laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ruus

Ruus on eesti perekonnanimi. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Ruus 460 inimesel: 213 mehel ja 247 naisel. Perekonnanimede levikult on Ruus meeste puhul 268. ja naiste puhul 243. kohal. Levinuim on see Hiiu maakonnas, kus seda on 10 000 elaniku kohta 7,4. Aarne Ruus, eesti näitleja (1909–1968) Ago Ruus, eesti filmioperaator (1949–) Cerelius Ruus, eesti linnukasvatusteadlane (1906–1974) Erik Ruus, eesti näitleja (1962–) Eugen Ruus, eesti päritolu tehnikateadlane, eesti elu edendaja Kanadas ja õigeusu preester (1917–2000) Hando Ruus, eesti sõjaväelane ja kunstnik Henn Ruus, eesti keemik (1923–1995) Ingrid Rüütel, neiuna Ruus, eesti folklorist (1935–) Jaan Ruus, eesti pedagoog (1881–1942) Jaan Ruus, eesti filmikriitik (1938–2017) Johann Ruus, eesti põllumajandusteadlane (1925–2014) Jüri Ruus, eesti politoloog ja ajaloolane (1957–2013) Karl Robert Ruus, Eesti poliitik (1899–1946) Linda Karin Ruus, eesti näitleja (1913–1976) Maie Ruus, eesti õigusteadlane (1933–) Neeme Ruus, Eesti poliitik (1911–1942) Paul Ruus, eesti arst (1891–1974) Peeter Ruus, Eesti loomaarst ja sõjaväelane (1872–1934) Raissa Ruus, Eesti kergejõustiklane ja treener (1942–1986) Rein Ruus, eesti füüsik (1948–) Tõnu Ruus, eesti füüsik (1940–) Uno Ruus, eesti õigusteadlane (1926–2000) Viive-Riina Ruus, eesti kasvatusteadlane (1936–2018) Vilmar Ruus, eesti ajaloolane ja majandusteadlane (1929–1985) https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Ruus[alaline kõdulink]
Kastell

Kastell on linnusetüüp, kus peamist kaitseülesannet täidab ristkülikukujuliselt paiknev ringmüür. See linnusetüüp kujunes välja Rooma piirikindluste süsteemi kuuluvates kaitsepunktides ja levis keskajal Euroopas. Tsitadell Vöörikastell
Kellavere mõis

Kellavere mõis (saksa keeles Kellawer) oli Moora mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Kellavere küla lähedal Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas. Kellavere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 16.05.2020) Kellavere krjms, www.eki.ee Kellavere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Bergisches Land

Bergisches Land ([ˈbɛʁɡɪʃəs ˈlant], Bergi riik) on madal mäestikupiirkond Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaal Reini jõest idas ja Ruhrimaast lõunas. Maastikku kujundavad metsad, niidud, jõed ja ojad ning seal on üle 20 tehisjärve. Wuppertal on üks suuremaid linnu ja seda nähakse piirkonna keskusena, kuna lõunapoolsel osal on tänapäeval Kölniga tihedamad majanduslikud ja sotsiaal-kultuurilised sidemed. Wuppertal ning naaberlinnad Remscheid ja Solingen moodustavad Bergisches Städtedreiecki. Bergisches Land on olnud osa Bergi krahvkonnast, millest hiljem sai Bergi hertsogkond, mis piirkonnale oma nime andis. Hertsogkond kaotati 1815. aastal ja 1822. aastal sai piirkonnast Preisimaa Reini provintsi osa. Tänapäeval on elanikkonna seas Bergisches Landi piirkonna kuuluvustunne märgatav künklikus põhjaosas, kuid mitte enam Kölni madalikul, Ruhrimaal või Düsseldorfi linnas. Piirkond sai kuulsaks oma varase industraliseerumise perioodil 19. sajandil. Sel ajal oli Wupperi org ajalooline Silicon Valley. Selle kaksiklinnad Barmen ja Elberfeld olid sel ajal Preisimaa kaubandus- ja tööstuspealinnad. See majanduslik tõus põhjustas Ruhrimaa arenemise söekaevanduspiirkonnaks ning sünnitas sotsiaalse ettevõtluse ja sotsialismi uurimise ning teoreetilise rõhutamise: Friedrich Engels sündis Barmenis tekstiilitöösturi peres. Pärast 1960. aastatest pärit majanduslangust kaotas piirkond oma tähtsuse, kuid Bergisches Landi ettevõtjate, aktiivsete kodanike ja poliitikute koostöö toob tagasi teatava piirkondliku teadlikkuse ja majandusliku jõu. Bergisches Straßenbahnmuseum Bergisch-Märkische raudteekompanii Reinimaa Bergi maja
Pallasvere mõis

Pallasvere mõis (saksa keeles Pallastfer) oli Avanduse mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Käru küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas. 18. sajandil L.A. Mellini kaardi järgi Pallasvere mõis (Pallastfer) asus praeguse Väike-Maarja Käru küla alal vesiveski ja Risti kõrtsi lähedal. Pallasvere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 16.05.2020) Pallasvere krjms, www.eki.ee Ajalooline traditsioon: Simuna. Kadunud mõisad (Leena Piilefelt) Pallasvere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Tillika mõis

Tillika mõis (saksa keeles Tilika) oli Koila mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, praeguse Väike-Maarja valla Jäätma küla alal ja tänapäeva Kaavere küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas. 18. sajandil L.A. Mellini kaardi järgi Tillika mõis (Tilike) asus praeguse Väike-Maarja valla Jäätma küla alal. Tillika mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 16.05.2020) Tillika krjms, www.eki.ee Ajalooline traditsioon: Simuna. Kadunud mõisad (Leena Piilefelt) Tillika mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Tillika mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Tuulivere mõis

Tuulivere mõis (saksa keeles Tulifer) oli Koila mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi asus see Käru küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas. L. A. Mellini kaardi järgi asus Tuulivere mõis (Tulifer) 18. sajandil praeguse Väike-Maarja valla Käru küla alal vesiveski lähedal. Tuulivere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 16.05.2020) Tuulivere krjms, www.eki.ee Ajalooline traditsioon: Simuna. Kadunud mõisad (Leena Piilefelt) Tuulivere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Vända mõis

Vända mõis (saksa keeles Wanda, Wända) oli Lasinurme mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal. 18. sajandil L.A. Mellini kaardi järgi Vända mõis (Wända) asus hilisema Väike-Maarja valla Mõisamaa mõisa alal. Vända mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 16.05.2020) Ajalooline traditsioon: Simuna. Kadunud mõisad (Leena Piilefelt) Vända mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Siegerland

Siegerland on Saksamaa piirkond vana Siegeni kreisi alal (nüüd Siegen-Wittgensteini kreisi osa Nordrhein-Westfalenis) ja Altenkircheni (Westerwald) kreisi ülemises osas, mis kuulub Rheinland-Pfalzi liidumaa hulka. Geoloogiliselt kuulub Siegerland Reini Kiltkivimäestikku (Rheinisches Schiefergebirge). Kõrgeim tipp on Riemen, 678 m üle merepinna. Siegi jõgi, Reini parempoolne lisajõgi, algab Netpheni linnast Rothaargebirges. Piirkonnas on ka murre Siegerländisch, mida räägivad paljud selle elanikud.
Cerová kõrgustik

Cerová kõrgustik (slovaki keeles Cerová vrchovina) on maastikuregioon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Põhja-Ungari keskmäestikust. Regiooni kõrgeim tipp on Karanč (727 m), kõrgemad tipud on veel Šiator (660 m), Ragáč (536 m) ja Veľký Bučeň (514 m). Sealsed veed voolavad lääneosas Ipoly jõkke, idas aga Rimava jõkke. Kõrgustiku metsad on valdavalt tammikud, Ipoly jõe ääres esineb ka lammimetsa. Kõrgemates kohtades ja põhjanõlvadel asendavad tammikuid tamme-pöögimetsad, lõunanõlvadel esineb metsasteppi. Sealne loodus on suures osas puutumatu, nii moodustati selle kaitseks aastal 1989 Cerová kõrgustiku kaitstav maastik, mille haldusalas on mitmed looduskaitsealad. Üks suuremaid vaatamisväärsusi on Šomoška lossi juures asuv Kivijuga, kus on hästi näha basaldi kalduvus jaguneda kuusnurkseteks sammasteks. Cerová kõrgustik järgmiste geograafiliste piirkondadega: põhjas Lõuna-Slovakkia nõoga; lõunas Cserhátiga. Kõrgustikku võib jagada viieks alampiirkonnaks. Selle läänepoolseim osa kannab nime Mučíni kõrgustik, mille kõrgeim tipp on Hallgato (392 m), lääneosas jääb piirkond 180 m kõrgusele. Sellest kagus asub Hajnáčka kõrgustik, mille kõrgeim tipp on ka mäestiku kõrgeim tipp Karanč, kirdeosas jääb piirkond 180 m kõrgusele. Mučíni kõrgustikust idas asub Fiľakovo alang, kus kõrgused jäävad 200 meetri ligikonda. Eelmisest kahest ida pool asub Bučeňi kõrgustik, mille kõrgeim tipp on Veľký Bučeň (514 m), lääneosas jääb piirkond 190 m kõrgusele. Idapoolseim osa on Petrovce kõrgustik, mille kõrgeim tipp on Birín (395 m), idapoolsemas osas jääb piirkond 160 m kõrgusele. Sealse maastiku kujundas Karpaatide vulkanismi viimane faas, sealne vulkanism leidis aset Pliotseenis ja Pleistotseenis. Mäestik koosneb Tertsiaari liivakividest, liivast ja kruusast, aga ka vulkaanilistest kivimitest (põhiliselt andesiit). Kõrgematel kohtadel esinevad laavaplaadid on varasemate laavavoolude jäänused, ent eriti iseloomulikud on piirkonnale vulkaanilised jäänukkaljud, mis on kujunenud ümbritseva pinnase erosioonil. Hajnáčka, Soví hradi, Šomoška ja Steblová kalju puhul on tegemist endiste vulkaanilõõride täitematerjaliga. Nende kõrval esineb ka andesiitseid daike. http://www.sopsr.sk/web/?cl=11222 Autorite ollektiiv, koostanud: Gábor Kiss, Csaba Baráz, Katarína Gaálová ja Béla Judik. Chránená krajinná oblasť Karancs-Medves a Chránené krajinná oblasť Cerová vrchovina : na hranici Novohradu a Gemera. Eger, 2010. 388 lk. ISBN 978-963-9817-12-8. Mazúr, E., Lukniš, M. 1986, Geomorfologické členenie SSR a ČSSR. Časť Slovensko. Slovenská kartografia, Bratislava Cerová vrchovina. Lučenec. [s.l.]: VKÚ Harmanec, 2007. 46 lk. Infot piirkonna kohta; fotod (tšehhi keeles)
Väiküla mõis

Väiküla mõis (saksa keeles Weikül, Weitelby) oli Lõusa mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Salutaguse küla lähedal Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas. Väiküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 16.05.2020) Väiküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 16.05.2020) Väiküla krjms, www.eki.ee Väiküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Väiküla mõis. Inventariseerimine - Muinsuskaitseamet, Kultuurimälestiste riiklik register, Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid
Sobinka

Sobinka (vene Собинка) on linn Venemaa Vladimiri oblastis, Sobinka rajooni keskus. Asub Kljazma jõe paremal kaldal, 37 km Vladimirist edelas. Asula tekkis 1858. aastal tööd alustanud ketrusvabriku juurde. Linnaõigused sai 1939. aastal. Elanike arv 2000. aastal oli 22 500.
Gubbio

Gubbio on linn Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis. Gubbio ajalugu ulatub roomaeelsesse aega, mil seal asus tollaste umbrite hõimu oluline keskus Ikuvium. Pärast Rooma alla langemist 2. sajandil eKr säilisid nii linna tähtsus kui ka nimi (Iguvium). Varasel keskajal oli Gubbio piirkonna tugevaim linn Assisi kõrval. 1350. aastast sai Gubbios võimule Gabrielli perekond (Signor d’Agobbio). Pärast Gabriellide võimu lagunemist kuulus Gubbio mõnda aega Montefeltro riigi alla ning liideti siis 1631 Paavstiriigiga. 1860. aastal annekteeriti Gubbio Itaalia kuningriigi poolt. Gubbio toomkirik (Duomo), mille ehitamist alustati 12. sajandi lõpul, on tuntud silindervõlvlae poolest, mille võlvid sümboliseerivad palves ühendatud käsi. Vaatamisväärne on ka fassaadi roosaken nelja evangelisti sümbolitega. Kirik on ühelööviline ladina risti kujulise põhiplaaniga ehitis. San Francesco kirik (1259–1282) asub all-linnas. Seal asub 17 Ottaviano Nelli maalitud freskot neitsi Maarja elust (valminud 1408–1413). San Francesco kirik on ainuke kahe külglööviga kirik Gubbios. Gubbio hertsogilossi (Palazzo Ducale) laskis ehitada arvatavasti Francesco di Giorgio Martini või Luciano Laurana Federico da Montefeltro jaoks. Hertsogiloss valmis 1470. aastal Montefeltrode Urbino lossi koopiana. Palazzo dei Consoli, mille ehitamist alustas 1322 Gattapone. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Gubbio linna ametlik koduleht itaalia keeles Rugby Gubbio Italian Team Official Web Site
Vjazniki

Vjazniki (vene Вязники) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Vjazniki rajooni keskus. Asub Kljazma jõe paremal kaldal, 93 km Vladimirist idas. Vjazniki on linatööstuse keskus. I aastatuhande teisel poolel ehitati tänapäeva linna asukohast 5 km allavoolu Jaropoltš-Zalesski linnus, mille asukad olid merjalased ja slaavlased. Jaropoltš oli Vladimiri-Suzdali vürstiriigi piirikindlus. Seda rüüstasid 1238. aastal mongolid ning see jäeti maha 13. või 14. sajandil. Vjaznikit on kroonikates esmamainitud 1608. aastal, 1611. aastast oli slobodaa. 1622. aastast sai see palverännusihtkohaks, sest seal asus "imettegev" Kaasani jumalaema ikoon. 1676. aastal rajati Minino küla ja tänapäeva Vjazniki linna kohale tsaar Aleksei Mihhailovitši käsul uus Jaropoltši kindlus. See hävis 1703. aastal tulekahjus. Linnaõigused sai 1778. aastal. 2004. aastal liideti Vjaznikiga Novovjazniki alev. Elanike arv 2003. aastal oli 40 400. Linnas asub Vjazniki Jumalaema Kuulutamise klooster ja mitu kirikut. Vjazniki raudteejaam asub Novovjazniki mikrorajoonis Kovrovi-Dzeržinski raudteel. Vjaznikist möödub lõunas maantee Volga (M7). http://www.mojgorod.ru/vladimir_obl/vjazniki/index.html
Zboriv

Zboriv (ukraina Зборів, poola Zborów) on linn Ukrainas Ternopili oblastis, Zborivi rajooni halduskeskus. Zboriv asub Strõpa jõe ääres, Ternopilist umbes 36 km lääneloodes. Asula on rajatud 1166. aastal, linnaõigused sai 1939. aastal. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zborivi elanikest ukrainlasi 99,13%, venelasi 0,55%. Місто Зборів MistUA Національний склад міст Datatowel.in.ua
Tagajõe mõis

Tagajõe mõis (saksa keeles Tagojõe) oli Tudulinna mõisa karjamõis Iisaku kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Tagajõe küla lähedale Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas. Tagajõe mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Tagajõe krjms, www.eki.ee Tagajõe mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Reinhold Scheibe

Reinhold Christian Scheibe (24. oktoober 1857 Paide – 18. oktoober 1909 Tallinn) oli Eesti arst ja Eestimaa kubermangu tervishoiuametnik. Reinhold Christian Scheibe sündis Saksimaalt pärit Paide sukakudujameistri Christian Gottlieb Scheibe ja tema abikaasa Helene Marie (sünd. Wekram) neljanda pojana. Õppis 1866–1879 Tallinna toomkoolis ning 1880–1887 Tartu ülikoolis arstiteadust. Ka kõik tema neli venda õppisid Tartu ülikoolis ja kolmest neist said 19. sajandi lõpus tähelepanuväärsed meditsiinitegelased Eestimaal – Robert Scheibe, Edmund Scheibe ja Richard Scheibe olid kõik apteekrid. Tegutses arstina Tallinna ajutises rõugehaiglas ning alates 1889. aastast pidas erapraksist. 1893–1899 pidas ta oma praksist Langebergi majas aadressil Suur-Tartu tänav 345, 1900–1903 Haase majas Narva tänav 6 ning 1904–1909 aadressil Savivärava puiestee 17. Ta keskendus naiste- ja lastehaigustele, samuti sünnitusabile. Oma tegevuse eest Eestimaa kubermangu tervishoiuvalitsuse ametnikuna ülendati Reinhold Scheibe õuenõuniku teenistusastmele (1903) ning anti aadlitiitel (rüütel - ritter), enne seda oli ta kolleegiumiassessori teenistusastmel. Reinhold Scheibe oli abielus Alice Mathilde Charlotta Auroa von Knüpfferiga, kes oli arhitekt Rudolf von Knüpfferi (1831–1900) ja Julie Wilhelmine (sünd von Krusenstern) tütar. Alice Knüpfferi emapoolne vanaisa oli maadeavastaja viitseadmiral Paul Theodor von Krusenstern (1809–1881) ning vanavanaisa maadeavastaja admiral Adam Johann von Krusenstern (1770–1846). Abielust sündisid: Eva Gerda Scheibe (Perneder; 1908–2004), Eesti geograaf ning Krusensternide ja Kotzebuede perekonna uurija Brennsohn, lk. 320 Arnold Hasselblatt "Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat". Tartu: 1889, lk. 777 "Ehstländisches Verkerhs- und Andressbuch für 1893/1894". Riia: 1893, lk. 14 "Revalscher Kalender für das Jahr 1897". Tallinn: 1896, lk. 54 "Revalscher Kalender für 1898". Tallinn: 1897, lk. 72 "Revalscher protestantischer Kalender für das Jahr 1899". Tallinn: 1898, lk. 54 "Revalscher protestantischer Kalender für das Jahr 1900". Tallinn: 1899, lk. 56 "Revalscher Kalender für 1901". Tallinn: 1900, lk. 78 "Revalscher Kalender für 1902". Tallinn: 1901, lk. 78 "Revalscher Kalender für 1904". Tallinn: 1903, lk. 80 "Revalscher protestantischer Kalender für das Jahr 1905". Tallinn: 1904, lk. 67 "Revalscher protestantischer Kalender für das Jahr 1908". Tallinn: 1905, lk. 67 "Revalscher protestantischer Kalender für das Jahr 1908". Tallinn: 1907, lk. 70 "Revalscher protestantischer Kalender für das Jahr 1909". Tallinn: 1908, lk. 72 Isidorus Brennsohn Die Aerzte Estlands vom Beginn der historischen Zeit bis zur Gegenwart, ein biographisches Lexikon ; nebst einer historischen Einleitung über das Medizinalwesen Estlands. Riia, 1922
Must rüütel (satelliit)

Satelliit Black Knight on Maa ümber orbiidil olev objekt, mis NASA andmetel on ISS-i kosmosejaama ehituse ajal kaotatud termiline varjualune. Ufoentusiastide sõnul on tegemist kosmoseolendite satelliidiga, kes on Maa ümber tiirutanud umbes 13 000 aastat. [1] Ufo satelliidi legend pärineb aastast 1899, kui Nikola Tesla teatas, et on kosmosest raadiolaineid saanud. 1954. aastal avaldati USA ajalehtedes ufouurija Donald Keyhoe väited kahe orbiidil liikuva satelliidi kohta, mille avastasid USA õhujõud. Sel ajal polnud satelliite veel käivitatud. [1] Šoti teadlane Duncan Lunan analüüsis varasemaid raadiolainete vaatlusi ja väitis tähekaardi põhjal, et Must Rüütel saadab tähe Epsilon Bootiselt tsivilisatsiooni teate. [1] Hiljem tunnistas Lunan, et tema meetodid olid ebateaduslikud. [2]
Orvieto

Orvieto on linn Itaalias Umbria maakonnas Terni provintsis. Orvieto asub platool 300 meetri kõrgusel merepinnast. Orvieto oli etruskide üks kindlustatud keskusi. Belvedere tempel on üks väheseid enam-vähem säilinud etruskide ehitisi kogu Itaalias, ehkki ka see on varemeis. Säilinud on etruskide linnamüüri jäänuseid ja surnuaed sadakonna hauaga. Rooma riik liidendas Orvieto 3. sajandil eKr. Pärast Rooma riigi langemist valdasid linna goodid ja langobardid. 10. sajandil asutati Orvieto linnriik, ehkki selle konsulid pidid andma truudusvande piiskopile. Linnal olid paavstiga lähedased suhted. Alates 1201 valitses linna podestaa. 1337 lubas paavst Gregorius XI linna asutada ülikooli. Tänapäeval on see osa Perugia ülikoolist. Ajapikku langes linn järjest enam paavsti mõju alla. Podestaadeks said harilikult piiskopid ja millal linn Paavstiriigi alla kuuluma hakkas, polegi täpselt teada. Paavsti omandusse jäi linn kuni 1860. aastani. Paavst Bonifatius VIII oli pärist Orvietost. Ta lasi linna iga värava juurde panna iseenese skulptuuri, millega teenis kriitikat oma paljudelt vaenlastelt. Skulptuurid annetas ta ise. 1527, kui Karl V väed Roomat rüüstasid, põgenes paavst Clemens VII Orvietosse. Kartes, et keisri väed tulevad talle järele, hakkavad linna piirama ja linna veevarud võivad lõppeda, laskis ta kaevata suurejoonelise kaevu. Selle rajas arhitekt Antonio da Sangallo noorem. Kaevu põhja läks kaks spiraalset kaldteed, kumbki mõeldud ühes suunas liikumiseks, et veekottidega koormatud muulad võiksid üksteist segamata nii alla kui ka üles liikuda. Orvieto toomkirik (Duomo) on suurim Itaalia romaani-gooti katedraal. Ehitust alustati 1290. aastal ja valmimiseni kulus väidetavalt 300 aastat. Kiriku püstitamise ajendiks sai nn Bolsena ime, kus ühe Bolsena kiriku pühitsetud armulaualeivast olevat verd immitsenud. Bolsena imet kujutavad ka kiriku Capella del Corporale kabelis asuvad Ugoline di Prete Ilario freskod. Kiriku arhitektiks on nimetatud Arnolfo di Cambiot, aga tänapäeval usutakse, et ehitustöid juhtis munk Bevignate Perugiast. Kiriku välisilmet kujundab valgete (travertiinist) ja roheliste (basaldist) kihtide vaheldumine. Kiriku fassaadi kaunistavad Lorenzo maitani 14. sajandist pärit skulptuurid. Kiriku sees on Fra Angelico freskod ja Luca Signorelli teos "Viimne kohtupäev" 1449–1451. "Orvieto" (itaalia). DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana. Vaadatud 25.08.2021. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it
Anders Tegnell

Nils Anders Tegnell (sündinud 17. aprillil 1956 Uppsalas) on nakkushaigustele spetsialiseerunud Rootsi arst ja riigiametnik, praegune riigi peaepidemioloog. Tegnell sai rahvusvaheliselt tuntuks Rootsis rakendatud koroonapandeemiavastaste meetmete eestkõnelejana, mille aluseks on inimeste usaldamine, piirangute hoidmine võimalikult leebena ning eesmärgiks karjaimmuunsuse saavutamine ühiskonnas. Johannes Tralla (16. mai 2020). "Giesecke sõnul on karjaimmuunsus koroona puhul ainus lahendus". ERR. Vaadatud 16. mail 2020. Anders Tegnell - Sweden's chief epidemiologist, BBC, HARDtalk, 18. mai 2020 (video, 24 minutit, inglise keeles)
Kiržatš

Kiržatš (vene Киржач) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Kiržatši rajooni keskus. Asub Kiržatši jõe ääres, 90 km Moskvast kirdes. Asulat on kirjalikes allikates esmamainitud 1328. aastal, 1778. aastal sai linnaõigused. 2005. aastal liideti linnaga Krasnõi Oktjabri alev ja kaks küla. 2005. aastal oli linnas 31 900 elanikku. Linna peamine tööstusharu on masinatööstus. http://gorodkirzhach.ru/
Nikolina Angelkova

Nikolina Angelkova (bulgaaria keeles Николина Ангелкова; sündinud 30. novembril 1979 Krumovgradis Kǎrdžali piirkonnas) on Bulgaaria poliitik, ta kuulub erakonda Kodanikud Euroopa Arengu Poolt Bulgaarias (GERB). Ta oli aastal 2014 Bulgaaria teede-, infotehnoloogia- ja kommunikatsiooniminister. 7. novembrist 2014 on ta Bulgaaria turismiminister. Ta sündis aastal 1979 Krumovgradis Kǎrdžali piirkonnas. Seejärel kaitses ta Sofias Rahvusliku ja Maailmamajanduse Ülikoolis (Университет за национално и световно стопанство) õigusteaduse magistri väitekirja. Ta on täiendanud end Maastrichtis avaliku halduse instituudis ja Prantsusmaal Nantese haldusreformi piirkondlikus instituudis. Ta oli aastatel 2005–2010 oli ta ettevõtte "Nikolova and Partners Consult" omanik ning aastatel 2007–2009 ettevõtte "Herchesa Bulgaria" EOOD peadirektor. Aastatel 2009–2010 oli ta "Hector Bulgaria EOOD" juhataja. Seejärel juhtis ta regionaalarengu ja riiklike ehitustööde ministeeriumi kontrolli-, kommunikatsiooni- ja koordineerimisüksust. Alates 2011. aastast on ta Maanteede Infrastruktuuri Agentuuri juhatuse liige. 2013. aastal sai temast regionaalarengu ja avalike tööde ministri asetäitja. 6. augustil 2014 valiti ta Georgi Bliznaški ajutises valitsuses Bulgaaria teede-, infotehnoloogia- ja kommunikatsiooniministriks. Ta töötas sellel positsioonil 7. novembrini 2014, kui ta valiti Boiko Borissovi teise valitsuse turismiministriks. Ta on taas turismiminister Boiko Borissovi kolmandas valitsuses.
Paluküla (Kehtna)

Paluküla on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas. Seal asub Paluküla hiiemägi. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 2.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Nemõriv

Nemõriv (ukraina Немирів, poola Niemirów, vene Немиров) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Nemõrivi rajooni halduskeskus. Nemõriv asub Vinnõtsjast umbes 40 km kagus. Nemõrivi on ürikutes esmamainitud 1506. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1581. aastal. Aastatel 1672–1699 Nemõriv Osmanite riigi võimu all. Teise Poola jagamise tagajärjel läks Nemõriv 1793. aastal Venemaa Keisririigi koosseisu. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Nemõrivi elanikkonnast ukrainlasi 97,48%, venelasi 2,01%, poolakaid 0,11%, valgevenelasi 0,11% ja juute 0,10%. Національний склад міст Datatowel.in.ua
Gorohhovets

Gorohhovets (vene Гороховец) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Gorohhovetsi rajooni keskus. Asub Kljazma paremal kaldal, 157 km Vladimirist idas. Asulat on kirjalikes allikates esmamainitud 1239. aastal. Tõenäoliselt tekkis see 1168. aastal Andrei Bogoljubski Volga bulgaaride eest kaitseks rajatud kindlustuse juurde. http://www.gorohovec.ru/
Sevgil Musayeva

Sevgil Musayeva-Borovyk (sündinud 18. juunil 1987 Jumas) on krimmitatari naisajakirjanik. Aastatel 2004–2010 õppis ta Kiievi Ülikoolis ajakirjandust. Kui algas Euromaidan, oli Musajeva seal üks aktiviste ja kajastas sündmusi Facebookis. Ta on ajalehe Ukrajinska Pravda peatoimetaja.