laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Érick Aguirre

Érick Germáin Aguirre Tafolla (sündinud 23. veebruaril 1997 Felipe Carrillo Puertos, Michoacáni osariigis) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib kaitsjana Mehhiko kõrgliigaklubis Monterrey ja Mehhiko jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri Morelias, debüteerides Mehhiko kõrgliigas 2014. aasta augustis. Aastatel 2016–2021 mängis ta Mehhiko kõrgliigaklubis Pachuca. 2017. aastal võitis ta klubiga CONCACAF-i Meistrite Liiga. 2021. aasta juulis liitus ta Monterreyga. Samal aastal võitis Aguirre Monterreys mängides teist korda oma karjääri jooksul CONCACAF-i Meistrite Liiga. 2013. aastal saavutas ta Mehhiko kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistrivõistlustel teise koha. Mehhiko jalgpallikoondises debüteeris ta 11. septembril 2018 sõprusmängus USA vastu. 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Mehhiko olümpiavõistkonnaga pronksmedali. Mehhiko olümpiakoondises osales ta 2016. aasta suveolümpiamängudel. Morelia Supercopa MX: 2014 Pachuca CONCACAF-i Meistrite Liiga: 2016–17 Monterrey CONCACAF-i Meistrite Liiga: 2021
Inza rajoon

Inza rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Uljanovski oblasti lääneosas. Piirneb põhjas Mordva Vabariigiga ja läänes Penza oblastiga. Rajooni pindala on 2019,1 km², ulatus põhjast lõunasse 100 km ja läänest itta 80 km. Rajooni suurim jõgi on Sura, selle suurim lisajõgi on Inza jõgi. 2020. aasta seisuga oli rajooni elanike arv 28 508. Elanikest olid 2010. aastal 85,8% venelased, 8,4% mordvalased ja 3,3% tatarlased. 2021. aastal sündis rajoonis 174 last, suri 788 inimest. Loomulik iive oli -614. Rajoonis on 8 kohaliku omavalitsuse üksust. Rajooni 67 asulast on 1 linn ja 1 alev. Halduskeskus on Inza linn. Q126684906 https://inza.ulregion.ru/15/789.html https://inza.ulregion.ru/15/18/1058/28552.html https://inza.ulregion.ru/
Roberto Alvarado

Roberto Carlos Alvarado Hernández (sündinud 7. septembril 1998 Salamancas) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Mehhiko kõrgliigaklubis Guadalajara ja Mehhiko jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri Celayas, debüteerides Mehhiko esiliigas 2013. aasta septembris, saades kõige nooremaks mängijaks, kes selles liigas mänginud on. Mehhiko kõrgliigas debüteeris Alvarado 2017. aastal Pachuca meeskonnas. Samal aastal võitis ta klubiga CONCACAF-i Meistrite Liiga. Aastatel 2017–2018 mängis ta Mehhiko kõrgliigaklubis Necaxa ja 2018–2021 Cruz Azulis. 2021. aastal tuli ta Cruz Azuliga Mehhiko meistriks. 2021. aasta detsembris liitus ta Guadalajaraga. Mehhiko jalgpallikoondises debüteeris Alvarado 7. septembril 2018 sõprusmängus Uruguay vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 5. juunil 2019 sõprusmängus Venezuela vastu. Mehhiko koondisega võitis ta 2019. aasta CONCACAF Gold Cup'i. 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Mehhiko olümpiavõistkonnaga pronksmedali. Pachuca CONCACAF-i Meistrite Liiga: 2016–17 Necaxa Copa MX: Clausura 2018 Cruz Azul Liga MX: Guardianes 2021 Copa MX: Apertura 2018 Supercopa MX: 2019 Leagues Cup: 2019
Barõši rajoon

Barõši rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Uljanovski oblasti lääneosas. Piirneb läänes Penza oblastiga. Rajooni pindala on 2256 km². 2021. aasta seisuga oli rajooni elanike arv 37 062. Elanikest olid 2010. aastal 77,3% venelased, 12,5% tatarlased, 4,9% tšuvašid ja 2,5% mordvalased. Rajoonis on 9 kohaliku omavalitsuse üksust. Rajooni 73 asulast on 1 linn ja 4 alevid. Halduskeskus on Barõši linn. Q126684906 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. september 2013. Vaadatud 31. mail 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://barysh.org/
Bazarnõi Sõzgani rajoon

Bazarnõi Sõzgani rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Uljanovski oblasti lääneosas. Piirneb lõunas Penza oblastiga. Rajooni pindala on 825,2 km². 2021. aasta seisuga oli rajooni elanike arv 7837. Elanikest olid 2010. aastal 89% venelased, 7% mordvalased, 2,5% tšuvašid ja 2,2% tatarlased. Rajoonis on 5 kohaliku omavalitsuse üksust. Rajoonis on 32 asulat, neist 1 alev. Halduskeskus on Bazarnõi Sõzgani alev. Q126684906 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. september 2013. Vaadatud 31. mail 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Novouljanovsk

Novouljanovsk on oblastilise alluvusega linn Venemaal Uljanovski oblastis. Asub Volga jõe paremkaldal, Uljanovskist 20 km lõuna pool. Asula tekkis 17. sajandi keskel nimega Kremenskaja sloboda. 1956. aastal hakati rajama tsemenditehast. Linnaõigused sai 1967. aastal. 2020. aasta alguses oli linnas 13 778 elanikku. Q126684906 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. mai 2022. Vaadatud 31. mail 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Linna koduleht
Kalde

Kalde on eesti perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kalde 123 inimesel: 112 mehel ja 111 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kalde meeste puhul 698. kohal ja naiste puhul 803. kohal. Kalde oli levinuim nimi üle 85-aastaste vanuserühmas, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,34. Perekonnanimi Kalde oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 5,44 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Harju maakonnas Keila kihelkonna Lehola mõisavallas ja Lääne maakonnas Kullamaa kihelkonna Luiste mõisavallas talupoegadele perenimeks Kalde. 1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kalde uueks nimeks kokku 68 korral. Loobuti nimedest Jabur, Jakobi, Kals, Kallmann, Krebs, Kollijaan ja Koch kolmel juhul, Kalder, Kraus, Kreismann, Krimses ja Peterson kahel juhul, aga ka nimedest Grindul, Käärel, Karlsvrei, Karrindosk, Kasch, Kisseljev, Kuznetsov, Löwe, Parm, Punn, Pusst, Schneider jne. Ago Kalde, eesti võrkpallur, treener ja sporditegelane (1945–) Juhan Kalde, eesti maadleja ja sporditegelane (1908–1995) Kalli Kalde, eesti maalikunstnik, graafik ja raamatuillustraator (1967–) Mart Kalde, eesti maadleja (1869–1951) Paul Kalde, eesti lavastaja ja näitleja (1908–1991) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 31.05.2022) Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Kalde. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(uus nimekuju): Kalde. Kalde statistikaameti andmebaasis
Jakobi (perekonnanimi)

Jakobi on perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Jakobi 94 inimesel: 35 mehel ja 59 naisel. Perekonnanimede levikult oli Jakobi meeste puhul 3222. kohal ja naiste puhul 1897. kohal. Jakobi oli levinumaks nimeks vanuserühmas 75–79 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 1,60. Perekonnanimi Jakobi oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 2,45 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartu-Maarja kihelkonna Jaama ja Kabina, Võnnu kihelkonna Ahja, Kaarma kihelkonna Randvere, Türi kihelkonna Särevere, Pärnu-Jaagupi kihelkonna Kõnnu, Anna kihelkonna Purdi ja Tõstmaa kihelkonna Tõstamaa mõisavaldades perekonnanimeks Jacoby, Jagoby ja Jakobi. 1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati perekonnanimi Jakobi 9 korral ära, kahel juhul nimede Jõerand ja Kalde vastu, aga ka Jaagu, Jaaguste, Kõivumäe, Maret ja Põlluaas vastu. Alisa Jakobi, eesti kunstnik (1981–) Allan Jakobi, eesti akordionist (1973–) Arved Jakobi, eesti viiuldaja (1914–2011) Peeter Jakobi, eesti näitleja (1940–2014) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 31.05.2022) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: (algne nimekuju): Jakobi. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Jakobi. Jakobi statistikaameti andmebaasis
Indy looking for Jewels...

"Indiana Jones looking for Jewels..." ehk Indy on 1991. aastal Juku arvutile loodud platvormi- ja labürindimängu žanre ühendav arvutimäng. Mängu peategelane on Indiana Jones, kes kogub redeleid pidi muumiate eest põgenedes juveele. Mäng koosneb 40 levelist ehk "püramiidist", millest igaühe läbimiseks tuleb koguda kõik selle käikudesse peidetud kalliskivid. Selle käigus tuleb hoiduda kukkupuutest käikudes Indy suunas teed otsiva muumiaga. Mängu alguses on Indyl kolm elu ning iga selline kokkupuude kaotab neist ühe. Mänguskeem ja kunstiline teostus ammutavad inspiratsiooni mitmetest toonastest mängudest, kuid tegu on siiski algupärase Juku peal Juku jaoks programmeeritud mänguga. Mängu on koodinud Ilmar Käär, helitausta kujundanud Rauno Mägi. Autorid avaldasid 2022. aastal mängu ajaloolise uurimise eesmärgil avalikku omandisse CC0 litsentsi all. Mäng on koostatud 1990. aasta teises pooles ja 1991. aasta algupoolel Tallinna Õismäe Humanitaarkeskkooli arvutiklassis ja 1990. aasta suveks koolivaheajaks koju laenatud Jukude peal. Vajaliku jõudluse tagamiseks 320x240 resolutsiooniga mustvalges graafikarežiimis on kogu mäng kirjutatud Intel 8080 assemblerkeeles. Mängu levitati Juku viietollistel flopiketastel, koopia omandamiseks tuli maksta 25 rubla ja see oli varustatud kopeerimiskaitsega. Kaitse murdmise järel läks mäng piraatlevisse ning jõudis kiiresti enamiku Eesti koolidest arvutiklassidesse, kus oli "Zoo" kõrval üheks kõige populaarsemaks arvutimänguks. "Zoo" "Xonix" "Ussike" Ilmar Käär, Rauno Mägi (20. juuni 2022). "Indy looking for jewels..." (Zip). Matrix BBS. Sektsioon "Filez".[alaline kõdulink]
Voldemar Kuristik

Voldemar Kuristik (6. juunil 1946 Kehra – 20. detsember 2022) oli Eesti hammasatleet, hammastega tõstmise maailmameister ja kuuekordne Euroopa meister. Kuristik kasvas üles taluperes Lehtmetsa külas ja osales juba noorena maadlus-, jõutõstmise-, poksi- ja jooksuvõistlustel. 16-aastaselt tegi ta Eesti rekordi sangpommide tõstmises (360x 16kg). Hammasatleetikaga asus ta tegelema pärast 38-aastaselt autoõnnetuses lülisamba kaela osa ja alaselja vigastamist. Haiglas määrati talle puue. Haiglas tegi ta omavoliliselt taastusravi ja põgenes sealt. Mõni aasta hiljem alustas ta võistlemist paraatleetide kategoorias. Kuristiku saavutuste hulka kuuluvad: 1988 – Harjumaa meister sangpommi tõstmises (32kg 111x) 1990 – Euroopa meister hammasatleetikas (193kg) Helsingis 1991/1994 – Tallinna meister jõutõstmises 1992 – Maailmameister hammasatleetikas (256kg) New Yorgis 1996 – Paraolümpia I koht jõutõstmises 2000 – USA meistrivõistlustel Hamburgis Guinnessi rekord hammasatleetikas: kehakaalu 91kg juures 274kg, rohkem kui 3x oma kehakaalust 2002 – Eesti meister jõutõstmises 2002 – Eesti rekord lamades surumisel üle 60-aastaste seas 2008 – Rahvusvahelise vabamaadlusvõistluse II koht Lisaks on Kuristik: üles tõstnud 274 kg raskuse; 23-tonnise raudteevaguni paigalt liikuma tõmmanud; 21,1-tonnise raskuse (2 veokit) paigalt liikuma vedanud; jalgadega üles surunud 940 kg; Suurim raskus, mida kätega üles tõstnud ja 3 minutit üleval hoidnud, oli kang koos 3 neiu ja ühe noormehega – kokku 485 kg; karutants, neiu hambus, kestis 11 minutit ja 46 sekundit. Kuristik asutas Tallinnas ka raskejõustikuklubi Kuristik Club, kus treenisid ja esinesid alates 14-aastased poisid ja tüdrukud. Samuti on Kuristik diplomeeritud keevitaja ja töötanud 12 aastat turvamehena. Ta on tegutsenud ka seljaravitsejana. "Suri värvikas sportlane Voldemar Kuristik". Delfi. 20. detsember 2022. Vaadatud 20. detsembril 2022.
Valentõn Sõlvestrov

Valentõn Sõlvestrov (ukraina keeles Валентин Васильович Сильвестров; sündinud 30. septembril 1937 Kiievis) on ukraina helilooja. Sõlvestrov hakkas käima muusika eratundides 15-aastaselt. Ta õppis klaverimängu Kiievi muusikakoolis aastatel 1955–1958, seejärel Kiievi konservatooriumis 1958–1964, kus talle õpetas kompositsiooni Borõss Ljatošõnskõi ning harmooniat ja kontrapunkti Levko Revutskõi. Sõlvestrov on kirjutanud 9 sümfooniat. Tema peateoseks peetakse 5. sümfooniat, mille eest ta sai Ukraina riikliku preemia. Arvo Pärt on teda nimetanud kaasaja kõige huvitavamaks heliloojaks. 1960. aastatel liitus V. Sõlvestrov loomingulise rühmitusega "Kiievi Avangard", mille esindajad avasid vaatamata NSV Liidus valitsenud sotsialistliku realismi esteetika kaitsjate karmile survele Ukraina muusika ajaloos uue lehekülje, keskendudes Lääne-Euroopa muusika uutele stiilivooludele ja kompositsioonitehnikatele. Eelkõige kasutab helilooja oma teostes dodekafooniat, aleatoorikat ja sonoristikat. 1970. aastatel loobus helilooja järk-järgult traditsioonilistest avangardi tehnikatest, keskendudes postmodernismile. Autor ise nimetab oma stiili "metamuusikaks" ("metafoorne muusika"). Selle perioodi loomingus domineerivad meditatiivsed, mõtisklevad meeleolud. Silmapaistva koha hõivab pöördumine postmodernismile omaste mineviku ajastute stiilide poole. Sergei Kusevitski nimeline rahvusvaheline preemia (USA, 1967) Rahvusvahelise heliloojate konkursi «Gaudeamus» auhind (Madalmaad, 1970) Ukraina NSV rahvakunstnik (1989) Tarass Ševtšenko nimeline Ukraina riiklik preemia (1995)  orden Teenete eest III järk (1997) Vürst Jaroslav Targa ordeni V järk (2007) orden Teenete eest II järk (2013) Vürst Jaroslav Targa ordeni IV järk (2017) Opus Klassik elutööpreemia (2022). Tallinna tuleb mees, kelle kohta Arvo Pärt ütles: kahtlemata kaasaja kõige huvitavam helilooja, Postimees, 12. märts 2024 Указ Президента України № 915/2007 від 25 вересня 2007 року «Про нагородження В. Сільвестрова орденом князя Ярослава Мудрого» Указ Президент України від 18 травня 2013 року № 284/2013 «Про відзначення державними нагородами України з нагоди Всеукраїнського дня працівників культури та майстрів народного мистецтва» Указ Президента України № 355/2017 від 8 листопада 2017 року «Про відзначення державними нагородами України з нагоди Всеукраїнського дня працівників культури та майстрів народного мистецтва»
Borõss Ljatošõnskõi

Borõss Ljatošõnskõi (ukraina Борис Лятошинський; 3. jaanuar 1895 Žõtomõr – 15. aprill 1968 Kiiev) oli ukraina helilooja. Ta võttis Kiievi ülikooli juuraõpungute kõrvalt Reinhold Glière'i juures heliloomingu eratunde. Lõpetas Kiievi konservatooriumi 1919. aastal. Ta oli Kiievi konservatooriumi professor. Tema õpilaste seas oli Valentõn Sõlvestrov.
Lahingulaev

Lahingulaev on merelahingute pidamiseks ja kaldal asuvate sihtmärkide tulistamiseks valmistatud suur sõjalaev, mille peakaliibri relvadeks on rasked (suurekaliibrilised, 12–16") kahurid. Kasutati 19. sajandi lõpust kuni 20. sajandi lõpuni[viide?] ja oli selle ajastu võimsaim sõjalaevatüüp. Varem on kasutatud lahingulaeva nimetamiseks ka termineid drednoot (ka dreednoot[viide?]) ja liinilaev. Lahingulaevade eelkäijaiks olid suured liinilaevad purjelaevade ajastust. Aurumasina ja soomuse kasutuselevõtt laevadel ning suurtükkide areng muutsid meresõja taktikat ja välja hakkasid kujunema uued sõjalaevatüübid. Esimest korda kasutati ametlikult sõna lahingulaev (battleship) Inglismaal 1892. aastal. Algne lahingulaev oli kahe 2-torulise pöördtorniga – 1 vööris ja 1 ahtris ning hulga väiksemakaliibrliste, kuid suurema laskekiirusega kahuritega. Vene-Jaapani sõja merelahingutes suurenes senine kuni 4 km tavapärane laskekaugus isegi 13 km-ni. Sellest tulenevalt pandi rõhk lahingulaevade peakaliibri ja peakaliibri kahurite arvu suurendamisele väiksemate kahurite arvelt. Lisaks suurendati auruturbiinide kasutuselevõtuga kiirust. Tuntuimaks uueks teerajajaks sai Inglismaal 1906. aastal valminud lahingulaeva HMS Dreadnought vastav revolutsiooniline kontseptsioon. 1. maailmasõja eelõhtust 2. maailmasõjani toimus lahingulaevade ehituses ja relvastuses märkimisväärne areng. Lahingulaevast kujunes merevõimu sümbol. Maailma suurimad lahingulaevad olid 2. maailmasõja ajal Jaapanis ehitatud 2 Yamato klassi lahingulaeva (pikkus ~260 m, veeväljasurve ~71 000 t). Alates 2. maailmasõja lõpust hakkas lahingulaevade tähtsus mereoperatsioonidel oluliselt vähenema, seda ühtlasi koos lennukikandjate ja lennukite rolli tõusuga. Külma sõja ajal võeti kasutusele ka laevavastased raketid, mis olid suurtest kahuritest efektiivsemad. 2. maailmasõjast alates kalleid lahingulaevu enam juurde ei ehitatud, kuigi mõningaid veel moderniseeriti. Viimasena kasutati USA Mereväe Iowa klassi lahingulaevu 1991. aasta operatsioonis "Kõrbetorm" maismaasihtmärkide pommitamiseks. Viimane lahingulaev USS Missouri BB-63 arvati aktiivsest teenistusest välja 1992. aastal (lõplikult kustutati registrist siiski alles 2006) ehk 100 aastat pärast lahingulaeva nimetuse kasutuselevõttu. Ristleja Hävitaja EKSS Valimik sõjandustermineid. 1998. Koostanud Heino Ernits. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 33 ja 112 Merekeele nõukoda, 13. detsember 2016[alaline kõdulink] Mati Õun. Lahingud kaugetel meredel. 1., Vene-Jaapani sõda ja I maailmasõda, Tallinn: Olion 1995, ISBN 5-460-00218-4
Dave Murray

David Michael Murray (sündinud 23. detsembril 1956 Edmontonis Londonis) on inglise kitarrist ja laulukirjutaja. Aastast 1976 on ta ansambli Iron Maiden kitarrist. Tema vanemad olid šoti ja iiri päritolu. David lahkus koolist 15-aastaselt, olles kindel oma muusikukarjääris. Steve Harris on tema kohta öelnud: "Ta on kitarrist, kes sõna otseses mõttes on võimeline kitarri kas või hammastega mängima."
Aleksejs Loskutovs

Aleksejs Loskutovs (sündinud 22. augustil 1962 Riias) on Läti advokaat (vandeadvokaat) ja poliitik. Ta oli aastatel 2004–2008 Läti korruptsiooniennetuse ja võitluse büroo juhataja. Aastatel 2010–2018 oli ta seimi liige (valitud erakonnast Ühtsus). 2019. aastal oli ta lühikest aega Euroopa Parlamendi liige (pärast Krišjānis Kariņši peaministriks valimist). Ta lõpetas 1979. aastal Riia 21. Keskkooli ja 1984. aastal kiitusega Läti Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1991. aastal sai ta Vene Föderatsiooni Siseministeeriumi Õigusülikoolis õigusteaduste kandidaadi kraadi, 1993. aastal Läti Ülikoolis õigusteaduste doktori kraadi. 1995. aastal sai ta Helsingi ülikoolis õigusteaduse magistrikraadi. Hiljem on ta end õigusvaldkonnas täiendanud paljudel kursustel, seminaridel ja konverentsidel.
Passioon (muusika)

Passioon (hilisladina passio) on vaimulik oratoorium, mis põhineb evangeeliumi tekstil ja võib seepärast kanda pealkirja kas Matteuse, Markuse, Luuka või Johannese passioon. Passioonide teemaks Kristuse kannatuslugu ning neid kanti ette kannatusnädalal. Tuntumaid passioone on Johann Sebastian Bachi "Matteuse passioon" ja "Johannese passioon".
Indy

Indy võib tähistada: Indianapolis, tuntud ka kui Indy, linn Ameerika Ühendriikides Indianapolis 500 ehk Indy 500, võidusõit Indiana Jones (hüüdnimega Indy), väljamõeldud tegelaskuju Indy ehk Indy looking for Jewels..., Juku arvutile loodud arvutimäng Indy, geen
Āraiši kirik

Āraiši kirik on luteriusu kirik Lätis Amata piirkonnas Āraiši külas. Esimese kihelkonnakiriku ehitamise aeg ei ole teada, kuid Liivi sõja ajal 1577. aastal see laastati. See ehitati uuesti üles, kuid langes taas hävingu ohvriks. 1675. aastal ehitati uus kirik. Hilisem kivikirik pärineb aastast 1879. Āraiši kirikumõis Kirikust Läti kultuurimälestiste registris
Kadastik (perekonnanimi)

Kadastik on eesti perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kadastik 183 inimesel: 86 mehel ja 97 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kadastik meeste puhul 1013. kohal ja naiste puhul 969. kohal. Kadastik oli levinumaks nimeks vanuserühmas 65–69, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 1,98. Perekonnanimi Kadastik oli kõige sagedasem Järva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 3,71 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Viljandi maakonnas Põltsamaa kihelkonna Lustivere mõisavallas talupojale perenimeks Kaddastik. 1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kadastik uueks nimeks kokku 3 korral. Loobuti nimedest Ellmann, Kamdron ja Klein. Alma Kadastik, eesti lastepsühhiaater (1925–2014) Heiti Kadastik, eesti psühhiaater (1926–1992) Jüri Kadastik, eesti ammulaskur (1953–) Kaspar Kadastik, eesti multiinstrumentalist (1987–) Mario Kadastik, eesti füüsik (1981–) Mart Kadastik, eesti ajakirjanik ja meediategelane (1955–) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 01.06.2022) Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Kadastik. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(uus nimekuju): Kadastik. Kadastik statistikaameti andmebaasis
Saskia

Saskia on naisenimi. Eestis oli eesnimi Saskia 2022. aasta 1. jaanuari seisuga 580 naisel. Saskia oli populaarsuselt 279. naisenimi. Saskia oli keskmiselt 10 aasta vanune (mediaanvanus oli 7). Kõige populaarsem oli eesnimi Saskia vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 30,55. Saskia Alusalu, eesti kiiruisutaja Saskia Boddeke, hollandi kunstnik Saskia Kasemaa, eesti kunstnik Saskia Kask, eesti jurist https://www.stat.ee/nimed/Saskia
Igor Kirillov

Igor Kirillov (vene keeles Игорь Леонидович Кириллов; 14. september 1932 Moskva – 30. oktoober 2021 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa uudistejuht, diktor ja näitleja. Ta oli 30 aastat NSV Liidu Kesktelevisiooni (Центральное телевидение СССР) uudistesaatejuht ja uudistesaate "Vremja" ("Время") diktor. Ta pälvis 1988. aastal NSV Liidu rahvakunstniku aunimetuse. Kirillov sündis Moskvas. Tema isa Leonid Mihhailovitš Kirillov (1904–1979) oli insener ja ema Irina (Rebekka) Veniaminovna Kirillova (1901–1995) oli raamatukoguhoidja. Ta kavatses saada režissööriks, kuid pääses Üleliidulisse Riiklikku Kinematograafia Instituuti näitlejaks õppima. Sealt lahkus ta aasta pärast ja lõpetas 1955. aastal Mihhail Štšepkini nimelise Kõrgema Teatrikooli. Ta abiellus helitehnik ​​Irina Vsevolodovna Kirillovaga, kui nad mõlemad olid üliõpilased, naine suri 2004. aastal. Tütar Anna on kutseline pianist, poeg suri 2011. aastal. Ta abistas oma naise õde Nataljat kaheaastase haiguse ajal, naine suri 2011. aastal. Hiljem abiellus uuesti Tatjana Aleksandrovna Kirillovaga. Kirillov suri 2021. aasta 30. oktoobril 89-aastaselt, olles viimane elusolev uudistediktor, kes sai NSV Liidu rahvakunstniku aunimetuse. Ta oli septembris vereringeprobleemide tõttu haiglasse viidud ja suri pärast koroonasse nakatumist. Vene NFSV teeneline kunstnik (1968) NSV Liidu riiklik preemia (1977) Rahvaste Sõpruse orden (1980) NSV Liidu rahvakunstnik (1988) IV klassi orden "Teenete eest isamaale" (2006) III klassi orden "Teenete eest isamaale" (2011) Austuse orden (2018) Tööpunalipu orden Medal "Moskva 850. aastapäeva mälestuseks" "Igor Kirillov: TV man known as the face of the USSR dies at 89" BBC News, 31. oktoober 2021
Gigue

Gigue on kiire 3-osalise taktimõõduga muusikapala, mis on tavaliselt klassikalise tantsusüidi viimane osa. Gigue on arenenud kiirest šoti hüppetantsust džiig.
Vookogemus

Vookogemus (flow), ka kulgemine, kõnekeeles tuntud ka kui tsoonis viibimine, on positiivses psühholoogias kasutatav nimetus vaimsele seisundile, kus mõnda tegevust sooritav inimene on täielikult sukeldunud pingestatud fookuse, täieliku kaasatuse ja tegevuse protsessi nautimise tundesse. Sisuliselt iseloomustab voogu täielik neeldumine sellesse, mida inimene teeb, ja sellest tulenev ajataju muutumine. Psühholoog Mihály Csíkszentmihályi poolt 1975. aastal nimetatud kontseptsioonile on laialdaselt viidatud erinevates valdkondades (ja seda tunnustatakse eriti hästi tegevusteraapias), kuigi väidetavalt on see mõiste eksisteerinud tuhandeid aastaid teiste nimede all. "Kulgemine: optimaalse kogemuse psühholoogia". Tõlkinud Triinu Lööve. Tallinn: Pegasus, 2007.
Jacek Góralski

Jacek Góralski (sündinud 21. septembril 1992 Bydgoszczis) on Poola jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Kasahstani kõrgliigaklubis Kairat ja Poola jalgpallikoondises. Klubikarjääri alustas ta Poola madalamate liigade klubides. Poola kõrgliigas debüteeris ta 2015. aastal Białystoki Jagiellonia meeskonnas. Aastatel 2017–2019 mängis ta Bulgaaria kõrgliigaklubis Razgradi Ludogorets. Hooaegadel 2017–18 ja 2018–19 tuli ta klubiga Bulgaaria meistriks. 2020. aasta jaanuaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Kairatiga. 2020. aastal tuli ta klubiga Kasahstani meistriks. Poola jalgpallikoondises tegi Góralski debüüdi 14. novembril 2016 sõprusmängus Sloveenia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 19. novembril 2019, kui EM-i valikturniiril kohtuti taas Sloveeniaga. Ta kuulus Poola koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. Ludogorets Bulgaaria kõrgliiga (2): 2017–18, 2018–19 Bulgaaria superkarikas (2): 2018, 2019 Kairat Kasahstani kõrgliiga: 2020 https://www.national-football-teams.com/player/65903/Jacek_Goralski.html (vaadatud 1.6.2022)