laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Santa Prassede basiilika

Santa Prassede basiilika (itaalia keeles Basilica di Santa Prassede all’Esquilino) on kirik Itaalias Lazios Rooma linnas Via Santa Prassede 9/A. Kirikut kasutab katoliku kiriku Rooma piiskopkond, see on ametlikult Basilica minoris. Sealseks vaimulikuks on Paul Joseph Jean Poupard. Praegune kirikuhoone valmis aastal 822. Kasutatakse põhiliselt hoone külgmist ust, selle peasissepääs on varjatud ja seda kasutatakse harva. Kuigi hoonetest ümbritsetud, on kirik hea näide varakristlikust arhitektuurist. Peasissepääsu kohal asuvad marmorist tümpanon ja nikerdustega karniis. Kiriku teise sissepääsu juurde viib pikk trepp, selle sissepääsu kohal asub barokne lodža, mis lisati XVI sajandil. Hoone pikkus on 45 meetrit, laius aga 30 meetrit. Keskmise löövi laius on 17 meetrit. Kiriku interjöör on barokne. Kirikul on kolm löövi, mida eraldavad sambad. Tähtsaimaks kunstimälestiseks on IX sajandil valminud mosaiigid kiriku apsiidis, võidukaarel ja mujal. Kiriku all asub aastail 1728–1734 valminud krüpt. Krüptis asuvad kaks sarkofaagi Praxedise ja Pudentiana säilmetega. Santa Prassede basiilika juurde kuuluvad arvukad kabelid, millest tähtsaim on San Zenone kabel. See valmis IX sajandil ja sealsed mosaiigid on bütsantsipärased. Ühel neist on kujutatud Praxedist ja Pudentianat. Santa Prassede basiilika kohal asus varem pühakoda, mis kandis nime titulus Praxedis. Sinna olevat maetud varakristlikud märtrid Praxedis ja Pudentiana. Neist esimese järgi on kirik ka nime saanud. Kiriku ehitamist alustas aastal 780 paavst Hadrianus I. Kirik valmis aastal 822, mil võimulolev paast Paschalis I lasi hoonet laiendada ja selle kaunistused valmistada. IX sajandi lõpuks hoonestati kiriku peasissekäigu ümbrus, nii et see ei olnud enam tänavalt nähtav ja sellises olukorras on see ka praegu. XIII sajandil lisati kiriku tugevdamiseks sellele kolm suurt kaart ja kuus sammast. Samal perioodil lisati kirikule ka kellatorn. Hiljem lasi Antonio Pallavicini Gentili kujundada kiriku altarit ümbritseva ala, Carlo Borromeo lasi rajada käärkambri, kujundas ümber keskmise löövi ja lasi rajada uue trepi. Keskmine lööv sai praeguse välimuse aga Leo XI ajal. Hiliseimad muudatused on seotud varasemate struktuuride taastamisega, nii rekonstrueeriti aastal 1918 kiriku põrand ja aastal 1937 eemaldati varasemaid struktuure varjav krohv. http://www.vicariatusurbis.org/?page_id=188&ID=900 Recentemente lo studioso Valentino Pace ha datato il mosaico dell'absidiola tra il 1265 ed il 1285, escludendo ogni influsso bizantino. Cfr. Valentino Pace, Cristo-luce a Santa Prassede, in Arte a Roma nel Medioevo, Napoli 2000, lk. 105–123. Pastoraadi koduleht
Viljandi muinaslinnus

Viljandi muinaslinnus on Henriku Liivimaa kroonikas kolm korda põhjalikult mainitud muinaseestlaste linnusekoht, mis asub tänapäeval Viljandi ordulinnuse kohal Viljandis Viljandi maakonnas. Muinaslinnuse täpse asukoha suhtes ei ole arheoloogid tänapäevani üksmeelele jõudnud. Selleks on välja pakutud Viljandi suusahüppemäge, Kaevumäge ja I Kirsimäge. Kinnitamata andmetel võis sakalaste muinaslinnus asuda Kaevumäel, sest 2004 aastal sooritatud arheoloogilistel kaevamistel leiti Musumäelt ja Kirsimäelt hulgaliselt ammunooleotsi ning kiviheitemasinate aluspostide jälgi, mida on seostatud muinaslinnuse piiramisega 1211. aastal, 1223. aasta 29. jaanuari ja 1223. aasta augustis tähtsates sündmustes eestlaste muistse vabadusvõitluse ajal. Seda kinnitab ka asjaolu, et Musumägi ei ole looduslik küngas, vaid muinaslinnuse piiramise ajal lähimatelt aladelt kokku kantud küngas. Muinaslinnus oli tõenäoliselt kõigist külgedest piiratud vallidega ja hõlmas arvatavasti 3000–4000 m² ala. Arheoloogilistel kaevamistel aastatel 1939 (A. Tuulse), 1998 (A. Tvauri), 2000–2004, 2006 (A. Haag) ja 2007 (A. Lillak ja R. Juurik) on leitud 10–15 cm paksune muinasaegne kultuurikiht, mis sellest leitud esemete põhjal on dateeritud viikingiaega. Senini ei ole leitud jälgi muinasaja lõpust. Viljandi ordulinnus http://muuseum.viljandimaa.ee/aastaraamat/2004/rammo.pdf http://www.sakala.ajaleht.ee/2456619/pahklimae-tipp-peidab-viikingiaegseid-nooleotsi Evald Tõnisson. Eesti muinaslinnused, muinasaja teadus 20, lk 275-277 leidudest Viljandi muuseumi kodulehel Nooleleidudest ajalehes Sakala
Robert-Rudolf Volk

Robert-Rudolf Volk (8. veebruar 1921 Taavet-Hansu talu, Esna vald, Peetri kihelkond, Järvamaa – 10. märts 2021) oli eesti skulptor. Ta oli Kaitseliidu Tartu maleva I malevkonna liige ja sellega Kaitseliidu vanim tegevliige. 1938. aastal astus ta Kaitseliidu Järva malevasse, kuna Euroopas valitses tema sõnul ärev olukord. Malevaga ühinemist ajendas ka klassivend Paide Gümnaasiumist, kes oli Järva maleva pealiku poeg, ning Volki vanem vend Arnold, kes osales õppursõdurina Vabadussõjas ning oli allohvitser Eesti kaitseväes. 1941. aastal põgenes Volk teise Nõukogude okupatsiooni eest metsa. 1942. aastal, kui Eestis oli teine Saksa okupatsioon, läks ta õppima Tartu Ülikooli majandusteaduskonda. 1943. aastal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke ja määrati politseipataljoni nr 36, mille koosseisus saadeti ta Neveli rindele. 1944. aastal sattus Volk taas Eestisse, kuna politseipataljon nr 36 naasis Eestisse. 9. märtsil elas Volk Tallinnas üle märtsipommitamise. 1944. aasta septembris liitus Volk Pitka löögiüksusega. Volk oli end kaks aastat metsas peitnud, enne kui ta 1946. aastal võeti kinni ning saadeti Viljandi filterlaagrisse. Pärast sealt vabanemist 1948. aastal hakkas Volk töötama skulptorina Anton Starkopfi ateljees. Ateljees töötas ta kuni pensionini. 2008. aasta 10. oktoobril liitus Volk Kaitseliidu Tartu maleva I malevkonnaga. Kaitseliidu Tartu malev, Facebook (vaadatud 12.2.2016) Leonhard Pumper. "Pitkapoiss Robert–Rudolf Volk". Kultuur ja Elu 2/ 2009 "Fotod: Tartu vanim kunstnik tähistab täna oma 95. sünnipäeva". Tartu Postimees, 8. veebruar 2016 "1938. aastast Kaitseliitu kuulunud vanahärra tähistas väärikat juubelit". Tartu malev, 9. veebruar 2016 "95aastane vanahärra kuulub endiselt mundrikandjate ridadesse". Järva Teataja, 11. veebruar 2016 "Tartu kunstimaja väikeses saalis on avatud Robert-Rudolf Volki isikunäitus "Kunstitöötaja"". Tartu Postimees, 10. märts 2020 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Wolquin

Wolquin (Volquin, Folkvin, Volkewin, Wolguinus, Wolgulin, Volkwin; suri 22. septembril 1236) oli Mõõgavendade ordu teine ordumeister (1209–1236), kes juhtis ordut ristisõjas eestlaste ja teiste ümberkaudsete paganarahvastega. Ta oli piiskop Alberti usaldusalune. Langes leedulaste käe läbi Saule lahingus 1236. aastal. Wolquini on peetud ka Naumburgi krahvisuguvõsasse kuuluvaks (Volkwin von Naumburg), sellisel juhul peetakse tema isaks Naumburgi krahvi Volkwinit ja tema pärutolukohaks Naumburgi Kasseli lähedal Põhja-Hessenis. Tema oletatav sugulane Ludwig von Naumburg oli 13. sajandil Saksa ordu liige ja lõpuks ka Saksa meister. On teada, et Naumburgide suguvõsal olid küllaltki tihedad sidemed teiste Mõõgavendade ordusse astunud Põhja-Saksa suguvõsadega. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 606 (lk 462). Russow, Balthasar: Nye Lyfflendische Chronice, Rostock 1578 Theodor Hirsch, Max Töppen, Ernst Strehlke: Scriptores Rerum Prussicarum: Die Geschichtsquellen der Preussischen Vorzeit bis zum Untergange der Ordensherrschaft, Leipzig 1861 Volquinus secundus Magister Livoniae / Scriptores rerum Livonicarum II, lk.446-449
Patu sosinad

"Patu sosinad" on 2007. aastal valminud Leedu mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Jurga Ivanauskaitė romaanil "Nõid ja vihm". Noor ajakirjanik Viktorija on abielus endast palju vanema mehega, kes jääb vaimuhaigeks ja paigutatakse psühhiaatriahaiglasse. Samal ajal on Viktorijal suhe noore katoliku preestri Pauliusega. Tundes, et ta on sattunud väljapääsmatusse olukorda, pöördub Viktorija psühhoterapeut Rita poole. Kummalisel kombel hakkab aga Rita elu vähehaaval Viktorija elu sarnaseks muutuma. Ta mees jätab ta maha ja Rital tekib vastuoluline suhe patoloogi Leoga. Rasa Samuolytė – Viktorija Nelė Savičenko – Rita Aleksas Kazanavičius – Paulius, katoliku preester Kostas Smoriginas – Go, Viktorija mees Remigijus Sabulis – Leo Rolandas Boravskis – arst Darius Petkevičius – politseinik Adomas Stančikas – kerjus Toma Vaškevičiūtė – Rita tütar
Deadpool

Deadpool on Fabian Nicieza ja Rob Liefeldi loodud antikangelane, kes ilmus esmakordselt Marveli koomiksites 1991. aasta veebruaris. Deadpool on Kanada palgasõduri Wade Winston Wilsoni alter ego. Deadpool lõhub pidevalt neljandat seina ja räägib otseselt koomiksi lugejatega. Esimene täispikk film Deadpoolist ("Deadpool") esilinastus aastal 2016. Enne võis teda näha filmis "X-Meeste algus: Wolverine". Mõlemal korral kehastas antikangelast Ryan Reynolds.
Heldur Meerits

Heldur Meerits (sündinud 27. veebruaril 1959) on eesti ettevõtja ja pangandustegelane. Meerits lõpetas 1977. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal. Ta töötas Eesti Pangas aastatel 1989–1991 osakonnajuhatajana ja 1995–1997 asepresidendina. Ta oli Hansapanga asutajaliige ning töötas aastatel 1991–1995 Hansapangas ja Hoiupangas. Ta kuulub LHV Panga nõukokku. Ta oli aastatel 1995–2002 peaministri büroo majandusnõunik. Ta on 1997. aastal loodud eraõigusliku Audentese erakoolivõrgustiku üks asutajaid ja on siiani nõukogu liige. Ta on Avatud Eesti Fondi nõukogu liige. 2002 – Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia (algatus ehitatud keskkonna väärtustamiseks ja defineerimiseks riiklikul tasemel; Eesti arhitektuuripoliitika töögrupp: Andres Alver, Liina Gailand, Veljo Kaasik, Krista Kodres, Margus Koot, Tõnu Laigu, Jüri Lass, Heldur Meerits, Urmas Muru, Ebe Nõmberg, Andres Põime, Meeli Truu, Kalle Vellevoog) 2003 – Eesti Arhitektide Liidu auliige 2010 – Valgetähe III klassi teenetemärk 2020 – aasta kultuurisõber LHV Groupi nõukogu. Vaadatud 13. veebruar 2016 Avatud Eesti Fondi koduleht. Vaadatud 13. veebruar 2016 Eesti tippjuhid 2012. Eesti majanduse leksikon. Äripäev. Tallinn 2012. Lk 267 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Eesti majanduse biograafiline leksikon. Ilo. Tallinn 2003. Lk 294 Eesti tippjuhid 2012. Eesti majanduse leksikon. Äripäev. Tallinn 2012. Lk 267 Kasvatame Tallinna miljonilinnaks!. Eesti Ekspress. 2. august 2017
Allan Kasuk

Allan Kasuk (sündinud 17. juulil 1985 Tallinnas) on eesti muusik, laulukirjutaja, laulja ja produtsent. Ta on ansambli Kruuv kitarrist ja laulja. Kuuel korral on Allani kirjutatud ja produtseeritud laulud pääsenud Eesti Laulu poolfinaali: 2015 Kruuv - "Tiiu talu tütreke" 2016 Indrek Ventmann - "Hispaania tüdruk" 2018 Indrek Ventmann - "Tempel" 2020 Inga - "Right Time" ja Kruuv - "Leelo" 2024 Nele-Liis Vaiksoo - "Käte ümber jää" (Eesti Laul III koht) Aastal 2015 valiti Allani kirjutatud lugu "Läheb lahti" Eesti Spordilauluks (esitas Indrek Ventmann ja Artjom Savitski). Allan on lauljana kaasa teinud teater Vanemuine muusikalis "Grease" (2013–2014). Kruuv – "Muusika muutub" (CD) 2010 Kruuv – "Lihtsalt jee" (CD) 2012 Kruuv – "Tiiu talu tütreke" (CD) 2015
Jan Mostaert

Jan Mostaert (u 1475 Haarlem – u 1555 Antwerpen) oli Hollandi renessansiajastu kunstnik. Ta tegutses nii Haarlemis, Brüsselis kui ka Mechelenis. Ta töötas Habsburgide Madalmaade valitseja Austria Margarete õukonnas portreekunstnikuna. Mostaerti varajane looming sai mõjutusi Geertgen tot Sint Jansi töödest. Mostaerti portreedele on iseloomulikud ranged poosid. Ta tegi ka maastikumaale, millest tuntuim on "Episood Ameerika avastamisest" (umbes 1535; "Episode uit de verovering van Amerika"). Tema maal "Portree Aafrika mehest" ("Portret van een Afrikaanse man") on esimene Euroopa kunstniku portree, mis kujutab mustanahalist meest. Sellel võib olla kujutatud vibukütti, aadlikku, Püha Mauritiust või Zwarte Pieti.
Lähetus ellu

"Lähetus ellu" on 1931. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm, esimene Nõukogude täispikk helifilm. Filmis kujutatud sündmuste aluseks on Moskva lähedal asunud Genrihh Jagoda nimelise bolševistliku töökommuuni tegevus, mida juhatas OGPU töötaja Matvei Pogrebinski. Filmi tegevus toimub 1923.–1924. aastal. Moskvas on tuhandeid järelevalveta lapsi ja noorukeid. Miilits tegeleb nende püüdmisega ning enamus neist tabatakse ja saadetakse lastekodudesse. Ent on mõnikümmend last, kes jooksevad pidevalt lastekodudest ära. Nikolai Sergejev teeb ettepaneku rajada nende ümberkasvatamiseks töökommuun. Kuid tänavalaste ümberkasvatamine osutub küllalt raskeks. Nikolai Batalov – Nikolai Batalov, tänavalaste töökommuuni juhataja Jõvan Kõrla – Mustafa, hüüdnimega Fert Mihhail Džagofarov – Kolka (Nikolai Rebrov), hüüdnimega Svist Aleksandr Novikov – Vaska, hüüdnimega Buza Maria Antropova – laste sotsiaalinspektor Mihhail Žarov – Fomka Žigan, jõugu juht Marika Gonta – Ljolka, hüüdnimega Mazihha Vladimir Vesnovski – Kolka isa Regina Januškevitš – Kolka ema Nikolai Gladkov – Samgin, kaupmees-nepman Vladimir Uralski – alaealiste jaotuspunkti juht Rina Zeljonaja – Žigani jõugu tüdruk Viktor Lazarev – tänavalaps Georgi Žžonov – tänavalaps Nikolai Romanov – tänavalaps "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. veebruar 2016. Vaadatud 13. veebruaril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Meelis Laidvee

Meelis Laidvee (sündinud 10. jaanuaril 1964) on eesti muusik. Ta on mänginud ansamblites The Tuberkuloited ja The Belka klahvpille.
Nicholas Sparks

Nicholas Charles Sparks (sündinud 31. detsembril 1965 Omahas) on ameerika kirjanik. Ta on kirjutanud 19 romaani, mis kõik on saanud New York Timesi bestselleriks. Tema romaanid jutustavad kristlusest, armastusest, tragöödiatest, saatusest ja inimsuhetest. Neid on tõlgitud enam kui 50 keelde. Kogu maailmas on Sparksi raamatuid müüdud üle 95 miljoni eksemplari, sealhulgas USA-s üle 50 miljoni. Aastal 2000 kuulutas ajaleht People Magazine Sparksi aasta kirjanikuks. Päevaraamatu sari: "Päevaraamat" (The Notebook, 1996) (The Wedding, 2003) "Kiri pudelis" (Message on a Bottle, 1998) "Teekonda mälestustesse" (A Walk to Remember, 1999) "Süütunne" (The Rescue, 2000) "Teekäänak" (A Bend in the Road, 2001) "Ööd Rodanthe'is" (The Nights in Rodanthe, 2002) "Kaitseingel" (The Guardian, 2003) (True Believer, 2005) (At First Sight, 2005) (Dear John, 2006) (The Choice, 2007) (The Lucky One, 2008) (The Last Song, 2009) (Safe Haven, 2010) (The Best of Me, 2011) (The Logest Ride, 2013) (See Me, 2015) (Two by Two, 2016) (Every Breath, 2018) (The Return, 2020) (The Wish, 2021) Nicholas Sparks goodreads.com
Heidi Soe

Heidi Soe (sündinud 20. veebruaril 1941 Adistes) on eesti majandusteadlane. 1975. aastal kaitses ta majandusteaduste kandidaadi väitekirja "Механизация учета материальных ценностей: (на примере совхозов Эстонской ССР)". Töötas Eesti Maaülikooli majandus-ja sotsiaalinstituudi majandusarvestuse ja finantsjuhtimise osakonna dotsendina. 2009. aastast on ta emeriitdotsent. Heidi Soe, Varri Soo, Aime Varula. Kolhooside ja sovhooside raamatupidamine. Tartu: Eesti Põllumajanduse Akadeemia, 1975 ja 1984. Tähtpäevi veebruaris. Koit, Nädal, 13.02.2016 Соэ, Хейди. Механизация учета материальных ценностей: (на примере совхозов Эстонской ССР). Диссертация на соискание ученой степени кандидата экономических наук. Тарту: Эстонская сельскохозяйственная академия, 1975 "Eesti Maaülikool. Emeriitdotsendid". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. aprill 2016. Vaadatud 13. veebruaril 2016. "Eesti Maaülikool. Majandus- ja sotsiaalinstituut. Majandusarvestus ja finantsjuhtimine". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. aprill 2016. Vaadatud 13. veebruaril 2016.
ACES

ACES skafander ehk Advanced Crew Escape Suit oli skafander, mida kasutati Space Shuttle'i missioonidel STS-65 kuni STS-135. Skafandri eelkäijateks olid SR-71 Blackbirdil, X-15'l ja U-2'l kasutatud skafandrid ja otseseks eelkäijaks oli LES skafander. ACES skafandrit kasutati Space Shuttle'i programmis startide ja maandumiste ajal alates 1994. aastast. "Space Shuttle Advanced Crew Escape Suit 1994-2011". National Museum of the United States Air Force. Vaadatud 7. jaanuaril 2024.
Eesti Rakenduslingvistika Ühing

Eesti Rakenduslingvistika Ühing (lühend ERÜ) on rakenduslingvistikaga tegelevaid inimesi ühendav Eesti mittetulundusühing. ERÜ asutati 2004. ERÜ juhatus valitakse kolmeks aastaks. Viimane juhatus valiti 2022. Juhatusse kuuluvad Liis Ermus, Jelena Kallas, Kristina Koppel, Maria-Maren Linkgreim ja Kadri Vider. Varem on juhatusse kuulunud ka nt Margit Langemets (endine esimees), Krista Kerge, Renate Pajusalu ja Kristiina Praakli. ERÜs on 89 liiget (2023). ERÜ kirjastab kahte ajakirja: Eesti Rakenduslingvistika Ühingu aastaraamat ja Lähivõrdlusi. Lähivertailuja ning korraldab iga-aastast rakenduslingvistika kevadkonverentsi. https://www.inforegister.ee/80202692-EESTI-RAKENDUSLINGVISTIKA-UHING (vaadatud 13.02.2016) http://www.rakenduslingvistika.ee/index.php?view=content&id=7 (vaadatud 13.02.2016) https://www.rakenduslingvistika.ee/liikmed/ (vaadatud 25.10.2022) http://www.rakenduslingvistika.ee/index.php?view=content&id=1 (vaadatud 13.02.2016) "ERÜ koduleht". Vaadatud 24.10.2023. ERÜ koduleht
Andres Vaher

Andres Vaher (sündinud 21. septembril 1975 Tallinnas) on Eesti spordiajakirjanik. 1992 lõpetas ta Saku Keskkooli. 1991–1997 töötas ta Päevalehe ja Eesti Päevalehe ning 1997–1998 Sporditähe toimetuses. 1998–2013 oli ta Õhtulehe toimetaja ja ühtlasi selle ajalehe sporditoimetuse juhataja. Aastast 2013 on ta Delfi ja Eesti Päevalehe sporditoimetuse juhataja. 2008–2012 oli ta Eesti Spordiajakirjanike Liidu juhatuse liige. Aastast 2013 on ta Eesti Spordiajakirjanike Seltsi juhatuse liige. Sydney 2000. XXVII olümpiamängud (2000, üks autoreid) Ateena 2004. XXVIII suveolümpiamängud (2004, üks autoreid) Torino 2006. XX taliolümpiamängud (2006, üks autoreid) XXIX olümpiamängud. Peking 2008 (2008, üks autoreid) Vancouver 2010. XXI taliolümpiamängud (2010, üks autoreid) Biograafia ESBL-is (vaadatud 13.02.2016) Biograafia ESBL-is
Sirje Vill

Sirje Vill (sündinud 15. veebruaril 1951 Põltsamaal) on eesti kultuuritegelane, ajakirjanik ja õpetaja. Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise eriala. Aastatel 1971–1991 töötas ajalehe Koit ajakirjanikuna. Ta on töötanud ka Peri Põhikoolis ja Põlva Põhikoolis ja Johannes Käisi nimelises Põlva Keskkoolis inglise keele ja eesti keele õpetajana. 1993. aastal algatas ta Põlva Linna Harrastusteatri. Ta on kirjutanud näidendeid Põlvamaa suurmeestest (Jakob Hurt, Gustav Adolph Oldekop, Jaan Vahtra, Oskar Kurvits). 2007. aastast on ta Jakob Hurda nimelise Põlva Rahvahariduse Seltsi esimees. 2009 Johannes Käisi preemia 2011 Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind 2015 Põlva valla aukodanik 2020 Põlvamaa teenetemärk Jakob Hurda rahvuskultuuri auhinna laureaadid 2011[alaline kõdulink] Inder Sarapuu. Põlva valla aukodanik Sirje Vill saab 65. Koit, 13. veebruar 2016
Rehepapp (ooper)

"Rehepapp" on Eesti helilooja Tauno Aintsi ooper, mille libreto kirjutas Urmas Lennuk. Ooperi aluseks on Andrus Kiviräha romaan "Rehepapp ehk November". Ooperi tõi Vanemuises lavale Marko Matvere, kes laulis ka nimiosa; algselt kavandas Aints nimiosa Tõnis Mäele. Krati rolli mängis Vanemuise lavastuses Janek Savolainen, Õuna Endlit Lauri Saatpalu. Kunstnik oli Iir Hermeliin, koreograaf Marika Aidla. Ooper esietendus Vanemuise väikeses majas 18. oktoobril 2013. http://www.vanemuine.ee/repertuaar/rehepapp/ http://www.vanemuine.ee/artiklid/vanemuises-tuleb-maailma-esmaettekandele-ooper-rehepapp-ehk-november/ http://www.vanemuine.ee/artiklid/tonis-magi-asemel-astub-rehepapina-lavale-marko-matvere/
Rubensi maja

Rubensi maja on kunstniku Peter Paul Rubensi (1577–1640) endine maja ja ateljee Antwerpenis. Tänapäeval asub majas muuseum.
Antwerpeni Kuninglik Kaunite Kunstide Muuseum

Kuninglik Kaunite Kunstide Muuseum (hollandi: Koninklijk Museum voor Schone Kunsten Antwerpen) on muuseum Belgias Antwerpenis. 1810. aastal asutatud muuseumis on hoiul suur kogus 14.–20. sajandi maale, skulptuure ja joonistusi. Muuseum oli ümberehitustööde tõttu suletud alates detsembrist 2011 kuni septembrini 2022. Koduleht
Vermikuliit

Vermikuliit on monokliinne silikaatne hüdraatsete savimineraalide hulka kuuluv mineraal. Vermikuliidi idealiseeritud keemiline valem on (Mg, Fe2+,Fe3+)3+[(Al,Si)4O10](OH)·4H2O. Tüüpiliselt leidub vermikuliiti moonde läbi teinud ultraaluselistes või aluselistes kivimites nagu duniit, mis on moonde ajal olnud kontaktis happeliste kivimitega, samuti ka karbonatiitides ja moondeportsessi alustanud magneesiumirikkas lubjakivis. Vermikuliidikihid paiknevad tavaliselt vaheldumisi kloriidi, biotiidi ja flogopiidiga. Vermikuliidiga kaasnevad mineraalid on korund, apatiit, serpentiin ja talk. Mineraali kirjeldas esimesena 1824. aastal USA Massachusettsi osariigis Worcesteri maakonnas Millburys Thomas H. Webb. Vermikuliit sai nimetuse kuumutamisel aset leidva lagunemisprotsessi järgi, mille puhul mineraali kihid hakkavad eralduma ussilaadsete moodustistena (ladina keeles tähendab vermiculare usse sünnitav). Vermikuliiti kaevandatakse USAs, Brasiilias, Hiinas, Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Venemaal. Kaevandajaid ühendab organisatsioon The Vermiculite Association. Vermikuliidist valmistatakse tulekindlaid materjale, mis ei sisalda asbesti. Kuna aga vermikuliidikaevandustes võib koos vermikuliidiga asbesti siiski esineda (eriti ühes suuremas, ettevõtte WR Grace Montanas asuvas kaevanduses, mis on seetõttu tänapäevaks suletud), siis on varasemast perioodist pärit toodete puhul võimalik, et neis esineb asbesti. http://rruff.info/doclib/hom/vermiculite.pdf http://www.mindat.org/min-4170.html Webb, Thomas H. (1824), "Letter to the editor: "New localities of tourmalines and talc"", American Journal of Science, and Arts 7 (55), lk. 55. http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC4284076/ Kaevandajate organisatsiooni koduleht
Adolf Theodor Hahn

Adolf Theodor Hahn (vene keeles Адольф Фёдорович Ган; 8. oktoober 1832 Uhhora, Jamburgi maakond – 1. august 1914 Narva) oli kaupmees, insener-tehnoloog, esimene Narva linnapea. Tema vanemad olid Friedrich Bernhard Theodor Hahn ja Dorothea Hahn. 1851. aastal Hahn lõpetas kuldmedaliga Peterburi Tehnoloogia Instituudi insener-tehnoloogi erialal. Aastast 1855 elas Narvas. Aastatel 1873–1877 ja 1882–1884 oli Adolf Theodor Hahn Narva linnapea. 1873. aastal muudeti tema ettepanekul vana kaluriküla Hungerburg heakorrastatud kuurordiks, mis on praegu Narva-Jõesuu linn. Tema ja Aleksandr Novitski planeeringu järgi rajati kuurordi puitpitskaunistustega suvilad ja pansionid. Üks ilusamaid oli mere kaldale 1874. aastal valminud valgete sammaste ja portikustega Hahni maja ehk Capriccio villa. 1875. aastal ehitati Narvas Pimeaia lõunaotsa trepp, mida nimetatakse Hahni järgi Hahni trepiks. 1878. aastal sai ta Narva linna aukodanikuks. 1882. aastal ehitati Narva-Jõesuusse Adolf Theodor Hahni projekti järgi kuursaal. Töötas Kreenholmi Manufaktuuri ühisuse direktorina. "История города". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. veebruar 2016. Vaadatud 14. veebruaril 2016. Адольф Федорович Ган Info Facebookis Hoiualadega jõed Virumaal 2. Narva jõgi Narva-Jõesuu puitarhitektuuri hääbuv ilu, Äripäev 05.07.2006 "A. Hahni trepp". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. veebruar 2016. Vaadatud 14. veebruaril 2016. "A. Hahni trepp". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. märts 2018. Vaadatud 25. märtsil 2018. Ган Адольф Фёдорович - директор правления Товарищества Кренгольмской мануфактуры
Pietro Germi

Pietro Germi (14. veebruar 1914 Genova – 5. detsember 1974 Rooma) oli itaalia filmilavastaja, -näitleja, -produtsent ja -stsenarist. Oscar 1963. aastal parima mugandatud käsikirja kategoorias filmi "Lahutus itaalia moodi" eest (jagas Ennio De Concini ja Alfredo Giannettiga) Berliini filmifestivali auhind parima draamafilmi hõbekaru 1951. aastal filmi "Lootuse tee" eest Pietro Germi andmekogus IMDb (inglise)