laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Paavsti ilmeksimatus

Paavsti ilmeksimatus on Roomakatoliku doktriin, mille kohaselt Jumal kaitseb paavsti mistahes eksimuse eest, kui viimane kõneleb kirikupeana usust või kõlblusest. See doktriin kinnitati 1870. aastal I Vatikani kirikukogul suure häälteenamusega (433:2). Robert Arp; Arthur Caplan, 1001 ideed mis on muutnud meie mõtlemist. kirjastus Varrak (2014)
Lohusuu Eesküla kalmistu

Lohusuu Eesküla kalmistu asub Lohusuu alevikus Mustvee vallas Jõgeva maakonnas. Kalmistu kabel on arvele võetud ehitismälestisena kui piirkonnale tüüpiline sakraalhoone. Lohusuu Veneküla kalmistu Lohusuu kalmistu kabel kultuurimälestiste riiklikus registris
Lohusuu Veneküla kalmistu

Lohusuu Veneküla kalmistu asub Lohusuu alevikus Mustvee vallas Jõgeva maakonnas. Kalmistu kabel on arvele võetud ehitismälestisena kui piirkonnale tüüpiline sakraalhoone. Kabeli tagumine külg Kabeli sisemus Lohusuu Eesküla kalmistu Lohusuu Veneküla kalmistu kabel kultuurimälestiste riiklikus registris
Lohusuu kalmistu

Lohusuus asub kaks kalmistut: Lohusuu Eesküla kalmistu Lohusuu Veneküla kalmistu
Shiroishi

Shiroishi (白石市 Shiroishi-shi) on linn Jaapanis Miyagi prefektuuris. Rahvaarv oli 2014. aasta juuli seisuga 35 653 inimest. Asustustihedus 124 inimest ruutkilomeetri kohta. Shiroishi pindala on 286,47 km². https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 宮城県推計人口（月報） - 宮城県公式ウェブサイト, vaadatud 1.04.2021.
Perfume

Perfume on Jaapani tüdrukute popmuusika bänd. Perfume sai alguse Hiroshima prefektuuris. Bändi kuuluvad Ayano Ōmoto, Yuka Kashino ja Ayaka Nishiwaki. " Koduleht
Aasta loom

See artikkel räägib Eesti loomast. Läti oma kohta vaata artiklit Aasta loom (Läti). Aasta loom on loomaliigile antav aunimetus, mille valimist ja tutvustamist Eestis korraldavad Eesti Terioloogia Selts ja MTÜ Aasta Loom koostöös Eesti Looduskaitse Seltsi, Eesti Jahimeeste Seltsi, Tallinna Loomaaia ja Eesti Loodusmuuseumiga. 2013 – hunt 2014 – viiger 2015 – metssiga 2016 – mäger 2017 – metskits 2018 – ilves 2019 – kobras 2020 – nahkhiir 2021 – rott, sh kodurott ja rändrott 2022 – karu 2023 – lendorav 2024 – saarmas aasta liblikas aasta loom (Läti) aasta taim Aasta loom 2018 – ilves Aasta loom 2019 - "isa" kobras Aasta loom on nahkhiir 2021. aasta tegijad looduses Õhtuleht, 01.01.2021 (vaadatud 10.01.2021) Pihlakas on aasta puu 2022 Tartu Postimees, 28.12.2021 (vaadatud 28.12.2021) 2023. aasta looduses - haruldane lind, tavaline puu ja teised tegijad Postimees, 31.12.2022 (vaadatud 02.01.2023) 2024. aasta loom on saarmas Eesti Jahimeeste Selts, 02.01.2024 (vaadatud 02.01.2024)
Aasta orhidee

Aasta orhidee on orhideeliikidele antav aunimetus, mida antakse Eestis välja alates 2010. aastast Eesti Orhideekaitse Klubi juhtimisel. 2010 – punane tolmpea 2011 – tõmmu käpp 2012 – käokeeled (kahelehine käokeel ja rohekas käokeel) 2013 – kõdu-koralljuur 2014 – hall käpp 2015 – kärbesõis 2016 – tumepunane neiuvaip 2017 – harilik muguljuur 2018 – kaunis kuldking 2019 – lehitu pisikäpp 2020 – soo-neiuvaip 2021 – väike käopõll 2022 – balti sõrmkäpp 2023 – valge tolmpea 2024 – vööthuul-sõrmkäpp 2010. aasta orhidee punane tolmpea 2013. aasta orhidee kõdu-koralljuur 2014. aasta orhidee hall käpp 2015. aasta orhidee kärbesõis 2016. aasta orhidee tumepunane neiuvaip 2017. aasta orhidee harilik muguljuur 2018. aasta orhidee kaunis kuldking 2019. aasta orhidee soo-neiuvaip 2020. aasta orhidee soo-neiuvaip 2011. aasta orhidee on tõmmu käpp Aasta orhidee 2018 on kaunis kuldking, Järvateataja, 15.01.2018 LEHITU PISIKÄPP (Epipogium aphyllum) - Eesti Orhideekaitse Klubi valitud 2019. aasta orhidee Aasta 2020 tegijad looduses (vaadatud 26.01.2020) 2021. aasta tegijad looduses Õhtuleht, 01.01.2021 (vaadatud 10.01.2021) Pihlakas on aasta puu 2022 Tartu Postimees, 28.12.2021 (vaadatud 28.12.2021) 2023. aasta looduses - haruldane lind, tavaline puu ja teised tegijad Postimees, 31.12.2022 (vaadatud 02.01.2023) Aasta orhidee 2024 on vööthuul-sõrmkäpp Postimees, 15.12.2023
Surnud 18. novembril

Siin loetletakse 18. novembril surnud tuntud isikuid. 1417 – Gregorius XII, paavst 1830 – Adam Weishaupt, saksa filosoof, illuminaatide ordu rajaja 1883 – Gustav Hermann Christoph von Benckendorff, baltisaksa poliitik 1886 – Chester Alan Arthur, USA president 1881–1885 1922 – Marcel Proust, prantsuse kirjanik 1922 – Heinrich von Sengbusch, Kaunispäe mõisnik 1927 – Wilhelm Hauff, saksa kirjanik 1932 – Christine Marie Berkhout, hollandi mükoloog 1933 – Vassili Gordejev, Eesti autosportlane 1941 – Ivan Panfilov, Nõukogude Liidu sõjaväelane 1941 – Ernst Laiv, eesti advokaat 1944 – Maurice Paléologue, Prantsusmaa diplomaat, ajaloolane ja esseist 1949 – Heino Lipp (hüüdnimi Pargas), Virumaa tuntuim metsavend 1952 – Paul Éluard, prantsuse luuletaja 1961 – Eduard Tisse, vene filmioperaator 1962 – Niels Bohr, taani füüsik 1962 – Peeter Sirkel, eesti keemik 1973 – Aleksander Viiret, Eesti sõjaväelane 1976 – Man Ray, ameerika kunstnik 1977 – Kurt Schuschnigg, Austria poliitik, riigi kantsler 1934–1938 1978 – Jim Jones, Ameerika Ühendriikide ususektijuht 1983 – Vladimir Monahhov, vene filmioperaator ja -režissöör 1984 – Artur Kirsipuu, eesti arhitekt 1987 – Marian Tumler, Saksa ordu kõrgmeister 1987 – Jacques Anquetil, Prantsusmaa jalgrattur 1988 – Aleksander Laar, eesti näitleja 1989 – Edvin Laine, soome lavastaja ja näitleja 1991 – Gustáv Husák, slovaki poliitik, Tšehhoslovakkia president 1975–1989 1991 – Õilme Torv, eesti õpetaja ja teadusorganisaator 1992 – Radu Tudoran, rumeenia kirjanik 1996 – Zinovi Gerdt, juudi päritolu Vene näitleja 1999 – Paul Bowles, ameerika kirjanik ja helilooja 2002 – James Coburn, USA näitleja 2003 – Michael Kamen, USA helilooja ja orkestrijuht 2003 – Mart-Ivo Eller, eesti kunstiajaloolane 2004 – Cy Coleman, USA helilooja 2006 – Lars Chemnitz, Gröönimaa poliitik 2006 – Lee Tong-won, Lõuna-Korea poliitik ja diplomaat, välisminister 1964–1966 2006 – Movladi Baissarov, Tšetšeenia presidendi endine ihukaitse ülem ja FSB eriüksuse komandör 2007 – Ellen Preis, austria vehkleja, olümpiavõitja (1932) 2008 – Paul Alvre, eesti keeleteadlane 2008 – Paul H. Todd, USA poliitik 2009 – Abrar Alvi, India režissöör ja stsenarist 2009 – Jeanne-Claude, prantsuse kunstnik 2009 – Johnny Almond, Briti muusik 2010 – Brian G. Marsden, Briti astronoom 2011 – Ülo Nugis, Eesti poliitik ja majandustegelane 2012 – Sir Philip Ledger, Briti helilooja ja muusikajuht 2012 – Jelena Ahmõlovskaja, vene-ameerika maletaja, naiste suurmeister 2013 – Olga Kistler-Ritso, eesti arst ja Okupatsioonide muuseumi asutaja 2014 – Enno Turmen, eesti tõlkija 2015 – Mal Whitfield, USA kergejõustiklane 2016 – Mart Taevere, eesti filmi- ja telerežissöör ning toimetaja 2017 – Karl Siilivask, eesti ajaloolane 2022 – Päiviö Tommila, soome ajaloolane
Ras ben Sakka

Ras ben Sakka (الرأس الأبيض) on neem Vahemere ääres Tuneesias Banzarti linnast põhjas. Seda peetakse Tuneesia mandriosa ja Aafrika mandri kõige põhjapoolsemaks punktiks, varem kõige põhjapoolsemaks punktiks peeti 950 meetrit ida pool asuva Ra's al-Abyaḑi neem. Ras ben Sakka ulatub põhja poole 30 meetrit võrra kaugem kui Ra's al-Abyaḑ. Geograafilised koordinaadid on 37° 20′ 38″ N, 9° 45′ 0″ E.
Jouko Törmänen

Jouko Sihveri Törmänen (10. aprill 1954 Rovaniemi – 3. jaanuar 2015 Rovaniemi) oli soome suusahüppaja. Suusahüppeid hakkas ta sihikindlamalt treenima 1971. aastal. 1974. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlustel sai ta suurel mäel 5. koha. 1976. aasta taliolümpiamängudel sai ta suurel mäel 10. ja normaalmäel 14. koha. 1978. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlustel sai ta suurel mäel 6. ja normaalmäel 15. koha. 1980. aasta taliolümpiamängudel võitis ta suure mäe hüpetes kuldmedali. Pärast sportlaskarjääri lõppu töötas Törmänen Rahvusvahelises Suusaföderatsioonis ning oli pikka aega FISi suusahüpete komitee liige. Ta kuulus ka Soome suusaliidu juhtkonda.
Jaanus Reha

Jaanus Reha (sündinud 6. novembril 1959 Tallinn) on eesti orienteeruja. Lõpetas 1978. aastal Tallinna 8. Keskkooli. 1980. aastatel töötas Tallinna Ehitusteenindusvalitsuse kivilihvijana. 2009. aastast on ta Kiviraidur OÜ juhatuse liige ja osanik, 2011. aastast Sika Talu OÜ juhatuse liige. Harrastab orienteerumisjooksu 1990. aastast ja rogaini 2001. aastast. Orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel võitis 1990. aastal öisel tavarajal pronksmedali. 2014. aastal tuli ta klassis M55 Eesti Orienteerumisliidu edetabelis esikohale. Joonistanud orienteerumiskaarte ja olnud paljude orienteerumisvõistluste rajameister. 2005. aastal võitis Nõval toimunud rogaini Euroopa meistrivõistlustel meeskondade arvestuses koos Margus Klementsoviga kuldmedali. 1988 parim noor teenindaja Rahvusarhiivi fotode andmebaas "Inforegister.ee Jaanus Reha". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. jaanuar 2015. Vaadatud 4. jaanuaril 2015. Eesti spordi biograafiline leksikon. Jaanus Reha Jaanus Reha osalusel joonistatud orienteerumiskaardid Eesti Orienteerumisliidu andmebaasis
Margus Klementsov

Margus Klementsov (sündinud 20. mail 1972 Tallinnas) on eesti orienteeruja ja rogainija. Lõpetas 1990. aastal Tallinna Humanitaargümnaasiumi. Harrastab orienteerumisjooksu ja rogaini. 2005. aastal võitis Nõval toimunud rogaini Euroopa meistrivõistlustel meeskondade arvestuses koos Jaanus Rehaga kulla. 2014. aasta rogaini Euroopa meistrivõistlustel Oraval võitis meesveteranide klassis koos Mati Korroliga kulla. Joonistanud orienteerumiskaarte ja olnud paljude orienteerumisvõistluste rajameister. 2020 Eesti Orienteerumisliidu aasta tegija Eesti spordi biograafiline leksikon. Margus Klementsov "ESBL sporditulemused. Margus Klementsov". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. jaanuar 2015. Vaadatud 4. jaanuaril 2015. Margus Klementsovi osalusel joonistatud orienteerumiskaardid Eesti Orienteerumisliidu andmebaasis
Ezo Vabariik

Ezo Vabariik (jaapani 蝦夷共和国 Ezo Kyōwakoku) oli lühiajaline Hokkaidō saarel (kuni 1869 aastani kandis nime „Ezo“, mis vananenud tranliteratsioonireeglite kohaselt kirjutati „Yezo“) asunud riik, mille asutasid 27. jaanuaril 1869 Boshini sõjas kaotusseisus olnud Tokugawa šogunaadi väed. Riigi presidendiks valiti admiral Enomoto Takeaki (5. oktoober 1836 – 26. oktoober 1908). Juunis 1869, pärast Hakodate lahingut ja kaotust sõjas liideti piirkond taas ülejäänud Jaapani keisririigiga. Ezo vabariik on ajalukku läinud esimese katsena kehtestada demokraatiat Jaapanis ja esimesena vabariigina kogu Aasias. Pärast Tokugawa šogunaadi sõjaväe kaotust Honshū saarel, asus Enomoto Takeaki kogu oma laevastikuga Yokohamast teele Ezo saarele. Laevade pardal ei olnud mitte ainult laevameeskond, vaid ka suur hulk mässulisi, kellest moodustus Enomoto jalavägi. Enomoto vallutas Hakodate, mis oli saare tähtsaim linn. 27. jaanuaril 1869 kuulutati välja iseseisev Ezo vabariik, valitsusinstitutsioon loodi Ameerika Ühendriikide eeskujul, Enonoto valiti esimeseks presidendiks. Valida tohtisid samurai klassi kuulunud kodanikud. Jaapanis, kus oli kogu ajaloo vältel kehtinud keisrivõim, olid need üldse esimesed demokraatlikud valimised. Pealinnast prooviti leida diplomaatilisi liitlasi ning saada tunnustust, kuid need katsed ebaõnnestusid. Uue riigi riigikassas oli 180 000 kuldryō-d, mille Enomoto sai Osaka kindlusest, kuhu šogun Tokugawa Yoshinobu oli oma varanduse pärast Toba-Fushimi lahingut 1868. aasta alguses jätnud. Ezo vabariigis korraldati valimised, kus hääleõigus oli ainult sõduritel, kes tulid saarele koos Enomotoga. Valimistulemuste põhjal moodustati vabariigi valitsus koosseisus: president (sōsai) Enomoto Takeaki, asepresident (fuku-sōsai) Matsudaira Tairō, mereväe ülem (kaigun bugiō) Arai Ikunoske, sõjaväe ülem (rikugun bugiō) Ōtori Keisuke. Fort Kameda’sse (Goryōkaku) rajati riigi peakorter, kubernerid (bugiō) määrati Hakodate, Matsumae ja Esashi linnadele, et nad valitseksid kohtadel vabariigi valitsuse nimel. Ezo vabariik püsis mitu kuud, sest admiral Enomoto laevastik oli oluliselt parem kui Jaapani keiserlik merevägi. Kuna vabariik asus saarel, siis ilma ülekaaluka võimuta merel oli seda võimatu vallutada. Aga Ezo vabariigil puudusid diplomaatilised suhted teiste riikidega ja seepärast oli armee ning mereväe varustamiseks vajalike ressursside ostmine väga keeruline. Aprillis 1869. aastal sai Jaapani keisririik sõjalaevad teistest riikidest ja koondas jõud saare vallutamiseks. Keisri sõjavägi kohtas pealinnale lähenedes vähe vastupanu ja kuu lõpus suurem osa saarest langes pealetungiva armee võimu alla. Pärast Hakodate lahingut 1869. aasta juunis alistus Enomoto Meiji valitsusele.' Ballard C. B., Vice-Admiral G.A. The Influence of the Sea on the Political History of Japan. London: John Murray, 1921. Yamaguchi, Ken. Kinsé shiriaku A history of Japan, from the first visit of Commodore Perry in 1853 to the capture of Hakodate by the Mikado's forces in 1869. Trans. Sir Ernest Satow. Wilmington, Del., Scholarly Resources, 1973.
Mitteelastne nõudlus

Mitteelastne nõudlus on majanduses nõudlus, mille puhul nõutava koguse suhteline muutus on väiksem kui hinna suhteline muutus.
Brooklyn Park

Brooklyn Park on linn USAs Minnesota osariigis Hennepini maakonnas. Asub Mississippi jõe läänekaldal. Brooklyn Park sai linnaks 1969. aastal. Brooklyn Parki ametlik veebileht
Metis

Metis (ka Jupiter XVI) on Jupiteri üks sisimatest kuudest. Metis avastati 1971. aastal Voyager 1 tehtud fotodelt. Avastaks oli Stephen P. Synnott. Taevakeha nimetati 1983. aastal Zeusi esimese naise Metise järgi. Metise mõõtmed on umbes 60×40×34 km.
Direktiiv 2001/29/EÜ

Autoriõiguse direktiiv ehk infoühiskonna direktiiv (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiiv 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas) on Euroopa Liidu direktiiv, mis rakendab Euroopa Liidu piires Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) autoriõiguse lepingut ja ühitab autorikaitseseadusi kogu Euroopa Liidus, näiteks autoriõiguses tehtavate erandite asjus. Direktiiv jõustus Rooma lepingus ettenähtud siseturumeetmete alusel. Direktiivi kehtestamisele eelnes Euroopa Liidus pretsedenditu ulatusega lobitöö ning seda on toodud näiteks autorikaitsetööstuse edust. Direktiiv annab ELi liikmesriikidele autoriõiguse rakendamisel ulatusliku vabaduse. Liikmesriikidele jäeti direktiivi rakendamiseks aega 22. detsembrini 2002. Tähtaja raames tulid toime siiski vaid Kreeka ja Taani ning lõpuks algatas Euroopa Komisjon kuue liikmesriigi suhtes rikkumismenetluse direktiivi rakendamata jätmise pärast.  Pikemalt artiklis Direktiiv autoriõiguste kohta digitaalsel ühtsel turul Direktiiv jäi kiirelt arenevale digitaalsele maailmale jalgu ja seetõttu hakkas Junckeri komisjon eesotsas Andrus Ansipiga välja töötama uut autoriõiguse direktiivi eelnõu. Ettepanekute pakett anti Euroopa Parlamendile üle 16. septembril 2016. Uus autoriõiguse direktiiv (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta direktiiv (EL) 2019/790, mis käsitleb autoriõigust ja autoriõigusega kaasnevaid õigusi digitaalsel ühtsel turul ning millega muudetakse direktiive 96/9/EÜ ja 2001/29/EÜ) on mõeldud kehtivat direktiivi täiendama. Autoriõiguse direktiivi konsolideeritud tekst Euroopa Liidu Teatajas. Nõukogu otsus 2000/278/EÜ (WIPO autoriõiguse lepingu ning WIPO esituste ja fonogrammide lepingu heakskiitmise kohta Euroopa Ühenduse nimel) Euroopa Liidu Teatajas. Hugenholtz, Bernt (2000). "Why the Copyright Directive is Unimportant, and Possibly Invalid". European Intellectual Property Review: 501. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2006. Vaadatud 4. jaanuaril 2015. Ginsburg, Jane C., "Can Copyright Become User-Friendly? Essay Review of Jessica Litman, Digital Copyright" (Prometheus Books 2001)(October 6, 2001). Columbia-VLA Journal of Law & Arts, Vol. 25, No. 1, 2001. Available at SSRN: http://ssrn.com/abstract=288240. Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv autoriõiguste kohta digitaalsel ühtsel turul. Brüssel, 14.09.2016. Lepik, Eva; Veede, Raul. Euroopa autoriõiguse reformist internetikasutaja pilguga. Sirp, 12. mai 2017.
Robert Hossein

Robert Hossein (sünninimi Abraham Hosseinoff; 30. detsember 1927 Pariis – 31. detsember 2020) oli Iraani päritolu Prantsusmaa näitleja, filmilavastaja, stsenarist ja luuletaja. Tema isa oli iraani helilooja Aminollah Hossein. "Les salauds vont en enfer" (1955) "Pardonnez nos offenses" (1956) "Toi, le venin" (1959) "Les Scélérats" (1959) "La Nuit des espions" (1959) "Le Jeu de la vérité" (1961) "Le Goût de la violence" (1961) "La Mort d'un tueur" (1964) "Les Yeux cernés" (1964) "Le Vampire de Düsseldorf" (1965) "J'ai tué Raspoutine" (1967) "Une corde, un Colt" (1969) "Point de chute" (1970) "Les Misérables" (1982) "Le Caviar rouge" (1986)
Ilmalik humanism

Ilmalik humanism on filosoofia või eluhoiak milles eetilise otsustamise aluseks pole üleloomulikkus, religioossed dogmad või ebausk. Ilmaliku humanismi alus on arusaam, et inimesed on võimelised olema sõbralikud või eetilised ilma usutunnistuse või jumalata. See ei tähenda eeldust nagu inimene oleks loomupäraselt ainult kuri või ainult hea. Pigem tähendab ilmalik humanism inimese enda vastutust oma valikute eest. Ilmalik humanism lähtub utilitarismist, eetilisest naturalismist, evolutsioonilisest eetikast ja teaduse eetikast. 20. sajandi lõpul hakati sõnapaari esimest poolt, kui ebavajalikku, ära jätma. Jaotus ilmalik-religioosne on omane usklikule arusaamale, nagu näiteks ka eetika jaotamine ilmalikuks või religioosseks. Humanism Naturalism
Pakri tuulepark

Pakri tuulepark on tuulepark Harju maakonnas Paldiskis Pakri poolsaare tipus. Tuulepargi hõlmatava maa-ala suurus on 46 hektarit. Pakri tuulepark valmis 2004. aastal. Esimene tuulik ühendati elektrivõrguga 15. detsembril 2004. Täisvõimuse saavutas tuulepark 2005. aasta märtsis. Pakri tuulepargis on kokku kaheksa 2,3 MW võimsusega Nordex N-90-tüüpi elektrituulikut. Tuulepargi koguvõimsus on 18,4 MW. Elektrituulikute tootja ja tarnija on Saksa tootja Nordex Energy GmbH. Tuuliku masti pikkus on 80 m, rootori läbimõõt 90 m. Tuuliku kaal on 275 tonni. Pakri tuulepargi tuulikute kavandatud eluiga on 20 aastat. Pakri tuulepargi koguinvesteering on 22,4 miljonit eurot. Pakri tuulepargi aastatoodang Pakri tuulepark Pakri tuulepark, vaade Vääna-Jõesuu lähistelt Paldiski tuulepark Pakri tuulepark
Ivar Kümnik

Ivar Kümnik (sündinud 26. augustil 1969 Tallinnas) on eesti vabakutseline ajakirjanik[viide?]. Ivar Kümnik on õppinud Tallinna 37. Keskkoolis ja Tallinna Kaubandustehnikumis.[viide?] Ta on teinud kaastööd sellistele ajakirjadele ja ajalehtedele nagu Noorus, Aja Pulss, Meie Meel, Nädal, Just!, Popsti! jm.[viide?] Projektitööna on ta töötanud Venemaa ja Nõukogude Liidu filmides statistina.[viide?] Tema harrastuste hulka kuulub kuulsuste autogrammide kogumine. Enamasti käib see kirja teel, kuid ta on ka isiklikult kohtunud paljude maailmakuulsate filmitähtedega, sealhulgas Mel Gibsoni, Emmanuelle Béarti, Lambert Wilsoni, Jean-Paul Belmondo ja Salma Hayekiga.[viide?] http://dating.famousfix.com/ Ivar Kümnik andmekogus IMDb (inglise) Kinopoisk.ru
Pilistvere kirikuaed

Pilistvere kirikuaed on kirikuaed Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Pilistvere külas Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas. Kirikuaed on olnud kasutusel ka kalmistuna. Matmine kirikuaeda lõpetati üldiselt millalgi pärast 1772. aastat ning edaspidi maeti kihelkonna surnud Pilistvere kalmistule. Üksikuid matuseid on arvatavasti olnud ka 20. sajandil. 19. sajandi algul ümbritseti kirikuaed müüriga ning aia lõunaossa rajati kabel. 1838. aastal ehitati klassitsistlik väravaehitis. Kirikuaias on näha üksite hauatähiste jäänuseid, kuid pole teada, kas need on oma algsel kohal. Kirikuaeda maetud inimeste üldarv ei ole teada. Praegu (jaanuaris 2015) on see üldiselt hooldatud. Pilistvere kirikuaed on 1997. aastast riiklik arheoloogia- ja ehitismälestis. Selle alal asub mälestisena veel Pilistvere Andrease kirik, kabel ning kirikuaia piirdemüür. Nendel ning asulakohal, Vabadussõja mälestussambal, Pilistvere II maailmasõja matmispaigal ning Laenu-Hoiu Ühisuse hoonel on ühine mälestise kaitsevöönd. Pilistvere kirik Pilistvere kalmistu Kultuurimälestis nr 14547 "Pilistvere kirikuaed. 13.-20.saj." Kultuurimälestis nr 14549 "Pilistvere kirikuaia kabel, 19.saj." Kultuurimälestis nr 14548 "Pilistvere kirikuaia piirdemüür väravaehitisega, 19.saj." Kultuurimälestis nr 13235 "Asulakoht" Kultuurimälestis nr 27603 "Pilistvere Laenu-Hoiu Ühisuse hoone" Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002 Pilistvere kirikuaed kultuurimälestiste riiklikus registris Kultuurimälestis nr 14546 "Pilistvere kirik, 13.-20.saj." Kultuurimälestis nr 14549 "Pilistvere kirikuaia kabel, 19.saj." Kultuurimälestis nr 14548 "Pilistvere kirikuaia piirdemüür väravaehitisega, 19.saj." Pilistvere kirikuaed. Viljandimaa kalmistute bibliograafia
Kuliai

Kuliai on alev Leedus Plungė rajoonis, Kuliai valla halduskeskus. Kuliai asub Alantase jõe ääres. Vene keeles oli asula nimi vanasti Куле. Asula nime kohta on kaks hüpoteesi. Ühe kohaselt tuleb see žemaidi sõnast kūlis ehk kivi, kuna alevi ümbrus on kivine. Teise kohaselt tuleb see kohalikust sõnast tööliste kohta (kulis). Keskajal olid Kuliai laadad ainuke koht piirkonnas, kus kivisütt müüdi, oletatakse, et see oli töölisasula. Vaatamisväärsusteks on aastal 1900 valminud kirik, selle värav ja kellatorn, pastoraadihoone aastast 1790, punastest tellistest köök-teenijatemaja aastast 1780. Kolm vana kabelit asuvad ka Kuliai kalmistul. Alevis on koduloomuuseum. Kuigi arheoloogiliste leidude põhjal asus seal küla juba kiviajal, on Kuliaid esimest korda mainitud XIII sajandil. Alev sai asulast XVII sajandil. Aastal 1644 ehitati sinna kirik. XVIII sajandil kuulus Kuliai jesuiitidele. XIX sajandil hakkasid sealsel turuplatsil toimuma laadad, kus kaubeldi põhiliselt loomadega. Aastal 1900 valmis praegune Kuliai kirik. Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed 81 Kuliais elanud juuti. Nõukogude ajal oli Kuliai kohaliku kolhoosi keskasula. Kuliai vanemad elanikud kasutavad igapäevaelus veel žemaidi keelt. Kuliai keskus Kuliai Kuliai kirik Aerofoto Kuliaist Juozas Tumas-Vaižgantas – Leedu vaimulik ja kirjanik Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė – Leedu luuletaja Yosef Shlomo Kahaneman – juudi rabi Nosson Meir Wachtfogel – juudi rabi Куле. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 2 (Дабанъ — Кяхтинское Градоначальство). СПб, 1865, 830 lk.  Kuliai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Morgenstern (täpsustus)

Morgenstern (saksa keeles 'hommikutäht, koidutäht') tähendab mitut asja. Morgenstern on keskaegne relv, ogaline sõjanui. Morgenstern (perekonnanimi) Christian Morgenstern, saksa kirjanik ja tõlkija Janusz Morgenstern, poola filmiprodutsent ja režissöör Karl Morgenstern, klassikaline filoloog, TÜ raamatukogu esimene direktor Thomas Morgenstern, Austria suusahüppaja Morgenshtern, Venemaa poplaulja
Alsėdžiai

Alsėdžiai on alev Leedus Plungė rajoonis, Alsėdžiai valla halduskeskus. Alsėdžiai asub Sruoja jõe ääres. Asula vana saksakeelne nimi on Alschaden, vene keeles olid aga kasutusel nimekujud Олсяды, Ольсяды. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Alsėdžiais kaevandatakse savi. Alsėdžiais asub vana linnamägi. Alevis on aastal 1793 valminud kirik, selle värav ja kellatorn (valminud aastal 1679). Alevi juures asub X–XIII sajandil kasutusel olnud kalmistu. Alsėdžiai linnamäge on esimest korda mainitud aastal 1253. Toona asus see kuralaste Ceklise muinasmaakonnas. Kroonikates kannab asula nime Aliseiden või Alizeyde. Aastal 1421 andis Vytautas asula Medininkai piiskoppidele (Medininkai piiskopkond oli praeguse Telšiai piiskopkonna eelkäija). Piiskoppide valdusse jäi asula XIX sajandi keskpaigani, mil tsaarivõimud valduse konfiskeerisid. Piiskop Baltramiejus Svirenkavičius püstitas sinna aastail 1475–1476 esimese kiriku. Kas XV sajandi lõpus või XVI sajandi alguses sai Alsėdžiaist alev. Aastal 1702 hakati alevis pidama laatasid. Kuni XX sajandi keskpaigani elas seal suur juudi kogukond. Nõukogude ajal oli Alsėdžiai kohaliku kolhoosi keskasula. Jonas Jablonskis – Leedu keeleteadlane Stanislovas Narutavičius – Leedu poliitik Kazys Varnelis – Leedu kunstnik Remigijus Žaliūnas – Leedu kardioloog Олсяды. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 3 (Лаарсъ — Оятъ). СПб, 1867, 631 lk.  Alsėdžiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt