6. veebruaril 1951 Narvas) on Eesti ökonomist ja poliitik, Kohtla-Järve linnapea. Ta lõpetas aastal 1972 Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal. Ta oli Kohtla-Järve abilinnapea. 28. septembrist 2016 – 2021 oli ta Kohtla-Järve linnapea. Ta kuulub ka Jõhvi vallavolikokku valimisliidu "Jõhvi – meie kodu" fraktsiooni liikmena. Ta on 3. märtsist 1998 Keskerakonna liige. http://www.vvk.ee/arhiiv/kov09/kandidaadid/?id=12449&code=0044&scode=0251&cid=6037 Volikogu valis Ljudmila Jantšenko Kohtla-Järve linnapeaks ERR, 28. september 2016. ""Jõhvi – meie kodu" fraktsioon". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. oktoober 2016. Vaadatud 28. septembril 2016. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. oktoober 2016. Vaadatud 28. septembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Soreuere

Soreueue, Taani-aegne Eestimaa vasallisuguvõsa. Pärit arvatavasti Sõrve külast Harjumaal. Nimepidi on teada järgmised suguvõsa liikmed: I.1. Bruno de Serrewere, majaomanik ja Oleviste koguduse liige 1310; Bruno de Soreuere oma tütarde ja nende poegadega 1324 II.2. Tibbe, filia Brunonis de Serreuere, koos oma poegadega 1343 (mainitud juba 1324 koos oma isaga?)
Seabrooki kogudus

Seabrooki kogudus (E.E.L.K. Seabrooki Kogudus, inglise keeles Estonian Evangelical Lutheran Church in Seabrook) on 1949. aastal asutatud Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku kogudus. Kogudus tegutseb New Jersey osariigis Seabrookis. Koguduse õpetajad: 1949–1962 Mihkel Soovik 1962–1965 Karl Kiisk 1965–1966 Juhan Suurkivi 1966–1973 Hans Rebane 1973–1998 Philip Tammaru 1998–2001 Endel Ulp 2001–2006 Heino Nurk 2006–2023 Thomas Vaga, Markus Vaga Koguduse esimees on alates 2005. aastast Harry Virunurm. E.E.L.K. Seabrooki Kogudus
Francis Lieber

Francis Lieber (saksa keeles Franz Lieber; 18. märts 1800 Berliin – 2. oktoober 1872 New York) oli preisi päritolu USA õigusteadlane ja õigusfilosoof. Eesti kontekstis on oluline tema raamat "On Civil Liberty and Self-Government", mis on eesti keeles avaldatud Konstantin Pätsi tõlkes ("Rahvavabadus ja omavalitsus") 1908. aastal. See raamat mõjutas Konstantin Pätsi poliitilisi vaateid ja on asendamatu allikas Eesti 1930. aastate põhiseaduslikest reformidest arusaamisel.
Komissaarne riigivalitsus

Komissaarne riigivalitsus on mõiste, mis ühendab üksteisega sidumata erinevaid vastupanugruppe, organisatsioone ja üksikvõitlejaid, kes nimetavad end Saksa Riigi järjepidevuse kandjateks. Nende seisukoha järgi ei ole Saksa Riik õiguslikult olemast lakanud 1945. aastal toimunud kapitulatsiooni ja valitsuse vangistamisega Teise maailmasõja võitjariikide poolt ega samastu ka praegu toimiva Saksamaa Liitvabariigiga. Esimese komissaarse riigivalitsuse moodustas Wolfgang Ebel 1985. aastal. Raha saamiseks annavad komissaarsed riigivalitsused välja juhilube, ehituslube, äritunnistusi, isikutunnistusi ja passe.
Florekinus de Ermennowe

Florekinus de Ermennowe, Narva kodanik ja laevaomanik 14. sajandil. Sõlminud lepingu oma sugulaste Bertoldus de Corbese ja Bertoldus de Elleverega rukkilasti Stockholmi vedamiseks, laskis ta end veenda tegema uut reisi, vaatamata sügistele ohtudele. Laev hukkus tagasiteel ja päästetud kaubad röövis dominus Mathyas. Tallinna naasnult maksis ta kaasosanikele nende osa välja ja andis selle kohta seitsmevennapäeval, 10. juulil 1336 (Revaliae, anno Domini MCCC tricesimo sexto, in festo septem fratrum) vastava üriku. TLA.230.1-I.106 Pitseri detailvaade
Volitus Eesti Omavalitsuse juhtidele

Volitus Eesti Omavalitsuse juhtidele (saksa keeles Vollmacht für die Leiter der estnischen Selbstverwaltung) on dokument, millega väegrupi Nord tagalapiirkonna juhataja Franz von Roques nimetas ametisse Eesti Omavalitsuse. Volitus oli Eesti Omavalitsuse tegevuse aluseks kuni 5. detsembrini 1941, mil Eestisse määratud tsiviilvalitsuse juht, kindralkomissar Karl Siegmund Litzmann Eesti Omavalitsuse uuesti ametisse nimetas. Volituse saksa- ja eestikeelne tekst on avaldatud 27. septembril ilmunud Ametliku Teataja esimeses numbris. Põhja Tagala Sõjavägede Juhataja P. krt. 15. septembril 1941.a. AT 1941, 1, 1. Eesti Omavalitsuse juhtideks Põhja Tagala Sõjavägede piirkonnas on volitatud alltähendatud isikud järgmistel tegevusaladel: 1. Dr. H. Mäe (Tallinn, Tõnismägi 11): isikuküsimused, kultuur, haridus propaganda, kohus. 2. O. Angelus (Tallinn, Tõnismägi 9): siseasjad, kommunaalpolitsei, riigikontroll, ehitusala. 3. Dr. A. Wendt (Tallinn, Kiriku 6): majandus, rahandus ja transport. 4. O. Leesment (Tallinn, Tõnismägi 11): sotsiaalküsimused ja tervishoid. 5. H. Saar (Tallinn, Kiriku 6): põllumajandus. Eeltähendatud isikud on õigustatud oma tegevusalal kaastöölisi ja spetsialiste ametisse kutsuma, esitades kaastööliste ja spetsialistide nimetamisest 3 ärakirja Sõjavägede Juhatajale. Nad teostavad oma ametitoimetusi "Sõjavägede Juhataja nimel" seniste seaduste ja määruste järgi, kuivõrd need Sõjavägede Juhataja poolt antud määrustega ei ole tühistatud või muudetud. Volitatud isikud on õigustatud Sõjavägede Juhataja eelneval kirjalikul nõusolekul üksikutel kordadel andma seadusejõulisi määrusi. Nad saavad juhiseid oma ametitegevuse kohta ainuüksi Sõjavägede Juhatajalt ja ei võta vastu juhiseid teistel ametiasutistelt. Kõigile Saksa ametiasutistele Sõjavägede Juhataja piirkonnas tehakse ülesandeks eesti volitatud isikuid nende ülesehitustöös igati toetada. Sõjavägede Juhataja: alla kirjutanud von Roques Jalaväe kindral.
Erich von Hofmann

Erich Paul von Hofmann (6/18. jaanuar 1874 Tartu – märts 1919 Riia, mõrvatud enamlaste poolt Bikkerni metsas) oli Pühajärve mõisnik Otepää kihelkonnas Tartumaal. Vanemad: Adolf von Hofmann (sündinud Blumenstengel, adopteeritud 1863; 1840–1903) ja Vera Rosalie von Brock (1848–1922). Abikaasad ja järglased: I. Riia 24. oktoober/5. november 1899 Riia Elsbeth Emilie Girgensohn (17/29. aprill 1876 Riia – Esslingen 3. detsember 1956 Esslingen), lahutatud 1. Rolf von Hofmann (sündinud 1900) 2. Ina Anna, (sündinud 1902, 1923 von Kalckstein lahutatud, II abielus 1934 Lindau) II. Ranzen (Rencēni) 15/27. september 1909 Elisabeth Karoline von Kriegsmann (Riia 12/24. september 1884 Riia – 1963 elas Erbendorf bei Weidenis) 3. Ingeborg Elisabeth Emma (Inge) (sündinud 1912, 1934 Freiin von Sass)
Hans von Kiel

Johann Friedrich Karl von Kiel (25. märts/6. aprill 1876 Sõreste mõis – aprill 1928 Eriwanda, Võrumaa), Sõreste mõisnik. Kuulus Baltimaades immatrikuleerimata Kieli suguvõssa, 6/19. märtsil 1912 kantud Liivimaa kubermangu aadliraamatusse. Kaupmees Peterburis, Pärnus ja Tartus. Vanemad Alexander von Kiel 1841–1901, Sõreste mõisnik, ja Helene Lippinger (1853–1938).
Alexander von Frey

Alexander Paul Heinrich von Frey (4/16. aprill 1894 Grotūzis (Grotthuss bei Smilten) – 19. veebruar 1919 Sassi mõis) oli Saaremaa mässus hukkunud Liivimaa põllumees. Freyd on Baltimaades immatrikuleerimata riigiaadli suguvõsa (1792). Vanemad: Alexander Reinhold von Frey (13/25. jaanuar 1856 Skulberģi (Forstei Kolberg) – 20. oktoober 1932 Stettin) ja Helene Stael von Holstein (13/25. aprill 1855 Taali mõis (Staelenhof) – 20. aprill 1932 Stettin). Abikaasa alates 20. aprillist/3. maist 1917 Maria Luise Sass (14/26. jaanuar 1900 Kuressaare – 9. detsember 1926 Berlin-Wittenau). Postuumne poeg Alexander von Frey (25. aprill 1919 – 24. august 1938 Hannover, adopteeritud 3. oktoobril 1934 Dorries v. Ditfurthi ja Erna v. Steubeni poolt, uus perekonnanimi v. Frey gen. v. Ditfurth). Stammtafeln nichtimmatrikulierter baltischer Adelsgeschlechter, Band II, 1962, S. 46–47. Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft Alexander von Frey abikaasa Marie Luise Sass (XIV.4.-) Saaremaa rüütelkonna genealoogilises käsiraamatus
Eestis kehtiva õiguse määrus

Eestis kehtiva õiguse määrus (Verordnung über das in Estland geltende Recht) on kahe aastail 1941―1944 Eestis järjestikku kehtinud määruse pealkiri. Esimese määruse andis Eesti Omavalitsuse kohtudirektor Oskar Angelus 14. oktoobril 1941, see avaldati 18. oktoobril 1941 (AT 1941, 2, 8) ja jõustus 28. oktoobril 1941. Teise samasisulise määruse andis kindralkomissar Karl-Siegmund Litzmann oma ametisseastumise puhul 5. detsembril 1941. See avaldati 2. veebruaril 1942 (ABl. Reval 1942, S. 4). See määrus tühistati 1. märtsil 1944 (Õigussätete andmise vormi ja õiguseeskirjade tühistamise määrus 26. veebruarist 1944, ABl. Reval lk. 158). Põhimõtteliseks erinevuseks eelmise määrusega on, et seaduste kehtivuse otsustab kindralkomissar. Autentsuse huvides on alljärgnevalt antud mõlema määruse eestikeelne tekst, võimalikult originaalilähedasel kujul: Põhja Tagala Sõjavägede Juhataja nimel ja nõusolekul määratakse: § 1. Eestis kehtivad seadused ja määrused, mis olid kehtivusel kuni 21. juunini 1940, kuivõrd nad ei ole vastuolus kehtiva korraga või kuivõrd neid ei muudeta erimäärustega. § 2. Kõik enamlaste võimu ajal rajatud õigussuhted ja omandatud õigused jäävad püsima, kuivõrd neid sõnaselgelt ei kaotata või ei piirata määruste või korraldustega. Püsima jäänud õigussuhetele ja õigustele tulevad vastavalt kohaldamisele § 1 tähendatud seadused ja määrused. Õigustoimingute vormi suhtes on kehtiv nende tegemise aja seadus. § 3. Sisedirektor avaldab erimäärusega § 1 järgi kehtivate eesti seaduste ja määruste nimestiku. Tallinn, 14. oktoobril 1941. Sisedirektor Osk. Angelus. 5. detsembrist 1941. § 1. Eestis kehtivad seadused ja määrused edasi, mis 21. juunil 1940 olid jõus, kuivõrd nad ei ole vastuolus Saksa riigi poolt seatud uue korraga. § 2. Enamlaste võimu ajal rajatud õigussuhted ja omandatud õigused jäävad püsima, kuivõrd neid sõnaselgelt ei kaotata seadustega, korraldustega või muude õigustloovate aktidega. Püsimajäänud õigussuhetele ja õigustele tulevad vastavalt kohaldamisele § 1 tähendatud seadused ja määrused. Õigustoimingute vorm suhtes on kehtiv nende tegemise aja seadus. § 3. Kui tekib kahtlus, kas § 1 järgi kehtivat eesti seadust või määrust võib pidada kehtivaks õiguseks, siis otsustab selle Kindralkomissar Tallinnas. Reval, 5. detsembril 1941. Der Generalkommissar in Reval. Lietzmann