laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Retaabel

Retaabel (prantsuskeelsest sõnast rétable < keskaja ladinakeelsest sõnast retrotabulum, sõnadest retro 'taga' ja tabulum 'tahvel'), ka altariretaabel on alates 11. sajandist kasutusele tulnud altaripealmik ehk ehissein altarilaua tagumisel serval. Retaabel on kaunistatud maalingute ja nikerdustega ning see kujunes sajandite jooksul mitmeosaliseks ja -korruseliseks dekoratiivseks ehitiseks. Eestikeelses kunstiajalookirjanduses on retaabliks nimetatud nii tiibaltarit kui ka barokset tiibadeta altaripealmikku. See on küllalt sarnane saksakeelse sõna Altaraufsatz tähendusväljaga, mis on samuti märkinud igasugust altaripealmikku, mis seisab kas otse mensal või soklitaolisel predellal (eesti keelde vahendatudki sõnaga "altaripäälmik"). Igapäevases kõnekeeles nimetatakse retaablit ka lihtsalt altariks. ikonostaas kappaltar tiibaltar http://www.cnrtl.fr/definition/retable https://digikogu.ekm.ee/uus_kategooriapuu/kirikukunst/altariretaablid https://www.kirche-tettens.de/oldorf/die-st-marienkirche/der-altar/der-altaraufsatz.html[alaline kõdulink] Kunstiajaloo oskussõnastik, 1927
Roštšino

Roštšino (vene keeles Рощино) on kohanimi: Roštšino (Leningradi oblast) ...
Voghera

Voghera on linn Itaalias Lombardia maakonnas Pavia provintsis. Voghera jõe järgi nime saanud linn kandis algselt nime Iria. Keiser Augustus rajas sinna Rooma koloonia (Forum Iulium Iriensium). San Lorenzo Martire katedraal 11. sajandist; 17. sajandil barokkstiilis ümberehitustega. San Giuseppe kirik märkimisväärse barokkfasaadiga. Sant'Ilario kirik (ehk nn Punane kirik Chiesa Rossa tänu ehitusmaterjaliks kasutatud punastele tellistele), tuntud ka kui Tempio alla Cavalleria. Ehitatud 8.–10. sajandil. Kindlus (Castello Visconteo); ehitatud Viscontide poolt 1335–1372. Palazzo Gounela, kus praegu asub raekoda. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Voghera valla ametlik koduleht (itaalia keeles)
Roštšino (Leningradi oblast)

Roštšino (vene keeles Рощино; soome keeles Raivola) on asula Venemaal Leningradi oblastis Viiburi rajoonis. Ajalooliselt jäi see Karjalasse. Asulas elab 14 442 (2018). Asulas on esimest korda mainitud 16. sajandil. Asulat läbib Peterburi–Helsingi raudtee. Q126683186  Roštšino (Leningradi oblast) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Volkovo

Volkovo (vene keeles Волково) on kohanimi: Volkovo (Volhovi rajoon), Venemaal Leningradi oblastis Volhovi rajoonis Volkovo (Petseri), Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajooni Petseri linnaasunduses ...
Kondiraha ajamine

Kondiraha ajamine oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas. Kondiraha ajamine (näit. Häädemeeste, Kolga-Jaani jne) oli viimane rahakorjamine pulmades: kokk pühkis söögilaualt kondid kokku ja hõikas ise: "Kondiraha!" Sööjad viskasid lauale raha, mis sai enamasti toiduvalmistajale (kokale). Ülo Tedre. Pulmasõnastik I
Laua pühkimine (pulm)

Laua pühkimine oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas pruutpaari jaoks. Laua pühkimine oli levinud rahakorjamise viis pulmades (Juuru, Mihkli, Emmaste, Pühalepa, Tõstamaa, Pöide, Märjamaa jne) ja ka varrudel (Risti, Kolga-Jaani). Peale esimest sööki, enamasti aga peale viimast söömist ( mõnel pool ka iga söögi järel ) - pühiti lauda (vihaga, õlenuustikuga, hanetiivaga). Pühkimise ajal viskasid sööjad münte lauale, sõnades "Näe, siin veel kont!", "Näe, siin veel leivaraasuke!". Kondid, leivapuru ja rahad pühiti kõik ühte nõusse. Pühkija oli enamasti söögitegija või perenaine (idapoolsemas levikualas noorik). Raha jäi pühkijale. On üksikteateid, et pühkija olnud isamees ning raha läinud mõrsjale. Ülo Tedre. Pulmasõnastik II
Laua otsa viimine

Laua otsa viimine oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas pruutpaari jaoks. Laua otsa viimine oli tuntud rahakogumise viis pulmades (nt Ambla, Pärnu-Jaagupi, Pärnu jne). Pärast tanutamist või veimede jagamist istus noorpaar laua taha, kõrvatsinaise ja isamehe vahele. Peiupoisid tõid kõik pulmategelased tähtsuse järjekorras noorpaari ette "laua otsa": kõigepealt äia ja ämma. Toodud pidid noorpaarile mingi kingituse lubama ja lauale asetatud taldrikule või vakasse raha viskama. Raha jäi noorikule (noorpaarile). Kes oli raha visanud, saab pitsi viina (veini). Ülo Tedre. Pulmasõnastik II
Piitsaraha küsimine

Piitsaraha küsimine või piitsaraha panemine oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas. Piitsaraha küsimine (põhiliselt Kirde-Eestis) oli peiu poolt pulmalistelt korjatav raha, enne saajarahva pulmarongi sõitmist mõrsja järele. Samuti ka esimese pulmapäeva hommikul pulmavõõrastelt kogutav raha, kui peigmees küsib "Poisid, piitsaraha!" ja pakub raha andjale õlut või viina. Mõnes kohas tulid esimese pulmapäeva hommikul naabrid ja tuttavad peiukoju piitsaraha panema ning peig kostitas neid õlle-viina ja suupistega. Piits oli kas lühike või pikk - nii kuidas raha pandi. Kohati oli tavaks, et piitsaraha eest muretseti pulmapass, mille abil ületati pulmarongi teele tehtud tõkkeid. Ülo Tedre. Pulmasõnastik II
Primorsk

Primorsk (vene keeles Приморск) on kohanimi: Primorsk, linn Venemaal Kaliningradi oblastis Primorsk, linn Venemaal Leningradi oblastis Primorsk, Ukraina linna Prõmorski venekeelne nimi ...
Dudergofi järv

Dudergofi järv (vene keeles Дудергофское озеро, soome keeles Tuutarinjärvi ('Tuutari järv') või Villasinjärvi) on järv Venemaal Leningradi oblastis Krasnoje Selo rajoonis Dudergofi asula lähedal. Järve pikkus on 1,3 km ja laius 0,7 km. Järve suurim sügavus on 4 m.
Seelze

Seelze on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hannoveri piirkonnas. Linn paikneb Leine jõe ääres, umbes 10 km Hannoverist läänes. Linna pindala on 54 km². 31. detsembril 2016 elas seal 34 036 inimest. Täna on Seelze peamiselt magalarajoon Hannoveris töölkäijatele. Linnaosad: Seelze (kesklinn), Letter, Almhorst, Dedensen, Lohnde, Döteberg, Harenberg, Gümmer, Velber, Kirchwehren ja Lathwehren. Kohalik muuseum ja kohaliku ajaloo muuseum (″Heimatmuseum Seelze″) asub 1856. aastal ehitatud puitraamhoones Letteri linnajaos. Muuseumi teemad on spetsiifilised: Seelze ja sellega liidetud külade ajalugu, Saksamaa sõjajärgsete põgenike integreerimise ajalugu endistelt Saksamaa aladelt, mis nüüd kuuluvad Venemaale ja Poolale, Seelze Rangierbahnhofi (sorteerimisala) ajalugu. Umbes kolm korda aastas saab vaadata erinäitusi. Püsiväljapanekus näeb kingsepa töötuba umbes 1930. aastast, juuksuri töötuba umbes 1920. aastast, küla koolituba umbes 1900. aastast ja elutuba umbes 1900. aastast. Seelzes ja selle osades on 3 Hannoveri S-Bahni võrgustiku jaama: Letter, Seelze ja Dedensen/Gümmer, kõik asuvad liinidel S1 ja S2. Seelze Rbf on väga tähtis sorteerimisala Saksamaal (Rbf: Rangierbahnhof, saksakeelne vaste "sorteerimisalale"). See paikneb "kaubarongi Hannoverist möödumiskohas" (Wunstorf - Lehrte) ja seal on 51 jaotusrada, 6 peamist sõidurada ning töökojad kaubavagunitele ja elektriveduritele umbes 6 km pikkuselt. Umbes 200 läbiva, alustava või lõpetava kaubarongiga päevas on ala suur Euroopa sorteerimisala ja üks suuremaid Saksamaal. Grand-Couronne (Prantsusmaa) Schkeuditz (Saksimaa, Saksamaa) Mosina (Poola) Velten (Brandenburg, Saksamaa) Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Seelze ametlik koduleht
Maskovskaja metroojaam

Maskoŭskaja metroojaam (vene keeles Московская (Moskovskaja metroojaam), valgevene Маскоўская (transkribeerituna Maskovskaja metroojaam)) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Pieršamajski rajooni territooriumil. Jaam avati 30. juunil 1984. Algselt oli see liini lõppjaamaks. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 102 meetri pikkune, see asub 7,9 meetri sügavusel maa all. Selle ehitusel kasutati ühendatud raudbetoonist elemente. Kasutusel olevad värvid on valge, punane ja kuldne. Seinal on mosaiikstiilis ornament, mille keskmes on Moskva Kremli stiliseeritud kujutis. Põrandat katavad tumepunased lihvitud graniidist plaadid, mille vahel on helehallidest plaatidest muster. Üks jaama väljapääsudest asub aastal 1990 avatud Maskoŭskaja autobussijaama hoone lähistel. Ka algab jaama lähistelt Minski lasteraudtee. Jaam kandis kuni aastani 1984 projektis nime Vałhahradzkaja, kuna see pidi asuma Vałhahradzkaja tänaval. Seejärel valmis kava nimetada osa Lenini nime kandvast tänavast ümber Maskoŭskaja tänavaks, mis aga ei teostunud. Kuna see kavandatav uus tänav asus ehitatava metroojaama juures, hakkas seda nime kandma ka jaam. http://www.urbanrail.net/eu/by/minsk/minsk.htm  Maskoŭskaja metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot jaama kohta (vene keeles)
Voiskorovo

Voiskorovo (vene keeles Войскорово; soome keeles Voiskorova) on asula Venemaal Leningradi oblastis Tosno rajoonis Ižora jõe ääres. Asulas elab 1799 inimest (2017). Asulat on esimest korda mainitud 1617. Voiskorovo on olnud ingerlaste küla Inkere kihelkonnas. See oli kihelkonna keskus, kus asus ka Voiskorovo kirik.
Karl Tulff

Karl Johannes Tulff (25. juuli 1886 Kirepi vald Tartumaa – 1. august 1934 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1927). Tulff lõpetas 1907. aastal kuldaurahaga Peterburi kommertskooli. Alustas õpinguid Peterburi Polütehnilises Instituudis, kuid astus vabatahtlikuna 1910. aasta 1. septembril 2. Soome küti-kahurväe divisjoni I patareisse. Sooritas 10. juulil 1911 Vilmanstrandi laagris tagavaraväe lipniku eksami. 15. augustist 1911 kuni 17. juulini 1914 viibis tagavaraväes, õppides edasi Polütehnikumis. Maailmasõja puhkedes pidi uuesti õppimisest loobuma ja sõjaväeteenistusse astuma. Teenis sõja kestel mitmes väeosas ja rindel kuni 26. veebruaril 1918 sakslaste kätte vangi langes. Vabanes sõjavangist 20. aprillil 1918. Tuli Eesti väkke 18. novembril 1918 alamleitnandina. Määrati suurtükiväelao suurtükiosakonna ülemaks, 13. jaanuaril 1919 viidi üle 2. suurtükiväepolku väljapatarei nr 4 vanemaks ohvitseriks. 15. mail 1920 määrati sama patarei ülemaks ja 15. märtsil 1924 – II diviisi suurtükiväe 2. grupi ülemaks. 1927. aastal formeeriti viimane ringi 4. suurtükiväegrupiks ning Karl Tulff jäi edasi selle ülemaks. 5. märtsil 1934 vabastati tervislikel põhjustel 4. grupi ülema ametikohalt ning arvati kaitsevägede staabi juurde kuuluvasse juhtide reservi. Suri sama aasta augustis südamehaigusse. Lipnik – 1911 Alamleitnant – 1915 Leitnant – 1920 Alamkapten – 1920 Kapten – 1920 Major – 1924 Kolonelleitnant – 1927 Püha Stanislavi orden, III järk Püha Anna orden, III järk Priikooli õigus kõrgema kooli lõpetamiseni – 1920 Tasuta maa normaaltalu mõõdus – 1920 Vabadusrist, I liigi 3. järk – 1921 Ohvitseride andmebaas
Kirjassalõ

Kirjassalõ (vene keeles Кирьясало; soome keeles Kirjasalo) oli küla Venemaal, ajaloolisel Ingerimaal; praeguse haldusjaotuse järgi Leningradi oblastis Vsevoložski rajoonis. Küla on esimest korda mainitud 1630. aastatel. Kirjassalõ on olnud ingerlaste küla Lempaala kihelkonnas. Küla oli 1919-1920 eksisteerinud Põhja-Ingeri vabariigi pealinn.
Kübassaare poolsaar

Kübassaare poolsaar asub Saare maakonnas Saaremaa vallas. Poolsaarel on Kübassaare küla, Hülgepank, Täkusäär, Anikaitse pank, Saarmiku säär, Kübassaare laialehine mets, Kõrkvere ja Keskvere küla.
Rahatants

Rahatants oli Eesti talupojapulmas üks pruutpaari jaoks rahakorjamise tavadest. Rahatants oli kasutusel põhiliselt Saaremaal. Rituaalset avatantsu teostas noorik vanema peiupoisiga või pruudivenna või ka isamehega. Seejärel võis iga pulmaline noorikuga tantsida (mõnes kohas koguni pidi), kuid ainult raha eest. Raha pandi taldrikule, tava jälgis pruudivend. Ülo Tedre. Pulmasõnastik III
Park Čaluskincaŭ metroojaam

Park Čaluskincaŭ metroojaam (vene keeles Парк Челюскинцев (Park Tšeljuskintsevi metroojaam), valgevene Парк Чалюскінцаў (transkribeerituna Park Tšaljuskintsavi metroojaam), tõlkes Tšeljuskinlaste pargi metroojaam) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Pieršamajski rajooni territooriumil. Jaam avati 30. juunil 1984; see oli üks Minski metroo algsetest jaamadest. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 102 meetri pikkune. Jaama moodustab ühevõlviline monoliitraudbetoonkonstruktsioon. Jaam on nime saanud selle kõrval asuva pargi järgi; üks jaama väljapääsudest asubki Tšeljuskinlaste pargi peasissepääsu juures. Jaama kujunduses on kasutatud kolme värvi: halli, valget ja pruuni. Sisekujunduses oli algselt plaanis kasutada Chatyńi hävingu motiive, ent seejärel leiti, et see teema on liiga valulik ja otsustati jaam kujundada nelja aastaaja järgi. Piotr Mašeraŭ surma järel loobuti ka sellest mõttest ja nii kujuneski jaam kaunistusteta lakooniliseks ehitiseks. http://www.urbanrail.net/eu/by/minsk/minsk.htm Станция метро "Парк Челюскинцев"  Park Čaluskincaŭ metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot jaama kohta (vene keeles)
Sängiraha

Sängiraha oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas pruutpaari jaoks. Sängiraha oli rahakogumise kombeks põhiliselt Saaremaa pulmas. Pulmaööl demonstreeriti pruudi sängi pulmalistele raha eest. Ülo Tedre. Pulmasõnastik III
Säpliraha

Säpliraha oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas pruutpaari jaoks. Säpliraha oli pulmanali ja rahakogumise viis Kirde-Eestis. Säppel oli hark varreta poti või panni ahju või ahjust tõstmiseks. Pulmas koguti raha ostmaks uus või terve säppel, sest muidu jääb pulmarahvas söömata. Ülo Tedre. Pulmasõnastik III
Sehnde

Sehnde on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hannoveri piirkonnas, umbes 15 km Hannoverist kagus. Linna pindala on 103,44 km². 31. detsembril 2016 elas seal 23 505 inimest. Sehnde moodustati 1974. aastal, kui ühendati 15 autonoomset küla, mis kuulusid kolme kreisi: Bilm, Bolzum, Dolgen, Evern, Gretenberg, Haimar, Höver, Ilten, Klein Lobke, Müllingen, Rethmar, Sehnde, Wassel, Wehmingen ja Wirringen. Sehnde sai linnaõiguse 1997. aastal. Kogu ala oli sajandeid põllumajanduslik, kuni 19. sajandi lõpus avastati suured söögisoola- ja potaselademed. Kaevati mitu potasekaevandust, esimene 1896. aastal Gustavshallis Hohenfelsis. 20. sajandil olid kaevanduste peamised kasusaajad Sehnde ja Ilten, kuni viimane 1995. aastal suleti. Alates 1950. aastatest muudeti enamus piirkonnast magalaküladeks, kuna tööd koondusid Hannoverisse. 2005. aastast domineerivad Sehnde ja selle külade suurtes osades väikesed ühepereelamud. Endises Hohenfelsi potasekaevanduses Wehmingenis asub Saksamaa trammimuuseum Hannoversches Straßenbahn-Museum. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.sehnde.de
Purism

Purism on keeleteaduse mõiste ja tähendab keelepuhtust või puhaskeelsus (ingl. linguistic purism või linguistic protectionism). Selle all koonduvad lingvistikas hoiakud ja seisukohad, mis taotlevad ühes keeles vältida teiste keelte mõjusid. Keeles võib purism puudutada kõiki tasandeid, eriti aga keskendutakse sõnavarale. Purism põhimõttena on eriti silmapaistev väikeste keelte arengus, või omane sellistele, mis kannatasid märksa võimsamate keelte ülemvõimu all. Sõna Purism tuli eesti keelde läbi saksa keele sõna Purismus, kuid algselt oli tegu ladina sõnaga pūrus “puhas”, millele lisandus abstraktsele mõistele viitav liide -ism. Purism toetub keelte iseolemise põhimõttele, mille täpsem sisu ütleb, et samadel tingimustel on soovitatud pigem omakeelset varianti ja mitte võõrast varianti kasutada. Tavaliselt suhtutakse purismi nagu liialdusse, sest selles peitub ebarealistlik nõue, et argikeel järgiks oskuskeelte norme. Seega on purism ka üks keelekorralduse võtmesõnu. "Võõrsõnade leksikon - eessõna". www.eki.ee. Vaadatud 15. mail 2024. Erelt, Tiiu (2007). Terminiõpetus (esimene trükk). Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus. Lk 133. ISBN ISBN 978-9949-11-723-9. {{raamatuviide}}: kontrolli parameetri |isbn= väärtust: invalid character (juhend) "Purismus", Wiktionary (saksa), 16. jaanuar 2023, vaadatud 15. mail 2024 Erelt, Tiiu (2007). Terminiõpetus (esimene trükk). Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus. Lk 136. ISBN ISBN 978-9949-11-723-9. {{raamatuviide}}: kontrolli parameetri |isbn= väärtust: invalid character (juhend) Erelt, Tiiu (2007). Terminiõpetus (esimene trükk). Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus. Lk 420. ISBN ISBN 978-9949-11-723-9. {{raamatuviide}}: kontrolli parameetri |isbn= väärtust: invalid character (juhend)
August Kilgas

August Kilgas (6. september 1888 Järvamaa, Vahastu vald – 5. jaanuar 1953 Tallinn) oli eesti maalikunstnik, graafik ja pedagoog. Sündis Joosep ja Mai Kilgase paljulapselises talurentniku postijaamapidaja peres. Lõpetas 1904 Aruküla õigeusu kihelkonnakooli, 1907. aastal Tallinna Katariina II linnakooli ning 1908. aastal samas pedagoogikakursused. Oli 1908–1910 Virumaal Salatse ministeeriumikooli juhataja, asutas seal laulu- ja pillikoori ning juhatas neid. Kunsti hakkas õppima aastatel 1904–1905 Ants Laikmaa ateljeekoolis, jätkas 1910–1911 Peterburi Kunstide Edendamise Seltsi koolis ja 1911–1917 Stieglitzi kunsttööstuskoolis. Selle kooli lõpetas dekoratsioonimaali alal ja sai sealt ka joonistusõpetaja kutse. Ta oli seal viimane Stieglitzi kunstikooli lõpetanud eestlane. Õppis 1916–1917 ka Keiserlikus Arheoloogiainstituudis. Alates 1917. aastast töötas Tallinnas Riigi Kunsttööstuskoolis, kus algul oli ta joonistus- ja dekoratsioonimaaliõpetaja, 1917–1918 oli juba juhi abi ja 1918–1934 inspektor. August Kilgas oli üks kunstnikest, kes tegi kavandeid Roman Tavasti metallehistöödele. Tema kujundatud on näiteks 1922. aasta rahvaloendaja märk, mida telliti Pariisist. Vahepeal 1925. aastal täiendas ta end Pariisis ja 1928 aastal Poolas. 1934–1937 oli ta Riigi Kunsttööstuskooli rektor ja ühtlasi ka kunsttööstuskoolis käsitööõpetajate ettevalmistuskursuste lektor. 1937. aastast tegutses Haridusministeeriumi kutseoskuse inspektorina. 1944. aastast oli Tallinna Riiklik Tarbekunsti Instituudi õppejõud ja 1947. aastast dotsent. Aastatel 1946–1950 elustas metallehistöö eriala õpetamise ja oli ka selle kateedri juhataja. 1945. aastast alates oli Kunstnike Liidu liige, kuid 1950. aastal kustutati nimekirjast. Nooruspõlves joonistas ka karikatuure, mida avaldati huumoriajakirjas Kilk (1913). Viljeles maalis ja graafikas peamiselt portreid, kuid maalis ka maastiku- ja linnavaateid. Tuntuks sai aastatel 1920–1930, kui maalis sõjaväelaste ja avaliku elu tegelaste esindusportreid. Eesti Vabariigi loomisaastatel, kui kuulutati välja riigivapi kavandi konkurss, osales ta ka seal. Tema vapikavandi keskseks kujundiks oli viljavihk. August Kilgas on maetud Rahumäe kalmistule. Tema hauda tähistab tumedast gabrost hauasammas, mille kujundas skulptor Herman Halliste. 1922 esmaesinemine Tallinnas EKKKÜ näitusel 1923 Ants Laikmaa õpilaste näitus Tallinnas 1928–1929 Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapitali näitused 1929 Eesti kunsti näitus Helsingis, Lübeckis ja Kielis 1930 Eesti kunsti näitus Kölnis ja Kopenhaagenis Tema vend Oskar Kilgas oli eesti ajal tuntud suka- ja trikotaaživabrikant, kes emigreerus Saksamaale. Näitleja Gunnar Kilgas oli August Kilgase venna Paul-Johannes Kilgase poeg. "August Kilgas". Haudi. Valter Jõeste. Meenutame kunstnikku pedagoogi August Kilgast (1888–1953). (Kunst. 1969. nr 2) Mart Eller. Töid kunstiteaduse ja -kriitika alalt. 1. – Tiina Nurk – Mõnda Stieglitzi kunsttööstuskoolist (Tallinn, 1976)
Nektar (mahlajook)

Nektar on puuviljadest, marjadest või köögiviljadest, veest ja sageli ka magusainetest valmistatud jook, kus mahla- või püreesisaldus on keskmiselt 25–50%, mis on väiksem kui mahlal. Sisuliselt on tegemist lahjendatud mahlaga. Nektarit valmistatakse kas otse viljadest tehtud toormahlast, püreest või kontsentraadist. Nektari valmistamisel kulub mahuühiku kohta vähem kallist tooret, seetõttu on need harilikult mahladest odavamad. Samas võimaldab nektari tegemine kasutada joogiks ka nende viljade mahla, mis 100% kontsentratsiooni juures oleks kas liiga happelised või liiga vänged. Nagu ka mahla puhul, tuleb nektari müügipakendil ära näidata valmistamiseks kasutatud puuvilja-, marja- või köögiviljaliikide nimetused ja mahla sisaldus („puuvilja/marja sisaldus vähemalt …%“). Nektarile võidakse lisada ka magusaineid (suhkrut, siirupit, mett vms) ja säilitusaineid.
Lucas Silva

Lucas Silva Borges (sündinud 16. veebruaril 1993 Bom Jesus de Goiáses) on Brasiilia jalgpallur, poolkaitsja. Ta mängib Brasiilia kõrgliigaklubis Cruzeiro. Ta alustas Cruzeiros ka klubikarjääri. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas 2012. aastal. Aastatel 2013 ja 2014 tuli ta klubiga Brasiilia meistriks. 2014. aastal valiti ta lisaks Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2015. aasta jaanuaris liitus ta Hispaania kõrgliigaklubiga Madridi Real. Debüüdi klubi meeskonnas tegi ta sama aasta veebruaris kodumängus Deportivo de La Coruña vastu. Hooaja 2015–2016 oli ta laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Marseille. 2017. aasta jaanuaris suundus ta laenule tagasi Cruzeirosse. 2018. aasta juulis pikendati tema laenulepingut veel hooaja võrra. 2020. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Grêmio. 2023. aasta juulis naasis Lucas Silva Cruzeirosse, kellega sõlmis 1,5-aastase lepingu. Cruzeiro Campeonato Brasileiro Série A: 2013, 2014 Campeonato Mineiro: 2014, 2018, 2019 Copa do Brasil: 2017, 2018 Grêmio Campeonato Gaúcho: 2020, 2021, 2022, 2023 Recopa Gaúcha: 2021, 2022, 2023 "Grêmio anuncia contratação de Lucas Silva, segundo reforço para 2020". GloboEsporte.com. 1.1.2020. Vaadatud 10.8.2020 https://www.transfermarkt.com/lucas-silva/profil/spieler/218118 (vaadatud 2.8.2023)
Izvoz

Izvoz (vene keeles Извоз) on kohanimi: Izvoz (Kingissepa rajoon), Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Izvoz (Kiriši rajoon), Leningradi oblastis Kiriši rajoonis Izvoz (Luga rajoon), Leningradi oblastis Luga rajoonis Izvoz (Volhovi rajoon), Leningradi oblastis Volhovi rajoonis Izvoz (Volossovo rajoon), Leningradi oblastis Volossovo rajoonis Izvoz (Novorževi rajoon), Pihkva oblastis Novorževi rajoonis
Käkisalmi linnus

Käkisalmi linnus (vene Корела, soome Käkisalmi, rootsi Kexholm) on linnus Venemaal Leningradi oblastis Priozerski rajoonis Priozerski linnas Vuoksi jõe saarel. Ajalooliselt oli see üks Karjala kannase tähtsamaid linnuseid. Säilinud linnuse osasid eksponeeritakse tänapäeval muuseumina (vene keeles историко-краеведческий музей «Крепость Корела»). Linnus on arvele võetud Venemaa kultuurimälestisena. Linnust on esimest korda mainitud 1295. Käkisalmi lään Viiburi linnus