laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Karol Adam Romer

Karol Adam Maria Romer (27. september 1885 – 24. aprill 1938) oli Poola diplomaat. 1934. aastal pälvis ta Kotkaristi II klassi teenetemärgi. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 28.05.2015)
Józef Rybak

Józef Rybak (1882–1953) oli Poola sõjaväelane. 1933. aastal autasustati teda Vabadusristi I liigi 3. järguga. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 28.05.2015)
Karamani provints

Karamani provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Lõuna-Türgis. Provintsi keskus on Karaman. Ayrancı ringkond Başyayla ringkond Ermeneki ringkond Karamani ringkond Kâzımkarabekiri ringkond Sarıvelileri ringkond Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Karamani provintsi koduleht (türgi keeles)
Şırnaki provints

Şırnaki provints (kurdi keeles Sirnex) on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsist kagus asub Iraak ja edelas Süüria. Provintsi keskus on Şırnak. Beytüşşebapi ringkond (kurdi Elkê) Cizre ringkond (kurdi Cizîr) Güçlükonaki ringkond (kurdi Basan) İdili ringkond (kurdi Hezex) Silopi ringkond (kurdi Silopiya) Şırnaki ringkond (kurdi Şirnex) Uludere ringkond (kurdi Qilaban) Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Şırnaki provintsi koduleht (türgi keeles)
Oleh Blohhin

Oleh Blohhin (ukraina keeles Олег Блохін; sündinud 5. novembril 1952 Kiievis) on Ukraina jalgpallitreener, poliitik ja endine jalgpallur (ründaja). Ta mängis aastatel 1972–1988 Nõukogude Liidu jalgpallikoondises 112 mängu ja lõi 42 väravat. Nõukogude Liidu koondises löödud väravate rekord jäigi tema nimele. 1972. ja 1976. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Nõukogude Liidu võistkonnaga pronksmedali. Aastatel 1969–1988 mängis ta Kiievi Dinamos 432 mängu ja lõi 211 väravat. Dinamoga tuli ta kaheksa korda NSV Liidu meistriks, võitis 1975. ja 1986. aastal UEFA karikavõitjate karika ning 1975. aastal Euroopa superkarika. Ta oli esimene Nõukogude Liidu jalgpallur, kes välismaa klubiga lepingu sõlmis. Aastatel 1988–1989 mängis ta Austria klubis Steyri Vorwärts ja 1989–1990 Küprose klubis Limassoli Aris. Aastal 1975 valiti ta Euroopa aasta jalgpalluriks. Pärast sportlaskarjääri lõpetamist asus Blohhin tööle treenerina. Aastatel 2003–2007 ja 2011–2012 oli ta Ukraina jalgpallikoondise peatreener. Ta on olnud järgmiste klubide peatreener: 1990–1993 PAE Olympiakós 1993–1994 PAOK 1994–1997 Ionikós Níkaias 1997–1998 PAOK 1998–1999 Ateena AEK 1999–2002 Ionikós Níkaias 2007–2008 FK Moskva 2012–2014 Kiievi Dinamo Aastal 1998 valiti Blohhin Ukraina Ülemraada liikmeks. Ta valiti tagasi ka 2002. aastal. Alates oktoobrist 2002 on ta Ukraina Ühendatud Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Oleh Blohhini isa oli venelane ja ema ukrainlane. Oleh Blohhin oli abielus iluvõimleja Irõna Derjuginaga, kellega tal on tütar. Teise abikaasa Angelaga on tal kaks tütart. Oleg Blokhin  Oleh Blohhin – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Oleh Blohhin FIFA andmebaasis Oleg Blokhin
Kasha Nabagesera

Kasha Jacqueline Nabagesera (ka Jacqueline Kasha; sündinud 1980) on Uganda inimõiguste ja LGBT-aktivist. Ta on LGBT-organisatsiooni Freedom & Roam Uganda (FARUG) asutaja ja tegevjuht. 2011. aastal pälvis ta Martin Ennalsi auhinna inimõiguste kaitsjatele. "Kasha Jacqueline Nabagesera Speaks Out for LGBT Rights", Human Rights Watch Press Release, allAfrica, 3. mai 2011, vaadatud 15. oktoobril 2011 http://www.martinennalsaward.org/index.php?option=com_content&view=article&id=100&Itemid=146&lang=en
Karl Landsteiner

Karl Landsteiner (14. juuni 1868 Baden – 26. juuni 1943 New York) oli Austria biokeemik ja arstiteadlane, Nobeli auhinna laureaat. Landsteiner alustas biokeemiauuringuid juba Viini Ülikoolis arstiteadust õppides. Ta lõpetas ülikooli 1891. aastal ning töötas ja täiendas end järgmised viis aastat laborites Arthur Rudolf Hantzschi juures Zürichis, Hermann Emil Fischeri juures Würzburgis ja Eugen Bambergeri juures Münchenis. Seejärel pöördus ta tagasi Viini ja asus 1896. aastal tööle assistendina Viini hügieeniinstituudis Max von Gruberi käe all. Landsteineri avastused panid aluse turvalisele vereülekandele. 1900. aastal avastas ta kolm veregruppi ning nimetas need A-, B- ja 0-grupiks. Koos Alexander Wieneriga avastas ta 1937. aastal reesusfaktori. 1930. aastal pälvis ta veregruppide avastamise eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Koos Erwin Popperiga avastas ta 1909. aastal polioviiruse. 1922. aastal asus Landsteiner tööle New Yorgis Rockefelleri Meditsiiniuuringute Instituudis ja elas kogu ülejäänud elu Ameerika Ühendriikides. Landsteineri sünniaastapäeval, 14. juunil tähistatakse maailma veredoonorluse päeva. 1941 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks Nobel Prizes and Laureates "Karl Landsteiner Facts". The Nobel Prize. Vaadatud 27. detsember 2020. Nobel Prizes and Laureates
Midžor

Midžor (serbia keeles Миџор; bulgaaria keeles Миджур) on mägi Stara planina mäestikus Serbia ja Bulgaaria piiril, Serbia kõrgeim mägi. Midžori geograafilised koordinaadid on 43° 23′ 38″ N, 22° 40′ 54″ E. Mäe kõrgus on 2169 meetrit. Midžori massiivi põhjanõlv on kaljune ja järsk, teised nõlvad on laugemad ja kaetud taimestikuga. Mägi on populaarne mägironijate seas. Mäe jalamilt saab alguse Lomi jõgi. Mäetipp Tee tippu Piirikivi Vaade mäele Pilved mäe kohal Midžor Midžor
Stephen Curry

Wardell Stephen Curry II (sündinud 14. märtsil 1988 Akronis) on USA elukutseline korvpallur, kes mängib 2009. aastast NBA klubis Golden State Warriors. Curry on Warriorsiga tulnud neljakordseks NBA meistriks ja USA koondisega kahekordseks maailmameistriks. Curry valiti 2009. aasta NBA draft'ist seitsmendana Golden State Warriorsi. Eelkõige kaugviskespetsialistina tuntud Curry on Warriorsis veetnud kogu oma NBA karjääri. Hooajal 2012/13 püstitas Curry NBA kaugvisete rekordi, kui tabas hooaja jooksul 272 kolmepunktiviset. Hooajal 2014/15 viis Curry rekordi 286 tabamuseni ning sellest järgmisel, 2015/16. hooajal püstitas Curry 402 tabatud kaugviskega praeguseni kehtiva NBA rekordi. Warriors võttis 2015/16. põhihooajal 82 mängust 73 võitu, ületades ühe võiduga Michael Jordani ja Chicago Bullsi senikehtinud rekordi (72–10) hooajast 1995/96. Hooaeg 2015/16 oli ka statistiliselt Curry senise karjääri parim, kui mängujuhi arvele jäi keskmiselt 30,1 punkti, 5,4 lauapalli, 6,7 resultatiivset söötu ja 2,1 vaheltlõiget mängus. Curry valiti nii 2015. kui ka 2016. aastal NBA põhihooaja kõige väärtuslikumaks mängijaks. 4-kordne NBA meister (2015, 2017, 2018, 2022) 2-kordne NBA põhihooaja kõige väärtuslikum mängija (2015, 2016) 8 korda valitud NBA tähtede mängule (2014–2019, 2021, 2022) 3 korda valitud NBA sümboolsesse 1. viisikusse (2015, 2016, 2019) 2 korda valitud NBA sümboolsesse 2. viisikusse (2014, 2017) 1 kord valitud NBA sümboolsesse 3. viisikusse (2018) NBA hooaja skoorikuningas (2016) NBA hooaja parim vaheltlõikaja (2016) NBA kolmepunktiviske võistluse võitja (2015,2021) NBA spordimehelikkuse auhind (2011) NBA uustulnukate esiviisik (2010) 2010. ja 2014. aastal tuli Curry USA korvpallikoondisega maailmameistriks. Stephen Curry on endise NBA korvpalluri Dell Curry poeg ja samuti NBA-s mängiva Seth Curry vend. Enne NBA-sse siirdumist mängis Curry Davidsoni kolledži meeskonnas. "NBA & ABA Single Season Leaders and Records for 3-Pt Field Goals". Originaali arhiivikoopia seisuga 17.06.2016. Vaadatud 01.02.2021. Stephen Curry – NBA.com Stephen Curry – Basketball-Reference.com
Natan Elštein

Natan Elštein (7. märts 1929 Chișinău – 26. oktoober 2005 Tallinn) oli Eesti arst, gastroenteroloog, deontoloog, meditsiiniteaduste doktor, Eesti NSV riikliku preemia laureaat (1980). Ta lõpetas aastal 1951 Tšernivtsi Meditsiiniinstituudi. Natan Elštein suri 26. oktoobril 2005 Tallinnas ja ta maeti 30. oktoobril 2005 Rahumäe kalmistule (juudi ossa). 1975 Eesti NSV teeneline arst 1998 Tallinna teenetemärk (kauaaegse tervishoiualase töö ja tervise propageerimise eest Tallinnas) 2002 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk Haud Tallinna uuel juudi kalmistul Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 28.05.2015)
Jakob Johann Ilisch

Jakob Johann Ilisch (vene keeles Якоб Иоганн Илиш; 1789–1858) oli vene arst. Ta õppis Tartu, Berliini ja Jena ülikoolis, kus 1811 sai filosoofiadoktoriks. Ta töötas arstina muu hulgas Riias, Pärnus, Tallinnas. "Die natürlichen und falschen Blättern" (Pärnu, 1817); "Die gewöhnlichen Krankheiten des menschlichen Körpers" (Riia, Tartu, 1822); "Das Seebad" (1826); "Сергиевские минеральные воды" (Журнал Министерства Внутренних дел).
Rodion Denissov

Rodion Denissov (vene Родио́н Андре́евич Дени́сов; sündinud 14. mail 1976 Tallinnas) on Eesti ühiskonnategelane, publitsist, raadio- ja telesaatejuht. 2008–2009 oli ta ajalehe Molodjož Estonii peatoimetaja. Ta on kuulunud organisatsiooni Eestimaa Rahvaliidu Vene Ühendus. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Savisaare Valimisliidu ja Tegusa Tallinna nimekirjas Tallinnas. "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. veebruar 2019. Vaadatud 23. veebruaril 2016. valimised.ee
Mark Sirõk

Mark Sirõk (sündinud 12. märtsil 1989 Tallinnas) on vene päritolu Eesti ühiskonnategelane. Ta oli üks 2007. aasta pronksiööde korraldajaid. 2007. aastal sai ta Venemaa noorteliikumise Naši Eesti haru komissariks. Hiljem kolis ta Peterburi ja tegutseb seal moedisainerina. "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 76 "VIDEO ja FOTOD | Pronksiööde antikangelane, nüüdne edukas moedisainer Mark Sirõk: „Ma olen oma tegude üle uhke!”" Delfi, 27. aprill 2019
Paul Karp

Paul Karp (1. aprill 1905 – 7. detsember 1981) oli eesti dirigent, tromboonimängija ja muusikapedagoog. 1944–1950 oli ta Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri peadirigent. Tema tütar oli estraadilaulja ja lauluõpetaja Leelo Karp. Üha kaugenev jälg Paul Karbist, Ivalo Randalu, Sirp, 01.04.2005
Sindi Jumalailmumise kirik

Sindi Jumalailmumise kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Pärnu maakonnas Sindi linnas aadressil Pärnu maantee 16. Kirik on arvele võetud kultuurimälestisena. Sindi õigeusu kirik valmis 1899. aastal ja ehitati Moskva kaupmehe R. Schöni ja Sindi kalevivabriku kulul. Riia ja Miitavi piiskop Agafangel (Preobraženski) pühitses kirikuhoone samal aastal. Kellatorni ja kaheksatahulise sibulkiivriga haritorniga punastest tellistest, seest krohvitud kirik oli Sindi esinduslikem hoone. Kirikul on rikkalik välisdekoor. Kolmeosalise (eeskoda, nelitis ja apsiid) pühakoja kujundamisel on kasutatud Moskva baroki elemente. Pärast koguduse likvideerimist 1962. aastal hakkas kirik lagunema. 1980. aastatel oli hoonel veel neli torni. Kiriku katusekonstruktsiooni uuendati osaliselt 1990. aastate algul. Samal ajal likvideeriti nelitise kohal olev kuppel ja asendati sirge katusekattega. Sindi linn andis EAÕK taotluse põhjal neile tasuta üle muinsuskaitse all oleva Sindi kiriku kinnistu ja taotles pühakoja renoveerimiseks toetust riiklikust pühakodade programmist. Sindi Jumalailmumise kogudus Sindi kalevivabrik Tori kihelkond Sindi Jumalailmumise kirik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 29.05.2015) P%E4rnumaa teatmikus "Teeliste kirikud" (vaadatud 29.05.2015) http://www.eoc.ee/kogudus/sindi-jumalailmumise-kogudus/ August Kaljukosk. "Õigeusukogudustes teeninud vaimulikkude nimekiri". Tallinn, 1975.Käsikiri Eesti Rahvusarhiivis. "Eesti õigeusk X-XXI sajandil". Entsüklopeediline teatmik (vene keeles). Koostaja Vladimir Iljaševitš. Kirjastus Tarbeinfo OÜ. Tallinn, 2014; lk 507 Andrei Sõtšov. " Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945-53". TÜ kirjastus. Tallinn, 2004; lk 65-125 Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 518-523 Sindi Jumalailmumise kirik kultuurimälestiste riiklikus registris "Sindi kiriku katus sai korda ja ristid kullatud" ERR, 23. september 2021
Lastekaitsepäev

Rahvusvaheline lastekaitsepäev (International Day for Protection of Children) on 1. juunil tähistatav tähtpäev, millega juhitakse tähelepanu laste kaitsmise tähtsusele. Lastekaitsepäeva tähistamise eesmärk on juhtida tähelepanu laste heaolule ja õigustele ning lastekaitsele. Sel päeval toimuvad üleriigiliselt mitmesugused tasuta lasteüritused. Lastekaitse Liit kutsub lastekaitsepäeval üles mõtlema mitte ainult laste tuleviku üle, vaid keskenduma ka nende oleviku muredele. Eestis tähistatakse lastekaitsepäeva alates 1990. aastatest Eesti Lastekaitse Liidu eestvedamisel. Alates 2021. aastast on lastekaitsepäev esmakordselt riiklik tähtpäev ja lipupäev. Lastekaitsepäeva tähistamise algus ulatub 1857. aastasse, mil Chelsea pastor dr Charles Leonard pühendas spetsiaalse jumalateenistuse lastele ja lastest. Oli juunikuu teine pühapäev ja päeva esialgseks nimeks Roosipäev, edasi Lillepäev ja siis Laste Päev. Esmakordselt kuulutati lastekaitsepäev välja ülemaailmsel laste heaolu konverentsil 1925. aastal. Järjekindlalt hakati seda kindlal päeval tähistama 1954. aastast. Lastekaitsepäeva tähistatakse 1. juunil alates 1950. aastast, selle kehtestas Rahvusvaheline Demokraatlik Naisliit oma kongressil Moskvas 22. novembril 1949. Paljudes riikides (nt Albaanias, Cabo Verdes, Ecuadoris, Mongoolias, Poolas) peetakse lastekaitsepäeva 1. juunil; samas soovitab ÜRO tähistada 20. novembril rahvusvahelist lastepäeva. "Kuidas tähistatakse lastekaitsepäeva Eestimaa eri nurkades?". Vaadatud 01.06.2021. "Tartu linna lastekaitsepäev. Tartu Noorsootöö Keskus". Vaadatud 01.06.2021. "Lastekaitsepäev: mõelda tuleb nii laste tulevikule kui olevikule". Lõuna-Eesti Postimees. Vaadatud 01.06.2021. "Järgmisest aastast on lastekaitsepäev tõenäoliselt riiklik tähtpäev". err.ee. "HEA UUDIS: lastekaitsepäevast saigi riiklik tähtpäev ja lipupäev". lastekaitseliit.ee. Vaadatud 01.06.2021. "Riiklikud pühad, lipupäevad ja koolivaheajad". eesti.ee. Vaadatud 01.06.2021. "Lastekaitse päev on üks vanimaid rahvusvahelisi tähtpäevi" (PDF). Lastekaitse Liidu ajakiri "Märka last". Mai 2021. Täna on lastekaitsepäev. Kuhu minna? Õhtuleht.ee, 1. juuni 2013 Lastekaitsepäeva puhul toimub pealinnas palju põnevat Tallinn.ee 29. mai 2012
Tahkuranna kirik

Tahkuranna kirik on luteri kirik Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Võiste asulas. Kirik on varemetes, kiriku hävitas aastal 1941 hävituspataljon. Kiriku käärkambris tegutseb Tahkuranna kogudus. P%E4rnumaa teatmikus "Teeliste kirikud"
Toivo Sikka

Toivo Sikka (22. mai 1962 – 23. mai 2015) oli eesti etnograaf. Ta õppis aastatel 1969–1970 Luunja 8-klassilises koolis, aastatel 1970–1977 Pikasilla 8-klassilises koolis ja aastatel 1977–1980 Tartu 7. Keskkoolis. Aastatel 1980–1985 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli (lõpetas aastal 1985) ajaloo erialal, spetsialiseerudes etnograafiale. Pärast ülikooli lõpetamist asus ta tööle Eesti NSV Riiklikku Etnograafiamuuseumi (aastast 1988 taastatud nimega Eesti Rahva Muuseum). Ta oli Õpetatud Eesti Seltsi ja Eesti Muuseumiühingu liige. 1994–2007 oli ta MTÜ Fenno-Ugria Asutuse juhatuse liige. Toivo Sikka Eesti Teadusinfosüsteemis "Toivo Sikka 22. V 1962 – 23.V 2015" (nekroloog). Sirp, 29. mai 2015 "Toivo Sikka". Eesti Teadusinfosüsteem. 3.08.2021.
Tõnis Saadoja

Tõnis Saadoja (sündinud 5. detsembril 1980) on eesti maalikunstnik. Saadoja lõpetas 1999. aastal Tallinna Inglise Kolledži ja õppis seejärel Tartu Ülikooli maaliosakonnas. Ta lõpetas aastal 2004 bakalaureuseõpingud Eesti Kunstiakadeemia maali erialal ja aastal 2006 magistriõpingud Ida-Londoni Ülikooli vabade kunstide erialal. 2012. aastal valmis temalt teater NO99 laemaal (Sakala 3, Tallinn). Töötab dotsendina Eesti Kunstiakadeemias. 2006 – Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (eduka näitusetegevuse eest 2006. aastal) 2008 – Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (personaalse mälu ja elukeskkonna vahelisi seoseid uuriv kontseptualistlik maalinäitus "Kodulinn Tallinn") 2011 – Köleri auhinna publikupreemia 2012 – Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (nüüdisaegselt monumentaalse laemaali loomise eest Teatris NO99) 2013 – Kristjan Raua preemia (võõrandatud realismi kaanonis maalitud monumentaalmaal NO99 teatrisse) 2015 – Konrad Mäe preemia 2018–2020 – Kunstnikupalk "Teatris NO99 avatakse Tõnis Saadoja laemaal" ERR, 19. detsember 2012 Tõnis Saadoja EKA (vaadatud 12. oktoobril 2023) "Jagati tänavused Kristjan Raua preemiad" Postimees, 7. mai 2013 "Konrad Mäe preemia võitis Tõnis Saado" ERR kultuur, 9. detsember 2015 "Uued palgalised kunstnikud on Tanja Muravskaja, Edith Karlson ja Tõnis Saadoja" ERR kultuur, 18. detsember 2017 Tõnis Saadoja KKEK Eero Epner. "Intensiivsuse otsingud maalikunstis. Vestlus Tõnis Saadojaga" Postimees Kultuur, 8. juuli 2023
Banduura

Banduura (ukraina keeles банду́ра) on näppekeelpill, ukraina rahvapill. Selles on ühendatud tsitri ja lauto omadused. Algselt oli pillil 6–12 keelt. 18. sajandiks oli pill arenenud kujule, kus pilli kaelale (astmetraatidega või ilma) olid pingutatud neli kuni kuus keelt ja kõlakasti kohale kuni 16 diatooniliselt häälestatud keelt. 20. sajandil suurendati keelte arvu 31-ni ja n-ö kontsertpillidel 68-ni. Kõige varasem teade, kus on banduurat mainitud, pärineb 6. sajandi Kreekast. 1441. aastal kirjeldati Poola kuninga õukonnas olnud ukraina päritolu banduuramängija Taraszko. Kesk- ja varauusaegsetes Poola dokumentides on mainitud teisigi ukraina päritolu banduuramängijaid (näiteks kuningas Zygmunt I õukonnas). Ukraina keelde arvatakse nimetus "bandura" olevat tulnud poola keele kaudu kas ladina või kreeka keelest (pandora või pandura). Mõned uurijad arvavad selle tulnud olevat otse kreeka keelest. Kuni 1940. aastateni nimetati seda pilli ka kobzaks. Seda nimetust kasutati Poola kroonikas juba 1313. aastal. Tänapäeva Ukraina territooriumil on teada lautosarnaseid pille juba 591. aastast – kroonikates on mainitud rändavaid sõdalasi, kellel olid kaasas kithara'ks nimetatavad pillid. Kiievi Püha Sofia katedraali 11. sajandist pärinevatel freskodel on kujutatud lautosarnaseid pille. Arvatakse, et sel ajal nimetati taolisi pille üldise slaavi keelpilli nimetusega husli. Sellised pillid olid keskajal levinud Ida-Euroopa õukondades, kuni nende populaarsus vähenes Lääne-Euroopa pillide ja stiilide tulekuga, kuid neid jäid endiselt kasutama ukraina kasakad. Nemad arendasid pilli märgatavalt edasi, et see sobiks nende laulurepertuaari saatmiseks. Hiljem mängisid seda peamiselt pimedad rändmuusikud. Tsitri ja lauto omadusi ühendava pilli leiutamine omistatakse mõnikord Francesco Landinile. Päevaleht, Eesti; Vaus-tamm, Heili (9. september 2003). "Ukraina muusika Mustpeade Majas". Eesti Päevaleht. Vaadatud 26. veebruaril 2023. "Bandura". Home, Encyclopedia of Ukraine. Vaadatud 26. veebruaril 2023. "Ukrainian Bandurist Chorus of North America". UBC. Vaadatud 26. veebruaril 2023.
Aare-Paul Lattik

Aare-Paul Lattik (sündinud 11. oktoobril 1970 Tallinnas) on eesti organist, muusikapedagoog. 2000. aastal võitis ta rahvusvahelise konkurssfestivali Con Brio. Biograafia Eesti Muusika Infokeskuses
Vladimir Monomahh

Vladimir Monomahh (ukraina keeles Володи́мир Все́володович Монома́х, vene keeles Владимир Всеволодович Мономах), kes on ka tuntud kui Vladimir Vsevolodovitš või Vladimir II (1053 – 19. mai 1125), oli Rjurikovitšite soost Vana-Vene valitseja, Smolenski vürst (1073–1078), Tšernigovi vürst (1078–1094), Perejaslavi vürst (1094–1113) ja Kiievi suurvürst 1113–1125. Vladimir isa oli Kiievi suurvürst (1078–1093) Vsevolod I Jaroslavitš ja ema Anastasia, Bütsantsi keisrite valitseja Konstantinos IX hõimlane. Järgnevalt kasutas Vladimir emapoolse valitsejatedünastia lisanime Monomahh. Vladimiri õde Evpraksia (ehk Adelaide, Adelheid) oli abielus Saksa-Rooma riigi keisri (1056–1106) Heinrich IV-ga. Vladimiri järglased, 3 abielust: Mstislav I Suur, Vladimirovitš (1. juuni 1076 – 14. aprill 1132), Kiievi suurvürst (1125–1132) Izjaslav Vladimirovitš (c. 1077 – 6. september 1096), Kurski vürst Svjatoslav Vladimirovitš (c. 1080 – 16. märts 1114), Smolenski ja Perejaslavi vürst Jaropolk II Vladimirovitš (1082 – 18. veebruar 1139), Perejaslavi vürst (1114–1132), Kiievi suurvürst (1132–1139) Vjatšeslav I Vladimirovitš (1083 – 2. veebruar 1154), Smolenski vürst (1113–1125), Turovi vürst (1125–1132, 1134–1146), Perejaslavi (1132–1134, 1142), Peresopnitsa (1146–1149), Võšgorodi vürst (1149–1151) ja Kiievi suurvürst (1139, 1151–1154). Marina Vladimirovna (surn. 1146), abiellus Leon Diogenesega, kes pretendeeris Bütsantsi keisriks, väites end olevat Romanos IV poeg. Saavutas Kumaanide khaani positsiooni Osseetias. Roman Vladimirovitš (surn. 6. jaanuar 1119), Volõõnia vürst Evfimija Vladimirovna (surn. 4. aprill 1139), abiellus Ungari ja Horvaatia kuninga Kálmániga. Agafia Vladimirovna (surn. 1113), abiellus Grodno vürsti Vsevolod Davidovitšiga Juri Dolgoruki (surn. 15. mai 1157), Rostovi-Suzdali vürst Andrei Vladimirovitš (11. juuli 1102 – 1141), Volõõnia vürst.
Busójárás

Busójárás ('Busóks käimine') on iga-aastane festival Ungaris Mohácsi linnas. Seda peetakse pidutsemisperioodi lõpus enne tuhkapäeva, mis märgib paastu algust. Festival kestab kuus päeva ja toimub tavaliselt veebruaris. See algab neljapäeval ja kestab kuni teisipäevani. Festivali tähtsaimad tegelased on Busó'd ehk inimesed, kes kannavad traditsioonilisi maske. Festivalil kuuleb rahvamuusikat, näeb maskeraade, rongkäike ja tantsu. Festivali aluseks on legend, mille järgi Osmanite võimu ajal põgenesid linna inimesed armee eest lähedalasuvasse metsa ja sohu. Ühel ööl, kui nad lõkke ääres istusid ja juttu vestsid, ilmus eikusagilt vana mees, kes ütles "Ärge kartke, teil läheb varsti jälle hästi ja te saate koju tagasi minna. Seni valmistuge lahinguks, valmistage relvi ja hirmsaid maske ning oodake tormist ööd, kui tuleb maskis rüütel." Seda öelnud, kadus ta sama järsku, kui oli ilmunud. Põgenikud tegid nii, nagu ta oli öelnud, ja paar päeva hiljem tuligi maskis rüütel, kes käskis neil maskid ette panna ja minna linna tagasi, tehes nii palju lärmi kui võimalik. Türklased ehmatasid mürast, maskidest ja tormist nii ära, et arvasid deemonid neid kimbutamas olevat, ja lahkusid linnast enne päiksetõusu. Teine, vanem ja vähem levinud lugu räägib, et peletati mitte türklasi, vaid talve. 2009. aastal kanti festival UNESCO immateriaalse pärandi nimekirja. Reisisari Reisile minuga: Ungari buzod ETV
Velika Morava

Velika Morava (serbia Велика Морава, ka Морава) on jõgi Euroopas Serbias, Doonau jõe parempoolne lisajõgi. Velika Morava algab Zapadna Morava ja Južna Morava jõe ühinemisel Kruševaci linnast 15 kilomeetri kaugusel, voolab laias orus põhja ja suubub paremalt Doonausse. Jõe pikkus on 185 km, valgala pindala 38 207 km². Velika Morava ääres asuvad Ćuprija, Lapovo ja Jagodina. "Statistical Yearbook оf the Republic of Serbia" (PDF). 2017. Vaadatud 1. augustil 2023.  Velika Morava – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Lilian Semper

Lilian Semper (30. oktoober 1933 Tartu – 12. detsember 2007 Tallinn) oli eesti pianist ja muusikapedagoog. Ta alustas klaveriõpinguid ema juhendamisel, õppis aastani 1949 Tartu Muusikakoolis, lõpetas aastal 1959 Tallinna 7. Keskkooli ja aastal 1952 klaveri erialal Tallinna Muusikakooli (Irmgard Kaudre juhendamisel). Aastal 1957 lõpetas ta klaveri erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Heljo Sepa klassis) ja aastal 1961 aspirantuuri Moskva Konservatooriumis (Jakov Zaki juhendamisel). Ta töötas 1961. aastast Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias õppejõuna, oli 1982. aastast dotsent, 1995. aastast professor ja 2007. aastast emeriitprofessor; ta oli aastatel 1991–2000 klaveriosakonna juhataja. Lisaks töötas ta õpetajana Tallinna Muusikakeskkoolis. Tema õpilasi on Lille Randma, Tiina Ehin, Lea Gabral, Olga Belova, Ira Floss, Maido Maadik, Riina Pikani, Anne Tüür, Heili Vaus, Sven Kullerkupp, Kai Ratassepp, Ia Remmel, Irina Zahharenkova ja Marek Vilba. Lilian Semper suri 12. detsembril 2007 Tallinnas ja maeti 18. detsembril 2007 Metsakalmistule. 1979 Eesti NSV teeneline kunstnik 2003 Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia (mitmekülgne muusikaline tegevus) Tema isa oli kirjanik Johannes Semper, ema muusikakriitik ja -pedagoog Aurora Semper. Lilian Semper oli kunstnik Adamson-Ericu õetütar. Tema abikaasa oli Jüri Plink. Kalmistute register Haudi