laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Trafalgari lahing

Trafalgari lahing oli 21. oktoobril 1805 toimunud merelahing Suurbritannia mereväe ning Prantsusmaa ja Hispaania ühislaevastiku vahel. Lahing oli osa Napoleoni sõdade (1803–1815) aegsest Kolmandast Koalitsioonisõjast (augustist detsembrini 1805). Lahing oli brittide otsustavaim merevõit tolles sõjas. 27 Briti liinilaeva admiral Horatio Nelsoni juhtimisel (HMS Victory pardal) purustasid Prantsuse ja Hispaania 33 liinilaevast koosneva laevastiku Prantsuse admirali Pierre-Charles Villeneuve'i juhtimisel Hispaania edelarannikul, Trafalgari neemest läänes. Prantsuse-Hispaania laevastik kaotas 22 laeva, britid mitte ainsatki. Briti võit kinnitas hiilgavalt Suurbritannia eelmise sajandi vältel saavutatud ülevõimu merel. Selle üks põhjus oli Nelsoni loobumine tavapärasest meretaktikast, kus vaenlase laevastikule läheneti ühes rivis, paralleelselt vaenlase laevadega, et anda laevadele parim laskeala ja soodustada signaliseerimist. Selle asemel jagas Nelson laevad kahte perpendikulaarsesse rühma, mis tõi ka võidu ülekaaluka vastase vastu. Nelson sai lahingus surmavalt haavata, temast kujunes üks Briti suuremaid sõjakangelasi. Vastase komandör admiral Villeneuve langes vangi koos oma lipulaeva Bucentaure'iga. Hispaania admiral Federico Carlos Gravina y Nápoli pääses koos laevastiku riismetega põgenema ning suri mõne kuu pärast lahingus saadud haavadesse.
Airbus A340

Airbus A340 on neljamootoriline laiakereline reaktiivreisilennuk. Reisijaid mahub lennukisse 263–419 ja lennukaugus on 12 400–16 600 km (6700–9000 meremiili) Airbus A340 sarnaneb kahemootorilise lennukiga Airbus A330. See võimaldab 1–3-päevase täiendõppega kasutada nende lennukite juhtimiseks samu lendureid (tavaliselt kulub teist tüüpi lennuki juhtimise õppimiseks ja loa saamiseks 25 päeva). Lennukikere on silindriline, välisdiameetriga 564 cm. Salongi siselaius on 528 cm. Euroopa lennukiehitaja Airbus teatas, et neljamootoriliste Airbus 340, mida kasutavad näiteks nii SAS kui ka Finnair, ehitamine lõpetatakse 2011. aasta lõpus, kuna seda lennukitüüpi pole keegi juba pikemat aega tellinud. Airbus A340-200 on ainuke reisilennuk, mille tiivaulatus on suurem kui lennuki enda pikkus. Keskmise lennukaugusega A340-300-l on sellest lennukisarjast kõige rohkem kasutajafirmasid. Airbus A340-500 on oma sarjas kõige suurema lennukaugusega. Oli mõnda aega maailma pikim lennuk, kuid selle ületas uuem Boeing 747-8I.
Airbus A350 XWB

Airbus A350 XWB on kahemootoriline laia kerega pikamaa reaktiivreisilennuk, mida arendab ja ehitab Airbusi kontsern. A350 on esimene Airbusi reisilennuk, mille kere ja tiivastruktuuri kandva osa moodustab peamiselt süsinikkiuga tugevdatud polümeerkonstruktsioon ehk komposiit. A350 sarja lennukites on tavalise kolmeklassilise salongijaotuse korral 280 kuni 366 istekohta. Lennukite Airbus A330 ja Airbus A340 järglane A350 on otseselt konstrueeritud püsimiseks konkurentsis lennukitega Boeing 787. Airbus A350 esimene kavand loodi aastal 2004 ja see oli sisuliselt parema aerodünaamilise lahenduse ja uuemate ökonoomsemate mootoritega A330. 2006. aastal reageeris Airbus suurte potentsiaalsete tellijate kriitikale ja tegi kavandi täielikult ringi. Uuendatud kavand sai tähistuse Airbus A350 XWB ('extra wide body' ehk 'eriti laia kerega'). Lennuki väljatöötamise kulusid hinnatakse 12 miljardile eurole. 2015. aasta jaanuari seisuga oli Airbus saanud tellimusi 780 lennukile kokku 40 kliendilt üle maailma. A350 prototüüp tegi esmalennu 14. juunil 2013 Toulouse'is Prantsusmaal. Euroopa Lennundusohutusamet (EASA) väljastas Airbus A350-le tüübisertifikaadi septembris 2014, kaks kuud hiljem väljastas tüübisertifikaadi USA Föderaalne Lennuamet (FAA). Esimene A350 alustas liinilende Qatar Airwaysi värvides 15. jaanuaril 2015. Mootor: 2 x 374 kN, Rolls-Royce Trent XWB Istmeid reisijatele (tava): 325 Tiivaulatus: 64,75 m Pikkus: 66,89 m Kõrgus: 17,05 m Kere laius: 5,96 m Max lennukaal: 268,0 tonni Max kaal maandumisel: 205,0 tonni Max lennukiirus: Mach 0,89 Lennukaugus: 14 350 km "Airbus average list prices 2015". Airbus.com. 13. jaanuar 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. mai 2015. Vaadatud 19. juuli 2015. "Taking the lead: A350XWB presentation" (PDF). EADS. Detsember 2006. Originaali arhiivikoopia (PDF) seisuga 27. märts 2009. Vaadatud 15. juulil 2015. "A350XWB". Airbus. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2011. Vaadatud 15. juulil 2015. "15 bln U.S dollars for Airbus A350". Reuters. Vaadatud 1. juuli 2011. Orders & Deliveries summary, spreadsheet with details. Airbus, 31. jaanuar 2015. Vaadatud 4. märtsil 2015. Lennukist A350 Airbusi firma kodulehel (inglise keeles)
Matthias Agur

Matthias Agur (sündinud 25. märtsil 1995 Viljandis) on eesti veemootorisportlane. Ta on veemotospordiga tegelnud aastast 2010 Aivar Kommisaare juhendamisel. Võitnud EM-il 2012 klassis T-550 hõbeda. Tulnud juunioride arvestuses 2011 klassis JT-250 Euroopa meistriks, saanud samas klassis juunioride MM-il pronksi ja klassis GT-15 juunioride EM-il pronksi. 2012 klassis GT-30 Eesti meister ja 2011 klassis JT-250 Eesti juunioride meister. Matthias Agur Matthias Agur tuli Euroopa meistriks Biograafia ESBL-is Sporditulemused ESBL-is
Vanemad

Vanemad on üldjuhul elusolendi isa ja ema. Ühesooliste liikide partenogeneesi puhul kõneldakse ka ainult emast, sootute liikide puhul vanemate mõistet ei kasutata. Tavaliselt ei nimetata vanemaks ka surrogaatema, seevastu on adopteerimise korral kasutusel mõiste kasuvanemad.
Reisijuht

Reisijuht on raamat või veebiportaal, mis annab turistile vajalikku infot mingi piirkonna või marsruudi kohta ning jagab reisiks tarvilikke näpunäiteid. Reisijuhid kirjeldavad reisisihtkoha neid aspekte, mis geograafiateatmikes palju tähelepanu ei pälvi: transpordivahendeid, majutust, söögikohti ja vaatamisväärsusi. Tihti kirjeldatakse reisijuhtides ka hindu, poliitilist ja majanduslikku olukorda ning välismaalasele olulist teavet kohaliku kultuuri kohta. Maailmas tuntumate reisijuhtide sarja väljaandjate seas on Lonely Planet ja Baedeker. Eesti keeles avaldatakse näiteks Berlitzi ja Silmaringi reisijuhtide sarja. Marko Kaldur on kirjutanud siseturismi reisijuhid "Rännates läbi Eestimaa", "Avastades Eestimaad", "Salapärane Eesti" ja "Reis ümber Eestimaa". Veebipõhistest reisijuhtidest on tuntud Tripadvisor, Travellerspoint, Wikitravel ja Wikimediale kuuluv Wikivoyage. Eesti keeles jagavad reisinõuandeid reisifoorumid, näiteks trip.ee. Eesti siseturistidele jagavad teavet näiteks AvastaEesti.ee, Puhkuseestis.ee jaPuhkaeestis.ee. Lisaks on Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus loonud Eestit tutvustava mitmekeelse reisiportaali Visitestonia.com. Nüüdisaegsed reisijuhid põlvnevad reisikirjadest, kus kirjeldatakse isiklikku reisikogemust ja -sihtkohta, need aga jagavad rohkem elamusi kui juhiseid. Reisikirjanik ja giid Marko Kaldur Sinu isiklik reisikorraldaja ja reisijuht
Hilja Rüütli

Hilja Rüütli (pseudonüüm Aili Helm; 18. aprill 1921 Vana-Kuuste vald – 18. veebruar 2009 Tallinn) oli eesti proosakirjanik, velsker ja meditsiiniõde. Ta lõpetas aastal 1935 Reola algkooli ja aastal 1939 Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi; jätkas õpinguid aastatel 1940 ja 1941–1942 (heideti veebruaris 1941 poliitilistel põhjustel koolist) Tartu Kolledžis. Aastatel 1942–1944 õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ja aastatel 1944–1945 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonnas ning aastatel 1957–1960 Tallinna Meditsiinikoolis, mille lõpetas velskrikutsega. Ta töötas aastal 1940 Tartu raudteeambulantsis ja aastatel 1940–1944 Tartu Ülikooli bakterioloogiainstituudis keemiku abilisena. 1944 aasta augustis-septembris oli ta Tartu rindel soomepoiste pataljonis sanitariks. 1945. aasta lõpul ta arreteeriti ja saadeti Vorkuta vangilaagrisse, kust vabanes aastal 1956, misjärel töötas Tallinna farmaatsiatehases töölisena. Aastatel 1956–1993 töötas ta Tallinna Pelgulinna Haiglas meditsiiniõena, oli aastatel 1958–1981 ülemõde. Ta on tegutsenud lektorina meditsiiniõdede täienduskursustel. Samuti oli ta Eesti Meditsiiniõdede Seltsi asutajaliige ning aastatel 1966–1974 esinaine, hiljem auliige. Koos Helmut Tarandiga on ta kujutanud eesti poliitvangide elu romaanitetraloogias (neljas raamat "Kirjad pimedusest" pole raamatuna ilmunud). Kuradil ei ole varju: märkmeid nõukogude naistevanglast 1946. Lund, Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1979 Vägivallamaa: romaan. Lund, Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1982 Režiim - see kõlab uhkelt: romaan. Lund, Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1984 1996 Riigivapi III klassi teenetemärk
Edgar Teslon

Edgar-Paul-Ernst Teslon VR II/3 (19. juuni 1885 Tallinn – 25. märts 1969 Thisted, Taani) oli Eesti sõjaväelane (leitnant). Edgar Teslon sündis 1885. aastal Tallinnas ning oli rahvuselt baltisakslane, lõpetas Tallinna Reaalkooli 1905. aastal, osales Esimeses maailmasõjas ning sõja lõpuks ülendati alamleitnandiks. 1918. aastal alanud Eesti Vabadussõjas astus Eesti Rahvaväe 1. Jalaväepolku. 1918. aasta lõpus määrati ta Tallinna I löögipataljoni rühmaülemaks ja suunati Laiarööpmelisele soomusrongile nr. 3. LRSR-l nr. 3 määrati ta 1919. aasta jaanuaris rongiülema vanemaks abiks. 1919. aasta augustis nimetati E. Teslon Laiarööpmelise soomusrongi nr. 4 ülemaks, kellena teenis kuni 1920. aasta juunikuuni, mil soomusrong ajutiselt likvideeriti. LRSR nr. 4 likvideerimise järel teenis kitsarööpmeliste soomusrongide ülema abina. Hiljem töötas E. Teslon G. Scheel & Co pangas ja 1941. aastal siirdus järelümberasujana Saksamaale. Teise maailmasõja ajal Eestis valitsenud Saksa okupatsiooni ajal naasis ta Eestisse, kuid siirdus 1944. aastal Saksamaale ja sealt Taani, kus elas kuni surmani 25. märtsil 1969.
Bombardier CRJ

Bombardier CRJ, algul lennuki Canadair CL-600 Regional Jet tähis, on lennukiehitusfirma Bombardier Aerospace regionaallennukite CRJ100 kuni CRJ1000 sari. Regionaallennukite CRJ100/200/440/700/705/900/1000 kabiinid on kõik sama tehnilise lahendusega, mistõttu saavad selle lennukisarja ühe lennukitüübi juhtimise omandanud piloodid täiendava õppeta juhtida ka teisi sama seeria lennukeid. Samuti on lennukitel samad hooldus- ja teenindusnõuded, varustus ja seadmestik, mistõttu saavad lennufirmad selle seeria eri lennukeid kasutada väiksemate lisakuludega. Omas lennukiklassis edukad CRJ-d põhinevad suurel osal Bill Leari loodud LearStar 600 konstruktsioonil. Kanada firma Canadair ostis CL-600 Challengeri tootmisõigused ning konstrueeris selle põhjal äriklassi lennuki. 1989. aasta märtsis alustas Canadairiga ühinenud Bombardier Canadair Regional Jeti (CRJ) programmi. Reisilennufirmades on kasutusel üle 1500 CRJ sarja lennuki. Nende hulgas on CRJ100, 200, 440, 700, 701, 702, 705, 900 ja 1000 ning äriklassi lennukid Challenger 850/870/890, mis baseeruvad CRJ lennukitel. Esmalend tehti 1991. aasta mais. 1992. aasta oktoobris võeti CRJ-lennukid kasutusele Lufthansa CityLine'i lennufirmas. CRJ100/200 pikema lennukaugusega mudelitele järgnes CRJ200 (ER extended range, LR long range), millel olid parema sisejahutusega mootorid CF34-3B1. 70-kohaline CRJ700 on CRJ200 arendus, mille esmalend tehti 1999. aasta mais. Liinilendudel võeti see kasutusele kaks aastat hiljem. CRJ700 on võrreldes CRJ100/200 mudelitega pikem ja laiem ning sellel on suurema võimsusega mootorid CF34-8C1, tugevam telik ja CRJ-lennukite jaoks esimest korda esiserva eestiivad. Märtsis 2005 võttis Bombardier kasutusele suurema lennukaugusega mudeli CRJ700LR. CRJ700 NextGen mudelitel on täienduseks suuremad reisijatesalongi aknad, uuenenud LED-valgustusega interjöör, 27% rohkem pagasiruumi salongis ja komposiitmaterjalist tagatiivad. 79–90-kohaline CRJ900 on pikendatud versioon CRJ700-st. Lennukikerele lisati vahesektsioon, millega pikenes lennuk 3,89 meetri võrra. Lennuk sai ka uuemad mootorid CF34-8C5 ja CF34-8C5A1. Hiljem lisandus ka CRJ900 vähendatud modifikatsioon CRJ705, millel on 75 reisijakohta. Kümne esimese klassi reisijakohaga CRJ705 tegi esmalennu Air Canada Jazzi lennufirmas 2005. aasta mais. CRJ tüübisertifikaat CF34-8C1/8C5 tüübisertifikaat CF34-3A1/3B1 tüübisertifikaat Bombardier CRJ tutvustus
Julia Gorbatšova

Julia Gorbatšjova (21. juuni 1974 Tallinn – 25. november 2004 Tallinn) oli Eesti politsei kiirreageerimistalituse konstaabel, kes hukkus, kui hullunud kurjategija võttis ta pantvangi ja lasi ennast õhku. Ta on esimene Eesti naispolitseinik, kes hukkus tööülesannete täitmisel. Ta õppis aastatel 1979–1991 Tallinna 40. Keskkoolis ja lõpetas 2000. aastal Eesti Põllumajandusülikooli veterinaarmeditsiini erialal. 22. novembril 2004 kell 2:48 kutsuti politsei Õismäele, Õismäe tee 23 maja juurde. Üks naine teatas, et keegi mees tungis rõdu kaudu tema korterisse ja ähvardas end õhku lasta. Politseinikud meelitasid mehe õue, lootes ta seal kinni pidada, aga kui politseinikud üritasid teda õues kinni pidada, pääses mees pimedas põgenema. Samal ajal saabusid maja juurde lisaüksused. Politseinikele ootamatult ilmus mees uuesti välja. Pimedust ära kasutades, lähenes mees ühele politseiautole, milles istunud politseinikud meest ei märganud ja hõivas selle, võttes Gorbatšova pantvangi. Politsei piiras auto kiiresti sisse ja nõudis, et mees autost väljuks. Mees omakorda nõudis politseinikelt relvade maha panekut. Kell 3:22 õhkis mees pommi, tappes enda, politseiniku ja taga kongis olnud politsei teenistuskoera. Auto juures olnud politseinikest said kaks raskelt ja üks eluohtlikult vigastada, lööklaine lennutas teised eemale. Kõige raskemalt sai vigastada Gorbatšova 39-aastane paarimees, kelle elu suutsid arstid päästa. Hiljem selgus, et tapja oli 1954. aastal sündinud kodakondsuseta Jevgeni. Hiljem arvas politsei, et mees tahtiski politseinikke rünnata. Teenistuskoerale Bryanile rajas riik kivist mälestusmärgi. Julia Gorbatšjova sai postuumselt Teeneteristi I klassi. Maetud Tallinna Liiva kalmistule. "Haudi. Kalmistute register". Naispolitseinik hukkus plahvatuses (uuend 21.15) [alaline kõdulink] Julia on esimene hukkunud naispolitseinik[alaline kõdulink] Plahvatuse korraldanud mehe isik on selgunud[alaline kõdulink] End õhkinud mees soovis sihilikult politseinikke rünnata[alaline kõdulink] Kirsti Vainküla (25. november 2005). "«Oma tütart õppisin tõeliselt tundma alles pärast tema surma.»". Õhtuleht. Vaadatud 12.04.2022. Pildid Õismäel toimunud plahvatusest
Ko Lanta Yai

Ko Lanta Yai on saar Andamani meres Tai läänerannikul, asub maismaa ning Phi Phi saarte vahel. Saar on poliitiliselt osa Krabi provintsist, millest enamik asub maismaal. Saar on 30 km pikk ja 6 km lai.
Parpurivtsi

Parpurivtsi (ukraina keeles Парпурівці) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Elanike arv on 487. Pindala on 0,58 km².
Maamajanduse Infokeskus

Maamajanduse Infokeskus (inglise Rural Economy Research Centre) oli endine Põllumajandusministeeriumi hallatav riigiasutus, mis tegutses Jäneda mõisas. Asutus loodi 1991. aastal Jäneda Õppe- ja Nõuandekeskusena. Aastast 2006 kandis asutus nime Maamajanduse Infokeskus. Keskus õpetas välja põllumajandussektori konsulente, nõustas põllumajandustootjaid, kogus oma põllumajandusliku raamatupidamise andmebaasi jaoks andmeid põllumajandustootjate majandustegevuse kohta ning töötles ja analüüsis neid. Infokeskuse tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018 ja selle tegevused koondati Põllumajanduseuuringute Keskusse. Eesti entsüklopeedia veebis [1] (vaadatud 22.01.2013) https://www.riigiteataja.ee/akt/13213921?leiaKehtiv (vaadatud 22.01.2013) Maamajanduse Infokeskuse koduleht (vaadatud 22.01.2013)
Marion Uuspõld

Marion Uuspõld (neiupõlvenimega Marion Magdalena Poom; sündinud 12. mail 1981) on eesti kunstnik, ajakirjanik ja produtsent. Uuspõld on lavakoomikute agentuuri Comedy Estonia produtsent. Ta on kirjutanud kolumne ajakirja Buduaar. Marion Uuspõld on olnud abielus näitleja Jan Uuspõlluga, neil on poeg Fred.
Maarika Järvi

Maarika Järvi (sündinud 29. jaanuaril 1964 Tallinnas) on eesti flötist, kes 1980. aastal emigreerus Ameerika Ühendriikidesse. Maarika Järvi õppis flööti Tallinna Muusikakoolis Kaljo Westi juhendamisel. Pärast emigreerumist jätkas õpinguid Bostoni ja New Englandi konservatooriumis. Muusikamagistri kraadi sai ta Carnegie Mellon Universitys. Maarika on töötanud esiflötistina kolmes Hispaania orkestris. Solistina on esinenud veel mitme nimeka kollektiiviga, sealhulgas Inglise Kammerorkestri, Detroiti Sümfooniaorkestri ja Göteborgi Sümfoonikutega Rootsis, kammerorkestriga Lyra Borealis Torontos, Ankara Presidendi Sümfooniaorkestriga Türgis, ERSO, Tallinna Kammerorkestri ja Moskva Kammerorkestriga. "Musica Triste" (2002), millel on Eduard Tubina, Kuldar Singi, Heino Jürisalu ja Eino Tambergi flöödikontserdid; "Celestials" (2001), kuhu kuulub kaks spetsiaalselt temale kirjutatud uut kontserti, Peeter Vähi "Taevase järve laul" ("Chant of the Celestial Lake") ja Urmas Sisaski "Leoniidid" ("Leonides"); "Méditations" (1995), kus koos mängivad flööt, vioola ja harf. Ta on Neeme Järvi tütar ning Paavo Järvi ja Kristjan Järvi õde. David Oistrahhi Festival, vaadatud 23. jaanuar 2013
Sirli Hiius

Sirli Hiius (esinejanimega Sarah; sündinud 15. aprill 1974) on eesti laulja. Sirli Hiius on õppinud laulmist Georg Otsa nimelises Tallinna muusikakoolis Kare Kauksi juhendamisel. 1990. aastatel laulis ta koos Koit Toomega ansamblis Code One. Produtsent ja helilooja Mikk Targo kutsus Hiiuse ansamblisse esialgu pigem taustalauljaks, kuid stuudiotöö käigus moodustus Koit Toomega duett. Code One'i esimene aktiivsem loome- ja lavaperiood lõppes 1998. aastal, kui Sirli Hiius läks lapsephkusele. 2012. aastal jõudis laul "Taevas valgeks läeb" lauluvõistluse "Eesti laul 2013" poolfinaali. Selgusid võistluse „Eesti laul 2013“ poolfinalistid, ERR, 13. detsember 2012.
Ligniin

Ligniin ehk ligneen on varieeruva struktuuriga biopolümeer, mis moodustab suure osa taimse materjali rakukestadest. Maal levinud taimsest materjalist moodustavad põhimassi kolm biopolümeeri, mis on põhilised rakukesta ehitusmaterjalid. Need on tselluloos, ligniin ja hemitselluloos, vastavalt keskmiselt 33, 30 ja 20 protsenti biomassist. Puidus on nende sisaldus vastavalt 40–50%, 20–30% ja 20–30%. Erinevalt tselluloosist ja hemitselluloosist, mis on polüsahhariidid, on ligniin varieeruva struktuuriga polümeer, milles prevaleerivad aromaatsed (benseeni) tsüklid. Ligniin seondub keemiliselt hemitselluloosi polüsahhariididega, seega aitab tugevdada rakukesta ja kogu taime. Lisaks nimetatud põhikomponentidele on rakukestades mitmeid ühendeid, mis modifitseerivad selle tugevust ja läbilaskvust. Puitumine on polüsahhariidide ja ligniini ladestumine taime raku seintesse, mille tulemusena muutub taime vars jäigaks. Paberitööstuses on olulisel kohal ligniini tselluloosist eraldamise tehnoloogia. Seejuures on ligniin kõrvalsaadus. Puidust saadud ligniini valge pehme hügroskoopse paberitaolise kihilise massina tarvitatakse meditsiinis vati asemel. Suur osa tööstuses eraldatud ligniinist läheb kütusena põletamisele. Ligniini kasutatakse roheasfaltis. Aktuaalseks on saanud selle taastuva biopolümeeri uute kasutusvõimaluste leidmine. Rakukest Lignotselluloos Tõrv Tärpentin "Ülemiste keskuses katsetati Eesti firma kaasabil toodetud roheasfalti". www.ehitusuudised.ee. 19. juuli 2023. Vaadatud 22. juulil 2023.
Jõu Ilm

Jõu Ilm oli esimene eestikeelne spordiajakiri, mida andis 1914. aastal Peterburis välja Daniel Wiedemann (pärast eestistamist Tõnu Võimula). Ajakirja ilmus kokku 4 numbrit. Ajakirja põhiosa moodustasid kerge- ja raskejõustikuteemad. EE 12. köide, 2003: 175. http://www.neljas.ee/est/?news=909979&category=2[alaline kõdulink] (vaadatud 23.01.2013)
Jõgeva Sordiaretuse Instituut

Jõgeva Sordiaretuse Instituut (inglise keeles Jõgeva Plant Breeding Institute) oli Põllumajandusministeeriumi valitsemisalas tegutsenud riigi teadus- ja arendusasutus. Instituudi ajalugu ulatub aastasse 1920, kui Eesti Sordiparanduse Seltsi ja Eesti Seemnevilja Ühisuse eestvedamisel asutati Jõgeva Sordikasvandus. Eesti NSV ajal kandis asutus nime Jõgeva Sordiaretusjaam. Jõgeva mõisa maad valiti sel põhjusel, et selles piirkonnas valitsevad äärmuslikud kliimaolud (Jõgeva on Eesti "külmapealinn") sobisid hästi kohalike sortide arendamiseks. Instituudi tegevusvaldkondade seas on põllumajanduskultuuride sordiaretus ja algseemnekasvatus, taimekasvatuslikud alus- ja rakendusuuringud, arendustegevus, innovatsioon ning geneetiliste ressursside säilitamine. 1. juulil 2013 ühendati Eesti Maaviljeluse Instituut ja Jõgeva Sordiaretuse Instituut Eesti Taimekasvatuse Instituudiks. Jõgeva mõis Jõgeva Eesti Taimekasvatuse Instituut https://web.archive.org/web/20070623113836/http://www.sordiaretus.ee/failid/56.pdf (vaadatud 23.01.2013) "23900 Jõgeva mõisa katsejaam". Kultuurimälestiste register. Vaadatud 01.02.2021. Arusoo, Helen (2010). "'Jõgeva kollane' tuleb tagasi!". Loodusesõber. Vaadatud 01.02.2021. https://www.riigiteataja.ee/akt/110112011007?leiaKehtiv (vaadatud 23.01.2013) Instituudi koduleht (vaadatud 23.01.2013)
Hemitselluloos

Hemitselluloos on peaaegu kõigi taimede rakukestades esinev heteropolümeerset tüüpi polüsahhariid, mis esineb kõrvuti tselluloosiga. Hemitselluloosi molekul kujutab erinevatest sahhariididest koosnevat hargnenud heteropolümeeri (esinevad mitmeti ühendatud põhiliselt viie süsinikuaatomiga tsüklid nagu glükoos, ksüloos, mannoos, galaktoos, arabinoos jt). Hemitselluloos moodustab suure osa (keskmiselt 20%) enamiku taimede biomassist. Tselluloos on kristalne, tugev ja raskesti hüdrolüüsitav homopolümeerne polüsahhariid. Hemitselluloos on amorfse struktuuriga, vähese tugevusega ja kergesti lihtsamateks suhkruteks (mannoos, galaktoos) hüdrolüüsitav lahja happe või aluse või hemitsellulaas ensüümidega. Tselluloosi molekul on hargnemata struktuuriga 7000 – 15 000 glükoosi lülist koosnev polümeerne ahel. Seevastu hemitselluloosi ahelad on lühemad ja hargnenud struktuuriga, koosnedes 300–3000 erineva sahhariidi lülidest. Maal levinud taimsest materjalist moodustavad põhimassi kolm biopolümeeri, need on tselluloos, ligniin ja hemitselluloos, vastavalt keskmiselt 33, 30 ja 20 protsenti biomassist. Puidus on nende sisaldus vastavalt 40–50%, 20–30% ja 20–30%. Erinevalt tselluloosist ja hemitselluloosist, mis on polüsahhariidid, on ligniin varieeruva struktuuriga polümeer, milles prevaleerivad aromaatsed (benseeni) tsüklid. Hemitselluloos eraldatakse tselluloosist leelise vesilahusega ekstraheerimisel ja edasi sadestamisel etaanhappe abil. Rakukest Sahhariidid Lignotselluloos