laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Johannes III (paavst)

Johannes III (ladinapäraselt Ioannes III) oli paavst 561–574. Ta oli 61. paavst. Johannes oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast ja ta oli Anastasiuse poeg. Süüria õpetlase Evagrios Scholasticose järgi oli tema sünninimi Catelinus. "Liber Pontificalises" on tema isa kohta märgitud illustri viro, mille alusel kirikuloolased peavad teda Rooma senaatoriks. Teda on seostatud alamdiakon (kardinaldiakon) Johannesega, keda paavst Pelagius I mainis oma traktaatides. Johannes III pühitseti paavstiks 17. juulil 561, kui tema valimist oli tunnustanud Bütsantsi keiser Justinianus I. Johannes III ajal tungisid Itaaliasse langobardid. Aastal 571 reisis paavst Napolisse, kus ta veenis Bütsantsi eksarhi Narsest kaitsma Roomat langobardide eest. Paavst siirdus seejärel segastel asjaoludel Roomast Napolisse ja hiljem Rooma lähistel asuvasse Santi Tiburtio e Valeriano kirikusse, kust ta naasis pärast Narsese surma Lateraani paleesse. "Liber Pontificalise" järgi taunisid Rooma elanikud Narsest, kelle lahkumise järel otsustas ka paavst linnast lahkuda. Johannes III nimetas 11. märtsil 562 Soissons'i Saint-Medardi kloostri Gallia peakloostriks. Aastal 567 mõisteti Lyoni sinodil hukka Embruni piiskop Salonius ja Gapi piiskop Sagittarius, kes apelleerisid paavstile. Johannes III sai kirja Burgundia kuningalt Guntramilt. Paavst otsustas, et mõlemad piiskopid tuleb taas kinnitada nende ametites. Johannes III ordineeris 15. septembril 568 Ravenna peapiiskopi Petruse, kellele ta andis 22. septembril palliumi. Milano peapiiskop Laurentius II teatas aastal 573 osaduse taastamisest Roomaga, mis oli katkestatud seoses Kolme peatüki tüliga. Samal põhjusel paavstiga tülitsenud Aquileia piiskop ei soostunud Roomaga leppima. Johannes III kohustas Lateraani basiilika preestreid viima katakombidesse armulauda ja süütama küünlaid. Johannes III ajal valmis Roomas Santi Apostoli kirik. Ta lasi "Liber Pontificalise" järgi taastada Rooma katakombe. Johannes III abistas vaeseid. Johannes III ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 61 piiskoppi, 38 preestrit ja 13 diakonit. Johannes III suri 13. juulil 574 Roomas ja maeti "Liber Pontificalise" järgi Rooma Peetri kirikusse. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Artikkel Johannes III kohta (inglise keeles) Artikkel Johannes III kohta. (inglise keeles) Johannes III dokumendid.
Benedictus I

Benedictus I oli paavst 575–579. Ta oli 62. paavst. Benedictus oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast. Ta oli Bonifatiuse poeg. Kreeklased kutsusid teda Bonosuseks. Benedictus I pühitseti paavstiks 2. juunil 575, kui tema valimist oli tunnustanud Bütsantsi keiser Justinus II. Kuna langobardid olid tunginud Itaaliasse, saatis paavst delegatsiooni Bütsantsi keisri Justinus II juurde, kellelt ta palus abi langobardide vastu. Samal ajal tabas Itaaliat näljahäda. Paavst annetas Spoleto lähedal asunud San Marco kloostrile maa-ala. Ta ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 21 piiskoppi, sealhulgas novembris 578 Ravenna peapiiskopi Johannes III. Ta ordineeris 15 preestrit ja 3 diakonit, nende seas sai 577. või 578. aasta paiku diakoniks hilisem paavst Gregorius I. Benedictus I tunnustas Grani patriarhile saadetud kirjas kihlust. Benedictus I suri 30. juulil 579 Roomas, kui linna piirasid langobardid. Ta maeti "Liber Pontificalise" järgi Rooma Peetri kirikusse. J. N. D. Kelly: "The Oxford Dictionary of Popes". 1996. "Liber Pontificalis". Artikkel Benedictus I kohta (inglise keeles) Benedictus I dokumendid.
Maria Köster

Maria Köster (6. jaanuar 1902 Kihnu – 20. märts 2007 Kihnu) oli eesti pikaealine, läbi aegade vanim kihnlane. Saarel oli ta tuntud kui Luha Mari. 22-aastaselt abiellus ta 12 aastat vanema leskmehega, kellel oli juba kolm last, ja asus elama Lemsi küla Luha tallu, kuhu jäi surmani. Abielust sündis poeg Jaan (kellest sai teise kuulsa kihnlase, rahvalaulik Järsumäe Virve mees) ja väiksena surnud tütar. 1946. aastal oli ta pikka aega Pärnu haiglas. Samal ajal suri tema mees Gustav. Tema ärasaatmine toimus Kihnu õigeusu kirikus ning ta maeti Kihnu kalmistule abikaasa kõrvale. Ta sai postuumselt Kihnu valla aukodaniku nimetuse. "Külmetustõbi viis vanima kihnlanna" Õhtuleht, 23. märts 2007 "104-aastane Maria Köster – kõigi aegade vanim kihnlane" Eesti Päevaleht, 7. jaanuar 2006 Vald tunnustab. 2007 Kihnu valla koduleht (vaadatud 8. septembril 2014)
Muna (täpsustus)

Muna, koorega kaetud viljastatud munarakk (linnud ja roomajad) või kestaga kaetud munarakk (lülijalgsed) Muna, toiduaine Muna, eesnimi naisenimi Araabias, mida tõlgitakse tavaliselt soov või iha mehenimi Indias Muna küla, küla Võru maakonnas Muna, väikelinn Mehhikos Yucatáni poolsaarel Muna jõgi, jõgi Venemaal Murmanski oblastis Koola poolsaarel Muna, jõgi Venemaal Sahhas Muna jõgi, jõgi Eritreas Muna saar, saar Indoneesias "Muna" on J. Oro lasteraamat "Muna" on Rao Heidmetsa lühimängufilm (2012). Silmamuna - nägemiselund "Munad" on Bent Hameri film.
Ida-Madagaskar

Ida-Madagaskar on Madagaskari idaosa Madagaskari saare Kõrgplatoost ida pool. Madagaskari saare idarannikul Antongilast kuni Mananjaryni valitsesid lugematud külapealikud, kes vajaduse korral moodustasid omavahel lühiajalisi lõtvu liite. Kaitseks Euroopa meremeeste järeltulijate vastu olid nad sunnitud ühinema, mille tagajärjel moodustus betsimisarakade etniline rühm. Tuule eest kaitstud Antongila laht, idaranniku ainus looduslik sadamakoht, oli Euroopa meresõitjatele teada juba 1515. aastast. Ta jäi hollandlaste tähtsaks tugipunktiks kuni 17. sajandini. Nii tekkis jõgede suudmetes, eriti Toamasina ja Antongila vahelisel rannaribal elavatel põliselanikel varakult sagedane kokkupuude eurooplastega.Kui 1652 rajati Hollandi koloonia Kapimaal, vähenes hollandlaste huvi Madagaskari vastu märgatavalt. Esimene Briti Ida-India Kompanii laevastik heitis 1601 ankrusse Sainte-Marie saare juurde ning seejärel ka Antongila lahte, kus neil õnnestus saada 15 tonni riisi, 50 korvi ube, 8 veist, palju kodulinde ning suur hulk apelsine, sidruneid ja banaane. Nagu Sainte Marie saarelgi, tuli neil võidelda tsükloniga ning samuti raskete haigustega meeskonna seas. Prantslased, kes kinnitasid 1642 kanda lõunarannikul, ostsid kogu idarannikult riisi. 17. sajandi lõpul kinnitasid idarannikul kanda piraadid ja orjakaupmehed, eriti Vohémaris, Sainte-Marie saarel, Mahavelonas (Foulpointe) ning ka hästi kaitstud Antongila lahes. Mõni neist tüdines võitlemisest merel ning seadsid end sisse kuival maal. Teised viibisid kuival maal selleks, et puhata ja uuteks röövretkedeks valmistuda. Piraatide kaptenitel oli tänu tulirelvadele oma kindlustatud residentsides märkimisväärne sõjaline võim, mõnest sai kohalik vürst. Sageli sekkusid nad kohalikesse konfliktidesse ning sõlmisid ajutisi liite kohalike valitsejatega. Omavahel nad enamasti ei sõdinud. Piraadid abiellusid ka kohalike naistega, sageli klannipealike tütardega. Esimene Madagaskari piraat oli John Avery, kes kaaperdas India lähedal suurmoguli aardeid täis laeva ning asus 1695 Antongilasse. Inglise laevadel ei õnnestunud teda välja ajada. Mõni laevakaptenitest, näiteks William Kidd, hakkas ise piraadiks. Kaubeldi röövitud aaretega ning veiste ja orjadega. Üks ori maksis 25 piastrit või viis värvilist taskurätikut või viis püssi. Franz Stadelmann. Symbiose zwischen Gestern und Heute, ptk 17 (allikas)
EXE-fail

EXE-fail (ingliskeelse sõna executable esitähtedest; faililaiendina .exe) on täitmisfaili (programm) vorming, mida kasutatakse operatsioonisüsteemides DOS, OpenVMS, Microsoft Windows, ReactOS ja OS/2. Peale programmikoodi võivad EXE-failid sisaldada veel muidki komponente, näiteks pilte ja ikoone programmi graafilise kasutajaliidese jaoks. EXE-fail võib olla järgmistes vormingutes: 16-bitine DOS-i täitmisfail on algupärane täitmisfailivorming, mida saab tuvastada faili alguses oleva tähtlühendi "MZ" abil. 16-bitine Windowsi täitmisfail on DOS-i failivormingu edasiarendus, millele on lisatud multitegumtöö võimalus. Fail algab samuti tähtlühendiga "MZ", lisaks sisaldab kood ka tähtlühendid NE (New Executive). .com Masinkood
Antongila laht

Antongila laht (malagassi keeles Helodranon' Antongila, prantsuse keeles baie d'Antongil) on laht Madagaskari saare idaranniku põhjaosas. Ligikaudsed geograafilised koordinaadid on 15°45′ S, 49°50′ E. Laht on umbes 60 km pikk ja 30 km lai. Idast piirab seda Masoala poolsaar. Lahe põhjaotsas on Mangabe saar (Nosy Mangabe) ja Maroantsetra linn. Tuule eest kaitstud Antongila laht, idaranniku ainus looduslik sadamakoht, oli Euroopa meresõitjatele teada juba 1515. aastast. Portugallane Pedreanes andis talle nimeks Santo Antonio laht, millest praegune nimi pärinebki. Seal käisid eurooplased magevett ammutamas, toiduaineid vahetamas ning kauplemas. Aastal 1596 peatus Hollandi admiral Cornelis de Houtman Antongila lahes ning visandas kaks küla Antainambalana jõe suudmes praeguse Maroantsetra asula juures. Ta süütas ühe küla. Aastal 1598 saabus veel kolm Hollandi laeva eesotsas admiral Van Neckiga, kellel aga ei õnnestunud laevu varustada, sest kohalikud klannid sõdisid parajasti ning põliselanikud kartsid tulnukaid eelneva kogemuse põhjal. Saadi ainult magevett ja nelja päeva pärast lahkuti. Lahes käisid hollandlased kogu 17. sajandi vältel ning kord jäeti sinna isegi 12-liikmeline garnison, kellest kaheksa varsti haigustesse surid ning ülejäänud neli hukkusid klannidevahelistesse konfliktidesse sekkudes. Kui hollandlased 1598 rajasid asustamata saarele Mauritiusele koloonia, sai Madagaskarist tähtis riisi ja orjadega varustaja. Mangabe saarest Antongila lahes sai madruste kirjade hoidla. Mangabe saarel leidub kivisse kriibitud aastaarve 1601 kuni 1626 ja Euroopa meresõitjate nimed. Mauritiuse teine kuberner Adrian van der Stel sõlmis 1642 "Antongila kuningaga", kes oli arvatavasti külapealik, lepingu, millega viimane tunnustas Hollandi ülevõimu ning mis keelas teiste eurooplaste kolooniad ja kauplemise; Hollandi pool kohustus saatma asunikke ja sõdureid ning ostma riisi, vääriskivisid ja orje, keda kuningas pidis oma kuludega ja omal riisikol hoidma, kuni mõni Hollandi laev nad vastu võtab. Kui 1652 rajati Hollandi koloonia Kapimaal, kahanes hollandlaste huvi Madagaskari vastu märgatavalt. Kuni 18. sajandini jäi Antongila laht India ookeani edelaosa orjakaubanduse keskus. Ida-Madagaskar Franz Stadelmann. Symbiose zwischen Gestern und Heute, ptk 17 (allikas)
Masoala poolsaar

Masoala [masu'aala] on poolsaar Madagaskari saare kirdeosas Sava piirkonnas Antalaha ringkonnas. Poolsaar kuulub Vinanivao valda. Cap Est poolsaare põhjaosas on Madagaskari saare idapoolseim punkt. Maastik on künklik, suurim kõrgus merepinnast on 1311 m. Poolsaare sisemaa on veel suurelt jaolt troopilise vihmametsaga kaetud, välja arvatud Ambanizana jõe kaldad, kus mets on raiutud. Rannikul ja suuremate jõgede kaldal on osalt algne mets, osalt raiesmikud, osalt sekundaarne taimkate. Masoala poolsaare vihmamets on Madagaskari suurim sidus vihmametsaala. Detsembrist aprillini on mussoonid ja tsüklonid, maist augustini sajab pidevalt, septembrist novembrini on kõige kuivem. Temperatuur on 18...31 kraadi. Poolsaart ümbritsevad arvukad korallrahud. Suurema osa poolsaarest hõlmab Masoala rahvuspark. Seda ümbritsevad jätkusuutliku põllumajandusega puhvertsoonid. Zürichi loomaaia vihmametsahall jäljendab Masoala loodust. Elanikke on umbes 45 000. Sisemaa on asustamata. Läänerannik on hõredalt asustatud. Maanteid ei ole. Ambanizana Ambatoharana Ambavazakana Ambodikily Ambodimanga Ambodivoaranto Ampampamena Ampanavoana Ampanio Anaovandrano Andrangazaha Anjahana Anjanozana Ankazofohy Ankazofotsy Ankirity Antalavia Antanambao Antanamoka Antanetilava Antanivory Antetesompafana Antsahareva Antsambavy Antsofitsoha Beankoraka Fampotabe Fampotakely Ifasina Ifsina Mahalevona Maroantsoro Marofototra Maromandia Marovato Masoala Navana Rantavato Rantranavona Sahamalaza Sahamalo Tampolo Tanivahala Vavany Vinanivao Salvatore sadam Ambanizana jõgi Ampanavoana jõgi Ampanio jõgi Anaovandrano jõgi Andranotsimanga jõgi Fampotabe jõgi Fampotakely jõgi Mahalevona jõgi Ratsianarana jõgi Antrafonomby mäed Nanatonana mägi Tongavadiriana Vavarana Ampomatobe neem Baldrisy neem Boina neem Mahatserika neem Masoala neem Tampolo neem Tanjona neem Ambakaka laht Ambanizana laht Ankazofotsy laht Antongila laht Vinanimbe laht Ambatoharana saar Ambatomifanga saar Behentona saar Fanala saar Nepato saar Nosindendra saared Voara saar Masoala poolsaare rannik Zürichi loomaaia vihmametsahall: juga Zürichi loomaaia vihmametsahall Endeemne suur lamesabageko Foto: metsaraie Ambanizana jõest idas. Materjal Masoala poolsaarest Madagaskari bioloogilise mitmekesisuse ja looduskaitse saidil
Masoala

Masoala on küla Madagaskaril Sava piirkonnas Antalaha ringkonnas Vinanivao vallas Masoala poolsaare lõunaranniku lähedal. Geograafilised koordinaadid on 15°59' S, 50°10' E. Kõrgus merepinnast on umbes 57 m.
Batüskaaf

Batüskaaf on iselaskuv autonoomne süvaveeliikur, mis on mõeldud süvamerre laskumiseks ja selle uurimiseks. Tüüpiline batüskaaf koosneb mingi vedelikuga täidetud metallkorpusest (kandekehast) ja sellele kinnituvast meeskonnakabiinist. Batüskaafiga sarnaneb batüsfäär, millel aga puudub eristatav kandekeha. Sõna "batüskaaf" võttis kasutusele 1930. aastatel esimese süvaveeliikuri FNRS-2 konstruktor Auguste Piccard. FNRS-2 FNRS-3 DSV-0 Trieste DSV-1 X-2 Trieste II Archimède Batüsfäär Mesoskaaf Retk maailmamere sügavaimasse punkti. forte.delfi.ee, 15. jaanuar 2010
Biogeenid

Biogeenid ehk biogeensed ühendid on organismidest väliskeskkonda sattunud anorgaanilised biokeemilised ühendid. Mõned autorid loevad biogeenideks üksnes taimede toiteelementide mineraalseid ühendeid, mis on sattunud väliskeskkonda. Mõiste on eesti keelde tulnud vene keele otsetõlkest (биогены, биогенные элементы). Nüüdisaegses erialakirjanduses kasutatakse mõistet harva ja see pole soovitatav[viide?]. Taimetoiteained Mineraaltoiteained Ökoloogialeksikon. (1992)./ koost. Masing, V. Eesti Entsüklopeediakirjastus : Tallinn, lk 25.
Daumantas

Daumantas, ka Dovmont (vene Довмонт, vanavalgevene Dowmont, valgevene Даўмонт, Daǔmont, õigeusu ristinimega Timofei; umbes 1240 – 17. mai 1299) oli leedu päritolu Pihkva vürst aastatel 1266–1299. Daumantas oli esimese Leedu suurvürsti ja hilisema kuninga Mindaugase sugulane, kes oli kuni 1265. aastani Nalšia vürst. Tema ja Mindaugase naised olid õed. 1262. aastal, kui Mindauguase naine suri, võttis ta aga Daumantase naise väidetavalt endale, mis tekitas nende vahele tõsise vihavaenu. Daumantas liitus Mindaugase vastase, paganliku Žemaitija vürsti Treniotaga ning tõenäoliselt tappis 1263. aastal Mindaugase ja tema kaks poega. Treniota sai järgmiseks Leedu suurvürstiks ning pööras maa paganlusse tagasi. Kuid juba järgmisel aastal tappis Mindaugase vanim poeg Vaišvilkas Treniota ning Daumantas koos mitmete teiste Mindaugase-vastaste ülikutega põgenes Pihkvasse, kus lasi end õigeusku ristida. 1265. aastal võitis ta Pihkva vastu tulnud leedulasi ja valiti järgmisel aastal Pihkva vürstiks. Novgorodi vürstile Jaroslav Jaroslavitšile see ei meeldinud ning ta püüdis mitmel korral Daumantast Pihkvast minema kihutada, kuid see ei õnnestunud. Pealegi osutus Daumantas väejuhina väga edukaks, mistõttu tema toetus linnas oli väga suur. 1268. aastal osales ta Pihkva-Novgorodi sõjaretkel Eestisse, sealhulgas Rakvere lahingus. Hiljem pidi ta aga Pihkvat kaitsma Liivimaa ordu piiramise vastu. 1282. aastal aitas Daumantas oma äia, kukutatud Vladimiri suurvürsti Dmitri Jaroslavitšit ja tõi tema varanduse Laadogast Koporje linnusesse. 1299. aastal, kui Liivimaa ordu taas Pihkvat ründas, suri Daumantas ootamatult ilmselt mingisse haigusse. Hiljem kuulutati ta Pihkva kaitsepühakuks. Pihkvas on siiamaani mõõk, mida nimetatakse Daumantase mõõgaks, kuid tõenäolisemalt on tegu 15. sajandist pärinevaga.
Johann Philipp Palm

Johann Philipp Palm (18. november 1766 – 26. august 1806) oli Nürnbergist pärit saksa raamatukaupmees. 1806 avaldati Lõuna-Saksamaal anonüümne pamflett "Saksamaa sügavaim alandus", mis oli suunatud Prantsusmaa ülemvõimu vastu Baieris. Palm oli üks raamatukaupmeestest, kes seda levitas. Üks Baieri politseiagent andis ta prantslastele üles. Napoleoni käsul hukati ta Inni-äärses Braunaus 26. augustil 1806. Hukkamiskohta püstitati hiljem monument. See avaldas Adolf Hitlerile lapsepõlves muljet. Ta mainib Palmi kui rahvusluse märtrit oma raamatus "Mein Kampf". Alates 2002. aastast antakse välja temanimelist sõna- ja pressivabaduse auhinda.
Davith Gamkrelidze

Davith Gamkrelidze (დავით გამყრელიძე; sündinud 2. aprillil 1964) on Gruusia poliitik, Uute Parempoolsete juht, parlamendiliige 1999. aastast. 2008. aasta presidendivalimistel kogus Gamkrelidze 4% häältest. Hariduselt arst. Tuntud kui Gruusia esimese kindlustusettevõtte Aldagi asutaja ja edukas ärimees. Poliitikasse asus 1998. aastal, mil valiti Thbilisi linnavolikokku ja tõusis Eduard Ševardnadze partei, Gruusia Kodanike Liidu mõjukaks liikmeks. 1999. aastal valiti parlamenti, kus juhtis tervishoiu- ja sotsiaalküsimustega tegelevat komisjoni. 2001. aastal valiti koos Levan Gatšetšiladzega uue, Ševardnadzele vastandunud partei, Uute Parempoolsete kaasesimeheks. 2003. aasta parlamendivalimistele järgnenud protestidest jäi see partei kõrvale ja kaotas toetajaid. Kordusvalimistel valiti Gamkrelidze siiski taas parlamendi liikmeks. 2007. aasta novembri tänavaprotestidest Mihheil Saakašvili valitsuse vastu hoidus partei taas, kutsudes üles vaidlusi tekitanud parlamendivalimiste läbiviimise kuupäeva otsustama referendumil. Pärast meeleavalduste vägivaldset laialiajamist ja opositsioonilise telekanali sulgemist võimude poolt asuti siiski valitsust käredalt kritiseerima. Presidendikandidaadina avaldas toetust üleskutsetele kaotada Gruusias presidendi ametikoht ja seada Gruusias sisse konstitutsiooniline monarhia. Toetas Gruusia liitumist NATO ja Euroopa Liiduga, suhete normaliseerimist Venemaaga, otsekõnelusi Abhaasia ja Lõuna-Osseetia separatistlike juhtidega. Aastatel 2009 kuni 2010 oli Gamkrelidze opositsiooniparteide ühenduse Allianss Gruusia Eest asejuht. Abielus, kaks last.
Masoala rahvuspark

Masoala rahvuspark (prantsuse keeles Parc National de Masoala) on rahvuspark Madagaskaril. See hõlmab suure osa Masoala poolsaarest, mõned korallrahud, kolm partselli Madagaskari idarannikust ja peaaegu puutumatu Mangabe saare Antongila lahes. See on Madagaskari suurim rahvuspark. Selle deklareeritud pindala on 2300 km², tegelik kaitsereŽiim on 2096,325 km² suurusel alal. Kaitseala on asutatud 1997. Koos teiste Madagaskari rahvusparkidega (Marojejy rahvuspark, Zahamena rahvuspark, Ranomafana rahvuspark, Andringitra rahvuspark, Andohahela rahvuspark) on ta 2007. aastast UNESCO maailmapärandi nimistus Atsinanana vihmametsade seas. Rahvuspark kaitseb Madagaskari suurimat veel sidusat troopilist vihmametsa, rannikumetsi, mangroovisoid ning kolmes kohas India ookeani veealust maailma. Masoala vihmametsa ala on üks maailma liigirikkamaid piirkondi. Vihmametsas elab kümme leemuriliiki, aied, arvukalt linde, kameeleonid ja muud roomajad, tenrekid, kalad, päriskonnalised (sealhulgas tomatkonn), liblikad ja selgrootud. Park on tugevasti ohustatud leemuri Varecia rubra viimane varjupaik. Samuti tugevasti ohustatud vööthaugast peeti koguni väljasurnuks, kuni teda 1933 Masoalas nähti. Andranoanala partsellis Cap Esti juures kasvab lihasööja taim kanntaim Nepenthes masoalensis. Kolm mereparki (Parcs marins) Tampolo, Ambodilaitry ja Ifaho kuuluvad Madagaskari kõige huvitavamate korallrahude hulka. Peale korallide ja paljude kalade kaitstakse seal ka vaalu. Sajad küürvaalad liiguvad juuli ja septembri vahel ranna lähedal. Antongila lahes nad paarituvad ja sünnitavad. Pargi serval on puhvertsoon, kus metsa jätkusuutlik kasutamine on lubatud. Peale selle toetab mitu välismaa organisatsiooni projekte kohalike elanike ellujäämiseks metsa hävitamata. Positiivset mõju kohalikele elanikele loodetakse ökoturismist. Turistide sissepääsumaksust läheb pool arenguprojektidele. Rahvuspargi territooriumil ööbida ei saa. Külastajad peavad ööbima kämpingutes või väikestes hotellides väljaspool rahvusparki paiknevates külades. Liikuda saab jalgsi või paadiga. Saadaval on ka matkajuhid ja kandjad. Rahvuspark rajati maailma loomaaedade algatusel. Kolmandik rahvuspargi eelarvetuludest tuleb Šveitsist Zürichi loomaaia vihmametsahallist. Raha kasutatakse rahvuspargi töötasudeks, taasmetsastamiseks ja puukoolide rajamiseks. Toetatakse ka kohalikke elanikke, parandades nende riisikasvatamismeetodeid, et tagada nende toit ning ära hoida metsade edasist aletamist. Toetatakse ka rahvuspargi ümbruse infrastruktuuri projekte. Oodatakse, et Zürichi Masoala-hall toob Madagaskarile loodusteadlikke turiste, kellelt saadud tulu aitab Masoala vihmametsi säilitada. Zürichi loomaaia vihmametsahall Freunde Masoalas Alex Rübel, Mathew Hatchwell, James MacKinnon. Masoala – Das Auge des Waldes, Th. Gut Verlag, Stäfa 2003, ISBN 3-85717-155-3 Rahvuspargi koduleht Sissekanne Zürichi loomaaia saidil
Andongi Riiklik Ülikool

Andongi Riiklik Ülikool (korea keeles 안동대학교 (andong-daehak-gyeo)) on ülikool Lõuna-Koreas Andongi linnas. Ühena noorematest Lõuna-Korea ülikoolidest asutati see 21. juulil 1947 Andongi Normaalkoolina. 1962 muudeti kool Andongi Põllumajanduskolledžiks. 18. jaanuaril 1979 muudeti õppeasutus Andongi Riiklikuks Kolledžiks ja rajati kaheksa õppeosakonda: Hiina-Korea, ajaloo, folkloori, ärijuhtimise, rahvusvahelise kaubanduse, muusika, kujutava kunsti ja kodumajanduse osakond. 1. märtsil 1979 vannutati ametisse esimene dekaan Kim Hak-su. 1980. aastal lisati ingliskeelse hariduse osakond ja matemaatika osakond. Esimesteks koolijuhtideks olid dekaanid, hiljem muudeti koolikorra seadust ja kooli hakkasid juhtima presidendid. Dekaanid 1. märts 1979 – 12. märts 1983 Kim Hak-su 12. märts 1983 – 18. juuni 1984 Lee Ki-baek 18. juuni 1984 – 22. juuli 1988 Kim Yi 22. juuli 1988 – 1. märts 1991 Bae Won-dal Presidendid 1. märts 1991 – 2. märts 1995 Nam Kyu-chang 2. märts 1995 – 22. märts 1999 Lee Jin-seol 22. märts 1999 – Kown Young-kon Koduleht (inglise keeles) Kooli sümbolid
Albert Leo Schlageter

Albert Leo Schlageter (12. august 1894 Schönau im Schwarzwald, Baden-Württemberg – 26. mai 1923 Golzheimer Heide Düsseldorfi lähedal) oli Saksa Vabakorpuse liige ja natsionaalsotsialist. 1914. aastal läks ta teoloogiaüliõpilasena vabatahtlikult esimese maailmasõja rindele. Temast sai ohvitser suurtükiväes ning talle anti mõlema järgu Raudrist. Pärast sõda võitles ta Vabakorpuse ridades Baltimaades ja Ülem-Sileesias. 1922. aastal astus ta NSDAP-sse ja SA-sse. Tal oli NSDAP liikmekaart nr 61. Kui Prantsusmaa 1923. aastal okupeeris Ruhrimaa, aitas Schlageter korraldada sakslaste vastupanuliikumist. Koos kaaslastega laskis ta õhku ühe raudteesilla, et raskendada söe väljavedu Prantsusmaale. Üks sakslasest informaator andis nad prantslastele välja. Schlageter võttis kogu vastutuse endale ja Prantsuse kohus mõistis ta surma. Kaaslastele mõisteti erinevate tähtaegadega vangla- ja sunnitöökaristused. Schlageter keeldus välja andmast neid, kes olid andnud käsu raudteesild õhkida, ega palunud armu. 26. mail 1923 laskis Prantsuse laskekomando ta Golzheimer Heides Düsseldorfi lähedal maha. Saksamaa siseminister Carl Severing olevat keeldunud asjasse sekkumast. Schlageterist sai Saksa vastupanuliikumise tähtsaim märter ja üks natsionaalsotsialistide suurkangelasi. Tema nime järgi nimetati õppepurjelaev Albert Leo Schlageter ja Luftwaffe hävitajate eskaader 26 Albert Leo Schlageter, mis osales teises maailmasõjas.
Ekvifinaalsus

Ekvifinaalsus on avatud süsteemide omadus saavutada ühesugune lõppolek potentsiaalselt erinevaid teid (trajektoore) pidi. Mõiste võttis kasutusele Hans Driesch. Ludwig von Bertalanffy kasutas seda mõistet biosüsteemidest kõneldes, eelistades seda eesmärgi mõistele.
Lermontov

Lermontov on linn Venemaal Stavropoli krais. Asub Stavropoli kõrgustiku serval Beštau mäe nõlval. Linn on tekkinud 1953. aastal uraanimaagikaevanduse tööliskülana, mille nimeks sai Mihhail Lermontovi järgi Lermontovskoje. Linnaõigused sai 1956 ja tänapäevase nime 1967. aastal. Q126682725 Lermontovi koduleht (vene keeles)