laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Samantha Carter

Samantha "Sam" Carter on väljamõeldud tegelaskuju Kanada-Ameerika SyFy telekanali sõjaväeulmepõhistes telesarjades "Tähevärav SG-1" ja "Tähevärav Atlantis". Mõlemad sarjad näitavad sõjaväelist meeskonda, kes uurib galaktikat tulnukate transpordiseadmete abil. Samantha Carterit kehastab inglise-kanada näitleja Amanda Tapping. Samantha Carter "Tähevärav" vikis Samantha Carter SyFy kanalil ("Tähevärav SG-1") Samantha Carter SyFy kanalil ("Tähevärav Atlantis")
Avamus

Kihi või mõne muu geoloogilise struktuuri avamus on ala, millel pinnakatte puudumisel paljanduks see kiht või struktuur. Avamus ei tähenda seda, et vastavad kihid peaksid paljanduma maapinnal. Eestis on nad enamasti kaetud pealiskorra ülemise osa ehk pinnakattega. Avamust eristatakse kihi levialast, mis on ala, kus vastavad kihid levivad, olenemata sellest, kui sügaval nad lasuvad ja mitme kihi poolt on kaetud. Näiteks Kambriumi ladestu setendid on levinud suuremal osal Eestist, kuid avamus hõlmab vaid kitsast riba Põhja-Eestis.
Kilplased

"Kilplased" on Friedrich Reinhold Kreutzwaldi jutukogu. Kreutzwald sai oma teosele ainest saksa kirjandusest. Nimelt olid 19. sajandil Saksamaal levinud kirjatööd, mis pilkasid mingi Saksamaa piirkonna elanikke ning nende võimeid ja kombeid. Kreutzwald võttis Schilda linna kohta käiva paskvilli, jutustas ümber ja pani omalt poolt poole juurde ning andis enda nime all välja. Saksakeelne sõna das Schild tähendab kilpi ja sellest tekitas Kreutzwald sõna "kilplased". Raamatu tegelased ja nende elujuhtumid jätsid rahva teadvusesse nii sügava jälje, et "kilplane" hakkaski eestlastele tähendama rumalat, kes enne teeb ja siis mõtleb ning kelle teod lähevad seetõttu tühja. Teos ilmus eesti keeles 1857. aastal (esmatrüki täielik pealkiri: "Kilplaste imevärklikud, väga kentsakad, maa-ilmas kuulmata ja tännini weel üleskirjutamata jutud ja teud: Kalkuni keelest Maakeele tõlgitud ja meie külade komblikuks mõnes tükis ümbersolgitud"). Eno Raua lastepärane ümberjutustus "Kilplased" on ilmunud 1962 ja 2000. Koomiksina ilmus teos 1977. aastal. 2003. aastal ilmus kirjastuses Tiritamm Otfried Preussleri "Meil Kilplas". 2004. aastal ilmus kirjastuses Varrak jutukogu "Kilplased". Kilplala L.Epner, Kr.Metste, S.Olesk. Vanem eesti kirjandus. Tallinn, 2005. ISBN 9985-0-1652-1  Kilplaste jutud ja teud – alliktekstid Vikitekstides Andres Langemets, "Eestlased ja kilplased" ("Kilplaste" 2004. aasta kordustrüki arvustus) – Eesti Päevaleht/Arkaadia 26. märts 2004, lk 12–13 Ede Schank, "Friedrich Reinhold Kreutzwald "Kilplased"" – Eesti Ekspress 15. aprill 2004, lk B8 Aivar Kull, "Welcome to Kilpla!" ("Kilplaste" 2004. aasta kordustrüki arvustus) – Postimees 22. aprill 2004, lk 16
Edward Smith-Stanley, neljateistkümnes Derby krahv

Edward George Geoffrey Smith-Stanley, neljateistkümnes Derby krahv (29. märts 1799 – 23. oktoober 1869) oli Suurbritannia poliitik, kolmekordne Suurbritannia peaminister ja Konservatiivse Partei juht aastatel 1846–1868. Enne 1834. aastat oli ta tuntud kui Edward Stanley ja 1834–1851 kui Lord Stanley. Tema isa oli Edward Smith-Stanley, kolmeteistkümnes Derby krahv. Ta õppis Etoni kolledžis ja Oxfordi Ülikoolis. Ta valiti 1820. aastal parlamendi liikmeks viigide esindajana. 1830. aastal, kui viigid pääsesid võimule, oli Stanley krahv Grey valitsuses Iirimaa asjade minister. 1833. aastast oli ta sõja- ja asumaade minister. Tema ministriksoleku ajal keelati orjapidamine Suurbritannias ja suuremas osas asumaadest. 1834. aastal lahkus ta viigide parteist ja astus Konservatiivsesse Parteisse. 1841 oli ta sõjaminister Robert Peeli teises valitsuses. 1852. aasta veebruaris moodustas ta vähemusvalitsuse, mis oli ametis sama aasta detsembrini. Selles valitsuses oli rahandusministrina esimest korda ministriametis seni vähe tuntud Benjamin Disraeli, tulevane peaminister. Aastatel 1858–1859 juhtis Derby taas vähemusvalitsust. 1866–1868 oli ta kolmandat korda peaminister. Sellel ametiajal võeti vastu 1867. aasta reformiseadus, millega laiendati tunduvalt valimisõiguslike kodanike hulka. Tema järgi on nimetatud Falklandi saarte pealinn Stanley.
Vangelis

Evángelos Odysséas Papathanasíou (29. märts 1943 Vólos – 17. mai 2022 Pariis) oli elektroonilise ja progressiivse orkestrimuusika helilooja esinejanimega Vangelis. Tema tuntud teoste hulka kuulub filmide "Tulevankrid" ("Chariots of Fire", 1981; võitis Oscari parima algupärase muusika eest), "Blade Runner" (1982) ja "1492: Paradiisi vallutamine" (1992; nimetati Kuldgloobuse kandidaadiks) muusika. "Tulevankrite" avamuusika lasti 1982. aastal välja singlina ja see jõudis Billboardi edetabeli tippu. Suurbritannias tõusis see 5. kohale ja Jaapanis oli kogu aasta müüduim singel. Vangelis kirjutas 2000. aasta Sydney olümpiamängude lõputseremoonia muusika ja 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste ametliku laulu. See pani paljusid ja ka Vangelist ennast arvama, et ta võiks midagi kirjutada koduste 2004. aasta Ateena olümpiamängude jaoks, kuid see töö anti Hollandi DJ Tiëstole. Esimest korda olümpiaajaloos valis ja kirjutas kogu olümpiamängude muusika DJ, tehes seda trance-stiilis. Vangelis ei kirjutanud oma koduolümpia jaoks midagi. 1987. aastal kaebas Kreeka muusik Stavros Logarides Vangelise kohtusse: filmi "Tulevankrid" avamuusika olevat plagiaat tema teosest. Vangelis seadis kohtusaali süntesaatorid ja mängis kohtule, et demonstreerida oma heliloomingu käiku, koostades kohtus uue helitöö. Kohus otsustas, et sarnasused "Tulevankrite" avamuusika ja Logaridese muusika vahel on väikesed ja muusika on Vangelise loodud algupärand. 2003. aastal ilmus tema teoste kogumik "Odyssey: The Definitive Collection". Vangelis | A musical journey | (Page 1 of 15) | Vangelis Papathanassiou, Biography of Greek composer Vangelis
Stryn

Stryn on küla Norras Vestlandi maakonnas, Stryni valla keskus. Tettsteders befolkning og areal  Stryn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jevgeni Abalakov

Jevgeni Mihhailovitš Abalakov (vene Евгений Михайлович Абалаков; 17. veebruar 1907 Krasnojarsk – 24. märts 1948 Moskva) oli Nõukogude Liidu alpinist ja skulptor. Ta lõpetas 1932. aastal V. I. Surikovi nimelise Moskva Riikliku Akadeemilise Kunstiinstituudi ja kuulus NSV Liidu Kunstnike Liitu. Abalakovi tuntuim teos on mees- ja naisalpinisti kujutav skulptuurigrupp ("Альпипист и альпинистка"). 1933. aastal kuulus ta Pamiiri mäestikku uurinud alpinistide ekspeditsiooni koosseisu ja vallutas esimesena sealse kõrgeima, 7495-meetrise mäetipu, mis nimetati tollase Nõukogude Liidu partei- ja valitsusjuhi järgi Stalini mäetipuks. Kokku osales Jevgeni Abalakov enam kui poolesajal ekspeditsioonil, avaldas teadusuurimusi ning kaardistas Pamiiri ja Tian Shani mäestikke. Teises maailmasõjas osales ta vabatahtlikuna, võttis osa Moskva lahingust ja Kaukaasia kaitselahingutest, aga andis ka tunde sõjaalpinismi koolis. Jevgeni Abalakov suri segastel asjaoludel 1948. aasta märtsis Moskvas. Ametliku versiooni kohaselt purunes korteris, kus Abalakov viibis, gaasitoru. Ometi surid mürgistusse arvukatest korteris viibinud inimestest vaid Jevgeni Abalakov ja Juri Artsiševski, mis tekitas algusest peale ametliku versiooni suhtes kahtlusi. Abalakov on maetud Moskva Novodevitšje kalmistule. 1934 – NSV Liidu teeneline meistersportlane alpinismis Tuntud alpinist oli ka tema vanem vend Vitali Abalakov. Vendade sünnilinnas Krasnojarskis kannab nende nime üks tänav ja korraldatakse regulaarselt nendenimelisi mägironimisvõistlusi.
Hermann Abert

Hermann Josef Abert (25. märts 1871 Stuttgart – 13. august 1927) oli saksa muusikaajaloolane ja muusikateoreetik.
Pealiskord

Pealiskord on setendeist koosnev maakoore ülemine osa, mis lasub aluskorral. Pealiskord hõlmab peale kristalseist kivimeist koosneval aluskorral lasuvate settekivimite ka pudedaid kvaternaarisetteid ehk pinnakatet. Eesti pealiskord koosneb Ediacara, Kambriumi, Ordoviitsiumi, Siluri, Devoni ja Kvaternaari ajastu setendeist. Aluspõhi Aluskord Pinnakate
Pour le Mérite

Pour le Mérite orden oli 1740. aastal Friedrich II asutatud Preisimaa kuningriigi kõrgeim sõjaväeline autasu. Pour le Mérite "rahuklass" (sks. Friedensklasse des Orden "Pour le mérite" või Orden Pour le Mérite für Wissenschaft und Künste) on Friedrich Wilhelm IV poolt 1842. aastal asutatud teadus ja kunsti teenete eest antav aumärk, mida ka tänapäeval Saksamaal välja antakse. Esimeseks "rahuklassi ordu" kantsleriks valiti Alexander von Humboldt. Sõjaväelastest on rahuklassi kavalerideks teiste hulgas saanud sõjandusteadlane vabahärra Colmar von der Goltz (1911) ja sõjaliste teenete eest ordeni saanutest feldmarssal Helmuth von Moltke (1874), sõjanduskirjanik Julius von Verdy du Vernois (1891), riigitegelane vürst Otto von Bismarck (1896) ja sõjaajaloolane Hermann von Kuhl. Baltimaadest on rahuklassi autasu saanud: 1842 – Adam Johann von Krusenstern, maadeuurija 1849 – Karl Ernst von Baer, loodusteadlane 1851 – Friedrich Georg Wilhelm von Struve, astronoom 1867 – Parun Peter Clodt von Jürgensburg, skulptor 1882 – Otto Wilhelm von Struve, astronoom 1890 – Eduard von Gebhardt, maalikunstnik 1902 – Adolf von Harnack, teoloog ja kirikuajaloolane 1916 – vabahärra Hugo von Freytag-Loringhoven, sõjandusteadlane 1924 – Georg Dehio, kunstiajaloolane Välismaalastest rahuklassi kavalere: 1842 – Louis Daguerre, maalikunstnik, dagerrotüüpia leiutaja 1842 – Michael Faraday, keemik ja füüsik 1868 – Charles Darwin, loodusuurija 1872 – Elias Lönnrot, soome keele arendaja 1880 – Adolf Erik Nordenskiöld, polaaruurija 1887 – Johannes Brahms, helilooja 1887 – Giuseppe Verdi, helilooja 1891 – Anton Rubinstein, helikunstnik 1901 – Camille Saint-Saëns, helilooja 1902 – Pjotr Semjonov-Tjan-Šanski, geograaf 1905 – Simon Newcomb, astronoom 1911 – Gustaf Magnus Retzius, histoloog 1923 – Albert Einstein, füüsik 1969 – Alvar Aalto, arhitekt 1971 – Artturi Ilmari Virtanen, biokeemik Einstein pidi juudina 1933. aastal oma autasu Natsivalitsusele ära andma. http://www.pourlemerite.org/
Aluspõhi

Aluspõhi on pealiskorra settekivimeist ja aluskorra kristalseist kivimeist koosnev kiht, millel lasub pinnakate. Pealiskord hõlmab ka pudedaist kvaternaarisetteist koosnevat pinnakatet, kuid aluspõhi, mille ülemiseks korruseks on pealiskord, pinnakatet ei sisalda. Seega, aluspõhi koosneb aluskorrast ja pealiskorrast ilma pinnakatteta. Eesti aluspõhi koosneb Proterosoikumi tard- ja moondekivimeist ning Ediacara, Kambriumi, Ordoviitsiumi, Siluri ja Devoni ajastu settekivimeist. Aluskord Pealiskord Pinnakate
Aleksei Abrikossov

Aleksei Abrikossov (vene Алексей Алексеевич Абрикосов; 25. juuni 1928 Moskva – 30. märts 2017 Palo Alto) oli vene füüsikateoreetik, kelle peamised saavutused on tahke keha füüsikas. Ta pälvis 2003. aastal Nobeli füüsikaauhinna. Ta oli vene patoloog-anatoomi Aleksei Abrikossovi (1875–1955) poeg. 1951. aastal kaitses ta Lev Landau juhendatud doktoriväitekirja ja sai doktorikraadi. 1952. aastal avastas ta uut tüüpi ülijuhid, mis säilitavad oma omadused tugevas magnetvoos. 1991. aastast töötas ta Ameerika Ühendriikides Argonne National Laboratorys ning oli 1999. aastast ka Ameerika Ühendriikide kodanik. 1966 – Lenini preemia 1982 – Nõukogude Liidu riiklik preemia 1989 – Landau auhind 2003 – Nobeli auhind Aleksei Abrikossov Nobeli auhinna lehel
Stephen King

Stephen Edwin King (sündinud 21. septembril 1947 Portlandis) on USA ulme- ja õudusulmekirjanik. Kingi vanemad lahutasid, kui poiss oli kaheaastane, ja pärast seda pole ta oma isa näinud. Kingi ema suri 1973. aastal vähki, poja värskeima teosena jõuti talle enne seda ette lugeda romaan "Carrie" (1973). 1980. aastatel oli King alkohoolik ja uimastisõltlane (kasutas kokaiini, Xanaxit, marihuaanat, Valiumi).[viide?] Paljud Stephen Kingi teosed on ka ekraniseeritud. Tema romaanidel põhinevad näiteks filmid "Roheline miil", "Shawshanki lunastus", "1408", "Carrie" jms. "Surmahotell", 1. ja 2. osa, Katherine 1994 "Raamatukogupolitseinik", Kupar 1995 "Salaaken, salaaed", Kupar 1996 "Carrie", Katariina 1997 "Misery", Elmatar 1998 (sarjas "Öölane") "Tulesüütaja", Ersen 1998 "Kõik on mõeldav", Pegasus 2003 "Laskur", Pegasus 2006 ("Tume torn", I osa) "Kolm saatusekaarti", Pegasus 2007 ("Tume torn", II osa) "Ahermaad", Pegasus 2007 ("Tume torn", III osa) "Misery", Eesti Päevaleht 2007 "Võlur ja klaas", Pegasus 2008 ("Tume torn", IV osa) "Mobla", Pegasus 2008 "Udu", Fantaasia 2008 "Calla hundid", Pegasus 2009 ("Tume torn", V osa) "Lisey lugu", Pegasus 2009 "Susannah' laul", Pegasus 2009 ("Tume torn", VI osa) "Tume torn", Pegasus 2010 ("Tume torn", VII osa) "Pärast päikeseloojangut", Pegasus 2012 "Isemoodi aastaajad", Fantaasia 2012 "Lemmikloomasurnuaid", Pegasus 2013, 2019, 2022 "Carrie", Skymarket 2013 "Härra Mercedes", Ajakirjade Kirjastus 2015 "Mis hundi suus, see hundi oma", Ajakirjade Kirjastus 2016 "Valve lõpp", Ajakirjade Kirjastus 2017 "Hiilgus", Ühinenud Ajakirjad 2018 "Kirjutamisest. Mälestusteraamat ametioskustest", Hea Lugu 2018 "Öine vahetus", Fantaasia 2019 "Instituut", Hea Lugu 2020 "Draakoni silmad", Fantaasia 2021 "Hiljem", Hea Lugu 2021 "Misery", Hea Lugu 2022 "Joyland", Hea Lugu 2023 "Muinasjutt", Fantaasia 2024 2007 – Grand Master Award – elutööpreemia (Edgar Allan Poe auhind) 2014 – National Medal of Arts
Marmor

Marmor (kreeka marmaros 'särav kivi') on karbonaatkivimite moondel tekkinud moondekivim. Marmor on laialt levinud moondekivim. Olenevalt sellest, kas marmor on tekkinud lubjakivist või dolokivist, koosnevad marmorid kas kaltsiidist või dolomiidist. Lisandina võib marmor sisaldada kvartsi, küünekivi, granaate, pürokseene, diopsiidi, serpentiini jne. Pealiskaudsel vaatlusel võib marmorit mõnikord kvartsiidiga segi ajada, kuid neil on lihtne vahet teha näiteks kõvaduse järgi. Et kvartsiit koosneb kvartsist, mille kõvadus on 7, ei saa teda nõelaga kriimustada. Marmor koosneb aga valdavalt kaltsiidist, mille kõvadus on 3, seetõttu saab marmorit nõelaga hõlpsasti kriimustada. Erinevalt kvartsiidist reageerib marmor ka hapetega, näiteks soolhappega, mille tilgutamisel marmorile järgneb reaktsioon, mille käigus eraldub kihisedes süsinikdioksiid. Marmorite värvus on väga varieeruv – helevalgest mustani. Erikaal on 2,65...2,80. Marmorile on sageli omane voolutekstuur, mis tekib moonde käigus osaliselt ülessulanud kivimite liikumisest üksteise suhtes. Erineva värvuse ja tekstuuriga marmori liike nimetatakse sageli leidumiskoha või mõne omaduse järgi: Parose marmor Pentelikoni marmor Carrara marmor Früügia marmor ehk pavonazzo ('paabulinnusinine') Mitmeid Eesti settekivimeid on nimetatud marmoriks. Näiteks "Kalana marmor" või "Vasalemma marmor". Isegi Saaremaa dolomiiti on nimetatud "Saaremaa marmoriks". Et tegemist ei ole moondekivimitega, ei ole nende marmoriks nimetamine korrektne. Äärmisel juhul võib seda teha siis, kui sõna "marmor" panna jutumärkidesse. Eesti moondunud aluskorrakivimeis siiski leidub väheses koguses marmorit. Marmorit kasutatakse ehitusmaterjali ja dekoratiivkivina. Kohati leidub marmorit maakoores suurtes kogustes. Kõige kuulsam on Carrara piirkond Itaalias, kust juba etruskid marmorit murdsid.
Bad Azz

Bad Azz (sünninimega Jamarr Stamps; 27. november 1975 Hawaiian Gardens, California – 11. november 2019 Murrieta, California) oli Ameerika Ühendriikide räppar, räpiduo Tha Dogg Pound liige. Word on Tha Street (1998) Personal Business (2001) Money Run (2003) Executive Decision (2004) The Nu Adventures of Bad Azz (2018)
Rahvusvaheline Bioloogiaprogramm

Rahvusvaheline Bioloogiaprogramm (International Biological Program, lühendatult IBP) oli aastail 1964–1974 toiminud koordineeritud ökoloogiliste uuringute kompleks. Programmi üheks peamiseks ülesandeks oli ära mõõta Maa biosfääri bioloogiline produktiivsus kõigi bioomide kaupa. Programm kestis kohati ka kauem, ent ta rahvusvaheliseks jätkuks oli programm "Inimene ja biosfäär" (Man and Biosphere, MAB). Eestis olid IBP eestvedajate seas Toomas Frey ja Loit Reintam. Moodustati IBP Eesti rahvuslik nõukogu, mis tegutses suuresti sõltumatult vastavast NSVL organist. Eestis anti välja seeria ingliskeelseid IBP uurimusi sisaldavaid kogumikke.
Natalja Korosteljova

Natalja Sergejevna Korosteljova (vene keeles Наталья Сергеевна Коростелёва; sündinud 4. oktoobril 1981 Permis) on Venemaa murdmaasuusataja. Korosteljova on võistelnud rahvusvahelistel võistlustel alates 2002. aastast, kui ta osales 26. oktoobril Düsseldorfis peetud maailma karikasarjas 2 km sprindi vabasõidus ja sai 10. koha. Ta sõitis avavahetust pronksmedali võitnud Venemaa koondises 4x5 km teatesõidus 2003. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes. Individuaalselt oli ta sprindi vabasõidus üheksas ja 10 km klassikasõidus kümnes. Samal aastal sai ta teise koha Asiagos toimunud MK-etapil paarissprindi vabasõidus koos Aljona Sidkoga. 2007. aasta MM-il Sapporos oli Korosteljova 10 km vabasõidus kümnes ja 15 km jälitussõidus üheteistkümnes. Sama aasta oktoobris Düsseldorfis peetud MK-sarja esimesel etapil sai ta koos Natalja Matvejevaga paarissprindis teise koha. Detsembris Rõbinskis toimunud MK-etapil oli ta 15 km ühisstardiga vabasõidus teine ning sprindi vabasõidus kolmas. 2008. aasta Tour de Skil sai ta Asiagos toimunud sprindi vabasõidus teise koha. Sama aasta detsembris võitis ta Düsseldorfis koos Natalja Matvejevaga paarissprindi vabasõidu. 2009. aasta MM-il Liberecis sai ta 1,3 km sprindi vabasõidus 11. koha. Detsembris 2009. aasta MK-etapil Düsseldorfis oli Korosteljova sprindi vabasõidus teine. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris võitis ta sprinditeates koos Irina Hazovaga pronksmedali. 2010 Vancouveris pronksmedal sprinditeates 2003 Val di Fiemmes pronksmedal 4x5 km teatesõidus Natalja Korosteljova on osalenud 163 maailma karikasarja etapil (seisuga 18. jaanuar 2015) ja jõudnud poodiumile 8 korral, millest 1 korral kõige kõrgemale astmele. Korosteljoval on üks laps. Natalja Korosteljova FIS-i kodulehel (inglise)
Vanalinna Hariduskolleegium

Vanalinna Hariduskolleegium (VHK) on 1992. aastal Kersti Nigeseni asutatud[viide?] munitsipaalne kristliku suunitlusega üldhariduskool Tallinnas. Kool üritab integreerida kultuuri ja haridust ning anda üldharidust süvendatud ajalootunnetuse ja süvendatud muusika- ja kunstiharidusega. VHK tugineb kristlikule väärtussüsteemile. VHK töötajad ja õpilased ei tohi seada kristlikke tõdesid ja väärtusi kahtluse alla, neid ignoreerida ega naeruvääristada. VHK peamised struktuuriüksused on VHK Gümnaasium (Vene tänav 22), VHK Põhikool (Vene tänav 15/Pühavaimu 8), VHK Muusikakool (Uus tänav 32-34), VHK Kunstimaja (Olevimägi 8), Vanalinna Muusikamaja (Uus tänav 16c) ja Aiake. Nendes osakondades põimub regulaarne õpe ateljeede, stuudiote ja ringide tegevusega ning kunstnike ja muusikute individuaalne ja kollektiivne loome. Peale ülalnimetatud osakondade kindlustab VHK kui terviku tööd rida teenistusi: terviseteenistus, teabeteenistus, raamatukogu, finantsteenistus, majandusteenistus ja toitlustusteenistus. HK koolide ja majade integratsiooni tagavad ka mitmesugused HK allüksusi läbivad programmid: folkloori-, kunsti-, muusika-, ajaloo-, võõrkeelte, liikumise, tasandus- ja kompensatsiooniprogramm. Nende kaudu püütakse kooskõlastada allüksuste õppekavu, õpilaste ja töötajate arusaamu ja teadmisi. Birgit Õigemeel Liis Lass Ott Sepp Lauri Pihlap Laura Peterson-Aardam Maria Peterson Risto Kübar Marta Vaarik Helena Pruuli Jarmo Reha Katariina Tamm Nero Urke Juss Haasma Priit Strandberg Ingmar Erik Kiviloo Nils Mattias Steinberg Hendrik Johannes Terras Eik Erik Sikk Vanalinna Hariduskolleegium: Tutvustus VHK. "VHK pedagoogiline kontseptsioon". Kooli koduleht
George Hammond

Kindral George Hammond on väljamõeldud tegelaskuju "Tähevärava" sarjades. Teda mängis Don S. Davis, kindral Hammond juhib Tähevärava Juhtimiskeskust esimest seitse hooaega sarjas "Tähevärav SG-1". George Hammond "Tähevärav" wikis George Hammond IMDb-s
Siberi kass

Siberi kassi peetakse sageli Venemaa päritoluga kassitõuks. Kuid uurimused on näidanud, et siberi kass pärineb Pärsia ja Taga-Kaukaasia aladelt. Oletatavasti hakati neid nimetama siberi kassideks sellepärast, et neil on paks, kolmekihiline, vett tõrjuv karvkate, mis võimaldas neil Siberi karmistikus oludes ellu jääda. Venemaa tõukassikasvatajad aretasid välja 1980. aastate lõpus siberi kassi standardi, mille FIFe 1998. aastal heaks kiitis. FIFe klassifikatsiooni järgi kuulub siberi kass II ehk poolpikakarvaliste kategooriasse.. Siberi kasside registreerimine algas 1987. aastal Peterburis. Siberi kasse iseloomustab tugev kehaehitus, suur kaal ja paks karv. Siberi kassid sarnanevad välimuselt norra metskassiga ja Maine Cooniga. Tüüpiline isane isend kaalub 6,8- 9,1 kg, emase tüüpiline kaal on 4,5- 6,8 kg. Nad on norra metskassist lühemad ja jässakamad. Iseloomult on Siberi kassid sõbralikud, ustavad ja intelligentsed. Oma inimesesõbralikkuselt on neid võrreldud koertega. Siberi kasse võib sageli näha uksel oma omanikku ootamas ja talle rõõmuga vastu jooksmas. Siberi kasse peetakse hüpoallergilisteks ehk allergiat mittetekitavateks, kuigi sellele ei ole kindlat teaduslikku tõestust. Emased siberi kassid toodavad vähem Fel d 1-te, mis on peamine allergeen kasside puhul. Vaatamata sellele arvavad mitmed eksperdid, et Fel d 1 tase on ka neil kassidel liiga kõrge, et allergiat üldse mitte tekitada.  Holland Sibirische Katten Club  Itaalia Associazione Gatto Siberiano  Norra Sibirkattens Venner  Rootsi Sällskapet Sibirisk Katt  Soome Suomen Siperiankissat ry  Soome Siperiankissan Ystävät ry Heli Kuulman. Siberi kass. Eesti kasside atlas. Kirjastus Pegasus. 2008 "Siberian cat, hypoallergenic?". Originaali arhiivikoopia seisuga 6.07.2008. Vaadatud 19.12.2009. {{cite web}}: eiran tundmatut parameetrit |külastatud= (juhend) Eesti Kassikasvatajate Klubi FELIX
Harilik käätsusikk

Harilik käätsusikk (Acanthocinus aedilis) on siklaste sugukonda kuuluv mardikas. Ta elab Euroopas kuni Vahemereni. Ta on Eestis tavaline. Elab surnud või surevate mändide peal. Kehapikkus on 12–20 mm. Kitiinkest on pruunikas. Ta on tuntud ebatavaliselt pikkade tundlate poolest. Isase tundlad on emase omast umbes 2 korda pikemad ja oma kehapikkusest umbes 5 korda pikemad. Kattetiivad on määrdunudhallid korrapäratu mustriga, eesselg 4 pruuni tähniga. Enamiku isendite rindmikul on näha väikesed kollased täpid. Tema vastseid on leitud rohkem kui 25 liiki puu koore alt, nende seas on nii okas- kui lehtpuid. Emane muneb paaritumise järel 30–50 muna ja paigutab need surnud või surevale puule. Tõugud kasvavad kuni 35 mm pikaks, valmikust pikemaks, ja uuristavad puidu sisse käike. Sügisel poevad valmikud kooreprao vahele ja on seal ületalve. "Loomade elu", 3. kd., lk. 260 Harilik käätsusikk andmebaasis eElurikkus
Possiet de Roussier

Possiet de Roussier, ka Possiet (vene keeles Посьет де Росье) oli Prantsusmaalt pärit suguvõsa. Cornelius Possiet de Roussier (1705−1777), kindralmajor, Pärnu komandant Alexander Georg Possiet de Roussier (1784−1863), kindralmajor Konstantin Possiet de Roussier (1819−1899), admiral, kindraladjutant, Venemaa teedeminister, Riiginõukogu liige Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd I. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929. Lk 435 [1].