laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eerik Kumari

Eerik Madis Kumari (7. märts 1912 Aru (Vapra) talu, Martna kihelkond, Läänemaa – 8. jaanuar 1984 Tartu) oli eesti ornitoloog ja looduskaitsetegelane, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1961). 1937. aastani oli tema eesnimi Erik Mathias, perekonnanimi 1938. aastani Sits; ta muutis oma nime Kumari laiu järgi. Ta lõpetas 1931. aastal Hans Kubu eragümnaasiumi. Lisaks õppis ta aastatel 1926–1928 Tallinna Konservatooriumis metsasarve erialal (ei lõpetanud). 1941. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli zooloogina. Ta kuulus korporatsiooni Fraternitas Liviensis. 1949. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiateaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Jäälind Alcedo atthis inspida L. Eesti NSV-s" 1953. aastal kaitses ta Leningradis NSV Liidu Teaduste Akadeemia Zooloogia Instituudis bioloogiateaduste doktori väitekirja "Современный состав орнитофауны Эстонской ССР и его генезис". Aastatel 1952–1977 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudi teadusdirektor. Eerik Kumari eestvedamisel kujunes Puhtu bioloogiajaam 1953. aastast Puhtu ornitoloogiajaamaks. 1961. aastal valiti ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks zooloogia alal. Temalt on ilmunuduurimusi lindude fauna, rände, zoogeograafia ja looduskaitse alalt. Maetud Tartu Vana-Jaani kalmistule. Kumari oli 1955. aastast NSV Liidu Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige ning Eesti NSV Teaduse Akadeemia Looduskaitse Komisjoni asutaja ja juht 1955–1984. Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi esimees 1954–1964, auliige 1972. aastast ja aupresident 1982. aastast. Ta oli Soome Ornitoloogiaseltsi liige, Briti Ornitoloogiaühingu ja Ungari Ornitoloogiaühingu auliige. 1970 – valiti Soome Ornitoloogiaseltsi auliikmeks 1972 – Eesti NSV teeneline teadlane 1974 – Briti Ornitoloogiaühingu auliige 1975 – Jyväskylä ülikooli teenetemedal 1975 – valiti Hispaania Ornitoloogiaseltsi korrespondentliikmeks 1976 – K.E.v. Baeri mälestusmeldal 1982 – valiti Ungari Ornitoloogiaseltsi auliikmeks 1994 – Eesti Vabariigi teaduspreemia (postuumselt) Eerik Kumari mälestuseks asutati 1989. aastal temanimeline preemia looduskaitsealase töö tunnustamiseks.  Pikemalt artiklis Eerik Kumari looduskaitsepreemia E. Kumari. Jäälind Alcedo atthis inspida L. Eesti NSV-s. Zoogeograafiline ja ökoloogiline uurimus. Tartu, 1948 Eerik Kumari : personaalnimestik. Tallinn, 1985 Rootsmäe, L., Lilleleht, V. Eerik Kumari : elu täis tööd ja rõõmu. Tallinn, 1996 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944
Shōgun

“Shōgun” on James Clavelli romaan. See on ilmunud 1975. aastal ning on autori "Aasia triloogia" kolmas avaldatud raamat, kuid on kronoloogiliselt sarja esimene. Raamat on jagatud 6 osaks ning 61 peatükiks. Kuigi see on ilukirjanduslik teos, on see lähedalt seotud ajalooga ja võtab palju eeskuju Jaapani ajaloost. Romaani minategelane erineb peatükkides, kuid peategelane, kes on enamasti jutustaja, on John Blackthorne. Paljudel raamatu tegelastel on ajalooline isik eeskujuks: John Blackthornei eeskujuks on 16. sajandi Hollandi laeval Erasmus töötav Inglise tüürimees William Adams. Romaani alguses uhutakse Hollandi laev Jaapani rannikule ning alles jäänud meeskond pääseb vaevalt eluga, kui kohalik feodaal ehk daimjo, Kasigi Yabu annab käsu Blackthorne ja tema meeskond hukata. Blackthorne pääseb siiski eluga ning kohtub Kantō ala isanda Toranagaga kelle ajalooline eeskuju on Tokugawa Ieyasu. Blackthorne satub Toranaga ja tema poliitilise rivaali Ishido vahele, kuna tema informatsioon ja suhted Jaapani-välisest maailmast on väärtuslikud. Kuigi Blackthorne on teose alguses väga skeptiline Jaapani kultuuri ja keele suhtes, õpib ta neid paremini tundma seal elades. Ka jaapanlased väärtustavad teda, kui ta on rohkem integreerunud nende ühiskonda ja õppinud kohalikku keelt. Blackthorne on vastumeelne ka kohalikkudele jesuiitidele, kuna ta ise on protestant. Seetõttu proovivad kohalikud jesuiidid teda tappa ja saboteerida, et ta ei saaks mõjutada kohalikke elanikke nende vastu ega naasta Inglismaale nüüd, kui ta teab teed Jaapanisse. Kui Ishido, kelle ajalooline eeskuju on Ishida Mitsunari, võtab mitmed daimjo '​de pereliikmed pantvangi, siis Toranaga samurai ja Blackthornei armuke Mariko ohverdavad ennast, et päästa pantvangid ning seejärel Ishido nad ka vabastab. Raamatu lõpus avastab Blackthorne, et tema laev on maha põlenud, kuid Toranaga organiseerib Blackthorneile materjalid ja töömehed uue laeva ehitamiseks. Raamatu viimane peatükk on aga Toranaga vaatepunktist, kus ta paljastab enda sisemonoloogis, et tema lasi Blackthornei laeva maha põletada ning plaanib samuti põletada maha kõik tema tulevased laevad. John Blackthorne – William Adams (Miura Anjin) (1564–1620) Yoshi Toranaga – Tokugawa Ieyasu (1543–1616) Toda Mariko – Hosokawa Gracia (1563–1600) Isa Martin Alvito – João Rodrigues (1561/1562–1633/1634) Kasigi Yabu – Honda Masanobu (1538–1616) Ochiba – Yodo-dono (1569–1615) Ishido Kazunari – Ishida Mitsunari (1559–1600) Toda Hiro-matsu "Iron Fist" – Hosokawa Fujitaka (1534–1610) Kasigi Omi – Honda Masazumi (1566–1637) Macdonald, Gina (1996). James Clavell: A Critical Companion (inglise). Greenwood. Lk 92. ISBN 9780313294945. Smith, Henry (1980). Learning from Shōgun: Japanese History and Western Fantasy (inglise) (esimene trükk). Santa Barbara, California: Program in Asian Studies University of California. Lk 127–134.
Južnouralsk

Južnouralsk on linn Venemaal Tšeljabinski oblastis. Asub Uvelka jõe ääres, 88 km Tšeljabinskist lõuna pool. Južnouralsk on asutatud 1948. aastal elektrijaama ehitusega seoses. Aleviks sai 1950. aastal ja innaõigused 1963. aastal. Linna jaanuari keskmine õhutemperatuur on −14,7 °C ja juuli keskmine õhutemperatuur 20,6 °C. Linnas on 882 MW võimsusega soojuselektrijaam ning masinaehitus-, ehitusmaterjalide ja toidutööstuse ettevõtted. Južnouralski elanike arv oli 1. oktoobri 2021 seisuga 37 478. Народная энциклопедия «Мой город». Южноуральск http://www.retscreen.net/ru/home.php https://rosstat.gov.ru/storage/mediabank/tab-5_VPN-2020.xlsx
Plast (linn)

Plast (vene Пласт) on linn Venemaa Tšeljabinski oblastis, Plasti rajooni keskus. Asula tekkis 19. sajandil kullakaevurite külana, 1940 sai linnaõigused. Народная энциклопедия «Мой город». Пласт (город) Plasti rajooni koduleht
Ilze Indriksone

Ilze Indriksone (abielus Ilze Liepiņa; sündinud 29. oktoobril 1974 Talsis) on Läti keskkonnaplaneerimise spetsialist ja poliitik. Ta oli 26. maist 2022 kuni 15. septembrini 2023 Läti majandusminister. Ta on õppinud Laidze põhikoolis ja lõpetanud 1992. aastal praeguse Talsi riigigümnaasiumi, seejärel õppinud Bulduri aiandustehnikumis. Ta on lõpetanud 1998. aastal Läti Põllumajandusülikooli bakalaureuseõppes keskkonnateaduste alal ning 2001. aastal Läti Ülikooli äri-, juhtimis- ja majandusteaduskonna magistriõppes keskkonnajuhtimise alal. Indriksone on töötanud ettevõttes Talsu Autotransports reisijateveo osakonna juhatajana. Seejärel oli Talsi piirkonna maavolikogu aseesimees. Ta oli aastatel 2000–2011 erakonna Isamaale ja Vabadusele/LNNK liige, aastast 2011 on ta Rahvusliku Liidu "Kõik Läti eest!" – "Isamaale ja Vabadusele/LNNK" liige. 2018. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta seimi liikmeks. Pärast majandusminister Jānis Vitenbergsi tagasiastumist 2022. aasta mais esitati I. Indriksone Rahvusliku Liidu kandidaadiks majandusministri ametikohale. 26. mail 2022 kinnitas seim ta ministriks. 2022. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta uuesti seimi liikmeks ning ta säilitas ka majandusministri koha. Ta on lahutatud naine ja nelja lapse ema. Tema huvialad on rahvatants ja aiandus. 2023 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk
Roheusk

Roheusk on ideoloogia ja liikumine, mis keskendub looduskeskkonna kaitse, säilitamise ning kestliku arengu edendamiseks välja mõeldud meetmete ja regulatsioonide pimesi(süvenemata ja analüüsimata) järgimist, eeldades, et kõik regulatsioonid teenivad eesmärki.[viide?]
Nihik

Nihik ehk nihkmõõdik (rahvakeeles ka nihkkaliiber, supler, inglise Vernier caliper) on seade pikkuse, läbimõõdu ja sügavuse mõõtmiseks. Ta koosneb mõõteharudega joonlauast ja sellel nihutatavast samasuguste harudega raamist. Mõõtetulemus saadakse joonlaua põhiskaalalt ja raamil olevalt nooniuselt. Mõõteharud on kohandatud ka detaili siseläbimõõdu mõõtmiseks. Enamasti tuleb siis lugemile lisada mõõteharule märgitud parandus, näiteks 10 millimeetrit. Aukude sügavuse mõõtmiseks on liikuv raam varustatud vardaga. Nihiku täpsus on tavaliselt kas 0,1 mm või 0,05 mm. Viimastel aastatel on hakanud levima ka digitaalsed nihikud.
Leetmaa

Leetmaa on eesti perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Leetmaa 109 inimesel: 43 mehel ja 66 naisel. Perekonnanimede levikult oli Leetmaa meeste puhul 2528. kohal ja naiste puhul 1637. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Leetmaa vanuserühmas 15–19, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,27. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 1,97 inimest. Nimede eestistamisel võeti Leetmaa 1935.–1940. aastal uueks perekonnanimeks 54 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Adamson (2 juhul), Eermann (2), Hanni, Kolumbus, Krusel (3), Land (3), Leder, Leemann (4), Leesmann, Leetberk, Leetsmann (8), Leidecker, Leimann, Leitmann, Lemann, Lensmann, Lentsmann, Lenzmann (3), Lestberg, Leterman, Letmann, Limberg, Lomann, Loomann, Lutsberg, Ondsul, Peedov, Peeduli, Pusshunt, Tökmann, Uhlmann ja Vitte. Eduard Leetmaa, väliseesti ühiskonnategelane (1913–1999) Kaarel Leetmaa, eesti jurist (1905–1985) Kadri Leetmaa, eesti geograaf (1975–) Liia Leetmaa, eesti baleriin ja tantsupedagoog (1924–2004) Meinhard Leetmaa, Eesti sõjaväelane (1903–1980) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 15.05.2023) Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Leetmaa. Leetmaa statistikaameti andmebaasis
Kobersdorf

Kobersdorf on vald (Marktgemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas. Kobersdorf asub Kesk-Burgenlandis ning jaguneb Kobersdorfi, Lindgrabeni ja Oberpetersdorfi ringkondadeks. Vald asub Austria viimase kustunud vulkaani Paulibergi jalamil keset Naturpark Landseer Berget. Kobersdorf kuulus koos ülejäänud Burgenlandiga kuni 1920/1921. aastani Ungari kuningriiki. Pärast Esimese maailmasõja lõppu anti Ungari läänepiiri äärne ala Saint-Germaini ja Trianoni rahulepingutega Austriale. Alates 1921. aastast kuulub linn Burgenlandi liidumaa koosseisu. Kobersdorf oli üks Burgenlandi juudi Siebengemeinden. Selle 1860. aastal ehitatud sünagoog on seitsmest kogukonnast ainus, mis on alles. Alates taastamisest on seda kasutatud mälestusteenistusteks. Kobersdorf on olnud turulinn alates 1973. aastast. Kobersdorfi palee (Schloss Kobersdorf) on kuulus etenduste poolest, mis seal igal aastal juulis toimuvad. Alates 2004. aastast on neid juhtinud Wolfgang Böck, enne seda lavastas seal Rudolf Buczolich. 2006. aasta pealavastus oli "Kolmekrossiooper". Wolfgang Böck mängis Väitsa-Mackie rolli. Olulisemad tööandjad: Mineraalveetootja Waldquelle Basaldikarjäär Paulibergil Hobby Versand Reitter Bau Joseph Chaim Sonnenfeld Waldbrun, Baden-Württemberg, Saksamaa Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Zsolt Baumgartner

Zsolt Baumgartner (sündinud 1. jaanuaril 1981 Debrecenis) on Ungari Vormel 1 sõitja. Zsolt Baumgartneri ametlik koduleht (ungari ja inglise keeles) Zsolt Baumgartner Formula1 History and Statistics andmebaasis (www.4mula1.ro) (inglise keeles) Zsolt Baumgartner Formula One DataBase andmebaasis (www.f1db.com) (inglise, hollandi ja portugali keeles)
Almazna

Almazna on linn Ukrainas Luhanski oblastis Kadijivka omavalitsuses. Asub Kadijivkast 7 km edelas. 2014. aastast on linn venemeelsete mässuliste (Luhanski Rahvavabariik) kontrolli all ja on 2022. aastast Venemaa annekteeritud. Linn asutati 1870. aastal Izjumi külana, 1878 sai praeguse nime. 1977. aastal sai linnaõigused. 2001. aastal oli linnas 5061 elanikku, neist 38,67 % emakeel oli ukraina keel ja 60,98 % vene keel. https://web.archive.org/web/20140731182036/http://db.ukrcensus.gov.ua/Mult/Database/Census/databasetree_uk.asp
Anna Sychravová

Anna Sychravová (7. juuli 1873 – 22. veebruar 1925) oli Tšehhoslovakkia koolitaja ja poliitik. 1920. aastal valiti ta saadikutekotta, saades üheks esimeseks naisliikmeks ja ainsaks Slovakkiast. Sychravová sündis Austria-Ungaris (praegu Tšehhis) Humpolecis 1873. aastal vaimulikus perekonnas. Temast sai õpetaja, töötades Prahas ja Žižkovis, kus ta töötas ka provintsi- ja rajoonivalitsuse noorteteenistuses. Tšehhoslovakkia iseseisvumise järel pärast esimest maailmasõda töötas ta aasta sotsiaalhoolekande ministeeriumis, enne kui kolis Vrútkysse, kus naasis õpetajaametisse. Ta oli Tšehhoslovakkia Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei kandidaat 1920. aasta parlamendivalimistel ja valiti saadikutekotta. Oma ametiajal kuulus ta kultuurikomiteesse. Ta suri veebruaris 1925 Vinohrady haiglas enne, kui tema ametiaeg oli lõppenud. Tema koha võttis üle Jozef Pajger. Blanca Rodriguez Ruiz & Ruth Rubio-Marín (2012) The Struggle for Female Suffrage in Europe p237 Aleš Ziegler (2011) Úloha žen v prvních československých parlamentních volbách roku 1920 Anna Sychravová PSP
Zlata Kolarić-Kišur

Zlata Kolarić-Kišur (29. oktoober 1894 – 24. september 1990) oli Horvaatia kirjanik. Kolarić-Kišur sündis Slavonski Brodis, kuid kolis perega Požegasse. Ta kirjeldas oma lapsepõlve raamatus "Moja Zlatna dolina" (tõlkes "Minu kuldne org"). Aastatel 1919–1990 elas ta Zagrebis. Ta oli abielus Hinko Kolarić Kišuriga. Ta suri Zagrebis 24. septembril 1990 96-aastaselt. Naš veseli svijet (1933) Iz dječjeg kutića (1935) Smijte se djeco! (1935) Priča i zbilja (1940) Od zore do mraka (1950) Zimska priča (1950) Po sunčanim stazama (1951) Dječje igre (1953, 1956, 1963) Neostvarene želje (1954) Cvijeće (1955, 1958) Ptičji festival (1958, 1959, 1961) Uz pjesmu i šalu na jadranskom žalu (1961) Moja Zlatna dolina (1972) Moje radosti (1981) Hrvatski dječji pisci – Pet stoljeća hrvatske književnosti, 181/III (1991) Izabrana djela (1994) "Nepoznati Kraljević: Nikad viđena djela prvi put pred javnošću!". Večernji list (horvaadi). 7. september 2013. Vaadatud 9. mail 2015.
Anete Sietiņa

Anete Sietiņa (sündinud 5. veebruaril 1996 Limbažis; sünninimi Anete Kociņa) on läti odaviskaja. Ta osales 2020. aasta Tōkyō olümpiamängudel. Tulemusega 58.84 ta kvalifikatsioonist edasi ei pääsenud. 2023. aasta Budapesti maailmameistrivõistlused olid esimesed täiskasvanute suurvõistlused, kus Kociņa kvalifikatsioonist edasi pääses. Finaalis viskas ta neljandas voorus 63.18, millega tõusis teiseks, kuid viimases voorus möödusid temast jaapanlanna Haruka Kitaguchi ja austraallanna Mackenzie Little, mistõttu leppis Kociņa neljanda kohaga. Sietiņa isiklik rekord odaviskes on 64.47, mis on visatud 16. juunil 2017 Bydgoszczis toimunud Euroopa U23 meistrivõistlustel. "Anete Sietiņa". worldathletics.org. Vaadatud 16. mail 2023. Anete Sietiņa Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Anete Sietiņa veebisaidil Olympedia (inglise)
Metsasääsk

Metsasääsk (Aedes ja Ochlerotatus) on perekond kahetiivalisi putukaid sugukonnast pistesääsklased (Culicidae). Metsasääskede alamperekond Ochlerotatus on hiljem tõstetud perekonna staatusesse, ent siis vahel jälle alamperekonnaks tagasi. Perekonnas on kokku umbes 700 liiki. Kui perekond on kaheks jaotatud, siis jääb perekonda Aedes 28 liiki. Metsasääsed on tavalisimad verd imevad sääsed. Eestist on teada 19 liiki metsasääski. Neist tavalisimad on O. communis, O. punctor ja O. cataphylla. Aedes cinereus – väike metsasääsk Aedes vexans – sügisene metsasääsk Ochlerotatus annulipes Ochlerotatus cantans Ochlerotatus caspius – ranniku-metsasääsk Ochlerotatus cataphylla – kevadine metsasääsk Ochlerotatus communis – harilik metsasääsk Ochlerotatus cyprius – kollane metsasääsk Ochlerotatus diantaeus Ochlerotatus dorsalis Ochlerotatus excrucians – ruuge metsasääsk Ochlerotatus flavescens Ochlerotatus hexadontus Ochlerotatus intrudens Ochlerotatus leucomelas Ochlerotatus nigrinus – must metsasääsk Ochlerotatus punctor – soo-metsasääsk Ochlerotatus riparius Ochlerotatus sticticus Aedes aegypti Aedes albopictus
Alois Dryák

Alois Dryák (24. veebruar 1872 Olšany – 6. juuni 1932 Prahas) oli Tšehhi arhitekt ja dekoratiivdisaini professor. Dryák on enim tuntud juugendstiilis meistriteoste dekoratiivse detaili kujunduse poolest, nagu 1905. aastal Tšehhis Prahas asuva hotelli "Europa" (tuntud ka kui "hotell Evropa", endise nimega "Hotel Šroubek") ümberkujundamine, mis tehti koos kaasarhitekti Bedřich Bendelmeieri ja arhitektuurse skulptori Ladislav Šalouniga. Europa ja teine Dryáki komisjon, hotell "Garni", asuvad mõlemad Vaclavi väljakul, kus domineerib Püha VáclavI ratsakuju. Dryak kujundas selle kuju ehitud pjedestaali. Tema tööd võtsid osa 1932. aasta suveolümpiamängude kunstivõistluse arhitektuuriüritusest. "Alois Dryák". Olympedia. Vaadatud 30. juulil 2020. Lühike elulugu (tšehhi keeles) Veidi pikem elulugu (tšehhi keeles)
Jovan Bijelić

Jovan Bijelić (30. juuni 1884 – 12. märts 1964) oli maalikunstnik ja akadeemik. Bijelić on Jugoslaavia värviekspresionismi üks olulisemaid esindajaid. Serbia Teaduste Akadeemia kaunite kunstide ja muusika osakond Belgradis valis Bijelići 5. detsembril 1963 täisliikmeks. Bijelić on kantud 100 silmapaistvama serblase nimekirja. Review of international affairs: Volume 5; Volume 5 Savez novinara Jugoslavije, Socijalistički savez radnog naroda Jugoslavije, Savez udruženja novinara – 1954 "the teacher of the "middle generation", Jovan Bijelic, with his rich palette."
Simona

Simona on naisenimi. 2023. aasta seisuga on see Eestis esinemissageduselt 422. naisenimi. 1. jaanuari 2023 seisuga oli Eestis eesnimi Simona 319 naisel. Simona oli keskmiselt 14 aasta vanune (mediaanvanus oli 12). Kõige populaarsem oli eesnimi Simona vanuserühmas 10–14, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 10,77. Simona Halep Simona Hariton Simona Quadarella Simona Senoner Simona Škrabec ... https://www.stat.ee/nimed/Simona (vaadatud 16. mail 2023) Simona statistikaameti andmebaasis
Peeter Lampson

Peeter A. Lampson (17. veebruar 1819 Toolamaa vald – 7. veebruar 1895 Kursi) oli eesti koolmeister ja muusik. Lampson sündis Räpina kihelkonnas taluniku perekonnas ning õppis ise nii kirjutama kui ka musitseerima. Hiljem oli ta Käreveres ja seejärel Kursis koolmeister. Kursis lõi ta ka laulukoorid ja orkestrid, millega osales esimesel üldlaulupeol. 1880. aastatel lõi Lampson kaasa ka Eesti Aleksandrikooli liikumises ja tegi kaastööd ajalehele Eesti Postimees.
Līga Meņģelsone

Līga Meņģelsone (sündinud 31. mail 1972) on Läti ärinaine ja poliitik. Ta oli parteitu Läti tervishoiuminister Arturs Krišjānis Kariņši teises valitsuses. Enne seda oli ta Läti Tööandjate Keskliidu (LDDK) peadirektor. Ta õppis Läti Kultuuriakadeemias kultuurikorralduse bakalaureuseõppes, hiljem Läti Ülikoolis rahvusvahelisi majandussuhteid. Ta juhtis transiidifirma "Noord Natie Ventspils Terminals" müügiosakonda, oli turundus- ja müügiosakonna juhataja firmas "Coats Latvija", avalike suhete spetsialist firmas "Es&Partneri". Aastatel 2001–2004 oli ta uudisteagentuuri "BNS Latvija" direktor, 2005. aastal SIA "Mediju Grupa Tops" juhatuse liige, 2008. ja 2009. aastal JSC "News Media" juhatuse liige. Group+" ja SIA "Telegraf" juhatuse esimees. Augustis 2011 valiti ta Läti Tööandjate Konföderatsiooni (LDDK) peadirektoriks. 2022. aastal, detsembri alguses, esitati ta ühisnimekirjas "Apvienatais listis" (kuhu kuulusid Läti Roheline Partei, Läti Regioonide Ühendus ja Liepaja partei) Läti tervishoiuministri kandidaadiks. Ta oli 14. detsembrist 2022 kuni 15. septembrini 2023 Läti tervishoiuminister.
Ühistranspordi kaart

Ühistranspordi kaart on tavaliselt trükitud või elektrooniline dokument, mis sisaldab teavet bussiliinide, peatuste ja sõidugraafikute kohta. Kaart on tavaliselt loodud mingi linna, piirkonna või riigi ühe kindla transpordisüsteemi (nt bussid) jaoks. Ühistranspordi kaartidel võib olla ka täiendavat teavet, nagu piletihinnad, sõidukaardi kasutamise juhised, transpordivahendite tüübid ja võimalikud ühendused teiste transpordiliikidega (nagu rongid, trammid või metroo). Sõiduplaan
Remember me (Coco)

"Remember Me" on laul, mis pärineb Disney 2017. aasta animafilmist "Coco". "Remember Me" on filmi üks peamisi laule, mida esitatakse mitu korda erinevates stseenides. Laulu on komponeerinud Kristen Anderson-Lopez ja Robert Lopez ning seda esitavad erinevad karakterid filmis. Laulu tekst kõneleb armastusest, mälestustest ja perekonna tähtsusest. See on südamlik ja emotsionaalne laul, mis mängib olulist rolli filmi süžees. "Remember Me" sai laialdaselt tunnustust ning võitis mitmeid auhindu, sealhulgas 2018. aastal parima filmilaulu Oscari. Laul on muutunud väga populaarseks ning seda on kajastatud ka paljudes kaverites ja esitustes erinevate artistide poolt. https://disney.fandom.com/wiki/Remember_Me_(song)
Lackenbach

Lackenbach on vald (Marktgemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas. Aastatel 1548–1552 arendati Lackenbachi kindlusena. Pärast 1670/1671. aastat asus sinna elama palju Viinist pärit juute. Alates 18. sajandist kuulus Lackenbach vürst Esterházy Siebengemeindenisse kus juutidel oli oma autonoomne valitsus. Linn, nagu ka ülejäänud Burgenland, kuulus kuni 1920/1921. aastani Ungari kuningriiki. Pärast Esimese maailmasõja lõppu anti Ungari läänepiiri äärne ala Saint-Germaini ja Trianoni rahulepingutega Austriale. Alates 1921. aastast kuulub linn Burgenlandi liidumaa koosseisu. 1940. aastal rajati valla territooriumile endise Esterházyde mõisa juurde "mustlaste Anhaltelager". Vangid, peamiselt Burgenlandist pärit mustlased, pandi tegema sunnitööd ja alates 1943. aastast küüditati nad osaliselt Auschwitzi koonduslaagrisse, kus nad mõrvati. 1945. aasta märtsi lõpus põgenesid laagri haldurid läheneva Punaarmee eest, mistõttu evakuatsioonimarsse ei toimunudki. Julius Deutsch, Austria poliitik Tobias Jakobovits, rabi, ajaloolane ja kirjanik Rudolf Sarközi, mustlaste kogukonna juht Shalom Ullmann, rabi Siebengemeinden St. Pantaleon-Weyeri koonduslaager Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Lackendorf

Lackendorf on vald (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Vsesvit

Vsesvit (ukraina keeles Всесвіт) on Ukraina perioodiline väljaanne, mis annab välja eksklusiivseid tõlkeid maailma klassikast ja kaasaegsetest kirjandusteostest, hõlmab kultuuri-, kunsti-, ühiskonna- ja poliitilise elu erinevaid tahke kõikjal maailmas. Ukraina sõna "Vsesvit" tähendab tõlkes "Universum". Vsesvit on vanim ja tunnustatuim Ukraina kirjandusajakiri. Selle asutasid 1925. aastal silmapaistvad Ukraina kirjanikud - Vassõl Ellan-Blakõtnõi, Mõkola Hvõlovõi ja Aleksandr Dovženko. Vsesvitis tõlgiti selle eksisteerimise jooksul enam kui 84 erinevast keelest ja avaldati enam kui 500 romaani, 1000 luuletust, novelli ja näidendit, samuti sadu esseesid, arvustusi, intervjuusid väljapaistvate kirjanikega enam kui sajast riigist. Perioodiline väljaanne asutas 1995. aastal maineka kirjandusauhinna Ars Translationis kuulsa ukraina tõlkija Mõkola Lukaši mälestuseks. Seda on regulaarselt üle antud parimatele ukraina keelde kirjandustõlkijatele. Vsesvit oli sageli esimene, kes tõlkis ülemaailmseid paremaid kirjutisi ukraina keelde. Paljude Nõukogude Liidus elanud põlvkondade jaoks oli ajakiri omamoodi avaus ja regulaarne lüli "välismaailmaga", justkui läbimurdeks raudsest eesriidest. Vsesvitist sündis ka Ukrainas ja välismaal tuntud ukraina tõlkijate ja õpetlaste koolkond. Ajakirja Vsesvit ametlik veebisait