laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tsütoplasma

Tsütoplasma on raku kogu elussisu (protoplast), välja arvatud rakutuum. Väljastpoolt piirab tsütoplasmat rakumembraan. Taimerakus, mille sees on tohutu tsentraalvakuool, piirab tsütoplasmat väljastpoolt plasmalemm ning seestpoolt tonoplast, mis on samuti biomembraan. Tsütoplasma koosneb umbes 80% vett sisaldavast rakuvedelikust (tsütosoolist), valkudest, mikrotuubulitest ja (eukarüootidel) rakuorganellidest. Prokarüootidel (bakterirakkudel) paikneb pärilikkusaine DNA kujul vabalt tsütoplasmas, eukarüootidel paikneb see rakutuumas. kortikaalne tsütoplasma proteasoom protoplasma tsütoplasma membraan tsütosool
DDR SDRAM

DDR SDRAM (ingl Double Data Rate Synchronous Dynamic Random Access Memory, kahekordse andmeedastuskiirusega sünkroonne dünaamiline suvapöördusega mälu), ka DDR RAM, on arvuti mälu tüüp, mida kasutatakse arvutitehnikas operatiiv- ehk muutmäluna. DDR SDRAM on saadud sünkroonse dünaamilise muutmälu (SDRAMi) edasiarendusena, mis seisneb töökiiruse ahekordistamises. Selleks edastatakse andmeid nii taktimpulsi tõusul kui ka langusel. Esimesed DDR SDRAM mälukiibid ja neist koostatud mälumooduleid kasutavad emaplaadid jõudsid turule 1999. aastal ja Euroopas lõppkasutajani 2002. a alguses. Praeguseks (2021) on olemas viis põlvkonda. RAM-kiibid võivad olla laiusega 4, 8 ja 16 bitti ning suurusega näiteks 4, 8 ja 16 gigabitti (Gbit). Veaparandusega mälu (ECC) korral lisandub moodulil iga 8 kiibi kohta 1 ECC-kiip, nii et kiipide kordsus on 8+1 = 9. Näiteid: moodulis 2 GB on 4 kiipi 256M (256 miljonit) ×16 bit (4 Gbit) moodulis 4 GB on 8 kiipi 512M×8 bit (8 Gbit) moodulis 4 GB on 4 kiipi 2G (2 miljardit) ×8 bit (8 Gbit) moodulis 16 GB on 8 kiipi 2G×8 bit (16 Gbit) moodulis 16 GB ECC on 9 kiipi 2G×8 bit (16 Gbit) Mälukiibid monteeritakse mälumooduli kahe viigureaga trükkplaadile. Moodulid korpustes DIMM (Dual-Inline Memory Module) on lauaarvuteile, SO-DIMM (Small Outline Dual Inline Memory Module) ja Micro-DIMM (Micro Dual-Inline Memory Module) sülearvuteile. Selgitusi tabeli juurde: Tsükli vältus on vähim aeg kahe järjestikuse pöörduse vahel Eelhange (ingl prefetch ehk prefetching), täpsemalt eelhanke arhitektuur, tähendab teatava mälusisu (käskude, andmrete) ennetavat laadimist, et vajadust mööda kiirendada andmeedastust (põhineb asjaolul, et töökiirus on protsessoril suurem kui mälul). MT/s: selle ühikuga väljendatakse edastuskiirust siini kaudu toimuvate andmeülekannete arvuga sekundis (T inglise keele sõnast transfer, ülekanne). 1 T/s tähendab võtta vastu või saata 64 bitti sekundis. Ühiku MT/s (miljon ülekannet sekundis) kõrval kasutatakse ka ühikut GT/s (miljard ülekannet sekundis).  Pikemalt artiklis LPDDR Mobile DDR SDRAM (lühemalt MDDR) on mälutüüp kasutamiseks mobiilsetes (kaasaskantavates) elektroonikaseadmetes, peamiselt mobiiltelefonides ja tahvelarvutites. Energiatarbe vähendamiseks on alandatud toitepinget ja tehtud muid täiustusi. Muutmälu Dünaamiline muutmälu Sünkroonne dünaamiline muutmälu
Rakubioloogia

Tsütoloogia ehk rakubioloogia ehk rakuteadus ehk rakuõpetus (κύτος, kytos rakk, "logos" õpetus) on bioloogia haru, milles mikroskoobi ja molekulaarbioloogiliste meetodite abil uuritakse rakkude ehitust ja elutegevust, et mõista bioloogilisi protsesse rakutasandil. Peatähelepanu pööratakse raku kompartmentide, organellide ja teiste tähtsate koostisosade, nagu plasmamembraani, taimerakukesta ja tsütosooli uurimisele. Teised huvivaldkonnad on raku jagunemine, apoptoos, diferentseerumine, rakkudevaheline "kommunikatsioon", raku motiilsus ja rakukontaktid eukarüootidel. Tsütoloogia on tihedas kontaktis biokeemia, molekulaarbioloogia, füsioloogia, arengubioloogia, botaanika, zooloogia ja immunoloogiaga. Peale selle on tsütoloogia seotud praegu aktuaalse kloonimise teemaga. Tsütoloogia liigid on järgmised: tsütomorfoloogia – rakkude ehitusega seotu uurimine tsütofüsioloogia – rakkude talitlusega seotu uurimine tsütogeneetika – rakkude pärilikkusega seotu uurimine tsütopatoloogia – rakkude talitlusest tekkida võivate anatoomilis-füsioloogiliste seisunditega seotu uurimine ning raviviiside välja töötamine Meditsiiniteaduse kaudu teatakse tsütopatoloogiat kui teadusharu, mis uurib, klassifitseerib ning diagnoosib ja püüab kaasaegseid tehnikaid, meetodeid ning medikamente kasutades kõrvaldada tekitatud ja/või tekkinud rakumuutusi loomadel, lindudel jpt. Kliiniline tsütopatoloogia on laborimeditsiini allharu, mis tegeleb valdavalt haiguste diagnoosimisega rakutasandil. 1665: Robert Hooke vermis raku tähistamiseks sõna cella ('kambrike'), olles ühega esimestest mikroskoopidest avastanud ja üles joonistanud rakud pudelikorgi, hiljem sõnajala ja huulheina koes. Vahemikus 1674–1700 avastas Antoni van Leeuwenhoek suu- ja soolebakterid, parasiitidest ainuraksed ja tuumaga punased verelibled. 19. sajandi alguses vaadeldi rakku taimeelundite elementaarüksusena (Franz Julius Ferdinand Meyen). 1838. aastal väitis Matthias Jacob Schleiden, et kõik taimed koosnevad rakkudest. Samal aastal laiendas Theodor Schwann seda väidet loomadele. Ta tegi kindlaks, et rakku peab ümbritsema membraan ning et iga kude koosneb teatud liiki rakkudest. 1839 – Theodor Schwann näitas, et loomad ja taimed koosnevad rakkudest. 1845. aastal avaldas Karl Theodor Ernst von Siebold raamatu, milles ta esitas kõiki algloomi (protiste) üherakuliste organismidena ning näitas sellega, et rakud võivad elada üksteisest sõltumatult. Samal ajal kummutasid Louis Pasteur ja teised teooria, mille kohaselt rakud võivad spontaanselt (isetärkamise teel) tekkida orgaanilisest eluta ainest. 1855. aastal kinnitas Rudolf Virchow patoloogia alal Meyeni teooriat, et iga rakk tekib teisest rakust (omnis cellula e cellula). Tsütopatoloogia Tsütokinees Toivo Maimets, Sulev Kuuse (koostajad). Rakubioloogia. Tartu, 2018. ISBN 978-9949-77-773-0 (Raamatu saab ka veebis alla laadida https://www.tyk.ee/rakubioloogia)
Margery Beddow

Margery Beddow (13. detsember 1937 – 3. jaanuar 2010) oli USA tantsija ja koreograaf. Margery Beddow oli balletitrupi Ballets Russes de Monte Carlo priimabaleriin ning tantsis Metropolitan Opera balletitrupis. Samuti on ta mänginud mitmes filmis. Tal oli roll Mel Brooksi filmis "Produtsendid" (1968) ja John Patrick Shanley 2008. aasta filmis "Kahtlus".
Puhvermälu

Puhvermälu on eriotstarbeline arvuti mäluseade või mäluala, mis võimaldab ajutise salvestuse abil vahetada andmeid kahe erinevate edastusparameetritega funktsionaalüksuse vahel. Puhvermälu kasutatakse sünkroonimata seadmete vahel või järjestiktalitlusega seadme ja rööptalitlusega seadme vahel või erinevate edastuskiirustega seadmete vahel. Vahemälu
Lõplik olekumasin

Lõplik olekumasin ehk lõplik automaat (inglise finite state automaton) kujutab endast käitumismudelit, mis koosneb olekutest, üleminekutest ehk siiretest ja toimingutest. Lõplik automaat on kõige lihtsam olekuautomaat, mis defineeritakse kui viisik M = <K, Σ, δ, q, F>, kus K - lõplik olekute hulk, Σ - lõplik tähestik, q - algolek, F ⊆ K - lõppolekute hulk, δ : K x Σ -> K - üleminekufunktsioon. Automaat suudab teha teatud tüüpi tööd. Automaadil on "nõel", mis näitab arvule, mida kutsutakse ta olekuks. Osad olekud on "erilised", nagu algolek ja lõppolekud. Lõppolekud on vajalikud, et analüüsida automaadi töö tulemust. Automaat on oma töö lõpul erinevates olekutes, mis võimaldab teha järelduse sisendandmete kohta. Üleminekute tabel on automaadi mälus ja näeb välja selline: Seda tabelit loetakse nii, et "kui praegune olek on 2 ja järgmine sümbol on B, siis mine olekusse 1". Paar <hetke olek, järgmine sisendsümbol, mis on tähestikus> määrab üleminekureegli(funktsiooni). Automaat töötab lugedes järgmise sisendsümboli ja liikudes tabeli järgi uude olekusse. e-Teatmik (vaadatud 29.06.2012) Mare Koit, Tiit Roosmaa: "Tehisintellekt", Tartu ülikooli kirjastus, 2011 Lõplik olekumuundur
Kadi Liik

Kadi Liik (sündinud 4. juulil 1961) on eesti organisatsiooni- ja arengupsühholoog. Ta töötab Tallinna Ülikoolis organisatsiooni- ja arengupsühholoogia lektorina.
Vasile Brescanu

Vasile Brescanu (20. juuli 1940 – 3. jaanuar 2010) oli Moldova filminäitleja ja -lavastaja. Ta on lavastanud filmid "Favoriit" (1976), "Oshibka Toni Vendisa" (1981) jpt. Vasile Brescanu biograafia kino-teatr lehel vene keeles
Kodiaki saar

Kodiak (alutiigi Qikertaq) on saar Põhja-Ameerikas Alaska poolsaare lõunaranniku lähedal, Kodiaki saarestiku peasaar. Saare geograafilised koordinaadid on 57° 28' N, 153° 26' W. Loodes asuvast Alaska poolsaarest eraldab teda Šelihhovi väin (Shelikof Strait), kirdes olevast Afognaki saarest Marmoti väin. Saarest edelas asuvad Sitkinaki ja Tugidaki saar ning kagus Sitkalidaki saar. Kodiak on 160 km pikk ja kuni 96 km lai. Saare rannajoon on tugevasti liigestunud kitsaste lahtedega. Saare pindala on 8975 km², suurim kõrgus on 1353 m. See on pindalalt Ameerika Ühendriikide teine saar ja maailma 80. saar. Esimeste eurooplastena asusid saarele 1784. aastal venelased Grigori Šelihhovi juhtimisel. 1867. aastast kuulub saar Ameerika Ühendriikidele. 27. märtsil 1964 toimus Alaskal 9,2-magnituudine maavärin, mis hävitas saarel mitu küla. 2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 13 740 inimest, peamiselt eskimod. Suurim asula on idarannikul asuv Kodiaki linn. Halduslikult kuulub Kodiak Island Borough'sse. Saar on madalamatel kõrgustel kaetud sitka kuuse puhtpuistutega. Lõunaosas on metsa vähem. 2/3 saarest kuulub Kodiaki Riiklikku Kaitsealasse. Saare järgi on nime saanud seal elav pruunkaru alamliik kodiaki karu. Saarel asub väike kosmodroom, Kodiaki stardikompleks.  Kodiaki saar – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kodiaki saare koduleht
Kaljuahelik

Kaljuahelik (vene Скалистый хребет) on mäestik Venemaal. Ta on osa Suur-Kaukasusest. Kulgeb loode-kagu sihis paralleelselt Peaahelikuga ja sellest kirdes. Kõrgus kuni 3646 meetrit. Kaljuahelik asub Venemaa Krasnodari ja Stavropoli krai, Karatšai-Tšerkessia, Kabardi-Balkaaria ning Põhja-Osseetia aladel.
Juurviburloomad

Juurviburloomad (Sarcomastigophora) oli protistide hõimkond, kuhu arvati kolm alamhõimkonda. Need olid Mastigophora (viburloomad), Sarcodina (juurjalgsed), Opalinata.
Magma

Magma on Maa sisemuses asuv ülessulanud kivimeist koosnev vedel mass. Magma on tekkinud sügaval maakoores, kus kivimite ülessulamiseks on sobivad tingimused. Läbi vulkaanipursete maapinnani jõudnud magmat nimetatakse laavaks. Peaaegu alati sisaldab magma peale vedelas olekus osa ka gaase ja tahkeid osi. Gaasiliseks komponendiks on magmas peamiselt veeaur ja süsinikdioksiid, tahkeks aga peamiselt kristalliseeruvad mineraalid. Magmast või selle maapinnale paiskudes tekkinud laavast moodustuvad magma- ehk tardkivimid. Magma võib tekkida kolme teguri mõjul. Kõige ilmsem on temperatuuritõus. Kui kivimite temperatuur tõuseb kõrgemale vastava kivimi solidusest (punkt antud rõhu ja koostise korral, kus algab sulamine), siis hakkab kivim sulama. Kivimeil pole sulamispunkti, sest nad pole puhtad ained. Sulamine toimub temperatuurivahemikus, kusjuures sulanud aine koostis erineb tahke aine keskmisest koostisest. Nad võrdsustuvad alles siis, kui kogu kivim on üles sulanud. Maa magma tekkes on aga temperatuuritõus märksa vähem oluline kui kaks ülejäänut tegurit, milleks on rõhu muutus ja kivimite koostise muutus. Kui rõhk alaneb, siis langeb ka kivimite sulamistemperatuur. See on peamine viis, kuidas magma Maal tekib. Ookeanide keskahelike all on vahevöö konvektiivsed tõusuvoolud, mis toovad kivimid madalama rõhuga piirkonda, kus algab osaline sulamine. Kolmandaks oluliseks sulamisviisiks on koostise muutus, peamiselt vee lisandumine süsteemi ning sellist tüüpi sulamine on eelkõige omane subduktsioonivööndeile. Sügavamale sukelduvad kivimid hakkavad moonduma ning vesi tõrjutakse mineraalide kristallstruktuurist välja. Vesi kivimite pooriruumis alandab kivimite sulamistemperatuuri ning algatab teatud sügavuses sulamise. Maapinna lähedal on magma temperatuur ligikaudu 700...1200 °C, sõltudes keemilisest koostisest. Ränirikas magma on ränivaesest reeglina madalatemperatuurilisem. Magma tihedus jääb vahemikku 2,2...3 g/cm³, olles keskmiselt 90% sama koostisega tardkivimi tihedusest. Põhiosa magma koostisest moodustavad räni ja hapniku ioonid, kuid peale nende sisaldab magma alati ka kaltsiumi, alumiiniumi, vesinikku, naatriumi jne. Termin "magma" võeti kasutusele aastal 1825. Boweni skeem Magmakamber Magmaprovints Magmatism Asimow, Paul D. (1999). Melting the mantle. Kogumikus H. Sigurdsson (Toim.), Encyclopedia of Volcanoes. Academic Press. Lk 55–68. ISBN 012643140X Best, Myron G. (2002). Igneous and Metamorphic Petrology (2. trükk). Wiley-Blackwell. Lk 72. ISBN 1405105887 Eesti keelde tõlgitud animeeritud õppevahend magmatismi ja tardkivimite kohta Tromsø ülikooli veebilehel webGeology.
Ameerika Psühholoogide Assotsiatsioon

Ameerika Psühholoogide Assotsiatsioon (inglise American Psychological Association, APA) on üks maailma mõjukamaid[viide?] kutseliste psühholoogide organisatsioone. APA liikmed on Ameerika Ühendriikide ja Kanada psühholoogid ning assotsieerunud liikmetena paljude teiste riikide psühholoogid. APA koosseisus on 54 kitsamat erialast allorganisatsiooni. Liikmete arv on üle 150 000. APA asutati 1892. aastal Clarki Ülikoolis. Esimene APA president oli Granville Stanley Hall. Psühholoogiateaduste Assotsiatsiooni (inglise Association for Psychological Science, APS) American Psychological Association
Da Vinci kood (film)

"Da Vinci kood" (inglise The Da Vinci Code) on 2006. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide film mõrvamüsteeriumist, mis põhineb Dan Browni samanimelisel romaanil. Tom Hanks – professor Robert Langdon Audrey Tautou – Sophie Neveu Sir Ian McKellen – Sir Leigh Teabing Paul Bettany – Silas Jean Reno – Bezu Fache Alfred Molina – piiskop Aringarosa Charlotte Graham – Mary Magdalene Jürgen Prochnow – André Vernet Etienne Chicot – leitnant Jérôme Collet Jean-Yves Berteloot – Remy Jean (romaanis Rémy Legaludec) Jean-Pierre Marielle – Jacques Saunière Hugh Mitchell – noor Silas Seth Gabel – vaimulik Michael Marie-Françoise Audollent – õde Sandrine "Da Vinci kood (film)" andmebaasis Box Office Mojo (inglise) Ott Ummelas. Da Vinci kood põrus Cannes'i filmikriitikute läbivaatusel. ERR Uudised, 17. mai 2006 Andrus Allika. "Da Vinci koodi" saatis kassamenu. ERR Uudised, 22. mai 2006
John Fenn

John Bennett Fenn (15. juuni 1917 New York – 10. detsember 2010 Richmond) oli USA keemik. John Fenn kaitses 1940. aastal Yale'i ülikoolis doktoriväitekirja. Alates 1962. aastast töötas ta Yale'i ülikoolis ning hakkas alles pärast kohustusliku pensionile jäämise ikka jõudmist aastal 1987 tegelema uurimusega, mis tõi talle Nobeli auhinna. Aastal 2002 sai ta Nobeli keemiaauhinna töö eest massispektromeetria vallas, eelkõige elektropihustus-ionisatsioonitehnika arendamise eest. Poole selle aasta keemiaauhinnast sai Kurt Wüthrich, teise poole jaapanlane Koichi Tanaka. Elektropihustus-ionisatsioon on tänapäeval suurte molekulide mass-spektromeetrias laialt kasutatav meetod. Karjääri alguses uuris Fenn reaktiivlennukite veojõudu ja keskendus molekulikiirte uuringutele. Ta on avaldanud kokku üle saja publikatsiooni, sealhulgas ühe raamatu. Fenni uuringud elektropihustus-ionisatsiooni alal viisid ta kohtuvaidlusse Yale'i ülikooliga. Ta kaotas kohtuvaidluse pärast seda, kui tehti kindlaks, et ta oli esitanud ülikoolile valeandmeid selle meetodi potentsiaalse kasulikkuse osas. Nimelt väitis ta ülikoolile, et elektropihustus-ionisatsioon on suhteliselt vähetähtis leiutis, võttis sellele ise patendi ja müüs litsentsimisõigused ettevõttele Analytica, mille kaasomanik ta oli. Yale'i ülikool kinnitas, et Fenn tegi oma leiutise ülikooli töötajana ülikooli vahendeid kasutades, mistõttu leiutis kuulub ülikoolile. Fenn seevastu väitis, et ta tegi oma avastuse pärast aastat 1987, kui ta oli saanud 70-aastaseks ja vastavalt Yale'i ülikooli põhimõtetele saanud emeriitprofessoriks. Emeriitprofessoritele antakse Yale'is oma kabinet, kuid neil on keelatud teha iseseisvaid uurimistöid ja juhtida omaenda laboreid. Fennilt mõisteti Yale'i kasuks välja 545 000 USA dollarit hüvitist ja 500 000 dollarit kohtukulud. Otsus rahuldas ülikooli, kuid mõned ülikooliga seotud inimesed ei olnud rahul sellega, kuidas ülikool kohtles Nobeli auhinna laureaati, kes pealegi oli nii kaua selles ülikoolis töötanud. Fenn abiellus ülikooli teisel kursusel õppides Margaret Wilsoniga. Abielust sündisid kaks tütart ja poeg. Margaret hukkus 1992. aastal Uus-Meremaal autoõnnetuses. Fenn abiellus uuesti. Abikaasa elas temast kauem.
Bat Yam

Bat Yam (heebrea keeles בת ים 'mere tütar') on linn Iisraeli Keskringkonnas Vahemere ääres. Elanike arv on 130 000 (2010), pindala on 8,167 km². Piirneb põhjas Tel Aviviga ja idas H̠oloni linnaga. Bat Yam on asutatud aastal 1926 nime all Bayit VaGan (בית וגן‎‎ 'maja ja aed'). 1929. aasta Palestiina mässu ajal ründasid araablased asundust ja Briti koloniaalvõimud pidid selle evakueerima. 1930 asutati Bat Yam uuesti. 1936 anti asulale kohalik omavalitsus. Linnaõigused sai see aastal 1958. Kui ÜRO võttis 29. novembril 1947 vastu plaani, mille kohaselt Palestiina jagati juutide ja araablaste osaks, puhkes kodusõda. Bat Yam sattus raskete Jaffast tulevate rünnakute alla, mis lõppesid alles pärast seda, kui Iisrael 13. mail 1948 Jaffa vallutas ja sealne araabia elanikkond põgenema pidi. Bat Yam kasvas pärast Iisraeli iseseisvumist väga kiiresti, peamiselt immigratsiooni tulemusena. Esialgu oli väga suur hulk elanikke pärit Türgist, 1950. aastatel Rumeeniast ja Põhja-aafrikast, 1990. aastatel algas massiline sisseränna endise NSV Liidu aladelt. Viimased moodustavad nüüdseks juba enamuse linlastest. Alates 2008 toimuvad Bat Yamis rahvusvahelised linnamaastikuarhitektuuri biennaalid. Bat Yamis asuvad kultuuripalee ja amfiteater, kaasaegse kunsti muuseum ja linnamuuseum. Linna haridussüsteemis on ligi 30 000 õpilast. Bat Yamis on 119 lasteaeda, 28 algkooli (1.–6. klass), millest 8 kuuluvad riikliku religioosse hariduse süsteemi, 5 keskkooli (7.–12. klass) ja 7 tehnikumi. Bat Yamil on kaheksa sõpruslinna: Antalya (Türgi), Aurich (Saksamaa), Kragujevac (Serbia), Kutno (Poola), Livorno (Itaalia), Salinas (Ecuador), Valparaiso (Tšiili) ja Villeurbanne (Prantsusmaa). Bat Yami suurimad hotellid on Mercure, Armon Yam ja Colony Beach. Statistical Yearbook for Israel, vaadatud 3.05.2020. Bat Yami Linnavalitsuse koduleht (heebrea keeles)
Tom Walkinshaw

Tom Walkinshaw (17. november 1946 – 12. detsember 2010) oli šoti autosportlane, insener ja ettevõtja. Alates 1968. aastast sõitis ta mitmes sarjas. Aastal 1975 asutas ta ettevõtte Tom Walkinshaw Racing (TWR), mis hakkas tegelema autode konstrueerimise ja tootmisega ning osales mitmes võidusõidusarjas. Aastal 1991 sai Tom Walkinshaw Benettoni Vormel 1 meeskonna tehniliseks direktoriks. Aastal 1996 ostis ta Arrowsi meeskonna ja jäi selle juhiks kuni meeskonna likvideerimiseni 2002. aastal.
Butüülrühm

Butüülrühm on molekuli osa (substituent) , mis koosneb üksiksidemetega seotud süsiniku ja vesiniku aatomitest ja kus on 4 süsiniku aatomit. Kvantitatiivselt vastab butüülrühm butaani molekulile, milles puudub üks vesiniku aatom. Butüülrühma üldvalem on –C4H9, mille lühendina (sümbolina) kasutatakse –Bu. Butüülrühm ei ole reaalselt esinev aineosake, vaid formaalne vaba valentsiga rühm, millega molekulis on seotud veel mingi aatom või rühm. Butüülrühma tähenduses on kasutatud ka terminit "butüülradikaal", mille põhitähendus on vaba radikaal Bu•, mis tähendab reaalset ebastabiilset intermediaati ja mitte formaalset molekuli osa, nagu seda on butüülrühm. Nii nagu butaani molekulil esineb struktuuriisomeeria, nii esineb ka butüülrühmal neli isomeeri: normaalne butüül ehk n-butüül CH3-CH2-CH2-CH2– (süstemaatiline nimetus on butüül) sekundaarne butüül ehk sec-butüül CH3-CH2-CH(CH3)– (süstemaatiline nimetus on 1-metüülpropüül) isobutüül ehk i-butüül (CH3)2CH-CH2– (süstemaatiline nimetus on 2-metüülpropüül) tertsiaalne butüül ehk tert-butüül ehk t-butüül (CH3)3C– (süstemaatiline nimetus on 1,1-dimetüületüül) Tsüklobutüülrühm ehk c-butüülrühm vastab butüülrühma definitsioonile selles mõttes, et selles on 4 süsiniku aatomit, mis on ühendatud ainult üksiksidemetega, kuid need moodustavad tsüklilise struktuuri ning ühel süsiniku aatomil on C–H asemel C–R side (siin R on määratlemata aatom või aatomite kooslus, molekuli osa). Tsüklobutüülrühma valem ei ole –C4H9, vaid –C4H7. Mõnikord peetakse ka tsüklobutüüli butüülrühmaks. Isomeeride teisesed nimetused näitavad seda, kui mitme süsiniku aatomiga on seotud see süsiniku aatom, mille juurest vesiniku aatom puudub: sec on lühend ingliskeelsest sõnast secondary, mis viitab arvule 2, ja tert on lühend ingliskeelsest sõnast tertiary, mis viitab arvule 3. n-täht n-butüüli nimes tähendab normaalset ja iso- tähendab hargnenud süsinikuahelat. Tert-butüülrühm (ehk t-Bu) on ruumiliselt väga mahukas ja seetõttu mõjutab keemiliste reaktsioonide kiirust. Seda nimetatakse tert-butüüli efektiks. Tert-butüüli kasutataksegi keemiliste reaktsioonide stabiliseerimiseks. Samasuguste mõnevõrra nõrgemate omadustega on isobutüülrühm. Tert-butüüli efekti demonstreerib hästi Diels-Alderi reaktsioon, mis kulgeb tert-butüüliga üle 240 korra aeglasemalt kui vesinikuga. Butüülrühma isomeerid ei ole ühesuguse keemilise aktiivsusega. Tert-butüüli elektronitihedus vaba sidemega aatomi juures on suurem kui sec-butüülil ja sellel omakorda suurem kui n-butüülil. Seetõttu on tert-butüüli aluselised omadused tugevamad kui sec-butüülil ja sellel omakorda suuremad kui n-butüülil. Niisugune keemilise aktiivsuse muutumine on näha ka reas tert-butanool, sec-butanool ja n-butanool. Butüülliitium LiC4H9 on väga tugev metallorgaaniline alus ja võib reageerida väga nõrkade hapetega. Tänapäeval saab standardse reaktiivina osta butüülliitiumi kolme isomeeri: n-butüülliitiumi, sec-butüülliitiumi ja tert-butüülliitiumi. Hüdrogeenimiseks kasutatava aine diisobutüülalumiiniumhüdriidi Al(C4H9)2OH koosseisus on kaks isobutüülrühma. Alküülrühm Asendusrühm Orgaanilised ühendid Funktsionaalrühm
Yvert et Tellier

Yvert et Tellier ehk Yvert & Tellier on 1896. aastal asutatud Prantsusmaa firma, mis avaldab filatelistide tarbeks margikatalooge, sealhulgas CD-ROM-idel, ning müüb postmarke ja filateeliatarvikuid. Kirjastuse peakorter on Põhja-Prantsusmaal Amiens'is. Logol on kujutatud ring, mis on jaotatud lumehelbe ja naerva päikese vahel. Yvert et Tellieri väljaanded on põhilised teatmeteosed Prantsusmaa ja teiste prantsuskeelsete maade markide kohta. Siiski katavad nad kõik maad. Koos Théodore Championi seltsiga annab ta välja möödunud aastal ilmunud maailma postmarkide kataloogi. Aastatel 1840–1940 ilmunud postmargid on hiljuti mahutatud ühte köitesse. Algul anti kataloogi välja kolmes köites: Prantsusmaa, Andorra, Monaco, Prantsuse asumaad ja iseseisvunud endised asumaad Euroopa maad ülejäänud riigid tähestiku järjekorras Alates 1970. aastatest koosneb iga köide mitmest andest. Aastal 2005 on kataloogis kokku 16 annet. Alates 2001. aastal on konkurendiks saanud Dallay kataloog, kus markide pildid on suuremad ning on ära toodud andmed joonistaja või graveerija, ilmumiskuupäeva, väljalaske- ja käibelt kadumise aja jne kohta. Yvert ja Tellier on lasknud kohtulikult kinnitada oma autoriõigust numeratsioonile. Peale selle annab ta 2005. aastast kataloogiga kaasa tasuta CD-ROM-i, on alandanud Prantsusmaa markide kataloogi hinda ning on lisanud andmed jooksval aastal välja anda kavatsetavate markide kohta. Yvert et Tellier'i koduleht
Väikeeosloomad

Väikeeosloomad ehk pisieosloomad (Microsporidia) seente hõimkond, kuhu kuuluvad üherakulised spoore moodustavad parasiidid. Varem käsitleti neid hõimkonnana protistide riigist. TEA entsüklopeedia 1. köide, 2008. Greenhalgh, M. & Ovenden, D. (2008). Euroopa magevee-elustik. Toim. Timm, H. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 256 lk.