Mägijuudid

Mägijuudid ehk Kaukaasia juudid, tuntud ka kui Juhuro, Juvuro, Juhuri, Juwuri, Juhurim, Kavkazi juudid või Gorski juudid (heebrea keeles יְהוּדִי קַוְקָז Yehudey Kavkaz ; vene keeles Горские евреи aserb. keeles Dağ Yəhudiləri), on juudid Ida- ja Põhja- Kaukaasiast, peamiselt Aserbaidžaanist ja erinevatest Venemaa Föderatsiooni vabariikidest: Tšetšeeniast, Inguššiast, Dagestanist, Karatšai-Tšerkessiast ja Kabardi-Balkaariast. Mägijuutide hulka kuuluvad pärsia keelt kõnelevad juudid koos Iraani, Afganistani ja Kesk-Aasia juutidega. Mägijuudid on Iraanist pärit Pärsia juutide järeltulijad ja kuuluvad Mizrahi juutide kategooriasse. Mägijuudid kujunesid kogukonnana pärast seda, kui Iraan loovutas 1813. aasta Gulistani lepingu osana Vene impeeriumile alad, kus nad elasid. Mägijuutide kogukonna eelkäijad on asustanud Vana-Pärsiat alates 5. sajandist e.m.a. Mägijuutide kõneldav keel, mida nimetatakse juuditaadiks (vt ka taadi keel), on iidne Edela-Iraani keel, milles on ühendatud palju iidse heebrea keele elemente. Arvatakse, et mägijuudid jõudsid Pärsiasse Iisraelist juba 8. sajandil e.m.a. Nad jätkasid rännet itta, asudes elama Kaukaasia mägistele aladele. Mägijuudid elasid üle arvukad sõjad ja taudid, asudes elama äärmiselt kõrvalistele ja mägistele aladele. Nad olid edukad sõdalased ja ratsutajad. Mägijuudid erinevad Kaukaasia mägede Gruusia juutidest. Need kaks rühma on kultuuriliselt erinevad: nad räägivad eri keeli ning neil on palju erinevusi tavade ja kultuuri poolest. Mägijuudid ehk Kaukaasia juudid on Kaukaasias asunud alates viiendast sajandist e.m.a. Kuna nad olid Iraani Pärsia juutide järeltulijad, toimus nende ränne Pärsiast Kaukaasiasse Sassaniidide riigi ajal (224–651). Arvatakse, et nad jõudsid Pärsiasse Vana-Iisraelist juba 8. sajandil e.m.a. Teised allikad kinnitavad, et mägijuute oli Aserbaidžaani piirkonnas vähemalt alates 457. aastast. e.m.a. Mägijuudid kujunesid kogukonnana siiski alles pärast seda, kui Iraan loovutas 1813. aasta Gulistani lepinguga Vene impeeriumile alad, kus nad elasid. Mägijuutidel on põlvest põlve edasi antud suuline traditsioon, et nad põlvnevad kümnest kadunud hõimust, kelle pagendas Assüüria kuningas (Ashur), kes valitses Põhja-Iraaki Mosulist (üle Tigrise jõe iidsest Ninive linnast). Tõenäoliselt on see viide Salmanassar V-le, Assüüria kuningale, keda mainitakse II Kuningate raamatus. Kohaliku juudi traditsiooni kohaselt lahkus umbes 19 000 juuti Jeruusalemmast (kasutatakse siin Iisraeli maa üldnimetusena) ja läbis Süüria, Babüloonia ja Pärsia ning suundus seejärel põhja poole Meediasse. Mägijuudid säilitasid tugeva sõjalise traditsiooni. Sel põhjusel usuvad mõned ajaloolased , et nad võivad pärineda juudi sõjaväekolonistidest, kelle Partia ja Sassaniidide valitsejad asustasid Kaukaasiasse piirivalvuritena Pontuse stepist pärit nomaadide sissetungi eest. Geneetik Dror Rosengarteni 2002. aasta uuring näitas, et mägijuutide isapoolsed haplotüübid "jagati teiste juudi kogukondadega ja olid kooskõlas Vahemere päritoluga". Lisaks on Y-DNA testid mägijuutide kohta näidanud, et neil on Y-DNA haplotüübid, mis on seotud teiste juudi kogukondade omadega. Mägijuutide semiidi päritolu ilmneb ka nende kultuuris ja keeles. 17. sajandi alguseks moodustasid mägijuudid Dagestani mägiorgudes palju väikeseid asulaid.  Ühte orgu, mis asus 10 km Derbentist lõunas, Kaspia mere kalda lähedal, asustasid valdavalt mägijuudid. Nende moslemitest naabrid nimetasid seda piirkonda "Juudi oruks". Juudi org kasvas pooleldi iseseisvaks juudiriigiks, mille vaimne ja poliitiline keskus asus suurimas asulas Aba-Savas (1630–1800). Org õitses kuni 18. sajandi lõpuni, mil Vene impeeriumile truudust vandunud šeik-Ali-Khani ja Kumukhi valitseja Surkhai-Khani vahelises sõjas hävitati jõhkralt selle asulad. Paljud mägijuudid tapeti ja ellujäänud põgenesid Derbenti, kus nad said Quba khaaniriigi valitseja Fatali Khani kaitse alla. Tšetšeenias assimileerusid mägijuudid osaliselt tšetšeeni ühiskonda, moodustades juudi taipi, Zhugtii. Tšetšeeni ühiskonnas on tšetšeenide demograafiliselt domineeritud piirkondades elavatel etnilistel vähemustel võimalus moodustada taip, et osaleda nõuetekohaselt tšetšeeni ühiskonna arengutes, näiteks sõlmida liite ja saada esindatus Mekhk Khellis, kõrgeimas rahvusnõukogus, mida on aeg-ajalt võrreldud parlamendiga. Vähemuste päritolu taipe on valmistanud ka etnilised poolakad, sakslased, grusiinid, armeenlased, kumõkid, venelased, kalmõkid, tšerkessid, andid, avaarid, darginid, lakid, pärslased, araablased, ukrainlased ja nogaid, Saksa taip moodustati alles 1940. aastatel, kui tšetšeenide seas elanud Siberi paguluses sakslased assimileerusid. Mägijuute on asunud elama ka kaasaegse Aserbaidžaani territooriumile. Aserbaidžaani peamine mägijuutide asundus oli ja on Qırmızı Qəsəbə, mida nimetatakse ka Kaukaasia Jeruusalemmaks. Vene keeles kutsuti Qırmızı Qəsəbə kunagi Еврейская Слобода (tõlkes Yevreyskaya Sloboda – juudi küla); kuid Nõukogude ajal nimetati see ümber Красная Слобода (tõlkes Krasnaya Sloboda – punane küla). 18.–19. sajandil asusid mägijuudid mägismaalt ümber rannikumadalikele, kuid kandsid endaga kaasas nimetust "mägijuudid". Küladesse (aoul) olid mägijuudid asunud elama eraldi sektsioonidesse. Linnades elasid nad samuti koondunud linnaosades, kuid nende eluruumid ei erinenud naabrite omadest. Mägijuudid säilitasid mägismaalaste riietuse. Nad on jätkanud juutide toitumisseaduste järgimist ja kinnitanud oma usku pereellu. 1902. aastal teatas The New York Times, et Ida-Kaukaasia kaugemates piirkondades avastati juudi päritolu klannid, kes järgivad paljusid oma esivanemate tavasid ja peamisi religioosse kummardamise vorme. 1926. aastaks oli enam kui 85% Dagestani mägijuutidest juba linnaelanikud. Mägijuudid olid koondunud peamiselt Põhja-Kaukaasia Mahhatškala, Buinakski, Derbenti, Naltšiki ja Groznõi linnadesse; ning Quba ja Bakuu linnadesse Aserbaidžaanis. Teises maailmasõjas okupeeris Saksa Wehrmacht 1942. aasta lõpus mõned Põhja-Kaukaasia mägijuutide asulad, sealhulgas osa nende piirkonnast Kabardi-Balkaarias. Sel perioodil tapsid nad mitusada mägijuuti, kuni nende taganemiseni 1943. aasta alguses. 19. augustil 1942 tapsid sakslased Bogdanovka küla lähedal 472 mägijuuti ja 20. septembril Menžinskoe külas 378 juuti. Holokausti ajal mõrvati kokku umbes 1000–1500 mägijuuti. Paljud mägede juudid jäid aga ellu, sest Saksa väed ei jõudnud kõikidele nende aladele; lisaks õnnestus kohalikel Saksa võime veenda, et see rühmitus on "religioossed", kuid mitte "rassilised" juudid. Nõukogude armee edusammud piirkonnas tõid Naltšiki kogukonna nende kaitse alla. Naltšiki mägijuutide kogukond oli suurim natside poolt okupeeritud mägijuutide kogukond ja valdav enamus elanikkonnast jäid ellu. Naltšiki mägijuudid veensid oma Kabardia naabrite abiga kohalikke Saksa võime, et nad on taatlased, teiste Kaukaasia mäestikurahvastega sarnased põlisrahvad, kes ei ole seotud etniliste juutidega, vaid võtsid omaks judaismi. Mägijuutide hävitamine peatati, sõltudes rassilisest uurimisest. Kuigi natsid jälgisid küla hoolikalt, peitis rabi Nachamil ben Hizkiyahu Sefer toorasid, mattes need võltsitud matmistseremooniaga. Linn vabastati paar kuud hiljem. 1944. aastal küüditas NKVD kogu tšetšeeni rahvastiku, kes ümbritses Tšetšeenias mägijuute, ja kolis nende kodudesse teisi rahvusrühmi; Mägijuudid keeldusid enamasti võtmast küüditatud tšetšeenide kodusid samas kui on teateid küüditatud tšetšeenide kohta, kes usaldasid oma kodud juutidele, et neid kaitsta. Arvestades märkimisväärseid muutusi 1990. aastatel pärast Nõukogude Liidu lagunemist ja natsionalismi tõusu piirkonnas, lahkusid paljud mägijuudid jäädavalt oma kodulinnast Kaukaasias ja asusid ümber Moskvasse või välismaale. Esimese Tšetšeenia sõja ajal lahkusid paljud mägijuudid Venemaa sissetungi ja Vene sõjaväelaste tsiviilelanikkonna valimatu pommitamise tõttu. Hoolimata ajalooliselt lähedastest suhetest juutide ja tšetšeenide vahel, kannatasid paljud ka kõrge inimröövide ja vägivalla tõttu relvastatud etniliste tšetšeenide jõukude käes. Paljud mägijuute emigreerusid Iisraeli või USA-sse. Tänapäeval on Aserbaidžaanis asuv Qırmızı Qəsəbə suurim mägijuutide asula maailmas, kus praegu elab üle 3000 inimese. Kui mujal Vene impeeriumis oli juutidel maa omamine keelatud (v.a. Siberi ja Kesk-Aasia juudid), siis 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses omasid mägijuudid maad ning olid põllumehed ja aednikud, kasvades peamiselt teravilja. Nende vanim tegevusala oli riisikasvatus, kuid nad aretasid ka siidiusse ning kasvatasid tubakat ja viinamarju. Peamised veinitootjad olid mägijuudid ja nende kristlikud armeenlastest naabrid, kuna nende religioon keelas moslemitel alkoholi tootmise või tarbimise. Judaism piiras teatud tüüpi liha tarbimist. Erinevalt oma naabritest kasvatasid juudid vähe koduloomi, kuigi nahaparkimine oli põllumajanduse ja aianduse järel tähtsuselt kolmas tegevusala. 19. sajandi lõpul tegeles sellega 6% juutidest. Linnades tegelesid käsitöö ja kaubandusega enamasti juudid. Nõukogude võim sidus mägijuudid kolhoosidega, kuid lubas neil jätkata traditsioonilist viinamarja-, tubaka- ja köögiviljakasvatust; ja veini valmistamist. Praktikas ei ole juudid enam teistest etnilistest rühmadest eraldatud. Suureneva linnastumise ja sovetiseerimisega hakkas 1930. aastateks kujunema intelligentsi kiht. 1960. aastate lõpuks olid akadeemilised spetsialistid, nagu apteekrid, arstid ja insenerid, kogukonnas tavalised. Mägijuudid töötasid professionaalsematel ametikohtadel kui Gruusia juudid, kuigi vähem kui Nõukogude Aškenazi kogukond, kes asus Venemaa suuremates linnades. Märkimisväärne hulk mägijuute töötas Dagestanis meelelahutustööstuses. Vabariigi tantsuansamblit Lezginka juhtis aastatel 1958–1979 mägijuut Tankho Israilov Mägijuudid ei ole sefardid (Pürenee poolsaarelt) ega aškenazid (Kesk-Euroopast), vaid pigem Pärsia juudi päritolu ja enamik neist järgib Edot HaMizrachi kombeid. Mägijuudid pidasid sajandeid visalt kinni oma usust, arendades välja oma ainulaadsed traditsioonid ja usutavad. Mägijuutide traditsioonid on läbi imbunud kabala ja juudi müstika õpetustest. Mägijuudid on ka välja töötanud ja säilitanud ainulaadsed kombed, mis erinevad teistest juutidest, näiteks govgil, paasapühade lõpu piknikupidu, mis hõlmab kogu kogukonda. Mägijuudid on traditsiooniliselt säilitanud kahetasandilise rabinaadi, eristades rabi ja "dayani". "Rabi" oli tiitel, mida omistati usujuhtidele, kes täidavad sünagoogides liturgiliste jutlustajate (maggid) ja kantorite (hazzanid) ülesandeid, juudi koolide õpetajaid (chederid) ja shochete. Dayan oli linna pearabi, kes juhatas beit dinsi ja esindas linna ja selle lähedal asuvate väiksemate asulate kõrgeimat religioosset võimu. Dayanid valisid demokraatlikult kogukonna juhid. Kogukonna usuline ellujäämine ei olnud raskusteta. Juudi oru jõukatel päevadel (umbes 1600–1800) keskendus mägijuutide vaimne keskus Aba-Sava asulale. Aba-Savas kirjutati palju religioosse tähendusega teoseid. Siin kirjutas Elisha ben Schmuel Ha-Katan mitu oma piyyuti. Teoloog Gershon Lala ben Moshke Nakdi, kes elas 18. sajandil Aba-Savas, kirjutas Maimonidese Mishnehi Toorale kommentaari. Rabi Mattathia ben Shmuel ha-Kohen kirjutas oma kabalistliku essee Kol Hamevaser Aba-Savas. Aba-Sava jõhkra hävitamisega (umbes 1800. aastal) kolis aga mägijuutide usukeskus Derbenti. Mägijuutide silmapaistvad rabid üheksateistkümnendal sajandil olid: rabi Gershom, Qırmızı Qəsəbə Aserbaidžaani rabi Reuveni poeg, Shalom ben Melek Temir-Khan-Shurast (tänapäeva Buinaksk), Dagestani pearabi Avben Hiazkist Jacob ben Hiazki ja Hizkiyahu ben Avraam Naltšikist, kelle poeg rabi Nahamiil ben Hizkiyahu mängis hiljem otsustavat rolli Naltšiki juudi kogukonna päästmisel natside käest. Nõukogude Liidu alguskümnenditel astus valitsus samme religiooni mahasurumiseks. Nii sulges Nõukogude Liit 1930. aastatel mägijuutidele kuulunud sünagoogid. Sama protseduure rakendati ka teiste rahvuste ja religioonide puhul. Nõukogude võimud levitasid müüti, et mägijuudid ei kuulu üldse maailma juudi rahva hulka, vaid pigem sellesse piirkonda elama asunud taatlaste kogukonna liikmed. Nõukogude sionismivastane retoorika tugevnes Hruštšovi ajal. Mõned sünagoogid avati hiljem uuesti 1940. aastatel. Sünagoogide sulgemine 1930. aastatel oli osa kommunistlikust ideoloogiast, mis seisis vastu igasugusele religioonile. 1950. aastate alguses olid sünagoogid kõigis suuremates mägijuudi kogukondades. 1966. aastaks oli väidetavalt alles kuus sünagoogi; Nõukogude võimud konfiskeerisid mõned. Kui mägijuudid järgisid ümberlõikamise, abiellumise ja matmise rituaale, aga ka juudi pühi , siis teisi juudi usu ettekirjutusi järgiti vähem hoolikalt. Ometi jäi kogukonna etniline identiteet Nõukogude jõupingutustest hoolimata kõigutamatuks. Aserbaidžaani või Dagestani moslemitega abiellumise juhtumid olid haruldased, kuna mõlemad rühmad kasutavad endogaamiat. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist kogesid mägede juudid märkimisväärset religioosset taassündi, kusjuures noorema põlvkonna esindajad järgisid üha enam religioosseid tavasid. Mägijuudid räägivad juuditaadi keelt, mida nimetatakse ka juhuriks, pärsia keele vormi; see kuulub Iraani indoeuroopa keelte jaotuse edelarühma. Juuditaadil on semiidi (heebrea/aramea/araabia) elemente kõigil keeletasanditel. Teiste semiidi elementide hulgas on juuditaadil heebrea häälik "ayin" (ע), samas kui üheski naaberkeeles seda pole. Kuni varase nõukogude perioodini kirjutati keelt poolkursiivse heebrea tähestikuga. Hiljem trükiti juuditaadi raamatud, ajalehed, õpikud ja muud materjalid ladina tähestikuga ja lõpuks kirillitsas, mis on tänapäevalgi kõige levinum. Esimene juuditaadikeelne ajaleht Zakhmetkesh ilmus 1928. aastal ja kestis kuni 20. sajandi teise pooleni. Algselt said sünagoogikoolides hariduse ainult poisid. Alates 1860. aastatest läksid paljud heal järjel pered üle koduõppele, palkades eraõpetajad, kes õpetasid oma poegadele mitte ainult heebrea, vaid ka vene keelt. 20. sajandi alguses, sovetiseerimise edenedes, sai juuditaat õppekeeleks äsja asutatud algkoolides, kus õppisid nii mägijuudi poisse kui ka tüdrukuid. See poliitika jätkus kuni II maailmasõja alguseni, mil koolid läksid üle vene keelele, kuna keskvõim rõhutas vene keele omandamist Nõukogude Liidu ametliku keelena. Mägijuutide kogukonnal on olnud märkimisväärseid isikuid rahvatervise, hariduse, kultuuri ja kunsti vallas. 21. sajandil asus Venemaa valitsus soodustama vähemuste kultuurielu elavdamist. Dagestanis ja Kabardi-Balkaarias on traditsiooniliselt mägijuutide koolides juurutatud juudi-taati ja heebrea keele kursused. Dagestanis toetatakse juudi-taadikeelse teatri taaselustamist ja selles keeles ajalehtede väljaandmist. „Ja meie, taatsid Meie, Simsoni sõdalased, Bar Kochba pärijad... läksime lahingutesse ja kibedalt, kangelaslikult võitlesime enda vabaduse eest -"Mägijuutide laul" Mägijuutidel on sõjalised traditsioonid ja neid on ajalooliselt peetud võimekateks sõdalasteks. Mõned ajaloolased viitavad sellele, et rühmitus sai alguse Pärsia-juudi sõduritest, kelle Sassaniidide kuningad viiendal või kuuendal sajandil Kaukaasiasse paigutasid, et kaitsta piirkonda hunnide ja teiste idast saabuvate nomaadi sissetungijate rünnakute eest. Mehed olid tavaliselt tugevalt relvastatud ja mõned magasid relvi eemaldamata. Aja jooksul võtsid mägijuudid omaks moslemitest naabrite kleidid. Mehed kandsid tavaliselt chokhasid ja katsid oma pead papaahadega, mille paljud variatsioonid võivad sümboliseerida meeste sotsiaalset staatust. Jõukamate meeste kleiti kaunistasid paljud ehted, sealhulgas hõbeda ja kullaga kaunistatud relvad, nööpnõelad, ketid, vööd või kisetid (väike rahakott tubaka või müntide hoidmiseks). Naiste kleit oli tavaliselt lihtsama disainiga tumedates toonides, valmistatud siidist, brokaadist, sametist, satiinist ja hiljem villast. Nad kaunistasid kanga helmeste, kuldnõelte või nööpide ja hõbedase kullaga kaetud vöödega. Väljaspool maja katsid nii vallalised kui ka abielus naised oma juukseid pearättidega. Mägijuutide köök võttis endasse Kaukaasia, Aserbaidžaani ja Pärsia erinevate rahvaste tüüpilised toidud, kohandades mõningaid retsepte, et need vastaksid kashruti seadustele, pannes suurt rõhku riisi kasutamisele paljude roogade lisandina. Tüüpiliste mägede juudi roogade hulka kuuluvad: Chudu – teatud tüüpi lihapirukas. Šašlõkk – varraste lihatükid, näiteks lambaliha või kanatiivad. Dolma – köögiviljad nagu viinamarjalehed, sibulad, paprikad, tomatid ja baklažaanid, mis täidetakse hakklihaga, seejärel keedetakse. Kurze või Dushpare – pelmeenid, mis keedetakse ja seejärel praetakse õlis mõlemalt poolt kuldpruuniks ja krõbedaks. Yarpagi – lihaga täidetud ja küdooniaga küpsetatud kapsalehed, lambaliha ribid ja kuivatatud hapuploomidest valmistatud kaste (alcha). Gitob Ingar – kuubikujuliste pelmeenide supp lihaga (kana/veiseliha/lambalihaga), mõnikord supile lisatud tamarindipastat. Ingarpoli – pelmeenid, mida serveeritakse tomatipastaga maitsestatud hakklihaga. Dem Turshi – küüslaugu, kuivatatud piparmündi ja kuivatatud kirsiploomidega maitsestatud riisisupp. Tara – hautis lihatükkide, kuivatatud kirsiploomi, küüslaugu, tilli ja klintaroga. Bakuus on mõnikord vegan-versioon valmistatud liha asemel kastanitega. Nermov ehk Gendumadush – kana- või muu lihahautis nisu ja ubadega, mida traditsiooniliselt küpsetatakse üleöö reedest laupäevani. Dapchunda Osh – riisipilaff lambalihatükkide, qazmaqi ja kuivatatud puuviljadega, nagu rosinad, aprikoosid ja kuldsed ploomid. Osh Lobeyi – riisipilaff lehmaherneste ja suitsukalaga. Osh Kyudu – hõrvitsariisi pilaff porgandi, kõrvitsa, qazmaqi ja kuivatatud puuviljadega, mida traditsiooniliselt serveeritakse Hannukah'le. Osh Mast – valge riis, mille peal on mitmesugused jogurtid. Shomo-Kofte bebeyi – kartuli kõrval küpsetatud hakklihast ja sibulast valmistatud lihapallid, mida mõnikord serveeritakse riisil. Buglame – karrilaadne kala- või kanahautis, mida süüakse riisiga. Eshkene – Pärsia supp, mis on valmistatud lambalihast, kartulist, sibulast, munast, kuivatatud kirsiploomidest, kaneelist ja ürtidest, nagu koriander, roheline sibul, petersell ja spinat, mis on valmistatud paasapühadeks. Yakhni Nisonui – Derbendi eshkene variatsioon koosneb lambalihast, kartulist, sibulast, munast, kuivatatud kirsiploomidest, kaneelist, kuid ilma ürtideta, valmistatud paasapüha esimesel päeval. Yakhni Nakhuti – supp, mis on valmistatud lambalihast, kikerhernestest, kartulitest ja kuivatatud ploomidest, mis on keedetud tomatipastapõhises supis, serveeritakse riisiga. Hoshalevo – päevalilleseemnete või kreeka pähklitega valmistatud meepõhised maiused, mis on tavaliselt valmistatud Purimi jaoks. Bischi – praetud tainas kuuma mee siirupiga, tavaliselt valmistatakse Purimi jaoks. Hallegh – valmistatud õunte, kreeka pähklite, mee, rosinate, kaneeli ja veini segust, paasapühadeks valmistatud rituaalne roog. Pakhlava Fadi-shiri – jahust, munadest, võist, piimast, suhkrust, kurkumist, rosinatest, kreeka pähklitest, seesamiseemnetest ja mooniseemnetest valmistatud piimakook, mida serveeritakse Šavuoti ajal. Pertesh – roog koosneb lavaššist, mis on leotatud meepõhises siirupis ja täidetud piimapudruga, serveeritakse Šavuoti jaoks. Khashil – jahust, võist, meest, kaneelist ja kurkumist valmistatud magus puder krõmpsuva koorega. Lovush Roghani Khashlama – kuumas vees keedetud lihatükid, tavaliselt veise-, vasika- või lambaliha, samuti köögiviljad, nagu paprika, kartul, tomat ja sibul. Khoyagusht – munast, kurkumist, aeglaselt küpsetatud lihast (tavaliselt lamba- või kitselihast) ja selle puljongist valmistatud lihapirukas, mida sageli peetakse mägijuutide "rahvusroaks". Khoyaghusht Kyargi – Khoyagusht kanaga punase liha asemel. Khoyahusht Bodimjon – Khoyagusht baklažaanidega liha asemel, ilma kurkumita. Nukhorush – küdoonia, rosinate, kuivatatud kuldsete ploomide, kuivatatud aprikooside, kastanitega ja kurkumiga maitsestatud veise- või lambaliha, serveeritakse mõnikord koos riisiga. Nukhorush marjumeki – koriandri, tilli, köömnete ja kurkumiga maitsestatud läätsehautis kartuli, suvikõrvitsa, sibula ja porgandiga. Gayle või Khayle – ürtidest, sibulast ja munadest valmistatud roog. Dugovo – jogurti keetmisel valmistatud supp vähese riisi ja erinevate värskete ürtidega, nagu till, piparmünt ja koriander. Aragh – kange alkohoolne jook, mis on valmistatud destilleeritud kääritatud mooruspuumahlast. Seda saab valmistada nii mustast kui ka valgest mooruspuust. Asido (Halvaa) Harissa – Dagestani põhjapiirkondadest pärit mägijuutide roog, mis on valmistatud tomatikastmes küpsetatud lihast, kartulist ja kuivatatud kirsiploomidest, mida traditsiooniliselt süüakse pulmades. Mägijuutide muusika põhineb enamasti tavaliturgial, palvetamiseks ja pühade tähistamiseks. Pulmade ja sarnaste ürituste ajal mängitav pidulik muusika on tavaliselt meeleolukas erinevate instrumentidega, et helile kihte lisada. Mägijuutide delegaadid koos Theodor Herzliga esimesel sionistlikul kongressil, mis toimus Šveitsis Baselis (1897) Mägijuut c. 1898 Mägijuudi naineDagestanist. 1870–1880. Mägijuudi naine ja tema lapsed c. 1900 Kaukaasia mägijuudid c. 1900 Qırmızı Qəsəbə, Aserbaidžaani mägijuutide (3600) peamine asula Brook, Kevin Alan (2006). The Jews of Khazaria (2 ed.). Rowman & Littlefield Publishers, Inc. Lk 223. ISBN 978-1442203020. The traditional language of the Mountain Jews, is part of the Iranian language family and contains many Hebrew elements. In Juhuri, they call themselves Juhuri (Derbent dialect) or Juwuri (Kuba dialect), and in Russian they are known as Gorskie Yevrey. Brook, Kevin Alan (2006). The Jews of Khazaria (2 ed.). Rowman & Littlefield Publishers, Inc. Lk 223. ISBN 978-1442203020. The traditional language of the Mountain Jews, Juhuri, is part of the Iranian language family and contains many Hebrew elements. (...) In reality, the Mountain Jews primarily descend from Persian Jews who came to the Caucasus during the fifth and sixth centuries. "Mountain Jews - Tablet Magazine – Jewish News and Politics, Jewish Arts and Culture, Jewish Life and Religion". Tablet Magazine. 26. august 2010. Vaadatud 27. detsembril 2015. "Mountain Jews: customs and daily life in the Caucasus, Leʼah Miḳdash-Shema", Liya Mikdash-Shamailov, Muzeʼon Yiśraʼel (Jerusalem), UPNE, 2002, page 17 Goluboff, Sascha (6. märts 2012). Jewish Russians: Upheavals in a Moscow Synagogue. University of Pennsylvania. Lk 125. ISBN 978-0812202038. Mountain Jews: customs and daily life in the Caucasus, Leʼah Miḳdash-Shemaʻʼilov, Liya Mikdash-Shamailov, Muzeʼon Yiśraʼel (Jerusalem), UPNE, 2002, page 9 Mountain Jews: customs and daily life in the Caucasus, Leʼah Miḳdash-Shemaʻʼilov, Liya Mikdash-Shamailov, Muzeʼon Yiśraʼel (Jerusalem), UPNE, 2002, page 19 Grelot, “Notes d'onomastique sur les textes araméens d'Egypte,” Semitica 21, 1971, esp. pp. 101-17, noted by Rüdiger. Rosengarten, D (2002). "Еврейское поселение Аба-Сава, Блоги на сайте СТМЭГИ". Stmegi.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 17. oktoober 2014. Vaadatud 22. mail 2015. Jaimoukha, Amjad. Usmanov, Lyoma. "Visions of Azerbaijan Magazine ::: Islam and Secularism – the Azerbaijani Experience". Vaadatud 20. septembril 2017. "Рабби Гершон Мизрахи – праведный раввин общины горских евреев". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2016. Vaadatud 20. septembril 2017. Schwartz, Bryan, Scattered Among the Nations, Visual Anthropology Press, 2015 "Jewish Colony Found in the Caucasus.; Strange Discovery Made by a Traveler in Remote Region of the Mountains -- Ancient Religious Customs Which Are Faithfully Followed -- The Customary Temperance in the Use of Liquor One Trait Which Is Missing". 14. september 1902. Vaadatud 1. veebruaril 2020. Pinkus, B., & Frankel, J. (1984). "Bogdanovka". Yad Vashem. Vaadatud 30. oktoobril 2023. "The Holocaust of the Mountain Jews". Yad Vashem. Vaadatud 30. oktoobril 2023. Yitzhak Arad, The Holocaust in the Soviet Union, Section "Mountain Jews", pp. 294-297 Kiril Feferman: "Nazi Germany and the Mountain Jews: Was There a Policy?", in: Richard D. Breitman (ed.): Holocaust and Genocide Studies, Volume 21 Spring 2007, Oxford University Press, pp. 96-114. "Горские евреи — жертвы Холокоста - Горские евреи. История, этнография, культура". Istok.ru. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. aprill 2015. Vaadatud 22. mail 2015. Дима Мордэхай Раханаев (19. september 2012). "Рабби Нахамиль, Автор статьи Дима Мордэхай Раханаев, Новости горских евреев". Stmegi.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuli 2015. Vaadatud 22. mail 2015. Rouslan Isacov, Kavkaz Center 01.02.2005 JTA. Gorodetsky, L. (2001). American Jewish Year Book, 1998, page 14. Sarah Marcus, "Mountain Jews: A New Read on Jewish Life", Tablet Magazine, Accessed November 12, 2013. Brown, F. (2002). "Еврейский архитектор ЛЕЗГИНКИ". Горские Евреи JUHURO.COM. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2015. Vaadatud 15. septembril 2014. "ИЗРАИЛОВ Танхо Селимович". Словари и энциклопедии на Академике. Vaadatud 15. septembril 2014. Cnaan Liphshiz. Miḳdash-Shemaʻʼilov, L. (2002). "горские евреи. Электронная еврейская энциклопедия". Eleven.co.il. 4. juuli 2006. Vaadatud 22. mail 2015. "DAGHESTAN - JewishEncyclopedia.com". Vaadatud 15. septembril 2014. "Рабби Нахамиль, Автор статьи Дима Мордэхай Раханаев, Новости горских евреев". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. oktoober 2014. Vaadatud 15. septembril 2014. Jewish Virtual History Library, Azerbaijan, Accessed November 11, 2013. Cnaan Liphshiz. Headapohl, Jackie (15. august 2012). "Jews Who Cruise | The Detroit Jewish News". Alexander Murinson. [alaline kõdulink] Behar, D. M., Metspalu, E., Kivisild, T., Rosset, S., Tzur, S., Hadid, Y., ... BRYAN SCHWARTZ. "Juhuri - Endangered Language Alliance". Vaadatud 15. septembril 2014. "Горско-еврейские газеты советского периода, Автор статьи Хана Рафаэль, Новости горских евреев". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2014. Vaadatud 15. septembril 2014. "Горские евреи в русской школе - Горские евреи. История, этнография, культура". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. november 2014. Vaadatud 15. septembril 2014. "Mountain Jews". Vaadatud 15. septembril 2014. p. 158 The Mountain Jews of Daghestan, Jewish Communities in Exotic Places by Ken Blady (Northvale, NJ: Jason Aronson Inc., 2000) Blady (2000), The Mountain Jews of Daghestan, pp. 158-159 "Национальная одежда и украшения горских евреев". DataLife Engine. Vaadatud 15. septembril 2014. "Чуду - горские пироги - The Jewish Times". The Jewish Times. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. oktoober 2014. Vaadatud 15. septembril 2014. "The Music of the Mountain Jews - Jewish Music Research Centre". www.jewish-music.huji.ac.il. Vaadatud 20. septembril 2017.