laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Johannes VI Bey

Johannes VI Bey (ka Johann VI) (suri mais 1543) oli Tartu piiskop aastatel 1528–1543. Johannes Bey oli sünnipäritolult Tartu kodanik. 1504. aastal immatrikuleeriti ta Rostocki ülikooli. 1517. aasta paiku oli temast saanud Tartu toomhärra, kellena ta püüdles toompraosti kohta, kuid ei saanud seda. 1524. aastaks sai temast siiski toompraost; seda kohta hoidis ta kuni 1532. aastani. Bey valiti piiskopiks pärast eelmise piiskopi Johann Blankenfeldi ootamatut surma Hispaanias 1527. aasta sügisel. Et viimane suri kaugel, siis ei teatud Liivimaal kuni aasta lõpuni tema surmast ja Bey valiti piiskopiks alles 1528. aasta märtsis. Blankenfeld oli tahtnud oma järglaseks Tartus teha Karl V asekantslerit Balthasar von Waldkirchi, kuid toomkapiitel valis siiski Bey, sest ta oli linnakodanik ja tundis kohalikke olusid hästi, samuti võis Bey valiku taga olla ordumeister Wolter von Plettenberg, kes ei tahtnud, et mõjukad välismaa tegelased end Liivimaa asjadesse segavad. Hoolimata kartusest, et keiser võiks Bey kandidatuuri vastu olla, sai Bey juba 1528. aasta juunis keisrilt kinnituse oma ilmalikule võimule ja temast sai Saksa-Rooma riigivürst. Paavsti kinnituse oma vaimulikule võimule sai ta aga alles 1532. aasta augustis; see võimaldas Beyl ühtlasi selle ajani hoida enda käes nii piiskopi kui ka toompraosti ametikohta. Pärast kanoonilist kinnitust piiskopikohale pidi ta aga praostikohast loobuma. Bey valitses ettevaatlikult, sisemist rahu hoides. Seetõttu andis ta Tartu rüütelkonnale ja linnale senisest veelgi laiemaid privileege, mis piiskopi võimu üha kitsendasid. 1530. aastal vabanes ta tänu Riia peapiiskopi Thomas Schoningi nõuetele Plettenbergi ülemvõimu alt, mille viimane oli Liivimaa piiskoppide üle 1526. aastal Volmari liiduga kehtestanud. 15. mail oli Bey peapiiskop Wilhelm von Hohenzollerni andmetel veel elus, kuid eluohtlikult haigestunud (Herzog Albrecht von Preussen und Livland (1540–1551). Toim. Stefan Hartmann. Köln etc: 1999, Nr. 1210/1). 21. maiks oli ametisse valitud juba uus piiskop Jodokus von der Recke (Leonid Arbusow vanem. "Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert. Dritter Nachtrag". – Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik, 1911, 1912, 1913. Mitau, 1914, lk 15). Johannes Bey Rostocki ülikooli matrikliportaalis [1]. Kivimäe, Jüri. Ein Kamel für Dorpat und ein Truthahn für Moskau. Geschenksendungen zwischen Livland und Russland im Jahr 1534. − Zwischen Lübeck und Novgorod. Wirtschaft, Politik und Kultur im Ostseeraum vom frühen Mittelalter bis ins 20. Jahrhundert. Norbert Angermann zum 60. Geburtstag. Toim. Ortwin Pelc ja Gertrud Pickhan. Lüneburg: Institut Nordostdeutsches Kulturwerk, 1996. Lk 233–248. Maasing, Madis. Markkrahv Wilhelmi suhted Tartu piiskoppidega (1530.–1550. aastatel). − Õpetatud Eesti Seltsi Aastaraamat 2012. Tartu: 2013. Lk 93–128 (PDF).
Uppunud linnade loend

Ancomah Atil Boura, Kreeka Brown's Station, New York, USA Canopus Cantre'r Gwaelod Capel Celyn Carpia Dunwich Dwarka Helike Herakleion Kalyazin Kiteš Kortševa Llys Helig Mologa Morganton, Tennessee Olous Pavlopetri, Kreeka Phanagoria Port Royal Ravenser Odd Ravenspurn Rhakotis Saeftinghe Samosata Selsey Seuthopolis Shagonar Sknyatino Tartessos
Tartu piiskop

Tartu piiskop (ladina keeles Episcopus Tarbatensis) oli Tartu piiskopkonna ilmalik ja vaimulik valitseja aastatel 1224–1558. Mõnikord alustatakse Tartu piiskoppide loendit Theoderichi nimega, kes määrati Eestimaa piiskopiks asukohaga Lihulas 1211. aastal. Kuid tema ei jõudnud tegelikult Lihulassegi ning järgmine Lihula piiskop, piiskop Alberti vend Hermann von Buxhövden, kes 1219. aastal Alberti poolt Theoderichi järglaseks määrati, asus 1223. aastal resideerima Otepääle. 1224, kui Tartu vallutati, asus Hermann oma keskust aga sinna rajama. 6. novembril 1225 läänistas roomlaste kuningas Heinrich VII piiskopile praeguse Lõuna-Eesti (Ugenois cum Waigel, Sobolitz, Saccala cum Moicke, Alumbus et Nurmegunde), mille lääneosa läänistas piiskop edasi Mõõgavendade ordule. 1234. aastast kandis ta ametlikult paavsti poolt antud Tartu piiskopi nimetust. Viimane Tartu piiskop Hermann II Wesel alistus 1558. aasta juulis aga Vene vägedele ja küüditati samal aastal Venemaale, kus ta viis aastat hiljem suri. Ühtekokku oli ametis 26 Tartu piiskoppi, koos Theoderichiga 27. Tartu piiskopi ilmalik valdus ehk stift haaras üldjoontes endise Ugandi muinasmaakonna ala ning oli ainus keskaegse Liivimaa riikidest, mis koosnes ühest kompaktsest territooriumist. Tema vaimulik võim ehk diötsees ulatus aga ka ordualadele endises Sakala muinasmaakonnas ning Kesk-Eesti lõunaosas. Tartu piiskopkond Tallinna piiskopid
Basuutomaa

Basuutomaa oli Suurbritannia koloonia, mis rajati 1884. aastal, kui Kapimaa koloonia ei saanud territooriumi haldamisega hakkama. Koloonia jagunes seitsmeks administratiivseks piirkonnaks: Berea, Leribe, Maseru, Mohales Hoek, Mafeteng, Qacha's Nek ja Quthing. Basuutomaa iseseisvus 4. oktoobril 1966 ja nimetati Lesotho kuningriigiks. Aastatel 1856-1868 oli Basuuto kaasatud konflikti Oranje Vaba Riigiga. Kuningas Moshoeshoe I lootis saada brittidelt kaitset. Ta kirjutas 29. augustil 1865 kirja Sir Philip Edmond Wodehouse'ile, kes oli Kapimaa koloonia kuberner. „Ma annan enda ning oma riigi tema majesteedi valitsuse kontrolli alla teatud tingimustel, mille osas võime, teie kõrgeausus ja mina, jõuda kokkuleppele õige pea.“ Juulis 1866, viidates eelnevatele kirjadele, kirjutas Basuuto pealik: „Kõik mis ma teie kätesse eelmisel aastal andsin...,jäävad endiselt teile. Ma jään tema majesteedi alandlikuks teenijaks.“ Lõpuks sai kuberner jaanuaris 1868 dokumendi, mille oli 9. detsembril 1867 allkirjastanud koloniaalsekretär ning millega anti luba liita Basuutomaa Nataliga (mitte Kapimaaga nagu Wodehouse oli soovinud). 12. märtsil 1868 anti teada, et basuutod on saanud Briti alamateks ning Basuutomaa Briti territooriumiks. Basuutomaa ei liidetud Nataliga, vaid anti Lõuna-Aafrika kõrge komisjonäri hallata. Kolm aastat hiljem liideti Basuutomaa Hea Lootuse Neeme parlamendi otsusega siiski Kapimaa kolooniaga; otsus kinnitati 3. novembril 1871. Kuna Kapimaaga liitumine polnud rahva seas populaarne, sai Basuutomaast 1884. aastal eraldi koloniaalala, mis oli kohaliku kõrge komisjonäri kaudu otseses kuninganna (ning Briti seadusandliku ja täidesaatva võimu) alluvuses.
Tolm

Fail:Lehepuhuriga tolmu üles keerutav tänavahooldustöötaja Tartus, Emajõe ääres. 2018. aasta mai.jpg Tolm on väikesed õhus heljuvad tahke aine osakesed. Tolmuks loetakse sellist pudedat tahket ainest, mille osakeste diameeter on väiksem kui 500 mikromeetrit[viide?]. Tolm võib päritolult olla nii looduslik kui tehislik. Enamik õhus liikuvast tolmust on anorgaanilist päritolu (u 75%) ja pärineb eriti pinnasest õhku tõusnud SiO2 kübemekestest. Alates mingist piirkontsentratsioonist on tolm kahjulik nii keskkonnale kui ka organismidele (vaadeldud eriti inimese kontekstis). Inimesel võib tolm põhjustada näiteks pneumokonioosi, mitmesuguseid allergiaid. Eestis on lubatud tolmu kontsentratsioon, sõltuvalt selle liigist, 0,05–0,15 mg/m3. Tolmu püüdmiseks või eraldamiseks kasutatakse näiteks tolmupüüniseid või tolmuimejaid. Kosmiline tolm Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus (2000). Säästva arengu sõnaseletusi. Tallinn, OÜ Greif. Lk 60
Seuthopolis

Seuthopolis (vanakreeka keeles Σευθόπολις) oli Traakia kuninga Seuthes III rajatud hellenistlik linn, Odrysia kuningriigi pealinn. Tänapäeval asub see Bulgaarias Stara Zagora piirkonnas Kazanlaki lähedal. Linn asutati millalgi vahemikus 325...315 eKr. See oli väike linn, mis ehitati varasema asula kohale. See oli ainus linn Traakias, mida ei ehitanud kreeklased, kuigi ka see ehitati vanakreeka stiilis. Seuthopolis ei olnud tegelikult polis, vaid Seuthese ja tema õukonna residents. Põhiosa linnast moodustasid ametihooned, enamik inimestest, kelle hulgas oli traaklasi ja kreeklasi, elas väljaspool linna. 281 eKr rüüstasid linna keldid. Linna avastasid 1948. aastal bulgaaria arheoloogid Koprinka veehoidla ehitamise käigus ja seda uuriti kuni aastani 1954, misjärel otsustati veehoidla siiski selle kohale rajada. Linn on seni veehoidla all, kuid 2005. aastal pakkus bulgaaria arhitekt Zheko Tilev välja projekti linna vee alt välja toomiseks. Ümber iidse linna on plaanis ehitada müür, mis eraldab linna veest ning moodustab kunstsaare. Paik loodetakse muuta turismisihtkohaks ja UNESCO maailmapärandi objektiks. Seuthopolis on 20 m sügavusel kuid on ideaalses seisukorras.[viide?] http://sevtopolis.suhranibulgarskoto.org http://www.novinite.com/view_news.php?id=95854
Buuri sõda

Buuri sõda (ka Inglise-Buuri sõda) oli Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi ja hollandi päritolu Aafrika kolonialistide järglaste buuride vahel peetud sõda, kus viimased üritasid kaitsta oma riikide (Transvaali ja Oranje Vaba Riik) iseseisvust. Tegelikult peeti kaks sõda, aga tihtipeale mõeldakse Buuri sõja all üksnes Teist buuri sõda. 1. Esimene buuri sõda 1880–1881 2. Aastatel 1895–1896 toimus Suurbritannia (kaevandusettevõtete) toetusel Rodeesiast Jamesoni juhitud sõjakäik. 3. Teine buuri sõda 1899–1902 kafrisõda Tanel Rütman, Mart Siiroja, "Eesti vabatahtlikud Inglise–Buuri sõjas (1899–1902)" – Akadeemia 1995, nr 12, lk 2587–2608 ja 1996, nr 1, lk 41–62
Heyden

Heyden (ka Heiden; vene: Гейден) on Nordrhein-Westfalenist pärit Saksamaa, Hollandi, Eestimaa ja Venemaa Keisririigi aadlisuguvõsa. 1836. aastal immatrikuleeriti Tallinna sõjakuberner krahv Lodewijk van Heydeni suguvõsa Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Vabahärra Johann Sigismund van Heiden (1656–1730), Hovestadtis Nordrhein-Westfalenis sündinud vabahärra, ooberst, osales Maastrichti piiramisel 1673, Weseli kuberner, abiellus vabapreili Maria Louisa van Diepenbroeckiga Impelist Krahv Friedrich Johann Sigismund van Heiden tot Ootmarsum (1696–1769), Ootmarsumi pärija, Twente drost Overijsselis, abiellus 1728 Eleonora Henriette Mauritia von Hompeschiga ja 1752 Eisenbachi ja Hermannsburgi riigipreili Anna Sophia Dorothea von Riedeseliga (1727-1803) (hollandi: Frederik Jan Sigismund van Heiden) Krahv Sigismund Vincent Gustaaf Lodewijk van Heiden-Hompesch tot Ootmarsum (1731–1790; nl), Twente ja Sallandi drost Overijsselis Vabahärra Alexander Carel van Heiden (1709–1776), Drenthe drost, hollandi riigihoidja Willem IV, Oranje printsi (1711–1751) kammerhärra, abiellus 1737 Esther Susanna Marie De Jaussaudiga Krahv Sigismond Pierre Alexander, Heiden-Reinesteini krahv (1740–1806; nl), Rijnesteini mõisnik Utrechtis, hollandi riigihoidja Willem V, Oranje printsi (1748–1806) kammerhärra aastatel 1777–85, riigikrahv aastast 1790, abiellus paruness Maria Frederica van Reede (Vrede) van Amerongeniga (1748–1807)[1] Krahv Sigismund Jacques van Heiden-Reinestein (1771–1830), Laarwoudi mõisahärra Hollandi Vabariigis, Drenthe provintsis, Zuidlarenis, Hollandi kuningas Willem I kammerhärra, abiellus Anna Sophia Dorothea van Heiden-Hompeschiga Krahv Louis van Heiden-Reinestein (1809–1882; nl), Zuidlareni bürgermeister, Groningeni provintsi komissar ("kuberner") Krahv Lodewijk Sigismund Vincent Gustaaf van Heyden (1773–1850), admiral ja Tallinna sõjakuberner 1834-50 Krahv Ludwig Heinrich Sigismund van Heyden (1806–1901), Venemaa admiral Krahv Alexander Frederick Sigismund van Heyden (1810–1896), Venemaa leitnant mereväes ja riiginõunik (vene: Александр Логинович Гейден) Krahv Peter van Heyden (1840–1907; ru), Venemaa salanõunik ja poliitik Krahv Frederick Maurice van Heyden (1821–1900; ru), Venemaa kindral, Soome kindralkuberner Dorothea Sophie van Heiden-Reinestein (1742–1794), abiellus 1779 Parun Paul Scipion de Jaussaudiga Parun Johan Diederik van Heiden, Ootmarsumist pärit hollandi kindralleitnant Van der Meer, Jan K.H; Van de Pol, Lotte C. (2007). Van de prins geen kwaad, De dagboeken van S.P.A. van Heiden Reinestein kamerheer en drost 1777-1785. Assen: Van Gorcum. Lk 388 lk. ISBN 9789023243304. (hollandi keeles) Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust; lk. 301 lk. 87 Encyclopedie Drenthe Online - Heiden (Reinestein), Van (hollandi keeles) Van Heiden Reinestein (hollandi keeles) Heiden zu Heiden Heiden zu Hovestadt
Behr

Behr on Alam-Saksist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa. 1908. aastal immatrikuleeriti parun Emmerich Heinrich Oskar von Behri suguvõsa Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Eestimaal kuulus perekond von Behridele Ubja (Ubbia) ja Saaremaal Tõlluste (Töllist) mõis. Dietrich Behr (u.1505–1575), Saaremaa stiftifoogt 1550-1561, Saare-Lääne piiskopi nõunik ning aastatel 1561–63 Saare-Lääne ja Kuramaa piiskopkonna Taani kuninglik asehaldur, Tõlluste mõisnik Ulrich von Behr (1532–1585), Saare-Lääne, Bremeni, Verdeni ja Mindeni kanoonik, hilisem Kuramaa piiskopkonna toompraost ja koadjuutor, hertsog Magnuse õuemarssal, Zlēkasi, Ēdole ja Cīrava mõisnik Kuramaal Johann von Behr (1543–1613), Magnuse erisaadik, Piltene stiftifoogt (1583), Ēdole, Zlēkasi, Ugāle ja Pope mõisnik Kuramaal, Stellichte, Häuslingeni, Rethemi linnuselääni ja Hoya mõisnik Saksamaal, Emmerich Heinrich Oskar von Behr (sünd. 1868), Ubja mõisnik, Kohala ja Ubja mõisnik parun Nikolai Jakob von Wrangelli (1836–1892) aastal 1878 adopteeritud laps Madis Maasing, Kas Saare-Lääne toomkapiitlist sai 1524. aasta järel aadlikapiitel?, Läänemaa Muuseumi toimetised = Proceedings of Läänemaa Museum, nr. 21, juuli 2018, lk 49 Perekond Eestimaa rüütelkonna genealoogilises käsiraamatus, 1930 Perekond Kuramaa rüütelkonna genealoogilises käsiraamatus Sissekanne Saaremaa rüütelkonna genealoogilises käsiraamatus Tõlluste mõisa ajaloost
Gert Kams

Gert Kams (sündinud 25. mail 1985 Koerus) on Eesti endine jalgpallur, parem äärekaitsja. Detsembris 2019 sai Kams Paide Linnameeskonna spordidirektoriks. Aastatel 2006–2012 ja 2014–2019 mängis ta Tallinna FC Floras. Ta mängis Eesti koondises 60 korral ja lõi 3 väravat. Esimese värava sai ta kirja sõprusmängus El Salvadori vastu, kus tema seljapõrkest lendas väravasse Raio Piiroja löödud pall. Meistriliiga Eesti meister 2011, 2015 Eesti jalgpallikoondislaste loend Gert Kamsist sai Paide Linnameeskonna spordidirektor Postimees, 9. detsember 2019 Selgus majas: Värav kuulub Kamsile Soccernet.ee, 7. märts 2012 Gert Kams EJL-i kodulehel
Afrikandrid

Afrikandrid ehk buurid (hollandi sõnast boer [buur] 'talupoeg') on Lõuna-Aafrika valged elanikud, kes räägivad afrikaani keelt ning on enamasti Hollandi või Prantsuse päritolu. Lisaks Lõuna-Aafrika Vabariigile elab neid Namiibias ning vähemal hulgal ka Lesothos, Svaasimaal, Botswanas, Zimbabwes, Sambias, Malawis ja Mosambiigis. Afrikandreid on hinnanguliselt 3,1 miljonit. Lõuna-Aafrika Vabariigi valgetest moodustavad nad umbes 60%. Afrikandrid peavad Lõuna-Aafrikat oma kodumaaks, mistõttu nad ei soovi Aafrikast kaugete esivanemate kodumaale Euroopasse "tagasi minna". Nii Buuri sõdade kui ka hilisemate rassikonfliktide ajal on nad kaitsnud oma kultuuri ja õigust Aafrikas elada. Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 18 afrikandrit. Afrikandrid on 1652. aastast alates Hea Lootuse neeme piirkonda elama asunud hollandlastest talupoegade ja käsitööliste järeltulijad. 17.–18. sajandil segunes nendega Saksamaalt ja Prantsusmaalt ümber asunuid (hugenotid). Nad asusid elama Kapimaale, kuhu Hollandi Ida-India Kompanii oli 1652 rajanud varustusjaama. Buurid elatusid peamiselt veisekasvatusest ja kaubandusest. Järgnenud poole sajandi jooksul kogunes neid Hollandi Kapi kolooniasse umbes 2000. Nad olid ranged kalvinistid ja pidasid end Jumalast väljavalituteks, kellel on õigus seda maad ja selle põliselanikke valitseda. Aastal 1806 läks Kapi koloonia Suurbritannia valdusse. Peagi tekkis buuridel Briti võimudega konflikt. Aastatel 1835–1843 rändasid paljud buurid välja Natali ning teisele poole Oranje ja Vaali jõge, kus nad rajasid Transvaali ja Oranje Vabariigi ning teisi lühikest aega eksisteerinud riike. Nendes riikides kehtis range rassieraldus. Inglise-Buuri sõja (1899–1902) tagajärjel kaotasid need riigid iseseisvuse. Rassieraldusideoloogia säilitas afrikandrite tugeva toetuse ning selle alusel kujunes välja apartheidipoliitika, mida viis ellu Lõuna-Aafrika Vabariigis 1948–1994 võimul olnud Lõuna-Aafrika Rahvuslik Partei, kus domineerisid afrikandrid.
Teet Allas

Teet Allas (sündinud 2. juunil 1977 Pärnus) on endine Eesti jalgpallur (kaitsja). 2010. aasta mängis ta Rootsi kolmanda divisjoni klubis Dalkurd FF. 2011. hooaja eel siirdus ta Meistriliiga klubisse Paide Linnameeskond. Koondisedebüüdi tegi Allas 1. märtsil 1997 sõpruskohtumises Aserbaidžaani jalgpallikoondise vastu. 80. minutil vahetas ta välja Andres Operi. Mäng võideti 2:0. Mängu päeval oli Allas 19-aastane. Eesti jalgpallikoondis Hõbepalli võitja 2002 Eesti jalgpallikoondislaste loend Teet Allas liitus Rootsi klubiga Soccernet, 31. juuli 2010 http://www.soccernet.ee/uudiseid-hooaja-avamiselt-allas-liitus-paidega Biograafia ESBL-is
Severinus (paavst)

Severinus oli paavst 640. aastal. Ta oli 71. paavst. Severinus sündis Roomas. Ta oli Avienuse (Abienus) poeg. Ta oli Honorius I ajal diakon (kardinaldiakon). Severinus pühitseti paavstiks vana mehena 28. mail 640, 20 kuud pärast paavstiks valimist. Severinus valiti paavstiks arvatavasti 15. oktoobril, kolm päeva pärast Honorius I surma 638. aasta oktoobris, kuid Bütsantsi keiser Herakleios I keeldus teda tunnustamast enne, kui paavst toetab keisri monoteletistliku usutunnistust, mis oli esitatud tema ediktis "Ekthesis". Severinus keeldus keisri nõudmist täitmast. Ta saatis saadikud Konstantinoopolisse, kes selgitasid keisrile, et paavst saab "Ekthesist" ametlikult kinnitada, kui keiser on paavsti tunnustanud. Saadikud said keisrilt mandaadi alles siis, kui nad soostusid, et veenavad Severinust toetama "Ekthesist". Paavsti ei koheldud Roomas hästi ja Bütsantsi ametnikud püüdsid teda veenda toetama keisri edikti. Bütsantsi sõjaväeregistraator (cartularius) Mauritios selgitas koos oma mõttekaaslastega Bütsantsi sõduritele, et mis kasu on Honorius I poolt Lateraani paleesse kogutud varast, kui Bütsantsi väed paavsti ei toeta. Paavst ja teised kõrgemad vaimulikud varjusid Lateraani paleesse, mida Bütsantsi sõdurid piirasid kolm päeva. Mauritios lasi sulgeda palee sakristooriumi sissekäigu ja teatas sellest Ravenna eksarhile Isaakiosele Ravennasse. Isaakios saabus Rooma ja saatis kiriku asevalitsejad teistesse linnadesse eksiili. Ta viibis 8 päeva Lateraani palees ja rüüstas seda. Ta jagas sõduritele suurema osa röövitud varast ja saatis osa keisrile. Sellega püüti saavutada Severinuselt järeleandmine. Severinus jäi endale kindlaks ning tema legaadid saavutasid tema kinnitamise paavstiks. Kui Severinus oli 28. mail 640 paavstiks pühitsetud, kuulutas ta kohe ortodoksset õpetust Kristuse kahest loomusest ja kahest tahtest (düofüsitism ja düoteletism). "Liber Pontificalise" järgi mõistis Severinus monotelitismi hukka. Sellest said alguse pingelised suhted Konstantinoopoliga, mis kestsid mitme paavsti valitsemisajal. Severinus taunis munklust ja soosis ilmikvaimulikke. Severinus ordineeris 4 piiskoppi. Severinuse ajal taastati Rooma Peetri kiriku apsiid. "Liber Pontificalis" iseloomustab teda püha, lahke, vagura ja suuremeelse vaimulikuna. Severinus suri 2. augustil 640 Roomas kõrge ea ja Bütsantsi sõdurite halva kohtlemise tagajärjel ning maeti Rooma Peetri kirikusse. Ta pärandas vaimulikele suure rahasumma. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Artikkel Severinusest. (inglise keeles) Artikkel Severinusest. (inglise keeles)
Varssavi Frédéric Chopini lennujaam

Varssavi Frederic Chopini lennujaam (IATA WAW, ICAO EPWA) on Poola peamine rahvusvaheline lennujaam ja rahvusliku lennufirma LOT baasjaam. Lennujaam asub Varssavi kesklinnast 11 kilomeetrit edela pool Okęcies. Lennujaama kõrgus merepinnast on 110 meetrit. Lennujaama haldab Poola Lennujaamade Riigiettevõte. Lennujaama kasutavad nii tsiviil- kui sõjalennukid. Lennujaamas on kaks lõikuvat maandumisrada. Need võimaldavad teenindada (õhkutõusud ja maandumised kokku) 34 lennukit tunnis. Lennujaama hakati rajama 1924, kui linna areng Varssavi esialgse lennuvälja Pole Mokotowskie ümber hakkas lennuliiklust segama. Raudteevalitsus ostis maad Okęcie küla lähedal uue lennujaama ehituseks. 1933 viidi kogu Varssavi lennuliiklus üle uuele lennuväljale. Teise maailmasõja ajal toimusid lennuväljal ägedad lahingud vastupanuliikumise ja Wehrmachti vahel ja lennujaam praktiliselt hävitati. Pärast sõda lennujaam taastati. 1956 võttis Poola riik lennujaama haldamise LOT-ilt endale. 1969 valmis rahvusvaheliste lendude terminal, mis võimaldas teenindada 1 miljonit reisijat aastas. Kodumaiste reiside teenindamist jätkati vanast terminalist. 1979. aastal valmis uus terminal saabuvate reiside jaoks. 2005 see terminal rekonstrueeriti ja hakkas Etluda nime all teenindama odavlennuliine. 1992. aastal valmis uus terminal, mis võimaldas läbi lasta 3,5 miljonit reisijat aastas. Seda terminali nimetatakse tänapäeval T1. 2001. aasta märtsis anti lennujaamale Fryderyk Chopini nimi. 2007. aastal valmis terminali T1 kõrvale teine terminal T2, mis pikkamööda võttis üle suurema osa lennuliiklusest. Täies mahus hakkas T2 tööle 12. märtsil 2008. 2009. aasta märtsis Etluda terminal suleti ja T1 võttis odavlennuettevõtete teenindamise üle. 19. detsembril 1962 kukkus alla LOT-i Vickers Viscount 804, mis oli startinud Brüsselist ja sõitis Berliini kaudu Varssavisse. Kõik 33 inimest pardal hukkusid. 14. märtsil 1980 kukkus maandumisel alla LOT-i Iljušin Il-62, mis oli startinud New Yorgist. Kõik 87 inimest pardal hukkusid, sealhulgas poola poplaulja Anna Jantar ja USA amatöörpoksijate koondis. 9. mail 1987 kukkus alla LOT-i Il-62, mis oli startinud New Yorki, kuid pardal toimunud plahvatuse ja tulekahju tõttu otsustas tagasi pöörduda. Kõik 183 inimest pardal hukkusid. 17. detsembril 1991 maandus Alitalia McConnell-Douglas DC 9-32, mis oli startinud Roomast ja jõudnud Varssavisse, pärast ebastabiilset lähenemist maandumisraja kõrval. Selle tagajärjel lagunes lennuki ninaosa täielikult. Kõik 96 inimest pardal jäid ellu, kuid lennuk hävis. 14. septembril 1993 sõitis Lufthansa lennuk Airbus A320-200 maandumisel üle maandumisraja tagumise piiri ja põrkas vastu lennuvälja tagapiiret. Teine piloot hukkus kokkupõrke tagajärjel ja üks reisija hukkus puhkenud põlengus, 68 inimest sai vigastada. Lennukis viibis ka Saksamaa suursaadik Poolas Franz Bertele. 31. detsembril 1993 sai LOT-i Boeing 767-300, mis oli startinud Chicagost, maandumisel tugevasti kahjustada. Inimohvreid ei olnud.
Embraer ERJ 145

Embraer ERJ 145 on Brasiilia lennukiehitusettevõtte Embraer ERJ 145 sarja lennuk. Sellesse lennukite perekonda kuuluvad ERJ 135, ERJ 140, ERJ 145, äriklassi lennuk Legacy ja sõjalennukite Embraer R-99 perekond. Lennuki prototüüpi esitleti 1989. aastal, esmalend toimus 11. augustil 1995. ERJ 135ER ERJ 135LR ERJ 140ER ERJ 140LR ERJ 145STD ERJ 145EU ERJ 145ER ERJ 145EP ERJ 145LR ERJ 145LU ERJ 145MK ERJ 145XR A 380 ERJ 130OV ERJ 135 - August 2006, kokku 113 lennukit. Põhioperaatorite kasutuses: American Eagle Airlines (39), Chautauqua Airlines (17) ja ExpressJet Airlines (30). ERJ 140 - August 2006, ja ERJ 140LR kokku 74 lennukit: American Eagle Airlines (59) ja Chautauqua Airlines (15). ERJ 145 - August 2006, kokku: 661 lennukit ning 6 tellitud. Põhioperaatorid: Aeroméxico Connect|AeroMexico Connect (31), Alitalia Express (14), British Airways Connect (28), Bmi regional (11), LOT Polish Airlines|LOT (11), Luxair (8), Portugália (8), Régional|Air France Régional (28), American Eagle Airlines (108), Chautauqua Airlines (63), ExpressJet Airlines (244), Freedom Airlines (Mesa Air Group) (36) ja Trans States Airlines (48).