laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Brunhesi-Matsuyama pööre

Brunhesi–Matuyama pööre on protsess, mille käigus Maa magnetvälja poolused viimati vahetusid. Brunhesi–Matuyama pööre on nimetuse saanud kahe teadlase – Bernard Brunhes'i ja Motonori Matsuyama järgi. Protsess leidis aset ligikaudu 780 000 aastat tagasi. Magnetvälja pooluste vahetus võis toimuda mitme tuhande aasta jooksul või ka kiiremini, arvamusi on mitmeid. Magnetpooluste vahetumise ajalise pikkuse kohta on eri piirkondadest saadud eri hinnanguid, mis jäävad vahemikku 1200 – 10 000 aastat. Maa magnetvälja pöörete teadmine aitab hinnata ookeanipõhja kivimikihtide vanust, sest osad basaltkivimid säilitavad tardumisel välise magnetvälja suuna. Witze, Alexandra (2. september 2010). "Geomagnetic field flip-flops in a flash". ScienceNews. Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2012. Vaadatud 27. mail 2011. Coe, R.S.; Prévot, M.; Camps, P. (20. aprill 1995). "New evidence for extraordinarily rapid change of the geomagnetic field during a reversal" (PDF). Nature. 374 (6524): 687. Originaali arhiivikoopia (PDF) seisuga 14.03.2012. Vaadatud 27.05.2011. Bogue, S. W.; Glen, J. M. G. (2010). "Very rapid geomagnetic field change recorded by the partial remagnetization of a lava flow". Geophysical Research Letters. 37: L21308. Bradford M. Clement (8. aprill 2004). "Dependence of the duration of geomagnetic polarity reversals on site latitude". Nature. 428 (6983): 637. PMID 15071591.
Abu Simbeli templid

Abu Simbeli templid on kaks kaljutemplit Nuubias, Egiptuse lõunaosas. Need on nimetatud Abū Sunbuli linna järgi. Kaksiktemplid lasi Niiluse kaldale ehitada vaarao Ramses II 13. sajandil eKr. Et vältida templite jäämist sügavale vee alla pärast Aswāni paisu ehitamist, koliti kogu kompleks 1968. aastal senisest asukohast kõrgemale. Kolimiseks saeti templid tükkideks ja pandi uues paigas taas kokku. Suure templi fassaad on 35 meetrit lai ja 30 meetrit kõrge. Templi sissepääsu külgedel asetseb neli hiiglaslikku istuvat kuju, mille kõrgus on üle 20 meetri. Üks kujudest sai maavärinas kahjustusi, mille tagajärjel murdus selle ülakeha. Hilisemate rekonstruktsioonitööde käigus otsustati kahjustused säilitada ning eraldunud osa asetseb endiselt kuju jalutsis ehk seal, kuhu see maavärina ajal kukkus. Templisse sisenedes jõutakse aatriumisse, mida toestab kaheksa kaunistatud sammast. Aatriumi taga paikneb väiksem sammassaal, kust pääseb pühamusse, kus istuvad kolm jumalat koos vaaraoga. Ancient Egypt Online Vaadatud 12. detsembril 2019 Famous Historic Buildings Vaadatud 12. detsembril 2019 Roaming Nanny Vaadatud 12. detsembril 2019
Teaduste akadeemia

Teaduste akadeemia on riiklik või rahvuslik teadusühing, mille uusi liikmeid valivad tavaliselt senised liikmed ja mille liikmestaatus on eluaegne. Vanimate teaduste akadeemiate seas on Itaalia Accademia dei Lincei, mille asutas 1603. aastal 18-aastane aadlimees Federico Cesi, ja Prantsuse Teaduste Akadeemia (Académie des sciences), mille rajas 1666. aastal Jean-Baptiste Colberti soovitusel Louis XIV. Eesti Teaduste Akadeemia loodi 1938. aastal. Kuna teaduse mõiste on eri keeltes erinev, on erinev ka teaduste akadeemiate tegevus. Ingliskeelsetes maades tegelevad teaduste akadeemiad tavaliselt loodusteaduste ja matemaatikaga ning muude teaduslike distsipliinide jaoks, mis ei kuulu inglise keeles termini "science" alla – nagu ajalugu, kirjandusteadus, ajalugu, kunstiajalugu, ühiskonnateadused jne – on loodud iseseisvad akadeemiad. Nii kuuluvad näiteks Austraalia Teaduste Akadeemiasse (Australian Academy of Sciences) vaid loodusteadlased, Ungari Teaduste Akadeemiasse (Magyar Tudományos Akadémia) aga ka humanitaar- ja sotsiaalteadlased. Kuna inseneriteadused on arenenud ja harunenud, on viimasel ajal[millal?] mitmes riigis rajatud teaduste akadeemiatest eraldiseisvad inseneriteaduste akadeemiad. Euroopa Teaduste Akadeemia Teadus Õpetatud selts Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit fr:Académie des sciences seisuga 27.05.2010. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit cs:Akademie věd seisuga 27.05.2010.
Jaan Riis

Jaan Riis (sündinud 3. septembril 1958 Tallinnas) on eesti geograaf ja looduse populariseerija. Ta on Looduse Omnibussi eestvedaja ja Looduse Aasta Foto konkursi korraldajaid. Jaan Riis lõpetas 1977. aastal Tallinna 16. Keskkooli ajaloo eriklassi ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonnas majandusgeograafina. Töötas 1985–1988 Eesti Looduskaitse Seltsis vaneminstruktorina ja 1995–1997 teadussekretärina. Aastatel 1988–1995 töötas ta Tallinna Keskkonnaametis linnaökoloogina, pärast seda oli ajakirja Loodus (seejärel Loodusesõber) loojaid ja väljaandja aastatel 1997–2001. 1997. aastal asutas ta ettevõtte OÜ Looduskiri ning hakkas korraldama Looduse Omnibussi loodus- ja kultuuriretki mööda Eestit. 1999. aastast toimuvad tema eestvedamisel Eesti Rahvusraamatukogus loodusõhtud. Alates 2001. aastast on Jaan Riis fotovõistluse Looduse Aasta Foto peakorraldaja. Eesti Looduskaitse Seltsi liige 1976. aastast, juhatuse liige 1993. aastast. Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel Eesti Vabaerakonna nimekirjas. 2000 Henry Fordi looduskaitse- ja keskkonnaauhind (Ford Conservation And Environmental Award) 2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2011 Eerik Kumari looduskaitsepreemia 2019 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (missioonipreemia) Jaan Riis Toomas Kukk. Kumari preemia sai tavaline inimene. Eesti Loodus, 2011/08. http://info.rk2015.vvk.ee/kandidaadid/2/32236/jaan-riis/ Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Kumari-nimelise looduskaitsepreemia pälvis Jaan Riis" Keskkonnaministeerium, 9. mai 2011 http://www.delfi.ee/teemalehed/jaan-riis Liisi Seil "Jaan Riis: kõik, mis on ilus, on natuke ka kreisi" Sakala, 6. november 2004 Eva Klaas "Loodus: Jaan Riis toob inimesed loodusele lähemale" Virumaa Teataja, 11. aprill 2006 Toomas Kümmel "FRUKT: Jaan Riis – looduse ja inimsuhete illusionist" KesKus, 7/2006 Rainer Kerge "Jaan Riis: «Ma pisiasju üldse ei näe. Minu arvates on maailm täiuslik.»" Õhtuleht, 7. oktoober 2006 Madis Filippov "Looduse Omnibussi üritustesari jõuab 1000. retkeni" ilmajaam.ee, 19. detsember 2009 Maris Meiessaar "Looduse Omnibussi ja Looduse Aasta Foto hing Jaan Riis sai Kumari-nimelise looduskaitsepreemia" Eesti Päevaleht, 9. mai 2011
Reuben Margolin

Reuben Heyday Margolin on USA skulptor, kes loob peamiselt kineetilisi skulptuure. Tema tööd on inspireeritud eelkõige looduses nähtust ning sageli jäljendavad need looduslikke laineid või lindude ja putukate liikumist. Skulptuure käitab mehaaniline ajam. Toormena kasutab ta peamiselt puitu, kuid ka metalli, plasti ja muid materjale. Osa tema töödest on väikesed mudelid, osa aga lakke riputatud monumentaalteosed. Ta viljeleb ka joonistamist, maalimist ja traditsioonilist skulptuuri ning ehitab rikšasid. Reuben Margolin õppis Berkeley keskkoolis ning seejärel omandas Harvardi ülikoolis bakalaureusekraadi inglise keele alal. Hiljem on ta kunsti õppinud Firenzes ja Peterburi kunstiakadeemias. Tema teoseid eksponeeritakse peamiselt USA-s California osariigis, kuid ka näiteks Šveitsi teaduskeskuses Technorama. 2010. aastal valmis tal 14 000 jalgrattahelkurist koosnev kineetiline skulptuur "Nebula", mis paigaldati USA Texase osariigis asuva Dallase Hiltoni hotelli lakke. Koduleht Video Reuben Heyday Margolini loomingust
Ikililou Dhoinine

Ikililou Dhoinine (sündinud 14. augustil 1962 Djoièzis) on Komooride poliitik, kes oli 26. maist 2011 kuni 26. maini 2016 Komooride president. Enne presidendiks saamist oli ta asepresident rahanduse ja naisettevõtluse alal. 2010. aasta presidendivalimistel sai ta esimeses voorus enim hääli, oli 26. detsembril 2010 peetud teises voorus vastamisi Mohamed Said Fazuli ja Abdou Djabiriga ning valiti 61,12 protsendiga häältest presidendiks. Teda toetas tollal ametis olnud president Ahmed Abdallah Mohamed Sambi.
Djoièzi

Djoièzi on küla Komooridel Mwali saarel. Asula asub saare kirderannikul. 1991. aasta rahvaloenduse andmetel elas asulas 1636 inimest. Djoièzis on sündinud Komooride president Ikililou Dhoinine.
Mutsamudu

Mutsamudu on linn Komooridel Ndzwani saarel, Ndzwani osariigi pealinn. Linn asub saare looderannikul. Mutsamudu on pealinna Moroni järel Komooride suuruselt teine linn. Linna arvutuslik elanike arv World Gazetteeri järgi oli 2010. aastal 25 471. Asula rajati 1482. aastal. Linnas on muu hulgas süvaveesadam ja ajalooline tsitadell ning selle kitsad tänavad on ääristatud väikepoodide ja käsitöökodadega. Mutsamudus on sündinud endine Komooride president Ahmed Abdallah Mohamed Sambi. "world-gazetteer.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. juuli 2011. Vaadatud 28. mail 2011.
Võru kirik

Võrus on mitu kirikut: Võru Katariina kirik Võru Suurkannataja Ekaterina kirik Võru Nelipühikirik (Võru Nelipühi kirik) Võru palvela
Hiirus

Hiirus ehk hiidviirus (inglise keeles girus = giant virus) on erakordselt suur viirus. Hiiruste genoom võib olla suurem kui miljon aluspaari. Hiidviiruste seas on tuntud näiteks Mimivirus, Megavirus ja Pandoravirus. Mõõtmetelt suurim teadaolev viirus on 2014. aastal avastatud Pithovirus sibericum. Sellel on pikkust 1,5 mikromeetrit. Pithovirus: Bigger than Pandoravirus with a smaller genome virology.ws, 4. märts 2014 Brandes, Nadav ja Michal Linial. “Giant Viruses-Big Surprises.” Viruses vol. 11,5 404. 30 Apr. 2019, doi:10.3390/v11050404 "Maailma suurim viirus äratati uuesti elule" ERR Novaator, 4. märts 2014 "Hiidviiruseid kaitseb immuunsüsteem" ERR Novaator, 1. märts 2016 "Hiiglaslik viirus tekitas tulise vaidluse" ERR Novaator, 7. aprill 2017 "Brasiilia soodajärvest leiti teadaolevalt maailma keerukaim viirus" ERR Novaator, 28. veebruar 2018 "Brasiilia järvest leiti senitundmatute geenidega viirus" ERR Novaator, 11. veebruar 2020
Jeff Conaway

Jeffrey Charles William Michael Conaway (5. oktoober 1950 New York – 27. mai 2011 Los Angeles, California) oli USA filminäitleja. Conaway mängis muusikafilmis "Grease" (1978) Danny (John Travolta) sõpra Kenickiet. Samuti mängis ta telesarjades "Babylon 5" ja "Taxi". Jeff Conaway andmekogus IMDb (inglise)
Centerra Gold

Centerra Gold on Kanada kullakaevandusettevõte, mille kaevandused paiknevad Aasias. Ettevõtte peakorter asub Torontos. Ettevõttele kuulub kaks tegutsevat kullakaevandust: Kumtori kaevandus Kõrgõzstanis ja Boroo kaevandus Mongoolias. Arendamisel on teine kaevandus Boroo lähistel, lisaks osaleb ettevõte võimalike kaevanduskohtade uurimises USA Nevada osariigis, Türgis, Venemaal Tõva Vabariigis ja Mongoolias. 2010. aastal tootis ettevõte 678 941 untsi kulda. Ettevõtte aktsiatega kaubeldakse Toronto börsil. 2007. aasta seisuga kuulus ettevõtte aktsiate kontrollpakk (53%) Kanada suurosanikele, 15% Kirgiisi Vabariigile ja 32% väikeaktsionäridele. Kõrgõzstan nõudis aga eelmise valitsuse ajal (2003. aastal) sõlmitud asutamislepingu ümbervaatamist ja 20-protsendilist osalust või rahalist kompensatsiooni. Ettevõte loodi 100-protsendiliselt Cameco Corporationile kuunud ettevõtte Cameco Goldi baasil, millest emaettevõte soovis vabaneda. Centerra Gold Külastatud 28. mail 2011. Kumtor gold mine: Kyrgyzstan demands 20% in Centerra Gold or $480 million
Rafael Paasio

Kustaa Rafael Paasio (aastani 1906 Hellström; 6. juuni 1903 Uskela – 17. märts 1980 Turu) oli Soome poliitik, peaminister 1966–1968 ja 1972. aastal. Paasio valiti esimest korda Eduskunna liikmeks 1948. aastal. Ta oli aastatel 1963–1975 Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees ja 1966 ning 1970–1972 Eduskunna esimees. 1962 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Partei presidendikandidaat. Tema poeg Pertti Paasio oli aastatel 1987–1991 Soome välisminister (ning aastatel 1975–1979 ja 1982–1996 Eduskunna liige). Pojatütar Heli Paasio oli aastatel 1999–2015 Eduskunna liige.
V

V (väiketähena v) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. V on ladina tähestiku 22. täht. Rooma numbrina tähistab V viit. V-le vastab kreeka tähestikus üpsilon. U on tekkinud v-tähe variandina. Eesti vanas kirjakeeles kasutati tänapäeva v asemel w-d. 20. sajandi alguskümnendeil hakkas w-täht järk-järgult asenduma v-tähega, esimesi märke v kasutamise kohta leiab 1905. aastast (Gustav Suits) ja 1907. aastast (Eesti Kirjandus). 1919.–1920. aastal otsustati Eesti Kirjanduse Seltsi keeletoimkonna koosolekutel kasutada w-tähe asemel v-tähte. Sestpeale muutus v eelistatavaks, 1930. aastatel ainusoovitatavaks, ent alles 1930. aastate lõpuks oli ta enam-vähem juurdunud. Ühtlasi tähendas see, et w-täht loeti võõrtäheks. V on vanaadiumi tähis. V on pinge ühiku voldi tähis. v on kiiruse tähis. V on ruumala tähis. Tähestiku ajalugu EKI teatmikus
Gruusia meedia

Meedia on Gruusias hästi kättesaadav. Ajalehti loetakse Gruusias üldiselt vähe. Kui 2006. aastal ilmus Gruusias kokku 91 ajalehte, siis 2009. aastaks oli neid alles 73. Tasuliste päevalehtede arv ei muutunud, neid oli kokku 10. 2008. aastal Gruusias kohalikku meediat uurinud USA professori Joyce Barretti hinnangul on sealsed ajalehed madala kvaliteediga ning väikese levikuga. Seal on vähe, kui üldse, uurivat ajakirjandust. Ajakirjanikud väljendavad avalikult oma poliitilisi eelistusi. Ajakirjandus keskendub poliitikale, vähe on uudised sotsiaalteemadel ja persoonilugusid. Lood põhinevad tavaliselt spekulatsioonidel, neis on vähe nimelisi allikaid ning palju on kuulujutte. Meediat võib pidada ebaprofessionaalseks ja vähekoolitatuks. [4] Vähesed sõltumatud ajalehed on äriliselt elujõulised. Poliitikud ja ärimehed toetavad ajalehti, omades seega sisu üle mõjuvõimu. Vastavalt sõltumatu valitsusvälise organisatsiooni Transparency International Georgia 2009. aasta analüüsile Gruusia trükimeedia turg seisab ning probleeme on professionaalse meedia juhtimisega ja väikeste tiraažidega. Vähe on huvitavaid artikleid, levisüsteem on kallis ja ebaefektiivne. Lisaks on reklaamiturg väike, omandisuhted on läbipaistmatud ning puudub stabiilne koostöö kirjastajatega [5] Avalik-õiguslik televisioon on Gruusias põhiline uudiste edastaja ning haarab suure osa reklaamiturust. Lisaks eksisteerib kaabeltele operaatoreid ning suuremaid kommertsjaamu. [6] Gruusia praegune ringhäälingusektori reguleeritus on olnud ebapiisav ja see ei taga läbipaistvust meedia omanike osas ning ei edenda konkurentsivõimet mitmekesisusele televisiooniturul. Selle probleemi võiks lahendada muudatused ringhäälingut käsitlevates seadustes. [9] radiostationworld.com andmeil on Gruusias 21 raadiojaama. Aastal 2000 oli neid 23 [10] ning raadiovastuvõtjaid 3 020 000. Enamus jaamadest edastab põhiliselt muusikat. Aastal 2000 oli Fortuna FM-il kuulajaid 620 000, võrdluseks kahe avalik-õigusliku jaama kuulajaid kokku – 580 000. Juunis 2010 hinnati Gruusias olevat ligi 1,3 miljonit internetikasutajat (s.o 28,3% elanikkonnast). [11] 2009. aasta novembris valminud aruandes hindas Transparency International Georgia [12] olukorda riigi meediamaastikul vähem vabaks ja mitmekesiseks kui enne 2003. aasta Rooside revolutsiooni. Organisatsioon Piirideta Reporterid [13] hindas Gruusia meediavabaduselt 2010. aastal maailmas 99. riigiks. [14]
Lääne oblast (1917–1918)

Lääne oblast oli aastatel 1917–1918 Valgevene lääneosas Venemaa vabariigi koosseisu kuulunud haldusüksus. Esimese maailmasõja käigus Saksamaa keisririigi vägede poolt vallutati Valgevene lääneosa ning pärast vaherahu sõlmimist Nõukogude Venemaa ja Saksamaa keisririigi vahel Brest-Litovskis moodustati Venemaa võimu alla jäänud Ida-Valgevene kubermangudest (Venemaa poolt vaadates Lääne-Valgevene kubermangudest), Ülevenemaalise Nõukogude Nõupidamise otsusega 1917. aasta märtsis nõukogude võimu toetav haldusüksus. 1918. aasta septembris nimetati Lääne oblast Lääne Kommuuniks. 1917. aasta septembrist - 30. detsembrini 1917, Aleksandr Mjasnikov, VSDT(b)P Lääne oblastikomitee esimees, (kes valiti VSDT(b)P Loodeoblasti I parteikonverentsil 15.09.1917-18.09.1917) 27. oktoobrist 1917 - 11. septembrini 1918, Aleksandr Mjasnikov, Lääne oblasti Sõja-Revolutsioonikomitee esimees; 26. oktoobrist 1917 - jaanuarini 1918, Karl Lander, Lääne oblasti Rahvakomissaride Nõukogu esimees; 26. oktoobrist 1917 - 17. jaanuarini 1918, Nikolai Rogozinski, Lääne oblasti Täitevkomitee Presiidiumi esimees; 26. oktoobrist 1917 - jaanuarini 1918, Karl Lander, Lääne oblasti ja Läänerinde Sõja-Revolutsioonikomitee esimees; 17. jaanuar 1918 - 11. september 1918, Aleksandr Mjasnikov, Lääne oblasti Täitevkomitee esimees; jaanuar 1918 - 10. aprill 1918, Moissei Kalmanovitš (Калманович Моисей Иосифович), Lääne oblasti Rahvakomissaride Nõukogu esimees; Lääne oblasti pealinn oli 1917. aasta juunist kuni 19. veebruarini 1918 Minsk; pärast seda aga viidi pealinn üle Smolenskisse, kus oblasti pealinn asus kuni oblastist Lääne Kommuuni moodustamiseni septembris 1918. aastal. Lääne oblasti koosseisu kuulusid moodustamisel: Vilno kubermang, keskusega Vilno linn; Vitebski kubermang, keskusega Vitebski linn; Mogiljovi kubermang, keskusega Mogiljovi linn; Minski kubermang, keskusega Minski linn. 1917. aasta novembris alanud Venemaa kodusõja käigus vallutati osa nõukogude võimu kontrolli all olnud kubermange nõukogude võimu vastaste vägede poolt ning 27. novembriks 1917 oli Lääne oblasti nõukogude võimuorganite kontrolli all ainult: Vilno kubermang, Vilno linnaga ja Minski kubermang, Minski linnaga. 12. märtsil 1918 vallutati Mogiljovi kubermang Poola vägede poolt. 1918. aasta aprillis liideti Lääne oblastiga Nõukogude Punaarmee poolt vallutatud Smolenski kubermang.
Laadjala kool

Laadjala algkool oli algkool, mis asus Saaremaal Laadjala külas endises mõisahoones aastatel 1918–1970. 1918. aastal ehitati Laadjala mõisa peahoone ümber koolimajaks ja sama aasta sügisel avati seal Laadjala algkool. Õpilased tulid endistest külakoolidest, mis seni olid asunud talumajades. Esialgu oli koolimajas kaks klassiruumi, hiljem ehitati mõisa köögist juurde kolmas klassiruum. Sõjaeelsetel aastatel tehti koolielus mitmeid uuendusi: rajati õppekatseaed, heakorrastati koolimaja ümbrust, täiendati kooli raamatukogu. Alanud sõda takistas 1941. aasta sügisel koolitöö algust, täielik koolitöö algas novembri lõpus. 1942/43. õppeaastal avati esmakordselt kolm klassikomplekti: I–II, III–IV ja V–VI klass. Koolis õppis 81 õpilast. 1943. aasta jaanuaris võeti Laadjala algkooli park looduskaitse alla. Järgmine õppeaasta jäi lühikeseks – rinde lähenemise tõttu lõpetati koolitöö juba märtsis. Uuesti saadi tööd alustada alles 15. detsembril. 1943. aastal tehti majas kapitaalremont, hiljem väiksemaid parandusi. Koolimaja valgustati petrooleumilampidega. 1948. aastal lahkusid senised õpetajad töölt ja asemele tulid uued. Noorte õpetajate tulekuga elavnes kohalik kultuurielu. Arseeni Lätt tegutses ka rahvamaja juhatajana ning korraldas pidusid ja tantsuõhtuid. Koolis oli sel ajal 3 klassikomplekti 110 õpilasega. 1949. aasta kevadel tehti koolimajale uus roogkatus, mis tuli aga üsna varsti välja vahetada. 1949/50. õppeaastal avati 7. klass ja kool nimetati ümber Laadjala 7-klassiliseks kooliks. 1951. aastal algas koolide koondamine. Laadjalas suleti 5.–7. klass, osa õpilastest suunati Kaarmale, osa Vaiverre. Õpilasi jäi kooli 44, hiljem hakkas see arv vähenema. Noori perekondi jäi järjest vähemaks. Külainimeste ja nende laste elu muserdas esimeste kolhoosiaastate stiihia ja vaesus. Direktor Helmine Int tunnistati kodanlikuks natsionalistiks ja vallandati. Ta sai uuesti õpetajaks 1961. aastal ja töötas pensionile jäämiseni. Indi järel sai koolijuhatajaks Marta Kolk, kes töötas ametis kuni kooli sulgemiseni 1970. aastal. Ta oli selles koolis kõige kauem (29 aastat) töötanud pedagoog. Veidi enam kui 50 tegevusaasta jooksul sai seal kooliharidust umbes 500 õpilast. Eduard Int 1918–1938 Andrei Klaas 1938–1940 Georg Tuuling 1940–1941 Aleksander Punab 1942–1945 Salme Nääb 1945–1948 Linda Tamm 1948–1949 Helmine Int 1949–1951 Marta Kolk 1951–1970 "Laadjala algkooli park võeti looduskaitse alla", Meie Maa, 23. jaanuar 1943, lk 1 Kaarma Koolide Muuseum Tõnu Anger, "Et mälestus Laadjala koolist püsima jääks" Meie Maa, 28. august 2008 "Laadjala endine kool sai mälestuskivi" Saaremaa.ee 25. august 2008 "Laadjala koolile avati mälestuskivi" Saarlane, 25. august 2008
Türi Muusikakool

Türi Muusikakool on muusikakool Järva maakonnas Türil aadressil Hariduse tänav 1. Muusikalise põhihariduse andmine Türil algas 1973. aastal, kui loodi Paide Lastemuusikakooli Türi filiaal. Õppetöö toimus Türi Keskkooli vanas ja uues majas. 1981/1982. õppeaastal anti kooli käsutusse vana polikliiniku maja aadressil Paide tänav 16. Iseseisev Türi Muusikakool loodi 1. septembril 1990. 24. augustil 2007 pandi nurgakivi Türi Lastemuusikakooli uuele õppehoonele, mis avati 2008. aastal ja mis oli ehitatud spetsiaalselt muusikakooli vajadustest lähtuvalt Türi Kultuurimaja juurdeehitusena. Koolis õpetatakse järgmisi pille: klaver, akordion, viiul, tšello, flööt, plokkflööt, oboe, kitarr, saksofon, klarnet, altsarv, trompet, eufoonium, metsasarv, tromboon, löökpillid. 01.09.1990-1.06.1994 Aja Varblane alates 2.06.1994 Silja Aavik Kontaktid. Türi Muusikakooli veebisait. Ajalugu. Türi Muusikakooli veebisait. Türi Muusikakooli veebisait
Inna Roostfeld

Inna Roostfeld (ka Rostfeldt; 28. juuli 1914 Narva-Jõesuu, Eesti – 23. mai 2011 East Killingly, Connecticut, USA) oli eesti esimene naislendur, kes sooritas eksami Eestis. Inna Roostfeld sündis Narva-Jõesuus. Tema lapsepõlves elas pere talviti Peterburis. Pärast Tartu rahulepingu sõlmimist kolisid ta vanemad Eestisse. Ta lõpetas Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi. Gümnaasiumi viimases klassis asus ta tööle lennubaasi töökotta ja järgmisel suvel pani end kirja lennukursustele. Ta ei lasknud end heidutada sellest, et samal suvel hukkus lennuõnnetusel tema lennuohvitserist hea sõber ning tema enda esimene lend lõppes maandumisel õppelennuki ninalikeeramisega. 13. detsembril 1934, päev pärast suurt lumesadu sooritas ta aga edukalt eksamilennu, kusjuures polnud ta varem tõusnud õhku lennukiga, millel on all suusad. Aastatel 1938–1939 õppis ta Varssavi Tehnikaülikoolis masinaehituse osakonnas lennukite konstrueerimist. Alanud teise maailmasõja tõttu jätkusid õpingud Tallinna Tehnikaülikoolis; praktikal oli ta Franz Krulli masinatehase ja Aviotehase (mis oli varem lennubaasi töökoda ning kus ehitatud lennukeid lendasid ka järgnenud sõja-aastatel) osakondades. 1944. aastal põgenes ta koos ema ja õega Saksamaale, tema isa, kes jäi Eestist lahkumisega hiljaks, suri kurnavates tingimustes Gulagi koonduslaagris. Ta omandas 1948. aastal Saksamaal insenerihariduse ja siirdus järgmisel aastal USA-sse. Seal töötas ta algul lapsehoidja ja teenijana, seejärel majapidajana haiglas. Pärast seda pääses ta joonestajaks tekstiilimasinaid tootvasse vabrikusse. Inseneriametit pidas ta mitmes firmas 70. eluaastani. Tema isa Bernhard Roostfeld oli 1920. aastatel minister mitmes Eesti valitsuses, 1930. aastatel tõusis ta Pikalaenu Panga direktoriks ja oli aastatel 1938–1940 Riigikogu liige; ema Alma Roostfeld oli lastearst. Onu Roman Roostfeld oli esimese maailmasõja kangelane, Georgi mõõgaga autasustatu. Ameerikas olles abiellus Inna laevakapten Lorentsiga ja neil oli kaks last. Suri Eesti esimene naislendur Suri Eesti Vabariigi esimene naislendur - Inna Roostfeld 90 aastat lennukoolitust Eestis Inna Roostfeld ohvitseride andmekogus
593

◄ | 5. sajand | 6. sajand | 7. sajand | ► ◄ | 560. aastad | 570. aastad | 580. aastad | 590. aastad | 600. aastad | 610. aastad | 620. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 589 | 590 | 591 | 592 | 593 | 594 | 595 | 596 | 597 | ► | ►► 593. aasta Langobardide kuningas Agilulf vallutas Rooma. Paavst Gregorius I lubas linna rüüstamise vältimiseks kuningale tribuudi maksmist. Jomei, Jaapani keiser ...
592

◄ | 5. sajand | 6. sajand | 7. sajand | ► ◄ | 560. aastad | 570. aastad | 580. aastad | 590. aastad | 600. aastad | 610. aastad | 620. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 588 | 589 | 590 | 591 | 592 | 593 | 594 | 595 | 596 | ► | ►► 592. aasta (DXCII) oli Juliuse kalendri järgi liigaasta, mis algas teisipäeval. Arvu 592 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine. Guntram I järel saab Frangi kuningaks tema poeg Childebert II ... Silvia Sushun, Jaapani keiser
Langenfeld

Langenfeld on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Mettmanni kreisis. Asub Düsseldorfist kagus. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Langenfeldi koduleht