laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Krupki

Krupki (leedu keeles Krupkos) on linn Valgevenes Minski oblastis, Krupki rajooni halduskeskus. Krupki asub Bobri jõe kaldal. Linna läbib Minski-Orša raudtee. Haridust annavad kolm keskkooli ja muusikakool. Linnas on ka kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Krupkis on toiduainetetööstus ja kergetööstus, seal töödeldakse puitu. Linnas on koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel XX sajandi algul rajatud mõisakompleks ja XIX sajandi lõpus ehitatud sünagoog. Krupkit mainitakse esmalt XVI sajandi keskel. Toona kuulus paik Sanguszkodele, asus see aga Viciebski vojevoodkonnas ja Orša maakonnas. Aastal 1613 on Krupki kaardile kantud alevina. Poola jagamisel läks Krupki aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu. XVIII sajandi lõpus läks alev Swiackite valdusse. Aastast 1880 on teada, et alevis tegutses kaks veskit, nende toodetud nisujahu müüdi linnades "Krupki manna" nime all. Aastal 1896 asutati Krupkis tikuvabrik, suurem osa selle toodangust viidi Ameerikasse. Vabrikus töötas üle 50 inimese. Aastast 1897 on teada, et alevis pargiti veel nahku ja pressiti õli, seal asus telefonijaam. Krupkis oli õigeusu kirik, lisaks veel sünagoog ja neli juutide palvemaja. Krupkis oli kõrts ja 24 poodi, kaks korda aastas peeti alevis laata. Aastal 1900 avati alevis saekaater. 1924. aastast kuulus Krupki Valgevene NSV koosseisu. Krupkist sai linn aastal 1991. The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Krupki – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Linn Valgevene fotoentsüklopeedias Krupki Fotod Krupkist Linn YouTube'is
Kedriklased

Kedriklased (Lasiocampidae) on liblikaliste seltsi kuuluv sugukond suurliblikaid. Sellesse sugukonda kuulub umbes 150 perekonda kokku ligikaudu 1500 liigiga.
Sadam

Sadam on veekogu kalda äärde ehitatud taristu rajatis laevade või muude veesõidukite sildumiseks ja teenindamiseks. Eristatakse reisi-, kauba-, kala-, sõja- ja väikesadamaid. Tavaliselt on sadamakohaks valitud looduslikult sobivad, muutuvate ilmaolude eest kaitstud kohad (laht, fjord, jõe suue). Vajaduse korral ehitatakse kaitseehitised (muulid, lainemurdjad). Sadamarajatiste hulka kuuluvad kaid, muulid, kraanad, slipid, reisi- ja kaubaterminalid. Sadamate juurde paigaldatakse tavaliselt liikluse hõlbustamiseks ka meremärke või navigastioonimärke. Sadama tööd korraldab tavaliselt sadamakapten. Lisaks on toimivas ja teenuseid osutavas sadamas tavaliselt sadama korrapidaja või sadamavaht, kes annab loa veesõidukitele veealale sisenemiseks, väljumiseks ning muudeks manöövriteks või tegevusteks. Suuremates sadamates on tavaliselt oma teenindav abilaevastik nagu näiteks vedurlaevad, puksiirid, lootsilaevad, laevakütuse tankerid, reostustõrjelaevad. Eesti oludes on tähtis sadama talvine jäävaba olek. Eesti sadamad ja nende pidajad ning kaptenid peavad olema registreeritud sadamaregistris. Läänemere-äärsete sadamate omanikud ja kasutajad on kohustatud merereostuse vältimiseks järgima HELCOM-i ja MARPOL-i kokkuleppeid ja nõudeid. Väikesadam Eesti sadamate loend Tallinna sadamate loend Pööring Sadamaregister Kodusadam Sadama peakomandör "Sadamaseadus". Riigi Teataja. 10.07.2009. Vaadatud 29.06.2018. Sadamaseadus Riikliku sadamaregistri pidamise põhimäärus Riikliku sadamaregistri pidamise põhimäärus @ eRT Veeseadus (Kehtiv alates 1. jaanuarist 2008) @ eRT
Indrek Vijard

Indrek Vijard (sündinud 27. septembril 1965 Tallinnas) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog. Indrek Vijard on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli klaveri erialal Tiina Kuriku juhendamisel (1983) ning Tallinna Konservatooriumi (1990) koorijuhtimise erialal Kuno Arengu klassis. Ta on töötanud Eesti Poistekoori koormeistrina (1983–1997) ning olnud meeskooride Restauraator ja Forte ning Järvamaa Noorte Meeskoori dirigent. Ta on laulnud RAMi poistekooris, samuti osalenud Eesti Rahvusmeeskoori, Tallinna Kammerkoori ning kammerkooride Arsis ja Dextera töös. 1995. aastast töötab Indrek Vijard Nõmme Muusikakooli direktorina ja juhatab mitut koori: ta on Eesti Meestelaulu Seltsi üle-eestilise poistekoori Kalev, Järvamaa Poistekoori, Nõmme Muusikakooli Kammerkoori ja Tallinna Ülikooli Meeskoori dirigent. Indrek Vijard on 1993. aastast dirigeerinud noorte laulupidudel ja 2004. aastast üldlaulupidudel. 2014. aastal oli ta XXVI üldlaulupeo „Aja puudutus. Puudutuse aeg“ poistekooride liigijuht. Ta on Eesti Koorijuhtide Liidu ja Eesti Kooriühingu muusikatoimkonna liige ning kuulub Eesti Meestelaulu Seltsi juhatusse. 2002 Järvamaa parim kollektiivijuht 2006 Järvamaa teenetemärk 2013 Gustav Ernesaksa Fondi koorimuusika edendamise stipendium 2016 Tallinna Ülikooli teenetemärk 2021 Valgetähe IV klassi teenetemärk koorimuusika edendamise eest 2024 Tallinna teenetemärk Eesti muusika infokeskus. Eesti interpreedid. Indrek Vijard Koor laulis end kümnendasse hooaega. Järva Teataja. 19.09.2006 "Poistekoor Kalevi koduleht. Koori dirigendid". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. aprill 2016. Vaadatud 10. detsembril 2014. "XXIV laulupidu. Laulupeomuuseum". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. mai 2014. Vaadatud 10. detsembril 2014. "Järvamaa teenetemärgiga autasustatud". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. jaanuar 2017. Vaadatud 11. jaanuaril 2017. Gustav Ernesaksa fondi tänavused stipendiaadid. Sirp. 13.12.2013 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Krupki rajoon

Krupki rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2139 km². 2009. aasta seisuga elas seal 26 522 inimest. Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bobri, Chaciuchova, Chałopieničy, Ihruška, Krupki, Kastryčniku, Nača ja Ŭchvała külanõukogu. Halduskeskus on Krupki linn. Teised tähtsamad asulad on Bobri alev ja Chałopieničy alev. Chałopieničy Sialava Rajooni tähtsaim jõgi on Bobr. Teine suurem jõgi on Daugava jõgikonda kuuluv Esa. Suurim järv on Sialava. Rajoon asub suuremalt osalt Kesk-Biarezina tasandikul, loodeosa aga Orša kõrgustikul. Kõrgused ulatuvad valdavalt 160–180 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Chacjuchava küla lähistel (225 meetrit). 2009. aasta seisuga olid elanikest 92,85% valgevenelased, 5,12% venelased ja 2,03% oli teistest rahvustest. 81,29% elanike emakeel oli valgevene keel, 16,85% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 57,77%, vene keelt aga 37,7% elanikke. The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Krupki rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajoon Minski oblasti täitevkomitee kodulehel (vene keeles) Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni kaart
Kontrastiivlingvistika

Mitte segi ajada komparatiivlingvistikaga Kontrastiivlingvistika ehk kõrvutav lingvistika on keeleteaduses kahe keele võrdlemise alusel nende struktuursete iseärasuste uurimine.
USS Franklin (CV-13)

USS Franklin (CV/CVA/CVS-13, AVT-8) oli üks USA mereväe 24 Essex-klassi lennukikandjast, mis ehitati II maailmasõja ajal, ja viies laev mereväeajaloos, mis seda nime kandis. 1945. aasta märtsis sai laev Jaapani hävituslennukite rünnakus rängalt kannatada ja 724 meeskonnaliiget hukkus, laeva uppumist suudeti vältida ning ta suundus omal jõul remonti. USS Franklin on USA mereväe kõige raskemalt kannatada saanud lennukikandja, mis II maailmasõja üle elas. Enne 19. märtsi koidikut oli Franklin liikunud kõigest 80 km kaugusele Jaapani põhisaartest. Laevalt startisid lennukid Honshūd ja Kobe sadamat pommitama. Laeva meeskond oli kuue tunni jooksul 12 koda lahinguhäire saanud ja kapten alandas ohutaset, et mehed süüa ja puhata saaksid, siiski jäeti valvesse õhutõrje meeskonnad. Ootamatult ilmus madalal olnud pilvedest välja kaks vaenlase lennukit, mis viskasid Franklini lennutekile kaks soomustläbistavat pommi. Üks pommidest maandus teki all olnud angaari ja teine tungis ahtris läbi kahe teki. Angaaris lõhkenud pomm tekitas suuri purustusi, lõi rivist välja juhtimiskeskuse ja tekitas suure tulekahju. Angaaris hakkas tulekahju ajal lõhkema ka seal asunud kütus ja laskemoon, mis halvendas olukorda veelgi. Põlevast angaarist pääses eluga kõigest kaks meeskonnaliiget. Pärast rünnakut oli olukord kriitiline: laev oli 13 kraadi kreenis, raadioside ei töötanud ja lisaks olid tulekahjud kontrolli alt väljas. Paljud meeskonnaliikmed olid üle parda lennanud, surnud või haavatud. Mereväe ametlikel andmetel hukkus tol päeval 724 meeskonnaliiget ja 265 sai vigastada. Hiljem on ajaloolased hukkunute arvuks pakkunud 807 ja vigastatute omaks 487. See oli hukkunute arvu poolest halvim päev, mis ühele USA sõjalaevale osaks saanud. Sellest hullem oli ainult lahingulaev USS Arizona laskemoonaplahvatus Pearl Harbori rünnaku ajal, kus hukkus 1177 meest. Siiski jäid sajad meeskonnaliikmed vabatahtlikult laevale, et see uppumisest päästa. Hukkunute arv oleks võinud olla suuremgi, kui meeskond poleks asunud kiiresti tulekahjusid kustutama ja haavatutele esmaabi andma. Laevale appi tulnud kergeristleja USS Santa Fe tõmbas merest välja üle parda paiskunud meeskonnaliikmed ja võttis pardale mittevajalikud meeskonnaliikmed ja haavatud. Siiski oli laeva päästmine raske ülesanne, sest peale raskete vigastuste oli ohuks ka laeva ruumidesse kogunenud kustutusvesi, mis ähvardas laeva uputada. Laev suudeti siiski päästa ja see on USA mereväe kõige raskemalt kannatada saanud lennukikandja, mis II maailmasõja üle elas. Raskeristleja USS Pittsburgh pukseeris laeva lahinguväljalt eemale, kuni viimane suutis oma mootorid käima saada ja sõitis omal jõul New Yorki remonti. New Yorki suunati laev seetõttu, et USA Läänekalda remonditöökojad olid ülekoormatud kamikaze'de kahjustatud sõjalaevade parandamisega. Laev parandati, aga sõda sai vahepeal läbi ja laev aktiivsesse teenistusse enam ei naasnud. USS Franklin arvati teenistusest 1947. aastal välja ja kuigi merevägi soovis laeva moderniseerida, ei saanud need plaanid kunagi teoks ning laev lammutati 1966. aastal.
Väike-lehelind

Väike-lehelind (Phylloscopus collybita) on linnuliik põõsalindlaste sugukonna lehelinnu perekonnast. Väike-lehelind on levinud parasvöötme Euroopas ja Aasias. Väike-lehelind talvitub Lõuna- ja Lääne-Euroopas, Põhja-Aafrikas ning Aasia edelaosas. Eestis on ta harilik ja arvukas haudelind, kelle arvukust hinnatakse 500 000 – 650 000 paarile. Ta saabub Eestisse aprilli keskel ning hakkab lahkuma augustis; viimased isendid lahkuvad oktoobri alguses. Euroopas on väike-lehelinnu arvukus 60–120 miljonit isendit. Väike-lehelind on 10–12 cm pikk. Isaslind kaalub 7–8 g ja emane 6–7 g. Ta sarnaneb välimuselt salu-lehelinnuga, kuid tema sulestik on hallikaspruunim. Tal on ümar pea ja hele kulmutriip. Erinevalt salu-lehelinnust on ta jalad mustad. Teda on kerge ära tunda laulu järgi, mis meenutab häälitsust "silk-solk".Selle järgi on ka tema rahvapärane nimetus silksolk. Tal on kombeks toitudes saba allapoole nõksutada. "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). Hirundo. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Vaadatud 11.12.2014. Loodusõpe: Väike-lehelind (silk-solk) - kuulus lihtsa, kuid tähelepandava laulu poolest. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. detsember 2014. Vaadatud 11. detsembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Väike-lehelind andmebaasis eElurikkus
Martin Ødegaard

Martin Ødegaard (sündinud 17. detsembril 1998 Drammenis) on Norra jalgpallur. Ta mängib ründava poolkaitsjana Norra jalgpallikoondises ja Inglismaa Premier League'i klubis Arsenal. Ta alustas klubikarjääri kodumaal Strømsgodset IF-s. Madridi Realiga liitus ta 2015. aasta jaanuaris. Ta mängis kaks hooaega põhiliselt Madiridi Reali duubelmeeskonnas. Hooaja 2016–17 teises pooles suundus ta laenule Hollandisse, liitudes sealse kõrgliiga klubiga SC Heerenveen. 2018. aastal liitus ta laenulepingu alusel Vitessega. Hooajal 2019–2020 mängis ta laenul Hispaania kõrgliiga klubis Real Sociedad. 2021. aasta jaanuaris läks ta laenule Arsenali. Debüüdi Norra rahvuskoondises tegi Ødegaard 27. augustil 2014 mängus Araabia Ühendemiraatide vastu. Sellega sai ta 15 aasta ja 253 päeva vanuselt noorimaks koondise debütandiks. 13. oktoobril 2014 sai temast noorim mängija, kes on mänginud Euroopa jalgpalli meistrivõistluste valikmängus. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 7. juunil 2019 EM-i valikmängus Rumeenia vastu. 2019. aastal valiti ta Norra aasta meesjalgpalluriks. Tema isa Hans Erik Ødegaard on endine jalgpallur. http://www.transfermarkt.co.uk/martin-odegaard/profil/spieler/316264 "15-aastane Norra imelaps tegi EM-valiksarjas ajalugu". sport.postimees.ee. 14.10.2014. Vaadatud 22.01.2015.
Maarja kogudus

Maarja koguduse nime kannab mitu kogudust: Ambla Maarja kogudus Märjamaa Maarja kogudus Otepää Maarja kogudus Rõuge Maarja kogudus Torma Maarja kogudus Väike-Maarja kogudus ... Peterburi Maarja kogudus ...
Verhnja Vilhova

Verhnja Vilhova on küla Ukrainas Luhanski oblastis Stanõtsja Luhanska rajoonis, umbes 25 km kaugusel Luhanski keskusest kirdes. Verhnja Vilhova asutati 1917. aastal. Asula kõrgus merepinnast on 123 meetrit. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 464 inimest, kellest 94,83% emakeeleks oli vene keel ja 4,74% emakeeleks ukraina keel;, asustustihedus 158 inimest ruutkilomeetri kohta. Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, on asula lähistel toimunud mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel. "Розподіл населення за рідною мовою на ukrcensus.gov.ua". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2014. Vaadatud 11. detsembril 2014. 9. detsember 2014. Ukrajinska Pravda. Бойовики обстріляли Станицю Луганську з мінометів та важкої артилерії - Москаль (ukraina keeles)
Singer

Singer on USA ettevõte, mis toodab õmblusmasinaid. Ettevõtte asutasid 1851. aastal Isaac Merritt Singer ja Edward Clark. Algul kandis ettevõte nime I. M. Singer & Co. Singer Building, maailma kõrgeim hoone aastail 1908–1909
Valentina Kullam

Valentina Kullam (kuni 1954. aastani Valentina Nazarenko, 22. august 1930 Kirovohradi oblast, Ukraina – 29. november 2014) oli Ukraina ja Eesti korvpallur. Ta lõpetas 1949. aastal Kirovogradis keskkooli, õppis aastatel 1949–1952 Kiievi Kehakultuuri Instituudis ja lõpetas 1953. aastal Moskvas KKKI. Korvpalli hakkas 178 cm pikk neiu harrastama keskkoolis, tippmängijaks kasvas Kiievis Vladimir Šablinski juhendamisel. Mänginud Kiievi Dünamo, Moskva lennundusinstituudis ja aastatel 1957–1965 TRÜ naiskonnas. 1952. ja 1954. aastal võitis ta EM-võistlustel kuldmedali, olles 1952. aastal EM-i paremuselt neljas korvikütt. 1951. aastal võitis ta ülemaailmsete üliõpilasmängude kuld- ja 1954. aastal hõbemedali, 1953. ja 1955. aastal ülemaailmsete noorsoomängude kuldmedali. Nõukogude Liidu meistrivõistlustel võitis ta kulla aastatel 1954–1956 ning hõbeda aastatel 1952, 1953 ja 1958–1960. 1956. aastal sai ta Nõukogude Liidu rahvaste spartakiaadil kuldmedali ja 1959 hõbemedali. Aastatel 1967–1985 töötas Valentina Kullam Tartu 4. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana. Tema abikaasa oli korvpallur ja treener Ilmar Kullam, nende tütar Oksana Puuste-Kullam oli samuti korvpallur ning on praegu dermatoloog-kosmetoloog. Valentina Kullam suri 29. novembril 2014 ja ta maeti 11. detsembril 2014 Metsakalmistule. http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Valentina&filter_maetud_perenimi=Kullam&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] Biograafia ESBL-is
Bierazino

Bierazino (transkribeerituna Berazino, leedu keeles Berazino, poola keeles Berezyna) on linn Valgevenes Minski oblastis, Bierazino rajooni ja Bierazino külanõukogu halduskeskus. Linn asub Biarezina jõe ääres, 101 kilomeetri kaugusel riigi pealinnast Minskist. Haridust annavad kolm keskkooli ja muusikakool. Linnas on kultuurimaja, kino, kaks raamatukogu. Linnas on kergetööstus ja toiduainetetööstus, seal valmistatakse juustu ja piiritust, töödeldakse lina. Biarezina jõel asub sadam. Vaatamisväärsusteks on Potockite suguvõsale kuulunud ja XIX sajandil rajatud mõis, õigeusu kirik aastast 1805 ja XIX sajandist pärinev viinavabriku hoone. Bierazinot on esmamainitud 1501. aastal kui Vilniuse vojevoodkonda kuulunud alevit. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas see kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. XVI sajandi keskel läks Bierazino Sapiehade valdusse. Aastal 1655 hõivasid alevi Venemaa väed. Aastal 1668 sai Bierazino õiguse pidada laata. Aastal 1708 viibis oma vägedega alevis Karl XII. Aastal 1793 läks Bierazino teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu, ühtlasi sai sellest Potockite suguvõsa valdus. Aastal 1892 rajati alevisse pruulikoda ja veski, elanike põhitegevuseks jäi aga kaubandus. 1919. aastal hakkas Bierazino kuuluma Valgevene NSV koosseisu. 1924. aastal sai alevist rajoonikeskus. Linnaks sai Bierazino 1968. aastal, aastal 2007 sai linn lipu ja vapi. Potockite häärber Bierazino. Sild üle Biarezina jõe Bierazino vaade Vana Potockite häärberi juurde viiv munakivitee Hanna Rovina – Iisraeli näitleja Aleksandr Parvus – Vene ja Saksa revolutsionäär, marksist Stanisław Szostak – Poola sõjaväelane Ryhor Starobiniec – Valgevene keemik Jaŭhien Sidarovič – Valgevene füsioloog The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Bierazino – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Bierazino (inglise keeles) Linna juutide ajalugu (inglise keeles) Bierazino Valgevene fotoentsüklopeedias (vene keeles)
Bierazino rajoon

Bierazino rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1941 km². 2009. aasta seisuga elas seal 25 031 inimest. Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bahuševičy, Bierazino, Dźmitravičy, Kapłancy, Mačaski, Pahosti, Papłavy, Sialiba ja Ŭša külanõukogu. Halduskeskus on Bierazino linn. Byčyn Bahuševičy Sialiba Rajooni tähtsamaks jõeks on Biarezina. Rajoon asub Kesk-Biarezina tasandikul, kõrgused ulatuvad valdavalt 160–180 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Mikuličy küla lähistel (190,3 meetrit). 2009. aasta seisuga olid elanikest 94,46% valgevenelased, 3,96% venelased ja 1,58% oli teistest rahvustest. 88,22% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 10,74% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 54,95% elanikest ja vene keelt 44,21%. The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Bierazino rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Minski oblasti täitevkomitee kodulehel (vene keeles) Rajooni kaart
Käibemaksukohustuslase number

Käibemaksukohustuslase number on käibemaksukohustuslase identifitseerimisnumber. Selliseid numbreid kasutatakse arvepidamise eesmärgil paljudes riikides, sh Euroopa Liidu riikides. Euroopa Komisjoni veebilehel saab kontrollida, kas teatud number on kasutusel. Seal võidakse näidata ka vastava käibemaksukohustuslase andmeid, kuid paljud riigid ei avalda sellist infot oma andmekaitseseaduste tõttu. Number algab kahetähelise maakoodiga, millele järgneb 2 kuni 12 numbrit (mõnes riigis võib seal olla ka tähti). Käibemaks "Belgian Law - See Art.3" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2014. Vaadatud 11. detsembril 2014. BULSTAT Momsregistreringsnummer Swedish tax agency (in Swedish) [1] Ministry of Finance - Tax Administration of the Republic of Slovenia http://tarkistusmerkit.teppovuori.fi/tarkmerk.htm#y-tunnus2 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2014. Vaadatud 11. detsembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. september 2012. Vaadatud 11. detsembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
James Dasaolu

James Dasaolu (sündinud 5. septembril 1987 Londonis) on Suurbritannia kergejõustiklane (100 m jooksja). 2014 Euroopa meister 100 m jooksus (10,06) 2016 Euroopa meister 4×100 m teatejooksus (38,17) 2013 hõbemedal 60 m jooksus (6,48) 60 m jooks – 6,47, 15. veebruar 2014, Birmingham 100 m jooks – 9,91, 13. juuli 2013, Birmingham James Dasaolu Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Koormeister

Koormeister on üks koorijuhtidest, kes valmistab koori ette esinemisteks. Koormeistri ülesandeks on koori peadirigendi valitud laulude häälepartiide õpetamine häälerühmadele. Koormeister kontrollib ka lauljate taset, jälgib lauljate vokaaltehnikat ja hindab laulude omandamist. SA Kutsekoda. Koorijuht, tase 7. Kutsestandard Ene Puusemp. Naise elu kõlab lauludes igavesti. Tartu Postimees. 5. mai 2010
Mango (laulja)

Giuseppe Mango, esinejanimega Mango (6. november 1954 Lagonegro – 7. detsember 2014 Policoro) oli itaalia poplaulja ja laulukirjutaja. Mango läbimurdehitiks sai laul "Oro". Teised tuntumad lood olid "Lei verrà", "Bella d'estate", "Mediterraneo", "La rondine", "Come Monnalisa" ja "Amore per te". Ta suri laval kontserti andes. Mango oli just alustanud esinemisega, kui tõstis käe, vabandas ja kukkus siis kokku. Staari vend sai 9. detsembril hüvastijätutseremoonial infarkti ja suri hiljem haiglas. 1976 – "La mia ragazza è un gran caldo" 1979 – "Arlecchino" 1982 – "È pericoloso sporgersi" 1985 – "Australia" 1986 – "Odissea" 1987 – "Adesso" 1988 – "Inseguendo l'aquila" 1990 – "Sirtaki" 1992 – "Come l'acqua" 1994 – "Mango" 1997 – "Credo" 1999 – "Visto cosi" 2002 – "Disincanto" 2004 – "Ti porto in Africa" 2005 – "Ti amo così" 2007 – "L'albero delle fate" 2011 – "La terra degli aquiloni" "Kurb kokkusattumus: otse laval suri tuntud Itaalia laulja, päev hiljem heitis hinge ka tema vend". Ohtuleht.ee. 9. detsember 2014. Vaadatud 12. detsember 2014. "Video: Itaalia popstaar suri kontserdil". Elu24.postimees.ee. 11. detsember 2014. Vaadatud 12. detsember 2014. Mango koduleht
Bernhard Wittlich

Bernhard Wittlich (12. september 1902, Tallinn – 24. aprill 1975) oli grafoloog. Ta sai mõjutusi Ludwig Klagese grafoloogiaalastest töödest. Wörterbuch der Charakterkunde. Leipzig: Joh. A. Barth. 1.Aufl. 1937; 4.Aufl. 1965 Handschrift und Erziehung, Leipzig: B.G. Teubner, 1940 Angewandte Graphologie. Berlin: Walter de Gruyter, 1.Aufl. 1948; 2. Aufl. 1951 Wert und Grenzen der Graphologie. München: Arthur Wittemann Verlag, 1952 Graphologische Charakterdiagrarnme. München: Joh. A. Barth, 1956 . Graphologische Praxis. Berlin: Walter de Gruyter, 1961 Symbole und Zeichen. H. Bouvier Verlag, Bonn, 1. Aufl. 1965; 2. Aufl. 1986 Neurosestrukturen und Handschrift. (Mitvertiz Dr.I—L Fiebrand und Dr. E. Wes- sely- Bogner), Frankfurt/M: dipa-Verlag, 1968 Konfliktzeichen in der Handschrift. München: E. Reinhardt Verlag, 1971 Tema isa oli Tartu Ülikooli professor keemik Mihkel Vitsut (Michael Wittlich). Tema vend Felix Albert Leopold Wittlich (1905–1950) tegeles samuti grafoloogiaga, avaldades eesti keeles 1938. aastal raamatu "Käekiri ja iseloom". Renate Kümmell, "Bernhard Wittlich (1902–1975) - sein Beitrag zur Schriftpsychologie im Rückblick auf das vergangene Jahrhundert". vt Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944