laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Samsung i5800

Samsung Galaxy 3 või Samsung Galaxy Apollo või Samsung Galaxy 580 (mudel i5800) on puutetundliku ekraaniga Samsungi nutitelefon, mis kasutab avatud lähtekoodiga Android operatsioonisüsteemi. Galaxy 3 on eelmise mudeli i5700 järeltulija, see avalikustati juulis 2010. Nutitelefonis on ühendatud suhtlusvõrgustike kasutamine, täielik Google'i teenuste tugi ja mitmekülgsed multimeediafunktsioonid. Galaxy 3 esipaneel on valmistatud metallist ja klaasist, tagumine paneel plastist. Telefonil on 3,2-tolline mahupuutetundlik LCD-ekraan ja 667 MHz keskprotsessor. 170 MB kasutajamälu annab ruumi vaid piiratud arvu fotode ja multimeedia talletamiseks; seadme mälu on laiendatav kuni 32 GB MicroSD-mälukaardiga. 3-megapikslise kaamera lahutusvõime on 2048×1536 pikslit (kokku 3,15 MP), muudetavad ISO- ja värvustasakaalu sätted ning geograafiliste koordinaatide lisamise võimalus. Nutitelefon sobib mugavalt kätte ning seda saab käsitseda ka ühe käega. SMS-sõnumite haldamisel luuakse iga sõnumeid vahetanud inimese jaoks eraldi kaust, kus asub vestluse vormis ajaliselt järjestatud kirjavahetus. Virtuaalse klaviatuuri asemel võib kasutada tekstisisestussüsteemi Swype, mis seisneb tähtede vahele triipude tõmbamises. Swype'il puudub eesti keele tugi. Aku mahutavus on 1500 mAh. Ametlikud andmed lubavad rääkida 2G-võrgus kuni 15 tundi ja 3G-võrgus kuni 7 tundi, kuid hoides mobiilse andmeside, Wi-Fi või GPS-funktsiooni sisselülitatuna, lüheneb kasutusaeg tunduvalt. Samsung Galaxy 3 ühildub kõikide Google’i teenustega: toetatud on Gmail (mitme aadressi tugi), kalender, Google Maps, Google Talk ja YouTube. Android Market lubab telefoni laadida kasutaja poolt vajalikku tarkvara. Mõni programm vajab Android 2.2 opsüsteemi, kuid valdav osa töötab ka telefonis oleva 2.1 versiooniga. Meelelahutusfunktsioonide seas on Qik, Skype, Twitter, kaloriarvutaja ja kompass. Uuendus Androidi versioonile 2.2 (Froyo) lasti välja 13. aprillil 2011 India kasutajatele Samsung Kiesi tarkvara kaudu. 2011. aasta teisel poolel lasti Froyo uuendus ametlikult välja Kreekas ja Suurbritannias. Tarkvaraarendaja kasutajanimega Marcellusbe on suutnud Galaxy 3 peal tööle saada ka uuema versiooni Gingerbread (2.3.7), nimetades seda mitteametlikku modifitseeritud versiooni CyanogenMod 7-ks, ning tegeleb selle uuendamise ja parandamisega. Foorumis XDA-developers on ka saadaval lai valik modifitseeritud Froyo versioone ning arendajad tegelevad ka kõige uuema Androidi versiooni Android Ice Cream Sandwich (ICS, v4.0.1) kohandamisega Galaxy 3-le. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. detsember 2013. Vaadatud 29. novembril 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. detsember 2011. Vaadatud 29. novembril 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://forum.xda-developers.com/showthread.php?t=1101218 http://forum.xda-developers.com/showthread.php?t=1361827 Samsung GT-i5800 ametlik veebileht
Kaja (kino)

Kaja oli kino Tallinnas Mustamäel II mikrorajoonis aadressil Eduard Vilde tee 118. 1964. aastal avatud 400 istekohaga kino projekteeris arhitekt Raul-Levroit Kivi ja rekonstruktsiooniprojekti tegi arhitekt Irina Raud. Kino Kaja lõpetas tegevuse 1997. aastal. Pikka aega tühjalt seisnud hoonesse asus 2001. aastal Mustamäe Kultuurikeskus Kaja. Endine kinohoone lammutati märtsis-aprillis 2018. Kinohoone asemele ehitatakse Mustamäe Kultuurikeskus Kaja ja Mustamäe linnaosavalitsuse tarbeks uus mitmeotstarbeline keskusehoone, mis valmib 2019. aasta kevadel. Analoogse projekti järgi rajatud kinohooned asuvad Tartus (Ekraan), Pääskülas (Koit), Võrus (Noorus), Kohtla-Järvel ja Madonas (Läti). Viljandi kino on lammutatud. Suri arhitekt Raul-Levroit Kivi. Uudised. ERR, 22. oktoober 2009 Mustamäe kultuurikeskus laieneb. Pealinn, 14. detsember 2009 Triin Olvet. Kümne aastaga on Tallinna kinoilmast kadunud india filmid ja kümme filmivaatamise kohta.[alaline kõdulink] Postimees, 22. detsember 1998 Tallinna linn laseb endise kino Kaja hoone ümber ehitada. Eesti Päevaleht, 05. november 1999 Kino "Kaja" lõpetamine[alaline kõdulink] Tallinna Linnavolikogu, 2. oktoober 1997 nr 168 Veiko Pesur (25.02.2004). "Mustamäelaste vaba aja täidab kultuurikeskus Kaja". Eesti Päevaleht. Vaadatud 12.02.2018. Urmas Kaldmaa (29.12.2017). "Kaja kultuurikeskus saab uue hoone". Pealinn. Vaadatud 01.01.2018.[alaline kõdulink] Mustamäe Kultuurikeskus Kaja koduleht Munitsipaalettevõtte Kino "Kaja" lõpetamine. Tallinna Linnavolikogu 02.10.1997 otsus number 168
Aleksander Yaska

Aleksander Yaska (sündinud 1967 Viljandis) on eesti kunstnik. Ta kolis 1974 Petserisse. Aastal 1994 lõpetas kunstnike ja disainerite kooli; 1996–2002 õppis Peterburi ülikoolis kaugõppeosakonnas kunsti erialal. Ta viljeleb põhiliselt õlimaali, eriti maastikumaali. Näitustel esineb aastast 1997. Pilt ja lühibiograafia.
Anna Faris

Anna Kay Faris (sündinud 29. novembril 1976 Marylandi osariigis Baltimore'is) on USA näitleja ja laulja.
Karel Rachůnek

Karel Rachůnek (27. august 1979 Gottwaldov – 7. september 2011 Jaroslavli lähedal) oli Tšehhi jäähokimängija, kaitsja. Rachůnek mängis alates 1999. aastast 8 hooaega NHLi klubides Ottawa Senators, New York Rangers ja New Jersey Devils. 2002, 2004–2006 ning alates 2010 mängis ta KHLi klubis Jaroslavli Lokomotiv, olles viimasel aastal selle kapten. Ta mängis ka Tšehhi jäähokikoondises. 2009. aasta MM-il Šveitsis andis ta 7 kohtumises 4 resultatiivset söötu ja tšehhid lõpetasid 6. kohal, kaotades veerandfinaalis Rootsi jäähokikoondisele 1:3. 2010. aasta MM-il Saksamaal tulid tšehhid maailmameistriks, võites veerandfinaalis bullititega Soome jäähokikoondise, poolfinaalis bullititega Rootsi ja finaalis 2:1 Venemaa jäähokikoondise. Sealjuures lõi Rachůnek poolfinaalis viigivärava 7½ sekundit enne normaalaja lõppu ja finaalis andis ta 38. minuti alguses resultatiivse söödu, aidates tšehhid 2:0 juhtima. 2011. aasta MM-il Slovakkias osales Rachůnek kõigis 9 mängus, lõi ühe värava (alagrupis Saksamaa jäähokikoondise vastu 5:2 võidetud mängus seisuks 3:1) ja andis 2 resultatiivset söötu, sealhulgas veerandfinaalis USA jäähokikoondise vastu 4:0 võidetud mängus seisuks 2:0. Poolfinaalis kaotasid tšehhid Rootsile 2:5 ja võitsid pronksimängus Venemaa 7:4. Rachůnek hukkus Jaroslavli lennuõnnetuses. Tšehhi koondislastest said samas surma veel Jan Marek ja Josef Vašíček. Karel Rachůnek oli abielus ja tal on kaks last. Vennad Ivan (sündis 1981) ja Tomáš (1991) mängisid mõlemad Tšehhi kõrgliigas hokit. http://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=36973
Knjaz Vorontsov

Knjaz Vorontsov (vene keeles Князь Воронцов) on kahe tekiga neljateistkümnes Rossija-klassi (projekt 785/OL800, 2. seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1955. aastal Volga jõelaevakompaniile kui Estonija. Selle nime all kasutati laeva nii Venemaa jõegedel liinil Gorki-Rostov Doni ääres NSVLi lipu ja alates 1993. aastast Venemaa lipu all kui ka Ukrainas aastatel 1986–1989 Tšornobõli katastroofi tagajärgede likvideerimisel, kus laeva kasutati ühiselamuna. Uus omanik Samarast andis 2003. aastal laevale uue nime Kievskaja Russ. Laev moderniseeriti 2003. aastal Hlebnikovi laevaremonditehases ja 2004. aastal Moskva Põhjasadamas. Alates 2008. aastast seisab laev Himki veehoidlal sadama külmhoone kai ääres, sh alates 2010. aastast Knjaz Vorontsovi nime all. Jõereisilaevade loend Jõelaev Knjaz Vorontsov (Kievskaja Russ, Estonija) (vene keeles) Laeva pilt sadama külmhoone ääres Jõelaev Knjaz Vorontsov (Kievskaja Russ, Estonija) (vene keeles)
Atakpamé

Atakpamé on linn Togos, Mägipiirkonna halduskeskus. Atakpamé asub 161 km pealinnast Lomést põhjas riigi lõuna- ja põhjaosa ühendava maantee ja raudtee ääres. Atakpamé on Togo suuruselt neljas linn. Aastal 2010 elas linnas 69 261 inimest. Asula rajasid jorubad. Kuni Esimese maailmasõjani oli Atakpamé Saksa Togomaa keskus. Linn on tööstus- ja kaubanduskeskus. Rahvaloenduse andmed. Togo. GeoHive, vaadatud 1.06.2016.
Hanna Hellquist

Hanna Hellquist (sündinud Hanna Victoria Hellqvist 24. juulil 1980 Karlstadis) on Rootsi ajakirjanik ja kirjanik. Tööturuameti praktikandina alustas ta ajakirjanikutööd kohalikus ajalehes Karlstads-Tidningen (Karlstadi Uudised) juba 19-aastaselt. Hiljem on ta töötanud telekanalis TV4 Värmland, päevalehes Göteborgs-Posten, ajakirjas Resumé ja hommikulehes Dagens Nyheter. Viimases neist pälvis ta tunnustust humoorikate ja avameelsete kolumnidega "Namn & Nytt", seejärel linnaelu kajastuste "På Stan" ja intervjuude eest lehe pühapäevaväljaandes Dagens Nyheter Söndag. 2009. aasta jaanuarist töötab ta saatejuhina Rootsi Raadio kolmanda kanali hommikuprogrammis. Ta on esinenud külalisena telesaatesarjas "Schulman show". Hellquist on õppinud soouuringuid Göteborgi Ülikoolis. 2009. aasta märtsis avaldas ta raamatu "Karlstad Zoologiska" ("Zooloogiline Karlstad"), milles kirjutas oma isast ja lapsepõlvest Karlstadis. 2009. aastal oli ta Rootsi Raadio esimese kanali suveprogrammi üks saatejuhte. Jaanuaris 2011 hakkas Rootsi Televisioonis jooksma Hellquisti teleseriaal "Jakten på lyckan" ("Õnneotsingud"). Hanna Hellquist "Karlstad Zoologiska" Stockholm: Bonnier, 2009. Libris 11204676. ISBN 978-91-0-011847-1 Hanna Lundquist (2009) Profilen: Hanna Hellquist, Journalisten, 15. jaanuar - 4. veebruar, lk 22–24 Medievärlden (2009) Lisa Profiler 2009, nr 1 hannahellquist.se – Ametlik koduleht Författarpresentation – Tutvustus kirjastuse Albert Bonniers kodulehel Selle artikli kirjutamisel on kasutatud rootsikeelseid artikleid sv:Hanna Hellquist, sv:Karlstads-Tidningen, sv:Dagens Nyheter, sv:Morgonpasset, sv:Göteborgs-Posten ning sv:Resumé (tidning) seisuga 30. november 2011.
Kolmjalg

Kolmjalg (kujund) ehk triskele on kolmest ühte punkti koonduvast jooksvast jalast moodustatud kujund. Kolmjalg (raam) ehk statiiv on teisaldatav kolme jalaga raam. Kolmjalg (etnograafia) on vanaaegne raudrõngas, kus hoiti nt padasid. Kolmjalg (anum) on pesupali teine nimetus. Kolmjalg (vaagen) on antiikaja metallvaagen. Kolmjalg (iste) on järi teine nimetus.
Eesti Põhiüksus Narvas

Eesti Põhiüksus Narvas (saksa Estnische Ersatz-Sicherungsgruppe in Narwa) oli Teise maailmasõja ajal Wehrmachti koosseisus moodustatud väeüksus. Eesti Põhiüksus oli väegrupp Nord rinde tagala kindlustamiseks ja seal korra hoidmiseks mõeldud sõjaväeliste üksuste – Julgestusgruppide väljaõppe ja tagavaraüksus. Julgestusgruppide ülesandeks oli rinde tagalas korra hoidmine, teede, raudtee, sildade ja muude sõjaliste objektide valvamine, sõjavangide konvoeerimine ja valvamine kuni nende üleandmiseni vangilaagritesse, rindetagala puhastamine sinna jäänud Punaarmee võitlejatest ning võitlus partisanidega. Eesti Põhiüksus Narvas moodustati 1942. aasta jaanuaris pärast julgestusgruppide 181–185 moodustamist julgestusgruppide koosseisust üle jäänud, peamiselt vanemaist ja rindeteenistuseks kõlbmatuist vabatahtlikest, kes olid 185. julgestusgrupist välja jäetud. Eesti Põhiüksus Narvas asus Narva Hermanni linnuses. Üksuse koosseis oli vabatahtlik ja üksusse astujatega sõlmiti aastane tööleping. Julgestusgruppides kehtisid Wehrmachti auastmed. Pataljoniülemaks oli sakslasest hauptmann Wicht. Pataljoni koosseisus oli 4 kompaniid. Vastavalt 1942. aasta 1. mai raportile kuulus sel ajal julgestusgrupi nimekirja 13 ohvitseri, 52 allohvitseri ja 265 reameest pluss kaks sakslasest allohvitseri ning 5 reameest. Pärast aastase teenistuslepingu lõppu septembris 1942 moodustati julgestusgruppide meestest oktoobris 1942 Wehrmachti alluvuses 3 idapataljoni numbritega 658., 659. ja 660. ning 657. üksik eriotstarbeline idakompanii. Eesti Põhiüksus Narvas reorganiseeriti 23. oktoobril 1942 hauptman Georg Fischeri juhitavaks Narva tagavara idapataljoniks (saksa keeles Ost Ersatz Bataillon “Narwa”). Narva ida-tagavarapataljoni rivikoosseisus oli 10. jaanuaril 1944. aastal 205 meest. 1943. aasta suvel moodustati pataljoni koosseisust eriüksus, kapten Fischeri pataljon (Einheit Fischer), mis võitles partisanidega Narva-Leningradi raudteeliini ümbruses. 1944. aasta jaanuari lõpus taganes Fischeri pataljon Eestisse. Fischeri pataljon nimetati 1944. aasta aprillis eriotstarbeliseks väli-taga varapataljoniks (Feldersatzbataillon zur besonderen Verwendung, F.E.B. z.b.V.), määrati 15. aprillil välja õpetama 1944. aasta veebruari alguses mobiliseeritud ja kiirkorras rindele saadetud rügemendi Tallinn pataljone. Idapataljonid ühendati 20. eesti SS-diviisiga lõplikult aprillis 1944. 657. idakompanii ning Narva tagavarapataljoni ja Fischeri pataljoni mehed jaotati erinevate 20. Eesti SS-vabatahtlike diviisi osade vahel. Idapataljonid Fischeri pataljon
Purikala (perekond)

Purikala (Istiophorus) on soojades ookeani piirkondades elav kalade perekond. Perekonda kuulub kaks liiki, kes on nime saanud neile iseloomuliku suure seljauime järgi. Atlandi purikala (Istiophorus albicans) Purikala (Istiophorus platypterus)
Michiru Nagatsu

Michiru Nagatsu (sündinud 31. augustil 1978 Niigatas, Jaapanis) on jaapani teadusfilosoof, endine Tartu Ülikooli õppejõud. Nagatsu on õppinud õigusteadust (BA) ja avalikku haldust (MA) Tokyo Ülikoolis ning filosoofiat Londoni Majanduskoolis (MSc), Exeteri Ülikoolis (PhD, väitekiri "Psychologizing Economic Man: Foundational Problems in Economics and Cognitive Science", juhendajad Francesco Guala ja John Dupré) ja Manchesteri Ülikoolis (järeldoktorantuur 2009–10). Ta on pidanud loenguid Tartu Ülikoolis, Tallinna Ülikoolis, Eesti Kunstiakadeemias ja Exeteri Ülikoolis ning on üks filosoofiaportaali Philpapers valdkonnatoimetajaist (sotsiaalteaduste filosoofia). Nagatsu uurimistöö keskendub sotsiaalteaduste filosoofiale, eriti eksperimentaalse majandusteaduse metodoloogiale. Eesti filosoofia aastakonverentsil 2011. aastal esines ta ettekandega "Experimental Philosophy of Science and Scientiﬁc Pluralism". 2008 sihtasutuse Archimedes stipendium 2007–2008 Centre for International Mobility stipendium (Soome) 2007–2008 Matsushita International Foundationi uurimisgrant (Jaapan) 2007 Jonathan Youngi stipendium (UK) Michiru Nagatsu CV[alaline kõdulink] (vaadatud 30. novembril 2011) Michiru Nagatsu koduleht[alaline kõdulink] Manchesteri Ülikoolis (vaadatud 30. novembril 2011) http://www.fl.ut.ee/orb.aw/class=file/action=preview/id=1042320/efak+2011+kava.pdf[alaline kõdulink] (vaadatud 30. novembril 2011) Michiru Nagatsu CV[alaline kõdulink] Aasiamoodul.ee-s (vaadatud 30. novembril 2011) Nagatsu, M. (2011). Review of Philosophy of the Social Sciences: Philosophical Theory and Scientific Practice, edited by C. Mantzavinos. Cambridge University Press, 2009. ix 333 pages. Economics and Philosophy, 27(1), 75 – 83. (2011). The limits of unification for theory appraisal: a case of economics and psychology. Synthese Nagatsu, M. (2010). Testing a Model of Team Reasoning in Social Dilemmas. Conference on Collective Intentionality VII, University of Basel, Switzerland. 2010. Nagatsu, M. (2010) "Beyond Circularity and Normativity: Measurement and Progress in Behavioural Economics", Philosophy of the Social Sciences 40(2): 265–290. Nagatsu, M. (2010) "Function and Mechanism: The Metaphysics of Neuroeconomics", Journal of Economic Methodology 17(2): 197–205. Nagatsu, M. (2009). The Functional Stance: The Metaphysic of Decision Science. Metaphysics of Science Conference, University of Nottingham, UK. 2009. Nagatsu, M. (2008). Behavioural Economics Beyond Ptolemaic Science. the6th International Network for Economic Methodology (INEM) Conference, UNED, Madrid, Spain. 2008. Nagatsu, M. (2007). The Progress of Intentional Psychology. The First London-Amsterdam-Lausanne Graduate Workshop in Decisions, Games and Logic, London School of Economics, UK. 2007. Michiru Nagatsu CV Michiru Nagatsu koduleht Manchesteri Ülikoolis Michiru Nagatsu CV Aasiamoodul.ee-s Michiru Nagatsu Philpapersis Michiru Nagatsu Eesti Teadusinfosüsteemis
Dmitri Šostakovitš

Dmitri Dmitrijevitš Šostakovitš (Дмитрий Дмитриевич Шостакович; 25. september (vkj. 12. september) 1906 Peterburi – 9. august 1975 Moskva) oli Nõukogude Venemaa helilooja ja pianist. Ta on üks 20. sajandi tunnustatumaid heliloojaid. Dmitri Šostakovitši isa oli keemik, ema pianist. Ta lõpetas Leningradi Konservatooriumi pianisti ja heliloojana (1925). Olnud lisaks viljakale heliloomele 1937. aastast peale tegev ka muusikaõppejõuna, aga sattus 1948 lõplikult Stalini põlu alla, misjärel sai elatist teenida vaid filmimuusikat kirjutades. Teda süüdistati eeskätt formalismis. Põlu alt vabanes alles 1960. aastaiks. Tema poeg Maksim Šostakovitš on tuntud dirigent ja pianist. 1942 – Vene NFSV teeneline kunstitegelane 1960 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia välisliikmeks 1973 – Léonie Sonningi muusikaauhind Dmitri Šostakovitš on kirjutanud 15 sümfooniat, millest kõige tuntum on arvatavasti 5. sümfoonia, 2 ooperit ning suurtsükkel "24 prelüüdi ja fuugat". Te ju mõistate, et mina olen vanglas, kardan oma pere ja iseenda pärast, kuid tema (Pablo Picasso) on vabaduses ega tarvitse valetada!... Kes teda keelest sikutas? Nad kõik – Hewlett Johnson, Frédéric Joliot-Curie ja Pablo Picasso on tõprad. Elavad maailmas, kus vahest polegi nii hõlbus põli, aga kus saab tõtt rääkida ja tööd teha, tegelda sellega, mida sa vajalikuks pead. Picassost, näe, sai rahutuvi! Sümfoonia nr 4 Genrihh Orlov, "Dmitri Šostakovitš. Lühike ülevaade elust ja loomingust". Tõlkinud L. Kukk. Eesti Raamat, Tallinn 1971, 104 lk. Rein Laul, "Šostakovitši muusika bolševistliku ideoloogia ja praktika valguses" (artikkel) – Teater. Muusika. Kino 1996, nr. 9 (tõlkinud Margus Pärtlane; artikkel ilmus vene keeles kogumikus Д. Д. Шостакович: Сборник статей к 90-летию со дня рождения, 1996); ka Rein Laulu artiklikogumikus "Sissevaateid muusikasse", Ilmamaa, Tartu 1999, lk. 245–263 Dmitri Šostakovitš, "Tunnistus. Dmitri Šostakovitši mälestused". Kirja pannud Solomon Volkov. Vagabund, Tallinn 2002, 268 lk. Solomon Volkov, "Šostakovitš ja Stalin: kunstnik ja tsaar". Vene keelest tõlkinud Toomas Huik. Tänapäev, Tallinn 2005, 362 lk. Dmitri Šostakovitš andmekogus IMDb (inglise) Tutvustus (inglise keeles)
660. Eesti Pataljon

660. Eesti Pataljon oli Eesti vabatahtlike väeosa Saksa Wehrmachtis aastatel 1942–1944. 660. Eesti Pataljoni tuumikuks oli 1941. aasta sügisel moodustatud 184. Eesti julgestusgrupp. Major Heinrich Erich Ellram major Julius Ellandi – 1941, detsember – 1942, veebruar kapten Julius Edor major Heinrich Erich Ellram 1942. aasta oktoobril muutus pataljon tagalateenistusüksusest rindeüksuseks ja 184. Eesti Julgestusgrupp nimetati ümber 660. Idapataljoniks (Ost-Bataillon 660). Pataljoni ülem oli kapten Heinrich Erich Ellram, pataljoni koosseisus oli 4 kompaniid. 9. kompanii 10. kompanii 11. kompanii 12. kompanii 1942. aasta jõulude ajal muudeti jälle pataljoni nime ning 1943. aasta 1. jaanuarist oli see 660. Eesti Pataljon (Estnisches-Bataillon 660). 1943. aasta lõpus asus 660. Eesti Pataljon Narva taga, 657. kompanii Staraja Russa juures, 658. ja 659. Eesti pataljonid Novgorodi all ja Ilmeni järve ääres eesliinil. 18. aprillil 1944 liideti 660. Eesti Pataljon 20. Eesti SS-diviisiga selle 46. Relva-SS Grenaderirügemendi III pataljoniks. Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend
Viikingid

Viikingid olid muinasskandinaavia päritolu meresõitjad, kelle iseloomuliku kultuuri õitseaeg oli umbes 8.–11. sajandil (nn viikingiaeg). Nimetus "viiking" pärineb tõenäoliselt vanapõhjakeelsest sõnast vík, mis tähendab lahte; viiking on siis "laheline" ehk meresõitja. Kuigi viikingid on nime andnud tervele ajastule, moodustasid sõjakad meresõitjad suhteliselt väikese osa tolleaegsest Põhjamaade elanikkonnast, kes valdavalt tegeles rahumeelse maaharimisega. Teise teooria järgi pärineb viikingite nimetus vanaingliskeelsest sõnast wíc, mis tähendas kaubaasulat. Lisaks vallutustele tegelesidki viikingid ka käsitöö ja kaubandusega. Viikingid olid osavad laevaehitajad; nende pikklaevade drakkarite plangutus ning suured nelinurksed purjed tagasid oma aja kohta küllalt suure merekindluse. Mereretked viisid viikingeid Islandile, Gröönimaale ning Põhja-Ameerika rannikule. Suurte maadeavastuste eelsel perioodil oli viikingitel märkimisväärne roll uute alade avastamisel, kuid teated nende retkedest ei levinud eriti, sest mõõdistamist ei tehtud ja kaarte ei koostatud. Ida suunas purjetanud viikingeid nimetati ka varjaagideks. Nende tegevus ulatus Bütsantsini ning nad mängisid olulist poliitilist rolli Kiievi-Vene riigi kujunemisel. Prantsusmaa rannikul nimetati viikingeid normannideks. Viikingiretkedega tegelesid (eriti 11.–12. sajandil) ka eestlased, eeskätt saarlased. Nõrga poliitilise organiseerituse, ristiusu leviku ning sõdimisviiside arengu tõttu jäid viikingid alates 12. sajandist Euroopas tagaplaanile. Nad rajasid mitmel pool oma asulaid ning sulasid kohaliku rahva hulka. Huvi viikingite tegevuse vastu taaselustus romantismiajastul, mil neid hakati kujutama ebaajalooliselt idealiseeritud hulljulgete võimsate sõdalastena. Hilisema popkultuuri (filmid, koomiksid jms) mõjul levisid võrdlemisi ebatäpsed ettekujutused viikingite tegevusest, välimusest ja eluolust. Tänapäeval jäljendavad ja järgivad muinasajaloo huvilised viikingiajastu ainelist ja vaimset kultuuri igapäevaelus, viikingilaagrites, -festivalidel, vabaõhumuuseumites ja teemaparkides. Põhjala rassi müütilisest ja ajalooliselt ebatõesest kujutamisest sai mõjutusi natsionaalsotsialismi ideoloogia. Osa viikingihuvilisi on koondunud odinismi, asatrud, wotanismi jt uuspaganlikke uskumusi järgivatesse religioossetesse ühendustesse. Äärmuslikud tõekspidamised ja konfrontatsiooni otsimine põhjustas Norras kirikute saripõletamise viikingihuvilise Varg Vikernese poolt. Viikingite kunst Jomsviikingid Ameerika koloniseerimine skandinaavlaste poolt Ahmad ibn Rustah Aḩmad ibn Faḑlān 17. juuli 2019, Population genomics of the Viking world, biorxiv.org Marika Mägi, Kes olid viikingid? Käsmu meremuuseumi veebilehel Viikingitest Visitswedeni veebis Ushkuiniks Ardnamurchan Viking boat burial discovery 'a first'. The site, at Ardnamurchan, Scotland, is thought to be more than 1,000 years old, bbc.co.uk, 19 October 2011 Margot Kuitems, Birgitta L. Wallace, Charles Lindsay jt. Evidence for European presence in the Americas in ad 1021 | Abstract. Nature, 2021
Rooma nõges

Rooma nõges (Urtica pilulifera) on nõgeseliste sugukonda nõgese perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Kasvab kuni 150 cm kõrguseks. Meenutab välimuselt kõrvenõgest, kuid on sellest tihedamalt kõrvekarvakestega kaetud. Rooma nõges andmebaasis eElurikkus
Helga Jõerüüt

Helga Jõerüüt (aastani 1955 Helga Imelik; 9. mai 1925 Tartu – 27. november 2011 Aa) oli eesti graafik. Ta sündis Tartus arsti perekonnas, lõpetas 1943 (või 1944?) Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi. Õppis Pallase kunstikoolis skulptuuri professor Anton Starkopfi juhendamisel, Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis maali professor Ado Vabbe juhendamisel. Lõpetas 1951. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. Jõerüüdi lähemate Pallase-kaaslaste seas olid temaga samal aastal õpinguid alustanud Lüüdia Vallimäe-Mark, Helju Sarnet Zauram ja Ülo Sooster, aga ka vanemad olijad Valve Janov, Kaja Kärner, Silvia Jõgever ja Lembit Saarts. Ta on illustreerinud lasteraamatuid, õpikuid ja ajakirja Täheke. Akvarellmonotüüpia oma tahte ja juhuse võluga kujunes aja jooksul Jõerüüdi autoritehnikaks. Tema põhiampluaa olid maastikud ja aedlinnamotiivid nii Eestist kui Lõunast, vaikelud ja lilled. 1958 Eesti Kunstnike Liit 1993 Kunstiühing Pallas Tema isa Johannes Imelik (1889–1957) oli arst, samuti oli arst tema emapoolne vanaisa Mihkel Ostrov (1863–1940); tema onu Mihkel Ostrov-Laid oli kirikuõpetaja ja sõjaväelane. Vend Olaf Imelik (1923–2014) oli spordifüsioloog, publitsist ja luuletaja. Ta oli 1955. aastast abielus majandusteadlase Ivar Jõerüüdiga (1927–2000). Suri akvarellikunstnik Helga Jõerüüt "Helga Jõerüüdi monotüüpiad Rahvusraamatukogus". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2007. Vaadatud 30. novembril 2011. Haud Tallinna Metsakalmistul
Matilde di Canossa

Matilde di Canossa (itaalia keeles Matilde, ladina keeles Matilda, Mathilda; märts 1046 Mantova – 24. juuli 1115 Bondeno di Roncore) oli Toscana markkrahvinna, tuntud ka Suure krahvinna ja Toscana Matildena. Matilde oli investituuritüli ajal paavst Gregorius VII poolel ja oli üks vähestest keskaja naistest, kes tegeles ka sõjapidamisega.