laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kiievi kotlet

Kiievi kotlet ehk kanafileekotlet on kulinaarias erilisel viisil kanalihast valmistatud liharoog ja toidukauplustes sageli müüdav pooltoode – maitsevõisüdamiku ümber rulli keeratud kanalihafilee, mis on paneeritud riivsaias. Kanafileekotlettide koostisained on kanafilee, või, maitseroheline ja sool. Toiduainete eeltöötluseks tuleb valmistada maitserohelise või ja vormida sellest kaks vorstikujulist kangi ning asetada need külmkappi. Kanafilee töötlemiseks tuleb fileetükid (nii suured kui väiksed) asetada toidukile vahele, lihahaamriga kergelt haamerdada ja seejärel maitsestada. Klassikalises retseptis on soovitatud maitsevõi valmistamisel lisada küüslauku – soovi korral lisada 1–4 küünt (läbi küüslaugupressi aetult). Enne paneerimist tuleb maitsevõi keerata väikese filee sisse, ja seejärel suure sisse ning vormida korrektsed piklik-ovaalse kujuga kotletid. Paneerimiseks kasutatakse lahtiklopitud muna, riivsaia ja saiakuubikuid. Esmalt paneerida kotlette munasegus ja riivsaias ja siis panna külmkappi. Enne frittimist paneeritakse kotlette munasegus ja saiakuubikutes. Frittimiseks läheb vaja toiduõli. Frittida tuleks kuldpruuni värvuseni. Serveerida kuumalt pearoana. Kauplusest ostetud Kiievi kotletid pannakse harilikult külmkappi. Enne kasutamist soojendatakse need üles, näiteks mikrolaineahjus keskmisel võimsusel 2 minutit. Sirje Rekkor, Anne Kersna, Maire Merits, "Praktiline kulinaaria", Argo 2007, lk 202. Felicity Cloake. [How to cook the perfect chicken kiev], The Guardian, 7. juuni 2012 Jamie Oliver. Chicken Kiev Jesse Dunford Wood cooks Chicken Kiev at the Mall Tavern Notting Hill London YouTube'i video Katie Price Recipe Challenge - Results - Gordon Ramsay YouTube'i video
Kuno Areng

Kuno Areng (23. juuli 1929 Järvamaa, praegune Virumaa Järsi küla – 8. detsember 2017) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog. Ta lõpetas 1952. aastal Suhhumi muusikakooli klaveri erialal, 1959. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhina Gustav Ernesaksa klassis ning 1965. aastal Leningradi Konservatooriumi aspirantuuri. Alates 1962. aastast oli Kuno Areng Tallinna Riikliku Konservatooriumi õppejõud, professor aastast 1983. Ta oli paljude kooride dirigent, sh RAMi ja Tallinna Kammerkoori dirigent, ning alates 1965. aastast üks laulupidude üldjuhte. Tema õpilased on dirigendid Eeva Tammemägi, Aino Eesvald (Johannson), Marta Jakobson, Arda Elson, Sirje Kiik (Lillepõld), Lemmi Laja, Helju Rood, Maie Tamra, Aili Unt, Anne Dorbek, Heli-Maria Kahu, Paul Ruudi, Ene-Merike Elm, Linda Kardna, Aime Rahula, Viiu Maior, Hedda Tamkõrv, Olga Tungal, Ole Valgma, Marika Kahar, Liivi Lepik (Lukas), Aita Tammpere, Karin Rööp (Aun), Bella Ebre, Valerie Boiko, Sirje Ennik (Nõmm), Kalev Keeroja, Vladimir Tšaussov, Toomas Kapten, Ene Soots, Andres Vahisalu, Katrin Šein (Leete), Ene Kapten, Guido Ausmaa, Piret Kukk, Veljo Reier, Margit Sarri, Tiina Taremaa (Savisaar), Elo Üleoja, Sirje Kaasik, Jan Roosaar, Annelii Traks, Anne-Liis Poll-Treimann, Laine Randjärv, Indrek Vijard, Ranno-Eduard Linde, Kristel Raud (Aer), Olari Elts, Sven Peterson, Lauri Sirp, Veikko Lehto, Kristiina Harjak, Hain Hõlpus, Peeter Perens, Margit Võsa, Raivo Vainula, Kristi Kiilu, Maria Usk, Triin Koch, Imbi Pärtelpoeg, Risto Joost, Veronika Portsmuth, Marika Kibena. 1969 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1974 – Eesti NSV rahvakunstnik 1994 – Gustav Ernesaksa koorimuusika preemia 1999 – Arvo Ratassepa mälestusauhind 1999 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (jätkuv loominguline kõrgvorm ja sisukas panus koorikultuuri arendamisse) 2000 – Valgetähe III klassi teenetemärk 2008 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (festivali "Gustav Ernesaks 100" korraldamine) 2003 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia elutöö eest 2009 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind 2015 – Tallinna vapimärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Kersti Inno, Kaie Tanner. „Kuno Areng: „Virinat võiks vähem olla””. – Sirp, 21.01.2010 Monika Topman. Ülevaade Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lõpetanuist ja nende erialaõppejõududest, alates Tallinna Konservatooriumi 1. lennust 1925. aastal ja lõpetades Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia 84. lennuga 2009. aastal. Erika Klaats. Kuno Areng: Dirigendi redel on väga pikk, Maaleht, 22. juuli 2004 Peeter Perens. Eesti oma Ericson. Sirp, 8.10.1999 Tiia Järg. „Hea kui raamatusse” [raamatututvustus: Kersti Inno „Kuno Areng” (Avita, 1999)]. – Sirp, 05.11.1999 Kersti Inno. Kuno Areng. Tallinn, Avita, 1999
Sebastián Piñera

Miguel Juan Sebastián Piñera Echenique (1. detsember 1949 Santiago – 6. veebruar 2024 Lago Ranco) oli Tšiili ärimees ja poliitik. Ta oli kahel ametiajal Tšiili president (2010–2014 ja 2018–2022). Ta lõpetas Tšiili Katoliikliku Ülikooli majandusteaduskonna ilma teaduskraadita. Seejärel jätkas ta õpinguid Harvardi Ülikoolis, kaitstes seal algul magistrikraadi ja siis doktorikraadi majandusteaduses. Talle kuulus muu hulgas telekanal Chilevisión, lennuettevõte Lan Airlines ja jalgpallimeeskond Colo-Colo. 2009. aasta märtsi seisuga küündis tema varanduse miljardi USA dollarini. Oma varanduse teenis ta peamiselt krediitkaartide juurutamisega Tšiilis 1970. aastatel ja järgnevate investeeringutega LANi aktsiatesse. 1994 oli ta üks LANi suurerastajatest. 2024. aastal hindas Forbes tema vara väärtuseks 2,7 miljardit USA dollarit, mis tegi temast kolmanda rikkaima inimese Tšiilis. Piñera kuulus kuni 2010. aastani konservatiivsesse Rahvusliku Uuenemise Parteisse, aastatel 2001–2004 oli ta selle esimees. Aastatel 1990–1998 oli ta Tšiili Senati liige. Oma maailmavaateks nimetab ta kristlikku humanismi. 2005. aasta presidendivalimistel jõudis ta teise vooru, kuid kaotas seal Michelle Bachelet'le (47% 53% vastu). Detsembris 2009 peetud presidendivalimiste esimeses voorus sai ta umbes 45 protsenti häältest. Jaanuaris 2010 peetud teises voorus oli ta vastamisi endise presidendi Eduardo Frei Ruiz-Taglega ning võitis valimised. Valimiskampaanias lubas ta võidelda kuritegevusega ja parandada rahva haridust. Tema esimene ametiaeg kestis 11. märtsist 2010 kuni 11. märtsini 2014. Tema teine ametiaeg presidendina kestis 11. märtsist 2018 kuni 11. märtsini 2022. Ta oli abielus Cecilia Morel Montesega. Peres oli neli last: Magdalena, Cecilia, Sebastián ja Cristóbal. Piñera hukkus 2024. aasta veebruaris helikopteriõnnetuses Los Ríose piirkonnas. "Sebastian Piñera". Forbes (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 6. veebruar 2024. Vaadatud 6. veebruaril 2024. Araneda, Juan-Carlos (6. märts 2018). "Ranking de multimillonarios Forbes: ¿Quiénes son los 11 chilenos que figuran en la lista 2018?" (hispaania). El Mercurio. Originaali arhiivikoopia seisuga 23. oktoober 2019. Vaadatud 23. oktoobril 2019. "Profile: Chile's President Sebastian Piñera" (inglise). BBC. 18. detsember 2017.
Estonia kontserdisaal

Estonia kontserdisaal on kontserdisaal Tallinnas Estonia teatrimajas. Saal mahutab kuni ligi tuhat istekohta. Ruumi saab kasutada ka konverentsiruumi või ballisaalina. Esimene kontsert toimus Estonia kontserdisaalis 7. septembril 1913. Aastal 1997 saal renoveeriti. Estonia teatrisaal Estonia kontserdisaal
Norman Aas

Norman Aas (sündinud 9. novembril 1975) on Eesti jurist ja riigiametnik. Ta on töötanud riigi peaprokurörina. Aas lõpetas 1994. aastal Nõo Reaalgümnaasiumi ja 1998. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 2001. aastal sai ta magistrikraadi Greifswaldi ülikoolist. Aastatel 2005–2014 töötas ta riigi peaprokurörina. 2014. aasta juunis teatas ta, et lahkub ametist. Alates 1. septembrist 2014 kuni 2017. aastani töötas ta Justiitsministeeriumi kantslerina. 2017. aastal Norman Aas liitus advokaadibürooga Sorainen 1994. aastal võttis Aas osa eesti esimesest ekspeditsioonist Alpides asuvale Matterhornile (4477 m) (grupi juht Erika Ader), mille käigus 7 Eesti alpinisti tõusid mööda klassikalist Hörnli marsruuti selle kuulsa mäe tippu, teiste seas ka Norman Aas. 2003 – aasta prokurör "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. jaanuar 2014. Vaadatud 13. jaanuaril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Norman Aasast sai advokaadibüroo partner, arileht.delfi.ee, 05.01.2021 Ajalugu 1990–1999. firn.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Krister Kivi. Lennult haaraja, Eesti Ekspress, 10. veebruar 2005 Norman Aas: Miks prokuratuur salatseb?, Postimees, 18. oktoober 2006 Mikk Salu. Norman Aas: Majanduskeskkonna usaldusväärsus on muutunud oluliseks, Ärileht, 25. november 2009 Norman Aas, Partner, vandeadvokaat, www.sorainen.com
Kudina mõis

Kudina mõis (saksa keeles Kudding) oli rüütlimõis Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonnas. See oli ajaloolise Kudina valla keskus. Kudina mõisat on kirjalikes allikates esmamainitud 1447. aastal. Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark ehk riigimõis. 17. sajandil kuulus mõis perekond von Taubedele, 18. sajandil Rosenkampffidele, kuni 1793. aastal omandas Kudina ja Jõe mõisa Magnus Johann von Bock, 1823. aastal krahv Viktor von Manteuffel, 1830. aastal Ernst Gotthard von Manteuffel (1801–1880), 1880. aastal tema pärijate ja 1882. aastal pärandavara jagamise lepinguga Ernst von Manteuffeli ainuomandisse. Mõisa viimased omanikud enne riigistamist 1919. aastal olid Manteuffelid. Pargi tagumises osas on Endel Taniloo 1959. aastal loodud suur skulptuurigrupp "Leinav rahvas". Monument on pühendatud Teise maailmasõja ohvritele (NSV Liidu poolel sõdinuile). Rahvasuu rääkivat, et hõbeväravatega järv Kudina mõisa Tuuleveski mäe all olla järv, millel hõbe- (teisend: raudväravad) väravad ees olla. Kui need lahti teha, siis uputaks järv terve Kudina mõisa ära. Korra tahtnud üks juut neid ära osta (teisend: ära varastada), aga Kudina mõisa omanik ei ole lubanud . Üks Kudina mõisaga seotud lugudest puudutab Saare mõisa. Saare mõisa aadlipreili Olga olevat Kudina mõisa aednikku armunud. Noored olevat tahtnud abielluda ja koos ühist elu alustada, kuid Olga perekond, eriti ema, oli sellele tugevalt vastu. Suures meeleheites jalutas Olgal ühel suvehommikul Saare järve äärde, sõitis paadiga järve keskele ning lõpetas oma elu. Olga isal krahv Mannteuffelil õnnestus tütre surnukeha järvest välja tuua. Krahv rajas järve kadale metsa sisse perekonna kalmistu, kuhu on peale Olga maetud ka krahv ise, tema abikaasa ja õde. Enn Tarvel, Riigimõisate majanduslikust arengust Lõuna-Eestis XVI sajandil lõpul ja XVII sajandi algul, Eesti NSV Teaduste Akadeemia toimetised IX köide. Ühiskonnateaduste seeria 1960 nr 4, lk 386 Kudina vennashaud folklore.ee Praust, Valdo. Tartumaa mõisad. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 150-151. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 277 [1]. Kudina mõis (Maarja-Magdaleena khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Kudina mõis Eesti mõisaportaalis Kudina mõis muinsuskaitseameti arhiivis
Soome lahe õed

"Soome lahe õed" on 2009. aasta Eesti ja Soome koostöös valminud ajaloolis-psühholoogiline dokumentaalfilm, mille on lavastanud Imbi Paju. Film käsitleb Eesti ja Soome naiskodukaitsjate ja kodutütarde (soome keeles lotta'd ja pikkulotta'd) koostööd. 1920. aastatel alguse saanud ühistegevuse katkestas Teise maailmasõja algus ja Eesti okupeerimine. Andres Laasik "Arvustus: Isamaa ilu peitub vana naise kortsudes". Eesti Päevaleht, 5. november 2009 Iivi Anna Masso "Ajalooõpikuis ei ole pannkooke moosiga". Eesti Ekspress, 6. november 2009 Riina Mägi "Ajalugu läbi inimsaatuste". Vooremaa, 10. november 2009 Maimu Berg "Kahe mõõga vahel". Sirp, 13. november 2009
John Nance Garner

John Nance Garner IV (22. november 1868 Texas Detroit – 7. november 1967 Texas Uvalde) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, asepresident aastail 1933–1941. Ta on kõige vanemaks elanud USA asepresident. Garner sündis Ida-Texases Red Riveri ääres olevas Detroiti külas. Tema vanemad olid John Nance Garner III ja Sarah Jane Garner, sündinud Guest. Garner õppis ühe semestri Tennessees Nashville'is Vanderbilti ülikoolis, aga langes ülikoolist välja ja tuli koju tagasi. Ta õppis õigusteadust ja sai 1890 advokaadiks. 1893–1896 oli Garner Texases Uvalde maakonna maakonnakohtunik. Sel ajal polnud naistel veel valimisõigust, küll tohtisid nad ametisse kandideerida. 1893 kandideeris Garneri vastu Mariette Rheiner. 1895 nad abiellusid omavahel. Abielust sündis üks laps, poeg Tully Charles Garner. 1898–1902 oli Garner Demokraatliku Partei kandidaadina Texase Esindajatekoja liige. Sel ajal pidi Texas valima endale tunnuslille. Garner kaitses ägedalt opuntsiat, aga lõpuks valiti tunnuslilleks siniste õitega lupiin. Sellest ajast jäi Garnerile hüüdnimi Cactus Jack. 1902 valiti Garner USA Esindajatekotta. Ta valiti Esindajatekoja liikmeks 14 korda järjest, kuni 1933. aastani. Tema abikaasa tegutses sel ajal tema erasekretärina. Garner valiti 1929 Esindajatekoja demokraatide saadikuterühma juhiks. Demokraadid olid sel ajal vähemuses. 1931 valiti ta Esindajatekoja spiikriks. 1932. aasta presidendivalimistel osales ta Franklin Roosevelti asepresidendikandidaadina ja nad võitsid valimised. 1936 valiti nad tagasi. Garner kandideeris 1940 presidendiks, aga tema võimalused nurjas asjaolu, et Roosevelt kandideeris ka ise kolmandaks ametiajaks ja võitis. Valimiskaotuse järel lõpetas Garner oma poliitikukarjääri. Ta tõmbus koos abikaasaga tagasi oma Uvaldes olevasse maakoju, kus elas oma viimased 26 eluaastat. Ent kuigi ta oli ametlikult erus, konsulteeris ta sageli demokraatidest poliitikutega ja oli iseäranis lähedane Harry Trumaniga.
Levi P. Morton

Levi Parsons Morton (16. mai 1824 – 16. mai 1920) oli USA poliitik, asepresident aastail 1889–1893. Ta suri oma 96. sünnipäeval ja on John Nance Garneri järel kõige vanemaks elanud USA asepresident.
Elin Sütiste

Elin Sütiste (sündinud 6. veebruaril 1975 Tallinnas) on eesti tõlkeuurija ja semiootik. Ta lõpetas 1998. aastal Tartu Ülikooli semiootika ja kulturoloogia eriala bakalaureuseõppe ning sai samal erialal 2002. aastal teadusmagistri kraadi (cum laude). Ta kaitses doktoritöö "Tõlke mõiste dünaamikast tõlketeaduses ja eesti tõlkeloos" semiootika ja kulturoloogia erialal Tartu Ülikooli filosoofia ja semiootika instituudis 2009. aastal. Sütiste on Eesti Semiootika Seltsi, Eesti Kirjanduse Seltsi ja Euroopa Tõlkeuuringute Seltsi (European Society for Translation Studies) liige. Aastatel 2004−2013 oli ta väljaande Acta Semiotica Estica toimetaja. 2003 Juri Lotmani stipendium 2015 Tartu Ülikooli aumärk "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Elin Sütiste Eesti Teadusinfosüsteemis Elin Sütiste, "Tõlke mõiste dünaamikast tõlketeaduses ja eesti tõlkeloos" Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2009 Elin Sütiste, ""Tõlkija peab...": nõudmised ilukirjandusliku proosa tõlkijale" ERR, 20. november 2018 Elin Sütiste, "Märksõnu Eesti tõlkeloost 1906–1940: Tõlkediskursust organiseerivad kujundid" Keel ja Kirjandus 2009, lk 908-924 Elin Sütiste, "Translating the seventeen syllables" Sign Systems Studies, Volume 29, Issue 2, 2001, lk 563-586 Elin Sütiste, XV semiootika sügiskool 2014, 29. oktoober 2014 Elin Sütiste, luuletused, Vikerkaar 9/2016 (Digar) Elin Sütiste, luuletused, Looming 11/2016 (Digar)
Fernand Meyssonnier

Fernand Meyssonnier (1931 – 8. august 2008) oli Alžeeria timukas aastail 1947–1961. Ta päris ametikoha oma isalt pärast koolikohustuse lõppu 1947. aastal. Meyssonnieri kaugemad esivanemad olid samuti olnud timukad. Ta giljotineeris vähemalt 200 inimest. Kui Alžeeria 1961. aastal iseseisvus, asendati giljotiin hukkamisega tulirelvast. Meyssonnier pöördus Tahitile, kus tutvus oma tulevase abikaasaga, kellega tal sündis tütar. Pärast pensionile jäämist siirdus ta Prantsusmaale, kus lõpuks suri.
Sihtasutus Innove

Sihtasutus Innove oli aastatel 2003-2020 tegutsenud hariduse kompetentsikeskus, mis koordineeris ja edendas Eestis üld- ja kutsehariduse valdkonda ning pakkus üle-eestilise Rajaleidja võrgustiku kaudu õppenõustamist. Innove töö põhieesmärk oli luua ja rakendada Eestis paljude võimalustega pidevat õpet toetavat õppekeskkonda ning iga õppija arengut toetavat õpikäsitust. Innove peakontor asus Tallinnas Ülemiste Citys aadressil Lõõtsa tänav 4. Innove Rajaleidja keskused asusid kõigis Eesti maakondades. Varem tegeles Innove ka hariduse ja tööelu vallas Euroopa Liidu toetuste vahendamisega. Innove loodi Vabariigi Valitsuse korraldusega 8. juulil 2003 ning registreeriti 3. novembril 2003 mittetulundusühingute ja sihtasutuste registris. Kuni 27. detsembrini 2011 kandis asutus nime Elukestva Õppe Arendamise Sihtasutus Innove. Osaliselt 1. jaanuarist 2012 ja täielikult 1. augustist 2012 anti senise Riikliku Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskuse ülesanded üle Innovele. 1. jaanuarist 2013 anti Innovele ka Integratsiooni ja Migratsiooni Sihtasutuse Meie Inimesed ülesanded.[viide?] Kuni 2018. aasta lõpuni pakkus Innove ka karjääriteenuseid (karjääriinfot ja -nõustamist) lastele ja noortele. Alates 2019. aastast pakub karjääriteenuseid Eesti Töötukassa. 1. augustil 2020 loodi SA Innove, Hariduse Infotehnoloogia Sihtasutuse, Sihtasutus Archimedese ja Eesti Noorsootöö Keskuse teenuste baasil uus Haridus- ja Teadusministeeriumi haldusalas olev ühtne valitsusasutus - Haridus- ja Noorteamet -, mille ülesanne on Eesti riigi haridus- ja noortepoliitika elluviimine. Varasemad neli asutust on likvideerimisel. eesti keele tasemeeksamite koostamine, korraldamine ja arendus; HEV-õppevara müük; kodakondsuseksamite koostamine, korraldus ja arendus; lõpudokumentide tellimine; põhikooli lõpueksamite koostamine ja läbiviimise koordineerimine koolides; riiklike ja rahvusvaheliste (PISA, TALIS, IELS) haridusuuringute ettevalmistamine ja läbiviimise koordineerimine; rahvusvaheline koostöö, sh projektid Eesti hariduse edulugude tutvustamiseks ja kogemuste jagamiseks; riigieksamite koostamine, läbiviimine ja hindamine; tasemetööde koostamine ja läbiviimise koordineerimine koolides; tellimuspõhine e-testi korraldamine; täienduskoolitused õpetajatele ja koolijuhtidele; õppekavanõustamine; õppemetoodikate arendus, sh keelekümblus jt; õppenõustamine. Innove viimane juhataja oli Birgit Lao. Lisaks oli asutusel kuueliikmeline nõukogu. Innoves töötas umbes 275 inimest. Organisatsioonist. Sihtasutus Innove veebisait. Innove koduleht Eksamid ja testid Digiõppevara Keelekümblus Kutsemeistrivõistlused Täienduskoolitused Eurotoetused Innove Rajaleidja Kutseharidus.ee Õppekavaveeb
Jooksev metssiga

Jooksev metssiga on jahilaskmesel kasutatav liikuv märkleht. Märki lastakse 50 meetri kauguselt. Ristkülikukujulisel märklehel on ühevärviline jooksva metssea kujutis, millel abaluu juures asuvad gabariitrõngad. 10–punktise ringi keskpunkt peab asuma metssea koonutipust horisontaalselt mõõdetuna 500 mm kaugusel. Vööndite numbrid 1 kuni 9 peavad olema selgelt vööndite sisse trükitud. Kasutada võib vahetatavaid märklehtede südamikke või poolikuid märklehti. Metssea pea võib olla suunatud nii paremale kui vasakule. Metssea kujutist ei tohi paberist välja lõigata. 10 ring 60 mm (± 0,2 mm) 9 ring 94 mm (± 0,4 mm) 8 ring 128 mm (± 0,6 mm) 7 ring 162 mm (± 0,8 mm) 6 ring 196 mm (± 1,0 mm) 5 ring 230 mm (± 1,0 mm) 4 ring 264 mm (± 1,0 mm) 3 ring 298 mm (± 1,0 mm) 2 ring 332 mm (± 1,0 mm) 1 ring 366 mm (± 1,0 mm) Sisekümme = 30 mm ( ± 0,2 mm ). Gabariitjoonte paksus: 1 mm ( ± 0,1 mm)
Agoitz

Agoitz on linn ja vald Hispaanias Navarra autonoomses piirkonnas. Asub Pamplonast 28 km ida pool ja on ümbritsetud Longida vallast. Elanike arv on 2354 (2008). 2001. aastal rääkis 15,18% elanikest baski keelt. Vald on ametlikult kakskeelne. Municipal Register of Spain of 2023 Agoitzi koduleht
Kildin

Kildin on saar Barentsi meres Koola lahe suudmes. Mandrist eraldab saart 700 meetri[viide?] laiune Kildini väin. Kildin on 17,6 km pikk, 7 km lai ja kuni 281 m kõrge. Kildin koosneb peamiselt kiltkivist ja liivakivist. Saare kõrgeimad paigad on põhjas ja läänes, lõuna ja ida suunas langeb maapind laiade terrassidena. Saarel valitseb tundra. Saarel on mitu järve, sealhulgas Pridarožnoje ja Mogilnõi järv. Viimane on selles mõttes unikaalne, et temas on mitu eri omadustega veekihti ja seetõttu saavad temas elada niihästi mere- kui mageveeorganismid. Saar on täielikult Venemaa Föderatsiooni sõjaväe valduses. Ajapikku on salastatuse aste vähenenud. Saarel on kaks asulat, mida on nimetatud Verhni Kildiniks ja Vostotšnõi Kildiniks, aga salastatuse tõttu kasutatakse ka teistsuguseid nimesid. Saare idaosas oli vanasti kildinisaami asula. Säilinud on kahe tuhande aasta vanune kalmistu, kust on leitud luust ja pronksist nooleotsi. Kildini saami keel
Häälikkiri

Häälikkiri ehk tähestikkiri ehk fonograafia ehk foneetiline kiri ehk alfabeetiline kirjaviis on kiri, milles tähed ja häälikud või foneemid on omavahel ligikaudses vastavuses. Foneetiline transkriptsioon Rahvusvaheline foneetiline tähestik
Antsla vald (1999)

Antsla vald oli vald Võru maakonnas. 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus ühinesid Antsla vald ja Urvaste vald uueks Antsla vallaks. Antsla vallavanem on Avo Kirsbaum. Varem on vallavanem olnud Merike Prätz. Antsla. Kobela ja Vana-Antsla. Antsla vallas oli 24 küla: Anne, Antsu, Haabsaare, Jõepera, Kaika, Kikkaoja, Kollino, Kraavi, Litsmetsa, Luhametsa, Lusti, Madise, Mähkli, Oe, Piisi, Rimmi, Roosiku, Savilöövi, Soome, Säre, Taberlaane, Tsooru, Viirapalu ja Ähijärve küla. Antsla vallast osa kuulub Karula rahvusparki. Valla alal on muu hulgas Pormeistri järv, Sibula järv ja Alakonnu järv. Maakatastri statistika, vaadatud 24.10.2018. Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014
Velise vasallilinnus

Velise vasallilinnus (saksa keeles Schloß Felx või Schloß Felks) oli keskaegne linnus Vigala kihelkonnas Velisel. Linnus kuulus Saare-Lääne piiskopi vasallidele Uexküllidele. Tänapäeval Rapla maakonna, Märjamaa valla, Velisemõisa külas. Velise vasallilinnus rajati tõenäoliselt 14. sajandil. Velise mõisa mainiti esimest korda 1264. aastal. Linnus rajati Aravere oja ääres paiknevale kõrgendikule. Vallikraavide rajamisega ümbritseti kõrgendik igast küljes veetõketega. Velise vasallilinnus kujutas endast tornlinnust, mille küljepikkus oli üle 20 meetri. Pealinnust ümbritses ilmselt ka kivist eeslinnus ning puittara. Wacke ja hiljem Uexkülli perekonnale kuulunud linnus püsis 1560. aastani. Liivi sõja ajal 1560. aasta septembris põletasid venelased linnuse maha. Linnust hiljem ei taastatud ja see jäi varemeisse. 19. sajandil, kui Velise mõis kuulus Gustav Heinrich von Wetter-Rosenthalile, ehitati lossi varemete kohale uus kivist Velise mõisa härrastemaja. Selle ehitamisel kasutati ära linnuse tervemaid müüriosi. Eesti linnuste loend Ants Hein. Stenhus'id, arx'id, torne'd... Eesti mõisaarhitektuuri vanim kihistus. Õpetatud Eesti Seltsi kirjad XI. Tartu: ÕES, 2016, lk 100–101. Velise mõisast Eesti Mõisaportaalis Jaanus Kiili, Velise Rosenthalide kadunud maailm, Raplamaa Sõnumid, nr 23, 10. juuni 2015 Velise linnuse territoorium kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 09.02.2024). Velise linnusest ja mõisast Velise kodulehel Velise linnus ja mõis Mõisaportaalis Velise vasallilinnus kultuurimälestiste riiklikus registris
Erikaal

Erikaal (tähis γ {\displaystyle \gamma } ) on aine ruumalaühiku kaal. Aine erikaalu saab avaldada gravitatsioonijõu F G {\displaystyle F_{\text{G}}} ja ruumala V {\displaystyle V} jagatisena: γ = F G V = m g V = ρ g {\displaystyle \gamma ={\frac {F_{\mathrm {G} }}{V}}={\frac {m\,g}{V}}=\rho \,g} , kus m {\displaystyle m} on aine mass; g {\displaystyle g} on raskuskiirendus; ρ {\displaystyle \rho } on aine tihedus. Seega võrdub kaal aine tiheduse ja raskuskiirenduse korrutisega. Erikaalu . mõõtühik on njuuton kuupmeetri kohta (N/m3).