laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Odysseus

Odysseus (vanakreeka keeles Ὀδυσσεύς, ladina keeles Ulysses või Ulixes, eesti keeles on kasutatud ka nimekuju Odüsseus) on tegelane vanakreeka mütoloogias ja Homerose eeposes "Odüsseia", legendaarne kangelane Trooja sõjas. Odysseus oli leidlik, kõneosav ja vapper kreeka kangelane Trooja sõjas. Ta oli Ithaka saare valitseja, Laertese poeg, Penelope abikaasa, Telemachose isa. Ta püüdis sõjaretkest eemale jääda, teeseldes hullumeelset (kündis põldu, külvates seemnete asemel soola), kuid Palamedes paljastas ta kavalusega. Trooja vallutati pärast kümneaastast piiramist Odysseuse kavala plaani järgi ehitatud puuhobuse abil. Seejärel seikles Odysseus 10 aastat võõrsil (rännuepisoodid, millega seostuvad kükloop Polyphemos, lotofaagid, laistrügoonid, Kirke, sireenid, Skylla ja Charybdis, Kalypso), kuni faiaagid ta laevaga kodusaarele viisid. Seal tappis ta truult abikaasat oodanud Penelopet ahistanud kosilased oma poja Telemachose ja teiste temale ustavate alamate abiga. Üks nii kunsti kui ka kirjanduse lemmikteemasid antiikajast alates on olnud Odysseuse eksirännakud. Dante Alighieri "Jumaliku komöödia" Põrgu-osa 26. laulus asub Odysseus (itaalia keeles Ulisse) koos oma kaaslase Diomedesega leekides põrgu 8. ringis oma salasepitsuste ja petuplaanide pärast Trooja sõjas. Odysseus jutustab seal Homerose loost erineva loo oma viimasest reisist ja surmast: ta asus seikluste otsingul reisile Heraklese sammaste (s.o Gibraltari väina) poole läänepoolsele merele (s.o Atlandi ookeanile). Pärast viiekuulist meresõitu nägi laeva meeskond merest tõusmas suurt mäge (Dante kosmoloogias Purgatoorium), enne kui torm nad uputas. Dantel ei olnud ligipääsu Homerose originaalile, seega tugines ta ladina allikaile (eelkõige Vergilius ja Ovidius). Hilisemaist kirjanduslikest Odysseuse-käsitlustest on tuntud Alfred Tennysoni luuletus "Ulysses" (kirjutatud 1833, avaldatud 1842), James Joyce'i romaan "Ulysses" (1922), Jean Giono teos "Naissance de l'Odyssée" ("Odüsseia sünd", 1930) ning Nikos Kazantzakise moodne eepos "Odüsseia" (1938). Margaret Atwoodi teoses "The Penelopiad" (2005; eesti keeles "Penelopeia", 2006) esitatakse Odysseuse lugu tema naise Penelope vaatekohalt. Odüsseia
Eeva Park

Eeva Park (kuni 1970. aastani Eeva Hint; sündinud 9. septembril 1950) on eesti kirjanik. Aastatel 1958–1967 õppis ta Tallinna 10. Keskkoolis, lõpetas 1970. aastal Tallinna 16. Keskkooli. Töötas ametnikuna 1970. aastal Tallinnas Eesti NSV Oktoobrirevolutsiooni ja Sotsialistliku Ülesehitustöö Riiklikus Keskarhiivis, batikamaalijana 1973–1975 vabrikus Tekstiil, portselanimaalijana 1975–1980 kunstikombinaadis Ars, laborandina 1981–1985 Sakus Eesti Maaviljeluse Instituudis. Hiljem on ta olnud vabakutseline literaat. "Hullu Hansu lugu". Kujundanud Andres Tali. Eesti Raamat. 1988 "Tolm ja tuul". Kujundanud Tiiu Pirsko. Eesti Raamat. 1992 Kordustrükk Varrak. 2006 "Mees, kes mäletas elevante". Kaane kujundanud Milvi Torim. Huma. 1994 "Naeru õpilane". Toimetanud Helle Tiisväli. Kujundanud Katrin Kaev ja Sigrid Pavel. Kupar. 1998 "Pääse karussellile". Kaane kujundanud Marek Allvee. Huma. 2000 "Lõks lõpmatuses". Tänapäev. Tallinn 2004. 208 lk "Absoluutne meister". Toimetanud Sirje Ratso. Kujundanud Andres Rõhu. Eesti Keele Sihtasutus. 2006 "Ringmäng, ehk, Aedniku 12 kuud". Toimetanud Anu Saluäär. Kujundanud Karel Korp. Hea Lugu. Tallinn 2022. ISBN 9789916646953 Eeva Park: Eestlane, Euroopa kodanik. Delfi, 26. oktoober 2007 Eeva Park: Gruusia kaugel, Eesti kaugemal veel. Delfi, 15. september 2008 Eeva Park: eurooplaseks olemine. Postimees, 2. mai 2009 1994 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Juhuslik") 2004 Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Lõks lõpmatuses") 2004 stipendium "Ela ja sära" 2017 Elise Rosalie Auna nimeline Võtikvere raamatuküla kirjanduspreemia 2018 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia („Minu kuninglikud kaelkirjakud“) Ta on kirjanike Aadu Hindi ja Minni Nurme tütar. Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995, lk. 398 Oskar Kruus. "Park, Eeva". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 398 Sirje Piirsoo. Eeva Park: kas kirjanik või luuletaja või hoopis Eeva lihtsalt?. Saku Sõnumid, 12. detsember 2005 Eeva Park esines Berliinis. Eesti Päevaleht, 24. oktoober 2008 Kärt Hellerma. "Vaateid Eeva Pargi proosasse". Sirp, 26. november 2010. Lk 8–9 Erlend-Ferdinand Vennola. Raamatusse raiutud raev. Ptk "Eeva". 2014
Kaksiktee

Kaksikteed on sirged g1-a7 (alumine) ja h2-b8 (ülemine) 64-ruudulises kabes. Kaksikteeke
Aita Kivi

Aita Kivi (sünninimi Aita Liive; sündinud 20. detsembril 1954) on eesti kirjanik ja ajakirjanik. Alates septembrist 2019 ajakirja Kodu & Aed peatoimetaja. Ta õppis Tallinna 46. Keskkoolis (1962–1973), TRÜ-s (1973–1974) rakendusmatemaatikat ja TPI-s (1974–1981) . TPI lõpetas ta tööstus- ja tsiviilehituse insenerina. Ta oli alates 1983. aastast Tallinna NAK-i liige ja kuulub alates 1993. aastast Eesti Kirjanike Liitu. Eesti Ajakirjanike Liidu liige. Töötas 2009. aasta jaanuarist kuni 2018. aasta juunini ajakirja Eesti Naine peatoimetajana, varem on töötanud ajakirjade Kodukiri peatoimetajana (2005–2008) ja ajakirja Kodukolle peatoimetajana (2003–2005), ajakirja Anne tegevtoimetajana (1997–2003), kultuuritoimetajana ajalehtedes Rahva Hääl, Eesti Sõnumid ja Sõnumileht (1990–1998) ning toimetajana kirjastuses Valgus (1983–1990). 2015. a. pälvis romaani "Keegi teine" eest A.H. Tammsaare nimelise Albu valla kirjanduspreemia. Luulekogu "Usaldades" (1986) Lasteluule kogu "Lendutõusja" (1988) Luulekogu "Aknalseisja" (1996) Luulekogu "Tunde küsimus" (2000) Novellikogu "Üheksa avameelset naist" (1991) Novellikogu "Teisikud ja armukesed" (1993) Romaan "Jumalakäpp" (1996) Romaan "Lummus" (2001) Romaan "Mees nende elus" (2003) Romaan "Lähedal" (2007) Novellikogu "17 avameelset naist" (2009) Romaan "Keegi teine" (2014) Luulekogu "Ära möödu must lähedalt" (2014) Romaan "Nähtamatud traagelniidid" (2021) 2015 A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia ("Keegi teine") Abielus kunstnik Matti Pärkiga. Poeg Krister Kivi on ajakirjanik, fotograaf, publitsist ja luuletaja.
Kaksikteeke

Kaksikteekesed on sirged a7-b8 (ülemine) ja g1-h2 (alumine) 64-ruudulises kabes. Kaksiktee
Paelrohi

Paelrohi (Phalaris) on kõrreliste sugukonda kuuluv taimede perekond. Perekonnanime sünonüümina on eesti keeles olnud kasutusel ka päideroog. Eestis kasvab üks liik, päideroog (sünonüüm – harilik paelrohi) – Phalaris arundinacea. Võõrliigina võib Eestisse sattuda ka kanaari paelrohi – Phalaris canariensis. Phalaris aquatica L. – mugul-paelrohi Phalaris minor Retz. – väike paelrohi
Phalaris

Phalaris võib tähendada järgmist: Phalaris (570–555 eKr), Sitsiilia türann Phalaris, kõrreliste perekonna paelrohi teaduslik nimetus
Aeneas

Aeneas (kreeka keeles Αἰνείας, Aineías) on vanakreeka ja rooma mütoloogias Trooja kangelane, prints Anchisese ja armastusjumalanna Aphrodite (Venuse) poeg, Askaniose isa. Teda peetakse roomlaste esiisaks. Aenease elu on Rooma luuletaja Vergilius kirjeldanud eepilises poeemis "Aeneis". Pärast Trooja linna langemist alustas Aeneas rännakut, et otsida läänest troojalastele uus kodumaa. Jumalanna Hera (Juno) ei soovinud, et Aeneas sihtkohta jõuaks, ning käskis tuulte valitsejal Aiolosel tekitada tormi ja Aenease laeva uputada. Esilekutsutud tormilained kandsid Aenease ja ta kaaslased Kartaago lähistel kaldale. Jõudnud Kartaagosse, kohtus Aeneas Kartaago kuninganna Elissaga (tuntud ka kui Dido), kes troojalasse armus. Kuninganna pakkus Aeneasele võimalust valitseda koos Kartaagos, kuid troojalasele meenutati tema reisi eesmärki ning ta jätkas reisi Apenniini poolsaare poole. Ahastuses kuninganna võttis seejärel endalt elu. Randunud Apenniini poolsaarel, sattus Aeneas Kyme Sibülli juurde. Aineias külastas allilma ja nägi nägemust tuleviku Roomast. Jõudnud Latiumi, sõlmis Aeneas sealse valitseja Latinusega lepingu, mille kohaselt sai troojalane loa abielluda valitseja tütre Laviniaga. Lavinia oli aga kihlatud rutulite kuninga Turnusega. Turnus kuulutas Latinusele ja Aeneasele sõja. Aeneasel õnnestus Turnus alistada ning sõdivad pooled ühendada, pannes nii aluse roomlaste soole. Philip Wilkinson. "Myths & Legends". Dorling Kindersley Limited. London 2009.
Agu Kask

Agu Kask (22. november 1906 Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 24. juuli 1977 Stockholm) oli eesti prosaist. Ta õppis Viljandis. Töötas ajakirjanikuna Tallinnas Päevalehe toimetuses ja Riigi Ringhäälingus. Teise maailmasõja ajal oli ta sõjakirjasaatjana idarindel. 1944. aastast elas ta sõjapõgenikuna Saksamaal, 1950. aastast aga Rootsis – algul Olofströmis, hiljem Stockholmis. Temalt on paguluses ilmunud järgmised romaanid: "Võõra risti all" (1950, kirjastus ORTO) "Unustatud sugupõlv" (1951, kirjastus ORTO) "Kartuse ja lootuse vahel" (1952, kirjastus ORTO) "Varjud udus" (1956, Eesti Kirjanike Kooperatiiv) Romaan jutustab eestlasest Saksa sõjavangi katsumustest Nõukogude vangilaagrites, kus elu nimel tuli maha salata oma rahvus ja kodumaa. Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat. Tallinn 2005 Agu Kask Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Haud Stockholmi Metsakalmistul
Aison

Aison on kreeka mütoloogia tegelaskuju, Iolkose kuningas, Kretheuse ja Tyro poeg, Pherese vend, Peliase ja Neleuse poolvend. Aisoni abikaasa oli Alkimede (või Polymele), tema pojad olid Iason ja Promachus. Kretheus sai teada, et tema naisel oli enne abiellumist jumalaga vahekord olnud, ja tühistas seetõttu abielu. Ta võttis naiseks oma teenija Sidero ning Tyro pidi Siderot teenima. Sidero kohtles oma endist käskijannat väga halvasti, kuid Aisonit ja tema venda Pherest ta ei kiusanud; küllap seetõttu, et tal endal lapsi ei olnud. Pärast Kretheuse surma sai Aison kuningaks. Kuid siis ilmusid välja Tyro abielueelsed pojad Pelias ja Neleus. Pelias tappis Sidero, makstes kätte oma ema julma kohtlemise eest. Pelias tõukas ka Aisoni troonilt ja hakkas ise Iolkost valitsema. Neleus pagendati, Pheres suutis samuti välismaale põgeneda, kuid Aisoni, tema naise ja Promachuse Pelias vangistas. Iasonit ta ei saanud kätte, sest Aison oli tolle saatnud Cheironi juurde õppima. Kui Iason kodumaale naasis, saatis Pelias, kes võimu pärast kartis, tolle kuldvillakut tooma. Mõne aja pärast teatas Pelias Aisoni perele, et Iasoni laev on hukkunud. Aison ja tema pere tappis end, juues mürki. On ka väidetud, et kuna nad keeldusid end tapmast, siis laskis Pelias nad tappa. Kuldvillakuga tagasi jõudnud Iasoni naine Medeia tappis Peliase. Iason sai kuningaks.
Nuutre-Kõpu paisjärv

Nuutre-Kõpu paisjärv on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Nuutre külas. Järve pindala on 3,1 ha, keskmine sügavus 3–4 m, kaldajoone pikkus 1,048 km, kõrgus merepinnast 70,5 m ja see on paisutatud Ängi ojale. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu. Järvest väljavoolav Ängi oja siseneb 30 m pärast Suure-Jaani paisjärve. Järv meenutab satelliidipildilt veidi painutatud jalga. Nuutre-Kõpu paisjärv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 16.09.2016) Nuutre-Kõpu paisjärv keskkonnaportaalis (vaadatud 16.09.2016) Nuutre-Kõpu paisjärv Eesti looduse infosüsteemis Nuutre-Kõpu paisjärv keskkonnaportaalis
Aktaion

Aktaion oli vanakreeka mütoloogias Aristaiose ja Autonoe poeg. Tema ema kuulus Boiootiat valitsenud Teeba kuningapaari Kadmose ja Harmonia tütarde hulka, keda kõiki tabasid oma lastega seotud suured õnnetused. Aktaion sai hariduse kentauri Cheironi juures. Temast sai tuntud kütt. Ükskord jahiretkel Boiootias Orchomenose linna lähedal läks ta end palavuse eest jahutama koopasse, kust väike oja välja voolas. Aga seal nägi ta kogemata Artemist, kes nümfide seltsis suples. Artemis ei hoolinud sellest, et noormees polnud tahtlikult teda vaatama tulnud, pritsis talle vett näkku ja muutis ta hirvesokuks. Aktaioni südagi muutus hirve omaks ning ta põgenes. Tema oma koerad hakkasid teda taga ajama ja murdsid ta maha. Ovidiuse järgi olevat Aktaionil olnud 50 koera, kellest ta loetleb nimepidi 36. Aktaioni koertest olevat saanud tähtkujud Suur Peni ja Väike Peni või ainult emb-kumb nendest. Loost on teisigi versioone. Mõne järgi olid koerad mitte Aktaioni, vaid Artemise omad; mõne järgi ei jõudnud Aktaion põgeneda, vaid murti maha sealsamas koopas. Diodorose järgi tegi Aktaion Artemisele abieluettepaneku. Euripidese järgi kiidelnud Aktaion, et on parem kütt kui Artemis. Aktaioni ja Artemise teema oli levinud vanakreeka vaasimaalide teema 5. sajandil eKr. Aktaionit on kujutatud Artemist vaatamas Pompeji seinamaalidel. Neid on maalinud Lucas Cranach vanem, Tizian, Rembrandt ja Tiepolo. Aktaioni surma on kujutatud Melose reljeefidel. Kadrioru lossi saali laes on Tallinna kunstniku Londicer noorema 18. sajandist pärit plafoonimaal "Diana ja Aktaion".
Seppälä

Seppälä oli Soome rõivakaupluste kett. Seppälä oli tuntud naistele, meestele, noortele ja lastele suunatud kiirmoe poolest. 1990. aastatel hakati müüma kosmeetikat, 2002. aastal kotte ja kingi. Seppälä on tegutsenud Soomes, Saksamaal, Eestis, Lätis, Leedus, Ukrainas ja Venemaal. Seppälä esimene kauplus avati Soomes 20. septembril 1930. 1. novembrist 1988 läks Seppälä Stockmanni kontserni koosseisu. Eestis avati esimesed Seppälä kauplused 1999. aastal. Venemaa turult lahkus Seppälä 2014. aastal. Aastatel 2007–2017 vähenes ketti kuuluvate kaupluste arv Soomes 127 kaupluselt 56 kaupluseni. 2015. aastal müüs Stockmann kahjumis Seppälä keti selle tegevjuhile Eveliina Melentjeffile ja tolle abikaasale Timo Melentjeffile. Ka uued omanikud ei suutnud kauplusteketi majandustulemusi ümber pöörata ja 15. septembril 2017 kuulutas Helsingi ringkonnakohus maksuvõlgade tõttu välja Seppälä pankroti. Helsingi kohus kuulutas välja Seppälä pankroti ERR UUdised, 15.09.2017 (vaadatud 16.09.2017) Seppälä veebileht eesti keeles
Pille Minev

Pille Minev (sündinud 6. augustil 1971) on eesti ajakirjanik. Aastatel 1996–2009 oli ta vaheaegadega telesaadete "Bingo loto" ja "Suur lotokolmapäev" saatejuht. Ta on üks Star FM-i hommikuprogrammi saatejuhte. Suvel 2012 oli ta koos Liis Lusmäega TV3 sarisaate "Mina elan siin" juht. Ta valiti 2016. aastal Eesti Meelelahutusauhindade jagamisel aasta naisraadiohääleks.[viide?] Ta pälvis samal aastal Selge Kõneleja auhinna. Tal on täisealine tütar ning ta on olnud abielus Mati Undi poja Indrekuga ja režissöör Anri Rulkoviga. 2017. aastal abiellus ta Peep Kalaga. Kais Allkivi,Bingo-Pille jäi ajale jalgu, Ohtuleht.ee, 02.09.2009 "Mina elan siin": Pille Minev alustab suvetuuri Raplamaalt, Ohtuleht.ee, 08.06.2012 Selged kõnelejad 2021 Eesti Vaegkuuljate Liit, 11. jaanuar 2022 Pille Minev: "Minu laps saab 19aastaseks, olin omal ajal noor ema", Gossip.ee, 30. august 2010 Pille Minev lahutas abielu, SLÕhtuleht Online, 22. mai 2007 Hõissa! Raadiohääl Pille Minev abiellus Eesti tippjuhi Peep Kalaga, TV3.ee, 04.08.2017
Berliini Schönefeldi lennujaam

Berliini Schönefeldi lennujaam (IATA: SXF, ICAO: EDDB, saksa keeles Flughafen Berlin-Schönefeld) on suletud rahvusvaheline lennujaam Saksamaal Schönefeldi linna lähedal, Berliini kesklinnast 18 km kagus. See oli reisijate arvult Tegeli lennujaama järel teine lennujaam Berliinis. Lennujaama ehitus algas 15. oktoobril 1934, kui ehitati Schõnefeldis oleva Henscheli lennukitehase jaoks kolm 800-meetrist lennurada. Teise maailmasõja lõpuks oli seal ehitatud ligi 14 000 lennukit. 22. aprillil 1945 okupeeris lennuvälja Punaarmee ja tehas lammutati. 1946. aastal tegutses Schönefeldis Nōukogude Liidu lennuvägi, 1947 nõustus Nõukogude Liidu sõjaväeline administratioon ehitama Schõnefeldi tsiviillennujaama. Külma sõja ajal sõlmitud kokkuleppe kohaselt oli keelatud Saksa lennufirmadel lennata Berliini, sinna tohtisid lennata ainult nelja võitjariigi - USA, Nõukogude Liidu, Suurbritannia ja Prantsusmaa lennufirmad, seetõttu ei saanud Lääne-Berliini Tegeli ja Tempelhofi lennujaamadesse lennata Lufthansa. Kuna aga Schõnefeld ei asunud Berliini halduspiirides, siis seal piirang ei kehtinud ja sellest sai Saksa DV riikliku lennufirma Interflugi baasjaam. Tallinnast Berliini Schönefeldi lennujaama lendas easyJet aastatel 2004–2008. Järsult tiheneva lennuliikluse tõttu Berliinis on vaja lähedalasuvaid lennujaamu suurendada. Kuna Tegel ja Tempelhof asuvad linnas, jäi ainukese variandina laiendada Schönefeldi lennujaama, mis asub linnast väljas. 25. oktoobril 2020 Schõnefeldi lennujaam suleti, lennujaamast sai 31. oktoobril 2020 avatud Berliini Brandenburgi lennujaama 5. terminal. Parasjagu käimasoleva koroonapandeemia tõttu suleti see aga madalate reisijanumbrite tõttu juba novembris 2020 ja kõik lennud kolisid 1. terminali. Novembris 2022 teatati, et terminal suletakse lõplikult. airport-technology.com vaadatud 28.03.11 Frommberg, Laura (18. november 2022). "Berliner Terminal 5 schließt für immer". aeroTELEGRAPH (saksa). Vaadatud 6. jaanuaril 2023. Lennujaama koduleht
Taylor Lautner

Taylor Daniel Lautner (sündinud 11. veebruaril 1992) on USA näitleja, modell ja võitluskunstide harrastaja. Ta on võitnud esikoha Ameerika Karate Liidu (American Sports Karate Association) võistlustel. Lautner hakkas näitlemisega tegelema 2003. aastal. Esialgu astus ta üles väikestes kõrvalosades seriaalides "The Bernie Mac Show" (2003) ja "My Wife and Kids" (2004) ning andis hääle tegelastele seriaalides "What's New, Scooby-Doo?" (2005) ja "Danny Phantom" (2005). 2005. aastal mängis ta filmides "Seltsis segasem 2" ja "Haipoisi ja Laavatüdruku seiklused". Lautner sai kuulsaks Jacob Blacki rolliga "Videviku" saaga filmides.
Friedrich Wilhelm IV

Friedrich Wilhelm IV (15. oktoober 1795 Berliin – 2. jaanuar 1861 Potsdam) oli Preisimaa kuningas 1840. aastast kuni surmani. Friedrich Wilhelm sündis Preisimaa kuninga Friedrich Wilhelm III ja tema abikaasa Luise vanima pojana. Teda õpetasid eraõpetajad. Sõjalist väljaõpet sai ta 1814. aastal Napoleoni vastu sõdides, ehkki selles sõjas oli ta silmapaistmatu. Ta huvitus arhitektuurist ja maastikuarhitektuurist ning toetas mitut saksa kunstnikku. Ta abiellus 1823 Baieri kuninga Maximilian I tütre Elisabeth Ludovikaga. Sellest abielust lapsi ei sündinud. Teda peeti suhteliselt liberaalseks valitsejaks, sest ta pidi 1848. aastal revolutsiooni ära hoidmiseks vastu võtma põhiseaduse. Sellest ajast kuni oma lõpuni 1918. aastal oli Preisimaa kuningriik vähemalt formaalselt konstitutsioonilise monarhiaga riik. Et Friedrich Wilhelm tegelikult liberaalne polnud, näitab aga fakt, et ta keeldus talle Frankfurdi parlamendi poolt pakutud Saksamaa keisri tiitlist. Ta oli tulihingeline romantik, kiindunud keskaega, ja seetõttu muutus ta vananedes konservatiivseks. 1815, kõigest 20-aastase kroonprintsina, saavutas ta Preisimaa põhiseaduse projekti, mis tegelikult kunagi ei jõustunud, muutmise sellisel viisil, et enamus võimust jääks maa-aadli kätte. Ta oli kindlalt vastu nii liberaliseerimisele kui Saksamaa ühendamisele, eelistades, et põhiline võim Saksa riikides jääb Austriale. Elu lõpus elas Friedrich Wilhelm üle tõsise rabanduse, mis muutis ta teovõimetuks. Seetõttu valitses 1859–1861 tema eest regendina tema noorem vend Wilhelm, kes järgnes talle ka troonil. Anhalti Albrecht Karu ordeni suurrist (18. mai 1838)
Ühiskondlik omand

Mitte segi ajada mõistega ühisomand Ühiskondlik omand (ka: avalik omand) on ühiskondlikuks kasutamiseks mõeldud riigiomand. Mõistet kasutatakse omandi kasutusviisi iseloomustamiseks või omaniku (riik ja selle rahvas) esiletoomiseks. Ühiskondlik omand erineb eraomandist, mille omanikuks on füüsilised või juriidilised isikud. Globaalsed ühisvarad Ühisomand Ühisomanditragöödia Ühisvara
Alfred Stamm

Alfred Stamm (20. aprill 1903 Tallinn – 28. august 1941 Viivikonna) oli eesti poliitik (EK(b)P). Alfred Stamm hukkus Virumaa omakaitse liikmete poolt läbi viidud haarangus 28. augustil 1941 Ida-Virumaal Kohtla-Järve lähedal Viivikonnas. Ta võitles töörahva õnne nimel, Alfred Stamm 75, "Punane Täht", 20. aprill 1978
Suluseis (jalgpall)

Suluseis on selline mängijate asetus jalgpallis, kus ründava meeskonna ilma pallita mängijast on temale söötmise hetkel eespool (rünnaku suunas) vähem kui kaks vastasmeeskonna mängijat (k.a vastaste väravavaht). Suluseisus mängija on vastasvõistkonna väravajoonele lähemal kui pall ja eelviimane vastasvõistkonna mängija. Mängija on suluseisus järgmise kolme tingimuse korral: ta on vastaste väljakupoolel; ta on pallist eespool; tema ja vastaste väravajoone vahel on vähem kui kaks vastaste mängijat. Suluseisu sattunud mängijat ei karistata. Vastasvõistkond saab pärast suluseisu määramist vabalöögi õiguse. Suluseisu ei vilistata, kui mängija saab palli otse: nurgalöögist, väravaesisest lahtilöögist, küljesisseviskest. Eesti Jalgpalli Liit. "Jalgpallireeglid" (PDF). Tallinn.
Nordjobb

Nordjobb on Põhjamaade töövahendusprogramm, mis vahendab noortele suveks tööd Põhjamaadesse. Nordjobb leiab ööbimiskoha ja pakub ka puhkuseprogrammi. Pakutakse põhiliselt traditsioonilisi töid taludes, hotellides või noortehotellides, samuti tööd teenindussektoris, tehastes, ladudes, hooldekodudes ning päevakeskustes. Enne 2010. aastat said kandideerida ainult Rootsi, Taani, Norra, Soome ja Islandi kodanikud. Alates 2010. aastast tingimusi leevendati. Euroopa Liidu liikmesriigi kodakondsus skandinaavia keele oskus vanus 18–28 aastat Nordjobbi programmi eesmärk on suurendada mobiilsust Põhjamaade vahel ning täiendada teadmisi Põhjala keeltest ja kultuurist. Programm algatati 1985. aastal ja on seni pakkunud suvetööd umbes 18 000 noorele. Tegu on mittetulundusliku projektiga ning seepärast on see tasuta. Põhilised finantseerijad on Põhjamaade Ministrite Nõukogu ja Põhjala Ühing. www.nordjobb.net www.norden.org valhalla.norden.org
Gustav Merkel

Gustav Adolf Merkel (12. november 1827 Oberodervitz Zittau lähedal – 30. oktoober 1885 Dresden) oli saksa organist, helilooja, dirigent ja pedagoog. Gustav Adolf Merkeli õpetajaks oli algul isa, kes oli ka organist. Edaspidi õppis ta Ernst Julius Otto juures kompositsiooni, Johann Schneideri juures kontrapunkti ja orelit ning Reisegeri ja Robert Schumanni juures kompositsiooni. Viimasega oli Merkel ka sõbrasuhetes. 1860. aastal sai Merkel organisti koha Dresdeni Ristikirikus. 1861. aastast oli ta Dresdeni Konservatooriumi õppejõud, 1864–1885 organist Dresdeni Õukonnakirikus ning 1867–1873 dirigent Dresdeni Lauluakadeemias. Gustav Merkel esindab saksa romantismi aega orelimuusikas. Tema orelisonaadid on muusikaliselt väga lähedased Felix Mendelssohni ja Josef Rheinbergeri omadele. 9 orelisonaati (op:30, 42, 80, 115, 118, 137, 140, 178, 183) Orelikool op.177 30 orelietüüdi pedaalitehnikale. op.182 Motetid koorile: "Wie lieblich sind deine Wohnungen." "Dies ist Tag den der Herr gemacht" Gustav Merkel. Elulugu, teosed.
Jacob Gottfried Kolbe

Jacob Gottfried Kolbe (22. jaanuar/3. veebruar 1811 Peterburi – 16. september/28. september 1871 Hargla) oli Eesti vaimulik. Ta õppis aastatel 1825–1830 Riia kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1831–1834 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, grad. Stud. 1838. Aastatel 1837–1844 oli Otto Christoph Heinrich Girgensohni juures Alūksnes koduõpetajaks. Oli prooviaastal Pilistvere Andrease koguduses Eugen Mickwitzi juures. Ordineeriti 4. veebruaril/16. veebruaril 1845 õpetajaks. Oli aastatel 1845–1871 (introdutseeriti 18. märtsil/30. märtsil 1845) Hargla koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977