laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaat

Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaat oli 1940. aastal, Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Konstitutsiooni § 48 moodustatud vabariiklik rahvakomissariaat, mis allus oma tegevuses vahenditult Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogule. ENSV Tervishoiu Rahvakomissariaat allus oma tegevuses ENSV Konstitutsiooni (Põhiseaduse) §49 eeskirja kohaselt ENSV Rahvakomissaride Nõukogule ja ka NSVL Tervishoiu Rahvakomissariaadile. Vastavalt Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi põhimääruse § 2-le olid komissariaadi ülesanded: kogu tervishoiu juhtimine ja korraldamine ENSV piirides; maakondade ja linnade töötava rahvasaadikute Nõukogude täitevkomiteede tervishoiuosakondade tegevuse vahenditu korraldamine ja kontrollimine; üldvabariikliku tähtsusega tervishoiuasutiste ja ettevõtete ning meditsiinilise personaali õppepeaasutiste, nagu arstiteaduseinstituudi, õdede ja velskritekoolide ja teaduslike-uurimisasutiste vahenditu valitsemine. 25.08.1940 –25.03.1946, Viktor Hion Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi struktuuri kuulusid: 1) Raviasutiste Valitsus; 2) Laste ja Emade Profülaktiliste ja Raviasutiste Valitsus; 3) Nakkushaiguste Vastu Võitlemise Valitsus; 4) Riigi Sanitaar Peainspektsioon; 5) mobilisatsiooni osakond; 6) apteekide osakond; 7) plaani- ja rahandusosakond; 8) tervishoiulise statistika osakond; 9) kaadrite osakond; 10) kapitaal-ehitiste osakond; 11) administratiiv-majanduse osakond. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 25. märtsist 1946. aastal nimetati Eesti NSV rahvakomissariaadid ministeeriumideks, vastavalt sellele ka Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaat Eesti NSV Tervishoiu Ministeeriumiks. 1990. aastast reorganiseeriti Eesti NSV Tervishoiu Ministeerium, Eesti Vabariigi Tervishoiuministeeriumiks ja 1993. aasta 1. veebruaril liideti koos Sotsiaalhoolduse Ministeeriumi ning Tööministeeriumiga Sotsiaalministeeriumiks. Eesti NSV Tervishoiu Ministeerium 396.Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu määrus Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi põhimääruse kinnitamise kohta ENSV TEATAJA, 29.oktoobril Nr#35 1940 ENSV Tervishoiu Rahvakomissariaat (1940 - 1992), The National Archives of Estonia
Žulová

Žulová (kuni 1948. aastani Frýdberk, saksa keeles Friedberg) on linn Tšehhis Olomouci maakonnas Jeseníki ringkonnas. Žulová asub Poola piirist umbes 6,5 km kaugusel, Jeseníkist ligikaudu 12 km põhjaloodes. Žulová asub merepinnast 357 meetri kõrgusel. Žulovát on esmamainitud 1358. aastal. 10. oktoobril 2006 sai Žulová vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Žulová Místopisný průvodce po České Republice Historie Žulové Jeseníki Info
Eesti veemotosport

Esimene teadaolev mootorpaatide võistlus Eestis peeti 17. mail 1925 Tartus, kui Emajõel võistles 13 paati (tänapäeva mõistes rahvapaati). Alates 6. aprillist 1950 hakati esimestena Eesti NSV-s teadlikult veemotospordiga tegelema Tartus. Esimesed Eesti NSV esivõistlused peeti 1957. aastal, esimesed ametliku nimega Eesti NSV meistrivõistlused 1958. aastal. Alates 1992. aastast peetakse Eesti Vabariigi meistrivõistlusi, mis alates 1994. aastast peetakse üldjuhul lahtiste meistrivõistlustena. Kõige selle tõttu on olemas erinevaid Eesti meistrivõistluste järjekorraarvestusi ja -loetelusid. Eestis on veemotot harrastatud üldjuhul suurtel siseveekogudel, mistõttu harrastuskohti pole kuigi palju. Tartus sõidetakse Emajõel, Tallinnas Harku järvel (pikka aega on kavandatud veemotokeskust Männiku järvedele), Pärnus Pärnu jõel ning Viljandis Viljandi järvel. Varem on veemotot harrastatud ka Loksal, Narvas (kuna Narva veehoidla on praegu piiriveekogu, siis on seal veemotoharrastus peaaegu lakanud) ja Võrus Tamula järvel. Muudes kohtades (Otepää, Põltsamaa, Põlva, Valga, Vastseliina, Virtsu) pole selge, kas veemotot on harrastatud kohapeal või on harrastajad lihtsalt olnud kohapealsed elanikud ja tegevus on tegelikult toimunud suuremates veemotokeskustes. Eestis juhib ja koordineerib veemototegevust Eesti Veemoto Liit (EVL). Eestis on veemotot harrastatud üle poole sajandi. Eesti võidusõitjad on tulnud maailma- ja Euroopa meistriteks, püstitatud on maailmarekordeid. Eestis on läbi viidud mitmeid maailma- ja Euroopa meistrivõistlusi. Paul Toomas Hage Erko Aabrams Stefan Arand Erik Aaslav-Kaasik Lembit Aaslav-Kaasik juunior Gregor Eevardi Jüri Jõul Rasmus Haugasmägi Ott Joala Sten Kalder Ander-Hubert Lauri Toomas Mets Marten Männi Aleksei Noskov Marek Peeba Art Raudva Mattias Reinaas Sander Sarlin Paul Zujenkov Rene Suuk Henri Fatkin JT-250 76,27 km/h 1 km (2008) Toomas Mets S-250 44,44 km/h 10 miili (1975) Vjatšeslav Volkov S-350 70,14 km/h kestvussõit ehk endurance (1975) Lembit Aaslav-Kaasik O-250 99,96 km/h 10 miili (1972) Aldur Raudva S-500 68,48 km/h 5 miili (1973) Aldur Raudva S-500 70,41 km/h 5 miili (1974) Toomas Hage S-350 69,54 km/h 10 miili (1974) Nikolai Põvvat O-250 103,98 km/h 10 miili (1976) Aldur Raudva S-500 79,95 km/h 10 miili (1984) Hans Vissor R-1000 103,68 km/h 10 miili (1984) Nikolai Põvvat O-250 105,76 km/h 10 miili (1984) Eesti veemotosportlaste medalid rahvusvahelistelt tiitlivõistlustelt Veemoto Eestis 1954 – 2003". Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. 352 lk + CD Eesti Veemoto Liidu koduleht Eesti esivõistlusi veemotos
Aggteleki karst

Aggteleki karst (ungari Aggteleki-karszt) on piirkond Kesk-Euroopas Ungaris, osa Karpaatidest. Geopoliitiliselt ja geograafiliselt on see Põhja-Ungari keskmäestikust. Geoloogiliselt ja orograafiliselt on see osa Slovaki maagimäestikust, olles sealse Slovaki karsti jätkuks Ungari aladel. Tegemist on Ungari alade kõige jahedama piirkonnaga. Mäestiku alal paikneb 1985. aastal moodustatud Aggteleki rahvuspark. 1995. aastast on see koos Slovaki karstiga UNESCO maailmapärandi nimistus. Piirkonda jääb ka 26 kilomeetri pikkune Baradla koobas. Piirkond on olnud pikka aega asustatud. Intensiivne inimtegevus on täielikult hävitanud algse taimkatte, ent ühtlasi on see muutnud ka sealse maastiku mosaiikseks. Metsade puudumine on muutnud ala väga mitmekesise mikrokliimaga piirkonnaks, kus vahe varjatud lohkude ja põikesepoolset nõlvade kasvutingimuste vahel on väga suur. Nõnda on ala kujunenud üheks Ungari liigirikkamaks piirkonnaks. Karst on Ungari suurima metsistepopulatsiooni elupaik. Imetajatest on seal levinumad nahkhiired, kes leiavad sealsetest koobastest ohtralt sobivaid elupaiku. Suurematest imetajatest on sinna asustatud hunti ja ilvest, juhukülalistena satuvad sinna ka pruunkarud. Sealsed lubjakivid on moodustunud Triiases. Piirkonna läänepiiri on raske määratleda. Tüüpiline avakarsti piirkond läheb lisanduva setetest kattekihi tõttu üle maa-aluste karstinähtuste vööndiks, ku kattekiht veel paksemaks muutub, lõppevad ka karstinähtused, kuigi lubjakivi kihid jätkuvad läänes veel kaugemalegi. Tegemist on keeruka geoloogilise ajalooga piirkonnaga. Ala on keerukas stratigraafiliselt, kuna sealsed kihid on sageli isegi lähedastes piirkondades täielikult erineva kujunemislooga. Tegemist on ka alaga, kus teineteisel lasuvad mitmed erinevad pealenihked. Piirkonnas võib täheldada jälgi kolmest erinevast pealenihkest. Hilisem erosioon on pealenihkekihtidest suure osa eemaldanud, mis muudab täpse ülevaate saamise piirkonna geoloogilisest arengust võimatuks. Teada on, et tekkelt on ala seotud Slovaki maagimäestiku kujunemisega, ent Rudabánya ümbruse mäed on sinna sattunud laamade liikumisel, paiknedes piki endist murrangut põhja poole ümber. Vanimad avanduvad kivimid pärinevad paleosoikumi ja mesosoikumi üleminekuajast, olemuselt on need molass. Kogu seda ala katavad põhjapoolsetelt aladelt pärit jõelise koormusega setted, mis kanti sinna Pannoonia mere perioodil ja selle taandudes. Maailmapärand, Tänapäev 2013, lk. 456. Lexa, J., Bezák, V., Elečko, M., Mello, J., Polák, M., Potfaj, M., Vozár, J. (Editori), 2000, Geologická mapa Západných Karpát a priľahlých území. Bratislava
Pilníkov

Pilníkov (saksa keeles Pilnikau) on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Trutnovi ringkonnas. Pilníkov asub Poola piirist 15 km kaugusel, Trutnovist ligikaudu 7,5 km lääneedelas ja Hradec Královést umbes 36 km põhjas. Pilníkovi on esmamainitud 1357. aastal, linnaõigused sai 1514. aastal. 12. aprillil 2007 sai Pilníkov vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Pilníkov Místopisný průvodce po České Republice Kronika Město Pilníkov
Miks Indrašis

Miks Indrašis (sündinud 30. septembril 1990 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib Saksamaa kõrgliigaklubis Schwenninger Wild Wings ründajana paremäärel. Läti kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2005–06 Liepājas Metalurgsi meeskonnas. Hooajal 2010–11 debüteeris ta Venemaa noorteliigas HK Rīga võistkonnas. KHL-is tegi ta Riia Dinamo meeskonnas debüüdi hooajal 2011–12. Regulaarselt hakkas ta Riia Dinamo meeskonnas mängima hooajal 2012–13 ning lõi sel hooajal liigas 14 väravat ja andis 12 väravasöötu. Individuaalselt on Indrašisi seni parim hooaeg KHL-is olnud 2017–18 (21 väravat ja 21 väravasöötu). 2018. aastal valiti ta KHL-i tähtede mängule. Aastatel 2018–2020 mängis ta KHL-is Moskva Dinamo ridades. 2020. aasta juulis naasis ta Riia Dinamosse. 2021. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu HK Vitjaziga. Hooajal 2021/22 mängis ta lisaks Vitjazile veel ka Vladivostoki Admiralis ja Šveitsi kõrgliigaklubis EHC Biel. Läti jäähokikoondise koosseisus osales Indrašis maailmameistrivõistlusel esmakordselt 2012. aastal. Maailmameistrivõistlustel on parimaks tulemuseks veerandfinaali jõudmine 2018. aastal. Individuaalselt on tema edukamad olnud 2019. aasta maailmameistrivõistlused, mil ta lõi turniiril kolm väravat ja andis neli väravasöötu. Läti jäähokikoondise koosseisus osales ta ka 2014. ja 2022. aasta taliolümpiamängudel. https://en.khl.ru/news/2021/05/02/484790.html (vaadatud 26.5.2021) Miks Indrašis KHL.ru lehel Miks Indrašis hockeydb.com lehel
Mirotice

Mirotice (saksa keeles Mirotitz) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Píseki ringkonnas. Mirotice asub Písekist umbes 16,5 km ja České Budějovicest ligikaudu 60 km põhjaloodes. Miroticet on esmamainitud 1254. aastal, linnaõigused olid juba 1291. aastal. Mirotices on sündinud tšehhi maalikunstnik Mikoláš Aleš (1852–1913). Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Mirotice Turistika.cz Mikoláš Aleš Mirotice : informační portál města Mirotice
Rožďalovice

Rožďalovice (saksa keeles Rozdalowitz) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Nymburki ringkonnas. Rožďalovice asub Nymburkist umbes 16,5 km põhjakirdes ja Praha kesklinnast ligikaudu 57 km idakirdes. Rožďalovicet on esmamainitud 1223. aastal, linnaõigused sai 1340. aastal. 23. jaanuaril 2009 sai Rožďalovice vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi. Rožďalovices asub Klassikalise raamatuköitmise muuseum (Muzeum klasického knihařství). Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Z historie města Město Rožďalovice Muzeum klasického knihařství[alaline kõdulink] Střední Čechy
Zonta International

Zonta International (ZI) on rahvusvaheline heategevusorganisatsioon, mis toetab soolist võrdõiguslikkust ning tegeleb naiste ja laste vastu suunatud vägivalla ennetamisega. Zontad pühendavad oma aega, oskusi ja annavad majanduslikku tuge Zonta kohalike ja rahvusvaheliste teenindusprogrammide läbiviimiseks ja vahendavad infot rahvusvaheliste stipendiumide taotlemise kohta. Eesti ja Soome klubid kuuluvad Zonta Internationali 20. piirkonda, kus Eesti moodustab omaette 6. alapiirkonna (ZI District 20 Area 6) alates 2000. aastast. Eesti alapiirkonda kuuluvad Tartu, Tallinna, Pärnu ja Viljandi klubid. Zonta Tartu klubi
Pyramidenkogel

Pyramidenkogel on mägi Austria Kärnteni liidumaal. See paikneb Wörtherseest lõunas ja on Maria Wörthi linna lähedal, piirkonnas, mis on piiriks saksa ja sloveeni keele kõnelejate vahel. Sloveenias on mägi tuntud kui Jedvovca. Mägi on olnud turismisihtkoht vähemalt 19. sajandi lõpust. Vaadet selle tipust on mainitud Karl Baedekeri 1879. aasta Ida-Alpide reisijuhis. Puidust vaateplatvorm ehitati 1950. aastal, samuti rist, mis meenutas Esimese ja Teise maailmasõjaa surmasid ning "mägede ohvreid". Rist pühitseti 20. augustil 1950. Iga-aastast "Trausteinmesset", erilist missat, peetakse suve lõpus. 54 m terasest ja betoonist vaate- ja ringhäälingutorn, Pyramidenkogeli torn, ehitati aastatel 1966–1968 ja oli "Rough Guide to Austria" järgi tuntud "futuristlik" turismisihtkoht; Lonely Planet nimetab seda "avangardiks". 2008. aastal, viimasel suvehooajal enne uue ehitise ehitamist, tervitas torn viiemiljondetat külastajat. Torn lammutati lõplikult 12. oktoobril 2012. 2006. aasta juulis plaaniti olemasolev torn lammutada ja asendada uue ehitisega, mitmeotstarbelise tegevuskeskusega, mis kiideti heaks 2007. aastal ja mille jaoks eraldas Kärnteni valitsus 2008. aastal 10 miljonit eurot. Uue kujunduse konkurss algas 2007. aastal; konkursi võitis Klaura & Kadeni arhitektuuribüroo. Ehitamine pidi algama 2008. aasta lõpul ja vana torn pidi langema 2008. aasta oktoobris, kuid see lükati edasi ning rahalised ja poliitilised raskused takistasid uue ehitamist. Lammutamine oli plaanitud 2010. aasta septembriks, kuid lükati uuesti edasi. Viimane avatud päev oli 30. septembril 2012 ja esimene torn lammutati 12. oktoobril 2012. Uut 2013. aastal valminud torni kirjeldas Dietmar Kaden kui "Himmelsleiter aus gestapelten Ellipsen", virnastatud ellipsitest valmistatud taevareppi, ja see peab toimima kui "Leuchtturm der Holzbranche", puidutööstuse tuletorn. Nime üle pole otsustatud; Markus Klaura on välja pakkunud "Isis Noreia", jumalannadele Isis ja Noreia (viimane germaani jumalus, Isise rooma vaste). Uus torn on ehitatud puidust ja terasest. 100 meetri kõrgusena on see maailma kõrgeim puidust vaatetorn. Klagenfurdi arhitektid Markus Klaura ja Dietmar Kaden ning ehitusinsener Markus Lackner Villachist on projekteerinud struktuuri, millel on külastajate platvorm kõrgusel 83 m, kohvik kõrgusel 70 m ja 66 m pikkune liumägi (pikim Euroopas). Torn on PEFC-sertifitseeritud. Lammutatud Pyramidenkogeli torn, ehitati 1968. aastal Vaade uuest tornist kirde suunas. Wörthersee järv ja Maria Wörthi poolsaar on selgelt näha. Klagenfurt on paremal.
Oloví

Oloví (saksa keeles Bleistadt) on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Sokolovi ringkonnas. Oloví asub Saksamaa piirist 12 km kaugusel, Sokolovist umbes 11 km põhjaloodes ja Karlovy Varyst ligikaudu 22,5 km läänes. Asulat on esmamainitud 1523. aastal, kuningliku kaevanduslinna staatuse sai Oloví 1561. aastal. 19. sajandil arenes Olovís klaasitööstus. Klaasivalmistamise traditsioon jätkub Olovís tänapäevalgi. 23. jaanuaril 2007 sai Oloví vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Úvodní slovo Město Oloví
Keutschachi järv

Keutschachi järv (Keutschacher See, sloveeni Hodiško jezero) on järv Austrias Kärnteni liidumaal. See on Kärntenis suuruselt kuues. Seal on neoliitikumi asulakoht, mille 1864. aastal avastas Ferdinand von Hochstetter. Järv asub samanimelises nõos, mille moodustas Draugletscheri lisajõgi, mis järgib tektoonilist riket. Järv oli minevikus palju suurem, nagu tõendavad ulatuslikud sood järvest idas ja põhjas. Järv on pikliku ovaalse kujuga. Läänes asub laht, millesse suubuvad lisajõed. Idas on kitsas poolsaar, mis ulatub u. 400 m järve. Järve keskel on madalik, kus vesi on ainult 1,6 m sügav, kuid läheduses saavutab järv maksimaalse sügavuse 15,6 m. Poolsaar ja madalikud on osa kaljuharjast, mis kulgeb järve põhjas edela-kirde suunas. Järve läänekaldal on ulatuslikud setted, osa Hafnersee poole ulatuvast liivasest nõmmest, mis kaetud tarna ja pillirooga. Seal on ka väike tiik, Moorteich. Järve valgla pindala on 28,4 km². Sellest u 54% on metsane, 30% põllumajandusmaa, 6% veekogud ja ülejäänu arendatakse asulateks või puhkealadeks. Peale põhjakalda asuvb enamik järve osi ja selle valgla Keutschachi järve oru looduskaitsealal. Järve ennast ja sellega seotud kalapüüki hallatakse aga eraviisiliselt ning järv on populaarne suplus- ja kalastuspaik. Lõunakaldal on kaks nudistide laagripaika mahutavusega kuni 3000 külalist. Järve madalikul on umbes 6000 aasta tagused vaielamute jäänused, mis näivad olevat olnud kasutuses u. 300 aastat. See on üks vanimaid nelja posti perioode Kesk-Euroopas. Sel ajal võis järve veetase olla umbes 1,5 m madalamal kui praegu, nii et see küla oleks asunud saarel. Asula hõlmab kahte tüüpi maju: mudaseintega palkmajad ja vitstest puitmajad. Konstruktsioonide ehitamiseks kasutatud puit on väga erinev. Dendrokronoloogia näitab, et ehitamisel kasutatud kaks tammepuust tüve pärinevad aastatest 3947 ja 3871 eKr. Teiste leidude radiomeetrilised andmed annavad väärtused vahemikus 4340-3780 eKr. Asulast leitud savikeraamika on Lasinja-Kanzianibergi tüüpi, tavaline Doonau eneoliitikumi asulatele. On tõendeid vase sulatamise kohta, kuid tõendeid tuleb veel rahuldavalt dateerida. Toidujääkide hulgast leitud loomaluud viitavad sellele, et elanike liha pärines peamiselt ulukijahist; 59% on punahirvest. Veiste luud moodustavad samuti olulise osa leidudest (13%).
Adolf Edur

Adolf Edur (25. august (vkj)/ 7. september 1912 Tartu – 6. juuli 1985 Tartu) oli Eesti veemotosportlane, spordikohtunik ja -tegelane. Ta hakkas sportima 1928. aastal Tartu Kalevis, mängis jääpalli ja tegi jalgrattasporti. Teise maailmasõja ajal teenis Saksa sõjaväes "Narva" pataljonis allohvitserina. Töötas hiljem sadulsepa ja peenmööblivalmistajana kombinaadis Ars. Oli Eesti veemotospordile üks alusepanijaid. Valmistas 1954. aastal Tartus Eesti esimese vabaklassi päramootoriga võidusõidupaadi (projekteeris Georg Vanamölder). Võistles aastatel 1954–1959, sai 1957. aastal esimestel Eesti NSV esivõistlustel päramootoriga sportpaatide võistlusklassis 250 cm3 (S-250; kaassõitja Richard Tammeloo) hõbemedali. Tegutses spordikohtunikuna (Eesti NSV vabariiklik kategooria jalgrattaspordis 1947, suusatamises 1950 ja ka kiiruisutamises). Oli 1946–1948 Eesti NSV Jalgrattaspordisektsiooni presiidiumi esimees. Tema poeg on sporditegelane ja -pedagoog Mart Edur. Biograafia ESBL-is "Adolf Edur". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 15 Biograafia ESBL-is Adolf Eduri sporditulemused
Hafnersee

Hafnersee on järv Austria Kärnteni liidumaal.
Rauschelesee

Rauschelesee on järv Keutschacher See lähedal Austria Kärnteni liidumaa Keutschachi linnas. Järve kasutatakse kalastuseks ja supluseks.
Köttmannsdorf

Köttmannsdorf (sloveeni: Kotmara vas) on vald Austria Kärnteni liidumaa Klagenfurdi maaringkonnas. Köttmannsdorf asub Klagenfurdist edelas Sattnitzi mägedes. Valla kõrgeim punkt on Sabalahöhe (921 m) läänes ja madalaim punkt on Ferlachi veehoidla (441 m). Rekabach voolab läänest itta läbi valla. 2001. aasta rahvaloenduse järgi olid 6,4% rahvastikust kärnteni sloveenid. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Heikki Koort

Heikki Koort (1. märts 1955 Tallinn – 21. mai 2021) oli eesti näitleja, diplomaat, karateka ja sporditegelane. Koort mängis 1970 filmis "Agu Sihvka annab aru" nimiosa ja tegi kaasa Eesti kultusfilmis "Kevade", kus mängis Petersoni tegelaskuju. Lõpetas 1973 Tallinna 47. Keskkooli ja 1977 Tallinna pedagoogilise instituudi kultuurharidusteaduskonna. Koort harrastas aastast 1964 Kalevi korvpallikoolis Avo Jansi, Heino Krevaldi ja Tarmo Velleste juhendamisel korvpalli. Aastast 1973 jätkas Mart Rossmanni käe all Tallinna pedagoogilise instituudi karatesektsioonis, võitis 1975–1983 Eesti meistrivõistlustel medaleid. Koort töötas 1979–1983 Kalevis, oli 1980–1984 ja 1988–1991 karatetreener. Kuulus 1988–1992 Karateföderatsiooni juhatusse ja oli 1992–2000 selle president. Tegutses 1980–2000 karatekohtunikuna (A-kategooria) ja aastast 2008 ka jalgpallikohtunikuna (III kat). Koort avaldas kirjutisi Spordilehes, Kehakultuuris, Päevalehes ja Sporditähes. Oli Eesti Punase Risti juhatuse liige (1998–2000) ja Lions-klubide Organisatsiooni Eesti Piirkonna juhatuse liige (2013–2017). Koort töötas 1991–2007 Välisministeeriumi nõunikuna, sealhulgas 1995–1997 Moskvas ja 2000–2003 Ankaras. 2009–2011 oli Koort Tallinna Kommunaalameti peaspetsialist. Tema poeg on malefunktsionäär Ken Koort.
Maniža

Maniža (Maniža Dalerovna Hamrojeva; sündinud 8. juulil 1991 Dušanbes) on tadžiki päritolu vene levilaulja. Maniža esindas Venemaad 2021. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Russian Woman", saavutades 9. koha. «Manuscript» (2017.) «ЯIAM» (2018.) https://www.rbc.ru/society/08/03/2021/60466de39a7947088e2f1b34 https://tass.ru/kultura/10857225
Renato Molinari

Renato Molinari (27. veebruar 1946, Nesso vald, Como provints, Lombardia maakond – 6. september 2024) oli Itaalia veemootorisportlane. Ta alustas veemotospordiga tegelemist 1964. aastal. Ta on erinevates võistlusklaasides kokku 18-kordne maailmameister ja 11-kordne Euroopa meister, lisaks on ta veel Roueni 24 tunni võidusõidu neljakordne võitja. Ta oli Vormel 1 võidusõidupaatide esimeste maailmameistrivõistluste võitja 1981. aastal ning võitis sama tiitli veel aastatel 1983 ja 1984.
Dzmitry Pinievič

Dzmitry Pinievič (valgevene kirillitsas Дзмітрый Леанідавіч Піневіч; sündinud 17. oktoobril 1967 Ilijas Vilejka rajoonis Minski oblastis) on Valgevene riigitegelane, arst ja tervishoiujuht. Ta on 27. novembrist 2020 Valgevene tervishoiuminister. Ta sündis aastal 1967 Ilijas Vilejka rajoonis Minski oblastis kooliõpetajate perekonnas. Pärast keskkooli kuldmedaliga lõpetamist asus ta õppima S. M. Kirovi nimelisse Sõjameditsiini Akadeemiasse, mille lõpetas aastal 1990 ravi erialal kiitusega, saades punase diplomi ja kuldmedali. Aastatel 1990–1992 teenis ta sõjaväearstina 642. kaardiväe hävituslennuväe Bratislava kaardiväepolgus, asukohaga Ukraina NSV-s Mõkolajivi oblastis Voznessenskis. Pärast Valgevenesse tagasipöördumist töötas ta arstina erinevates Minski polikliinikutes ja haiglates: aastatel 1993–1994 - 36. linna polikliiniku kirurgina, 1994-1999 - 5. linna kliiniline haigla meditsiiniosakonna peaarsti asetäitjana tsiviilkaitse alal, 1999-2002 - 6. linna kliinilise haigla peaarstina. Alates 2002. aastast töötas ta administratiivsetel ametikohtadel. 2002. aasta jaanuarist kuni juunini oli ta Valgevene Vabariigi riikliku kontrollikomitee tervishoiu-, sotsiaalkaitse-, spordi- ja turismiasutuste kontrolliosakonna juhataja, kes kontrollis sotsiaalvaldkondade tööd. Aastatel 2002–2011 juhtis ta Minski linna täitevkomitee tervishoiukomiteed. 2005. aastal lõpetas ta Valgevene Vabariigi Presidendile alluva Juhtimisakadeemia ärijuhtimise erialal. Aastatel 2011–2020 oli ta Valgevene tervishoiuministri esimene asetäitja. 24. augustil 2020 pärast tervishoiuminister Vladimir Karaniku tagasiastumist, nimetati ta Valgevene tervishoiuministri kohusetäitjaks. 27. novembrist 2020 on ta Valgevene tervishoiuminister.