laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Stružāni vald

Stružāni vald (läti keeles Stružānu pagasts) on vald Lätis Rēzekne piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Gaigalava, Nautrēni ja Dricāni vallaga. Valla pindala on 37,9 km². Tegemist on Rēzekne piirkonna kõige väiksema vallaga. 2011. aastal oli seal 842 elanikku, 2021. aasta seisuga elas seal 742 inimest. Valla halduskeskus on Jaunstrūžāni küla. Vallamaja asub aadressil Miera 14a, vallavanem on Diāna Saksone. Vald asub Ida-Läti madalikul. Suurema osa sellest võtab enda alla Stružāni soo (4723 hektarit). Valda läbib Moziča jõgi. Aastal 1945 moodustati Dricēni vallas Dricēni, Pelsiņi, Škuskova ja Taunaga külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Pelsiņi külanõukoguga likvideeritav Taunaga külanõukogu. Aastal 1963 liideti sellega Puderi külanõukogu kolhoosi Ausma maad. Aastal 1971 liideti Pelsiņi külanõukogu Dricēni sovhoosi alad Dricēni külanõukoguga, külanõukogu ise nimetati aga ümber Stružāni külanõukoguks. Aastal 1981 liideti külanõukoguga osa Gaigalava külanõukogu maid. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2009 liideti vald Rēzekne piirkonnaga. Aastast 2021 kuulub vald selle Dricāni allüksusesse. Aastal 2011 elas vallas 573 lätlast, 235 venelast, 5 valgevenelane, 4 ukrainlast, 17 poolakat ja 1 leedulane. Valla keskus Jaunstrūžāni on staatusega lielciems ja aastal 2022 oli seal 729 elanikku. Ülejäänud külad on staatusega skrajciems: Čeveri 1 elanikuga aastal 2022, Esti 2 elanikuga aastal 2022, Krogasēta 5 elanikuga aastal 2022, Ramaškas 2 elanikuga aastal 2022, Seiļi 31 elanikuga aastal 2022 ja Viļumi 1 elanikuga aastal 2022. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Rēzeknes novads, vaadatud 6. 11 2022 Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9 «Pašvaldības apraksts un struktūra» Rēzeknes Novads Ethnic composition of Latvia 2011 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Stružāni vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jaunstrūžāni

Jaunstrūžāni (ka Strūžāni) on küla (lielciems) Lätis Rēzekne piirkonnas, Stružāni valla halduskeskus. Küla asub valla lõunaosas, piirkonna keskusest Rēzeknest 23 kilomeetri kaugusel. Külas on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. 1957. aastani asusid küla kohal heina- ja karjamaad, siis rajati Stružāni soo serva turbatööstus, mille juurde tekkis tööliste asula. Esimesed töölised elasid barakkides, ent 1958. aastal asuti sinna ehitama ka elumaju. 1963. aastal rajati külla briketivabrik, mis tõi kaasa uute elumajade ehitamise. Ühtlasi hakati rajama ka infrastruktuuri: vabriku kontori juures avati postkontor, valmisid haigla, söökla, kool, kultuurimaja ja muud teenindusasutused. 2022. aastal oli külas 729 elanikku. Läti Ruumiandmete Agentuur Vietvārdu datubāze
2006. aasta Aafrika meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

12. Aafrika meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Kameruni pealinnas Yaoundés 12.–23. juunini 2006.
Stamfordi ülikool

Stamfordi ülikool oli 14. sajandil lühikest aega Stamfordis Lincolnshire'is tegutsenud Inglise ülikool. Barnby Williami juhitud Põhja-Inglismaa õppejõudude ja üliõpilaste grupp lahkus 1333. aastal Oxfordis tekkinud sisetülide, ohtude, mõrvade, vigastamiste ja röövimiste tõttu Stamfordi, et seal Warenne'i krahvi Johni kaitse all rahulikes tingimustes õppida ja harituks saada. Edward III käsul ülikooli tegevus keelati. 26. juulil 1335 toimunud juurdluse ajal leiti ülikooli koosseisust kohapeal 38 isikut, sealhulgas 17 magistrit (sealhulgas Barnby William), üks bakalaureus ja 15 kraadita üliõpilast. Kuni 1827. aastani pidid Oxfordi ülikooli vilistlased tõotama, et ei pea ega kuula akadeemilisi loenguid Stamfordis.
Austraalia Esindajatekoda

Austraalia Esindajatekoda (House of Representatives) on Austraalia parlamendi alamkoda. Esindajatekoja koosseis ja õigused on kirjeldatud Austraalia põhiseaduse esimeses peatükis. Esindajatekoja liikmete ametiaeg kestab kolm aastat, mida arvestatakse koja esimesest istungipäevast. Liikmete ametiaeg on Austraalia ajaloo jooksul täitunud ainult 1910. aastal ning tavaliselt läheb koja koosseis laiali enne ametiaja lõppu. Esindajatekoja valimised toimuvad sageli samal ajal senati valimistega. Valitsus ja peaminister peavad ametisse astumiseks ja ametis püsimiseks saama ja säilitama esindajatekoja heakskiidu. 2022. aastal koosnes esindajatekoda 151 liikmest. Liikmete arv on muutlik ning see sõltub valimisringkondade muutustest. "Federal election results 1901–2010". Australian Parliament. Vaadatud 6. november 2022. "Members". Australian Parliament. Vaadatud 6. november 2022.
Seadus ja Kohus (ajakiri)

Seadus ja Kohus oli õigusteaduslik ajakiri, mis ilmus 1909–1913 Peterburis. Ajakirja tegevtoimetajateks oli Mihkel Pung (1909–1912) ja Ado Birk (1913). Ajakiri ilmus korra kuus koos ajalehega Peterburi Teataja. Väljaandjateks August Einer, A. Vares, Madis Jaakson, vastutavad toimetajad olid August Einer, A. Vares ja Johannes Reintalu. Ajakirja trükiti E. F. Meks (1909–1910), Mihkel Schiffer (1912) Woldemar Constantin Ehrenpreis (1913) trükikodades. "Seadus ja Kohus". ESTER.
Woldemar Constantin Ehrenpreis

Woldemar Constantin Ehrenpreis (Voldemar Jaagu poeg Ehrenpreis) (12. juuni 1868 Tallinn - 16. september 1954 Tallinn, Nõmme) oli Eesti ettevõtja ja trükkal. Trükikoda asus Tallinnas Rüütli 11. Oma trükikoja pärandas Woldemar Ehrenpreis oma venna Juliuse tütrele Erna Ehrenpreisile (Planken). Ta suri 16. septembril 1954 ja maeti 19. septembril 1954 Hiiu-Rahu kalmistule. "Aadresslehed - Ehrenpreis, Voldemar, Jaak". www.ra.ee. "tiiuajaveeb". tiiuajaveeb. 19. august 2011. https://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=yVnNkeyJYgwR
Ukko usk

Ukkousk[viide?] (soome keeles: Ukonusko[viide?]) on usund, mis algatati Soomes 20. sajandi alguses. Ukkousk loodi, et taastada vana Soome muinasusundit. Ukkousk loodi ühendades vanu Soome ja teiste Põhjamaade traditsioone ning tänapäevast ettekujutlust. Probleemiks oli aga see, et usk oli liiga poliitiline, selle eesmärgiks oli Soome rahvusidentiteedi tugevdamine. Toetus usule vähenes ning see hüljati ja unustati. Soome uuspaganlus kannab sama nime. Usundi elustamise teeb raskeks eel-kristliku Soome kultuuri kohta käivate andmete vähesus. Peamised andmed kirjutati hilisemal ajal kristlike inimeste poolt ja seetõttu võivad nad olla ebatäpsed. Soome uuspaganluse järgijad külastavad pühasid metsasid, kus võivad olla puidust jumalakujutised või pühad kivid. Mõned tähistavad aastaringi teatud kuupäevadel näiteks lõketega, tantsimisega, ohverdamisega või teiste rituaalidega. Üheks neist rituaalideks on ka eelkäijatele omane äiksejumala Ukko (Uku) terviseks joomine jaanipäeval. Mõned usu järgijad peavad Ásatrúd osaks nende usundist, teised aga peavad seda võõraks. Uuspaganlus Maausk soomeusuliste ühendus Taivaannaula Suomalaisen kansanuskon yhdistys ry.
Märt Antje

Märt (Mart) Antje ( 7. mai 1864 Laupa – 15. november 1944 Tallinn) oli Tallinna ettevõtja ja trükikoja omanik. 1891. aastal tegutses Märt Antje Jakob Hurda korrespondendina rahvaluulekogujana Juuru kihelkonnas. 1900.-1905. aastal pidas Märt Antje trükikoda koos Mihkel Schifferiga. 1906.a omandas Märt Antje isikliku trükikoja Mihkel Martnalt. 1909. aastal ostis Märt Antje Jaak Järvelt päevalehe "Virulane" ning asus seda ka ise toimetama. Tema toimetamisel jätkas ilmumist lisalehed "Kirjandus ja Teadus". Uute lisadena asutas Antje 1909.a lisa "Õigus" (ilmus 1909-1911), 1910.a ilmus Jutulisa ning 1911 Naljalisa. "Virulane" lõpetas ilmumise 1912. Tõenäoliselt lõpetas Antje ka kirjastustegevuse 1912. aastal. Hiljem tegutses ta ettevõtjana Tallinnas ning oli 1930-aastatel toiduainetekaupluse omanik. "Virulane (1882–1888) - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 4. septembril 2023. "Mart Antje". Kivike.
Barna da Siena

Barna da Siena, ka Berna da Siena oli Itaalia maalikunstnik, kes arvatavasti tegutses Sienas aastail 1330–1350. Allikmaterjal Barna da Siena kohta on vastuokslik ja segadusttekitav. Teda on nimetatud oma aja esimaalijaks, kuid puuduvad ühesed viited teostele. Lorenzo Ghiberti elulõpul kirjutatud "I commentari" (15. sajandil) järgi maalis Barna-nimeline Siena maalikunstnik palju teoseid Toscanas, sealhulgas Vana testamendi stseenid San Gimignanos. Giorgio Vasari nimetas oma teose "Vite" esimeses väljaandes (1550) samuti rea teoseid Siena maalijalt nimega Berna, sealhulgas Vana testamendi lugusid kujutavad freskod San Gimignanos, kuid teises väljaandes 1568. aastast nimetab ta vaid Uue testamendi teemalisi maale samas kirikus ja dateerib need umbes 1381. aastasse. Vasari kirjelduse järgi suri lühikese ja kireva elukäiguga kunstnik kukkudes alla maalimistellinguilt. Vasari teisele väljaandele toetudes on San Gimignano kollegiaatkirikus asuv Kristuse lapsepõlvele ja kannatusloole pühendatud freskotsükkel omistatud Barna da Sienale ja sellest lähtuti teiste maalide atribueerimisel. Tema nimega seostatud teoste stiil on lähedane Siena koolkonna, Simone Martini jäljendajate ja Lippo Memmi ringkonna käekirjale. Tänapäeval peetakse temale omistatud teoseid mitme eri kunstniku looduteks. Pärimuse järgi oli Barna õpetaja Simone Martini ja mõlema teostes mängib joonistus olulist rolli, ent kui Martini joonistus on graatsiline ja arabeskne, on Barna oma seevastu sirge ja tugev, tema kujudes on rohkem dramaatilisust ja jõulisust kui varasemas Siena maalikunstis. "Püha Katariina müstiline kihlus" "Ristikandmine koos dominiiklasest vennaga". Tempera puutahvlil, u 1330–1350 "Madonna lapsega". U 1350, Portlandi kunstimuuseum "Püha Peetrus". U 1350, Metropolitani Kusntimuuseum Barna da Siena. - Art UK Barna da Siena. - Web Gallery of Art Barna da Siena. - Web Gallery of Art (teosed)
Edukas Eesti Ettevõte

Edukas Eesti Ettevõte sertifikaat on Eesti vanim ja laialdasemalt kasutusel olev kvaliteedimärgis, mida saavad osta vaid eeskujuliku krediidireitinguga (A, AA või AAA) ettevõtted.[viide?] Sertifikaati on väljastatud alates 2005. aastast.
Ohta jõgi

Ohta jõgi (vene Охта, soome Ohanjoki) on jõgi Venemaal Leningradi oblastis. Algab Lembolovo kõrgustikult, voolab valdavalt lõunasse. Suubub Peterburis paremalt Neevasse. Suubumiskohast põhja jääb Bolšaja Ohta ja lõunasse Malaja Ohta linnaosa (kokku moodustavad need Ohta linnaosa); suudmest ülejõe – Neeva vasakkaldal asub Smolnõi. Ohta suudmes asus Põhjasõja-eelne Nevanlinna. Jõe pikkus on 99 km.
Sünkroonkompensaator

Sünkroonkompensaator (inglise keeles synchronous condenser) on elektroenergeetikas sünkroonmasin, mida aga ei kasutata ei mootori ega generaatorina, vaid see töötab ainult tühikäigul ja genereerib induktiivset või mahtuvuslikku reaktiivvõimsust väga laias reguleerimisvahemikus. Välja arvatud väikesed energiakaod, nt tingituna hõõrdumisest, on tarbitav efektiivne elektrivõimsus peaaegu null, sest masina võlli mehaaniliselt ei koormata. See erineb oluliselt sünkroongeneraatorite, näiteks turbogeneraatorite tavapärasest rakendusest, mille puhul reaktiivvõimsuse reguleerimine toimub tavaliselt võimsusteguri vahemikus 0,8 induktiivne kuni 0,9 mahtuvuslik. Sünkrokompensaatoreid kasutatakse omavahel ühendatud elektrivõrkudes, et mõjutada ja juhtida energiavoogusid eesmärgil vähendada ülekandekadusid. Sünkroonkompensaatorid paigaldatakse peamiselt keskalajaamadesse, sest seal puuduvad sünkroonmasinad (nagu need on näiteks elektrijaamades, töötades vajadusel sünkroonkompensaatoritena) ja puuduvad ka muud koormuse reguleerimise meetodid, nagu faasinihketrafod või elektrooniliselt juhitavad staatilised faasinihutid (nt FACTS), või kui neid pole otstarbekas kasutada majanduslikel põhjustel. Ehituselt vastab sünkroonkompensaator ligikaudu turbogeneraatorile, sarnased on ka abisüsteemid, nagu määrdeõlivarustus, generaatori laagrite ventilatsioon ja jahutus ning vajadusel vesiniku- ja tihendusõli toiteallikas, ergutussüsteem ja trafo võrku ühendamine kaitselülitite abil. Sünkroonkompensaatori nimipinge sõltub süsteemi nimipingest ja jääb tavaliselt vahemikku 10,5 kV kuni 27 kV. Nagu kõigi sünkroonmasinate puhul, ei saa sünkroonkompensaator iseseisvalt käivituda. Seetõttu kiirendatakse see võrguga sünkroonimise olekusse käivitusseadmega (nt kolmefaasilise asünkroonmootori) või suuremate kooruste korral koormuskommutatsioonmuunduri (LCI, Load Commutated Inverter) abil. Kui käivitus- ja sünkroonimisprotsess on lõpule viidud, töötab kompensaator võrgus praktiliselt tühikäigul. Töötamise ajal on aktiivsed ainult faasimuunduri tühi- ja reaktiivvoolukaod, samuti abisüsteemide omatarbe energia. Ergutussüsteemi ergutusvoolu suuruse määrab võrgu vajatav reaktiivenergia. Sünkroonkompensaatorid on enamasti näivvõimsusega üle 40 MVA. Sageli kasutatakse sünkroonkompensaatoritena töö lõpetanud elektrijaamade turbogeneraatorid koos neile käivitusseadme lisamisega. Paindlik vahelduvvoolu ülekandesüsteem (FACTS) Staatiline sünkroonkompensaator (STATCOM) Staatiline reaktiivvõimsuse kompensaator (SVC) Synchronous condensers : the smart solution for modern grids (PDF), 2022
Tippecanoe lahing

Tippecanoe lahing oli kokkupõrge 7. novembril 1811 Battle Groundi lähedal Indiana territooriumil Ameerika Ühendriikide valitsusvägede ja indiaanlaste vahel. USA vägesid juhtis Indiana kuberner William Henry Harrison, põliselanikke šoonide pealik Tecumseh ning tema vend Tenskwatawa, kes olid Metsiku Lääne koloniseerimise vastastest hõimudest moodustanud liidu. Osapoolte vahelised pinged olid pikka aegat kasvanud ning Harrison otsustas umbes 1000 mehega rünnata indiaanlaste liidu kantsi Prophetstownis Tippecanoe ja Wabashi jõe liitumiskohas. Tecumesh ei olnud veel Ameerika Ühendriikidele vastu astumiseks valmis ning oli parajasti eemal võitlejaid värbamas, Prophetstowni oli jäänud tema vend Tenskwatawa, kes oli usu-, mitte sõjaline juht. Harrison jäi 6. novembril Prophetstowni lähedale laagrisse ning leppis Tenskwatawaga järgmiseks päevaks kohtumise kokku. Varahommikul ründasid Prophetstowni võitlejad Harrisoni sõjaväge ning kuigi neil õnnestus USA vägesid üllatada, jäi Harrison koos oma meestega enam kui kaheks tunniks positsioonidele. Pärast lahingut põletasid Harrisoni mehed Prophetstowni maha ning hävitasid talve toiduvarud. Sõdurid läksid pärast seda koju. Harrison kogus eduka lahinguga kuulsust ning see andis talle edu ka 1840. aasta presidendivalimistel. Tecumesh' hõimuliidu jaoks oli lüüasaamine valus ning kuigi seda üritati korduvalt, ei õnnestunud indiaanlastel enam nii võimsat üksust kokku panna. Blaine T. Brownell; Robert C. Cottrell (2010). Lives and Times: Individuals and Issues in American History: To 1877. Rowman & Littlefield. Lk 130. ISBN 9781442205581. Spencer C. Tucker (2014). Battles That Changed American History: 100 of the Greatest Victories and Defeats. ABC-CLIO. Lk 83. ISBN 9781440828621.
Piits

Piits (ka kantsik, nuut, plett, roosk) on löögiriist (tavaliselt loomade) ergutamiseks, inimeste karistamiseks või ründamiseks, mis koosneb reeglina varrest ja selle külge kinnitatud nöörist või rihmast. Piitsasid kasutatakse reeglina loomade ajamiseks ja suunamiseks neid ärritades kas toksates või lüües valu tekitades, samuti on võimalik suunata heli abil, plaksutades pika piuga piitsa, lisaks visuaalselt suunates. Tänapäeval kasutatakse valuga mõjutamist mõnedel loomatreeningualadel, näiteks ratsutamisvõistluses, kuigi selle kasutamist piiratakse ning liigse pruukimise eest määratakse karme karistusi. Lisaks loomapidamisele kasutatakse piitsa ka mujal, nii korraldatakse piitsaplaksutamise võistlusi, samuti on see kasutusel sadomasohhistlikel mängudel. Endiselt on piitsutamine mõnes riigis kasutusel ka inimeste karistusvahendina. Kantsik on lühike naharibadest punutud piits. Nuut on lühikese varrega (punutud) piits. Ratsapiitsa kasutatakse hobuse sundimiseks ja ergutamiseks. Koerapiitsa kasutati koerte nuhtlemiseks. Võib pärineda vanavene või nooremast vene keelest: vanavene keeles bičĭ , vene keeles bič ('piits, nuut'). Võimalik on ka päritolu alamsaksa keelest: pietske ('piits'). Eesti keelest on laenatud eestirootsi pīts ('piits'). Nuut võib olla laenatud erinevatest allikatest, vene knut ('ratsapiits', 'nuut', 'kantsik') on levinud ka saksa keelde (knute). Roosk sarnaneb vene rozga'ga, mis tähendab vitsa või ihunuhtlust. Pika piuga piitsaplaks tekib helikiiruse ületamisest, õige piitsavarreliigutusega liigub materjal lainena piki piugu, nii et selle kiirus järjest kasvab, kuni ületab helikiiruse, piu tipus on see enam kui 30 korda kiirem kui varre algne liigutus. Piitsaplaksutamises korraldatakse võistlusi. Jeesuse piitsutamine (William-Adolphe Bouguereau, 1880) Piitsaarmidega Mississippi orja selg 1863. aastal Ratsapiits Pika piuga nahkpiits Piitsa kasutamine sadomasohhistlikus mängus Hiina kettpiits "[ETY] Eesti etümoloogiasõnaraamat". EKI.ee. Vaadatud 7. novembril 2022. "Chinese Martial Arts Manual". chinesels. Vaadatud 7. novembril 2022. Abbott, Geoffrey (20. juuli 1998). "flogging - punishment". Encyclopedia Britannica. Vaadatud 7. novembril 2022. "Greyhound racing and horse racing". Animals and the Law: A Sourcebook. 2001. Vaadatud 7.11.2022. Vaksmann, Liis (27. oktoober 2022). ""Ma enam ei suuda! Valus on!" Lateks, piitsad ja sidumismängud, ehk Mis toimub kinnistel sadomaso pidudel?". Õhtuleht. Vaadatud 7. novembril 2022. "Autot juhtinud Saudi naine pääses kuninga otsusega piitsutamisest". ERR. 29. september 2011. Vaadatud 7. novembril 2022. "[EKSS] "Eesti keele seletav sõnaraamat" 2009". EKI.ee. Vaadatud 7. novembril 2022. "[EKSS] "Eesti keele seletav sõnaraamat" 2009". EKI.ee. Vaadatud 7. novembril 2022. Graham, Sarah (28. mai 2002). "True Cause of Whip's Crack Uncovered". Scientific American. Vaadatud 7. novembril 2022.
Bad Mitterndorf

Bad Mitterndorf on vald (Marktgemeinde) Austrias Salzkammergutis Steiermargi liidumaal. Asudes Salzburgi ja Grazi vahel, on see populaarne talispordikeskus ning suviti ka jalutamise ja rattasõidu koht. Bad Mitterndorfis on kaks tervisespaad, kus on termid, väliujula ja muud terviseteenused, kohvikud ja vaba aja veetmise alad. Vallas tegutseb pühade ajal lasteklubi. Bad Mitterndorfis asub ka üks maailma viiest lennumäest, Kulm. Vald on hea asukohaga ekskursioonide tegemiseks Hallstatti, Altausseesse ja selle maikuisele nartsissifestivalile, Bad Ischli ja Kaiservillasse ning Salzburgi 95 km kaugusel. Kuulsate elanike hulka kuuluvad suusahüppajad Hubert Neuper (1980. aasta olümpiahõbe ja 1982. aasta MM-i teine) ja Wolfgang Loitzl (2009. aasta maailmameister ja 2008.–2009. aasta nelja hüppemäe turniiri meister). Bad Mitterndorf on ka 2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse võitja Thomas Neuwirthi ehk Conchita Wursti koduvald. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Ukko

Ukko (ka Äijö; Eesti mütoloogias Uku) on Soome mütoloogias taeva, ilma, saagi ja teiste looduslike asjade jumal. Ta on kõige tähtsaim jumal Soome mütoloogias ning soomekeelne sõna "ukkonen", mis tähendab äiksetormi, tuleneb tema nimest. Teda mainitakse müütides vaid loodusjõududena. Ukko tähendab soome keeles ka vana meest. Ukko sarnaneb muinaspõhja Odiniga, tal on ka Thori omadusi. Ukko päritoluks on arvatavasti balti Perkons ning vanem Soome taevajumal Ilmarinen. Ka Ásatrú Thori seostatakse Perkonsiga. Kui Ukko sai Ilmarise koha taevajumalana, muutus Ilmarinen surelikuks sepp-kangelaseks. Ukko relvaks oli vasar "Ukonvasara" või kirves või mõõk, millega ta ilmutas äikese. Kui Ukko oli oma naise Akkaga (mis tähendab nüüdses soome keeles vana naist) seksuaalvahekorras, tekkis äiksetorm. Äiksetorm tekkis ka siis, kui Ukko sõitis taevastes oma kaarikuga. Ukko algupäraseks relvaks oli arvatavasti kivikirves. Rästik on äikese sümboliks. On leitud kivijooniseid, mis omavad nii madude kui ka äikese omadusi. Ukko tõi ka head jahiõnne. "Kalevala" järgi oli Ukko ilmajumal, eriti pilvede ja äikese haldjas, keda üldiselt austati Karjalas ja Savos. Algupäraslet esineb ta peamiselt isikustatud loodusjõuna, harva ka kõikejuhtiva "ülijumalana". Loitsudes on temaga hiljem liitunud ka kristliku "kõikvägeva" Jumal-isa ja "kõige looja" jooni, mida Elias Lönnrot omalt poolt veelgi võimendas. Ukko usk Uuspaganlus Äijihsuálui Lönnrot, Elias (koostaja; 1959). Kalevala. Tõlkinud August Annist. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. lk 372. Eesti nõukogude entsüklopeedia. 2. köide: CERA–FILL. Tallinn: Valgus, 1987, lk 42. Lönnrot, Elias (koostaja; 1959). Kalevala. Tõlkinud August Annist. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. lk 371.
Roosa riisikas

Mitte segi ajada Roosapiimase riisikaga Roosa riisikas (Lactarius controversus) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik. Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Roosa riisikas andmebaasis eElurikkus
81. üksik aeromobiilne brigaad

81. üksik aeromobiilne brigaad (ukraina keeles 81-ша окрема аеромобільна бригада) on Ukraina dessantvägede väeüksus. 81. üksik aeromobiilne brigaad formeeriti 2014. aastal. Brigaad hõivas 2022. aasta sügisel koostöös Serhi Kultšõtskõi nimelise pataljoniga varem Vene vägede käes olnud Lõmani. 90. üksik Ukraina kangelase vanemleitnant Ivan Zubkovi nimeline aeromobiilne pataljon 122. üksik aeromobiilne pataljon 2015 - vanemleitnant Ivan Zubkov (postuumselt) 2022 - 90. üksik Ukraina kangelase vanemleitnant Ivan Zubkovi nimeline aeromobiilne pataljon. 2022 - 122. üksik aeromobiilne pataljon УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №450/2022 Про відзначення почесною відзнакою «За мужність та відвагу». 1. Відзначити почесною відзнакою «За мужність та відвагу» такі військові частини Десантно-штурмових військ Збройних Сил України: 81 окрема аеромобільна бригада, 28.06.2022 Донеччина: Восьму річницю 81-ї окремої аеромобільної бригади відзначили урочистим заходом (vaadatud: 08.11.2022) Наталка Лотоцька. 81-ша аеромобільна десантна бригада повідомила про взяття Лиману - Lb.ua, 01.10.2022 (vaadatud: 12.11.2022) УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №729/2015 Про присвоєння імені Героя України старшого лейтенанта Івана Зубкова 90 окремому аеромобільному батальйону 81 окремої аеромобільної бригади високомобільних десантних військ Збройних Сил України. 1. Присвоїти ім'я Героя України старшого лейтенанта Івана Зубкова 90 окремому аеромобільному батальйону 81 окремої аеромобільної бригади високомобільних десантних військ Збройних Сил України і надалі іменувати його - 90 окремий аеромобільний батальйон імені Героя України старшого лейтенанта Івана Зубкова 81 окремої аеромобільної бригади високомобільних десантних військ Збройних Сил України, 30.12.2015 Указ Президента України № 318/2015 Про присвоєння І. Зубкову звання Герой України. За виняткову мужність, героїзм і самопожертву, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності Української держави, вірність військовій присязі постановляю: Присвоїти звання Герой України з удостоєнням ордена "Золота Зірка" ЗУБКОВУ Івану Івановичу - старшому лейтенанту (посмертно), 09.06.2015 УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №785/2022 Про відзначення почесною відзнакою "За мужність та відвагу". 1. Відзначити почесною відзнакою "За мужність та відвагу" такі військові частини Десантно-штурмових військ Збройних Сил України: 90 окремий аеромобільний батальйон імені Героя України старшого лейтенанта Івана Зубкова 81 окремої аеромобільної бригади, 17.11.2022 УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №784/2022 Про відзначення почесною відзнакою "За мужність та відвагу". 1. Відзначити почесною відзнакою "За мужність та відвагу" такі військові частини Десантно-штурмових військ Збройних Сил України: 122 окремий аеромобільний батальйон 81 окремої аеромобільної бригади; 132 окремий розвідувальний батальйон; 148 окремий гаубичний самохідно-артилерійський дивізіон, 17.11.2022