laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Púr Múdd

Púr Múdd (ka Pür Müdd) on Eesti tantsumuusikaansambel, mis loodi 2015. aastal. Liikmed on Joonatan Siiman ja Oliver Rõõmus.[viide?] 2016. aasta Eesti Laulul osales Púr Múdd lauluga "Meet Halfway", kus saavutas teises poolfinaalis 8. koha. 30. märtsil 2016 avaldati teine singel "Figures". 29. septembril tuli välja Crius X ja Púr Múdd ühislugu "The Way It Goes". 7. märtsil 2017 ilmus singel "Rose To Die". 11. aprillil ilmus Púr Múddi esimene album "Undefined" ja 21. aprillil avaldati koos Criusega uus laul "Broke Apart". Púr Múdd esines 2017. aasta Weekend Festival Balticul. 22. augustil avaldati lugu "A Million Reasons". 9. märtsil 2018 ilmus uus lugu "The Best Thing" koos sakslasest produtsent Seizoga. Loo andis välja plaadifirma Armada Music. 20. juulil 2018 teatas bänd, et vahetab lauljat. Joonas Alvre asemele tuli Joonatan Siiman. 27. juulil 2018 esines ansambel Võsu Rannafestival Power on the Beach. 30. juulil ilmus uus singel "MOMENT", millel teeb kaasa Londonist pärit RnB laulja Sinclair The Mage. Augustis esines Púr Múdd Weekend Festival Balticul ja avaldas 2. novembril uue loo “Truth Is” koostöös Andreas Poomiga. Lee esiettekanne toimus MyHits Awardsil 3. novembril 2018 Saku Suurhallis. 4. oktoobril 2019 ilmus uus singel “Smile”, mis tuli välja plaadifirma Armada Music alt. 7 .veebruaril 2020 ilmus singel "Ooh Aah", mis on ühtlasi ka koosseisu esimene lugu, millele on vokaali andnud bändi liige Joonatan. Lugu tuli välja Hollandi plaadifirma Soave Recordsi alt. Sama looga esines Púr Múdd Eesti Laulu 2020. aasta finaalis külalisena. 2020. aasta aprillis anti koostöös Andreas Poomiga välja lugu "Get Away". Maikuus ilmus uus lugu "Higher", kus teeb kaasa ka Ameerika päritolu laulja Chris Jamison. 2020. aasta detsembris anti koostöös Ott Leplandiga välja lugu "Vaikida võib", mis on ühtlasi Púr Múddi esimene eestikeelne lugu. ERR (20. juuli 2018). "Elektroonilist muusikat viljelev Púr Múdd vahetab lauljat". ERR. Vaadatud 15. juunil 2023.
Komsomoliopositsioon

Komsomoliopositsioon oli aastatel 1967–1969 Tartu (Riikliku) Ülikooli komsomolikomitee poolt aetav poliitiline tegevus, millega vastanduti ülikooli parteikomitee (EKP TRÜ komitee) ja komsomoli keskkomitee (ELKNÜ KK) suunistele ja poliitikale. Üliõpilaskonda informeeriti regulaarselt sisepoliitilistest sündmustest ja arengutest nii ülikoolis kui Eestis laiemalt, arendati poliitilist kultuuri ja teadlikkust, protesteeriti tsensuuri vastu, tunnustati ja toetati sõltumatut teadus- ja kultuuritegevust jne. Olulisteks sündmusteks olid Käärikul toimuvad laagrid, protestiaktsioonid Paul-Eerik Rummo näidendi "Tuhkatriinumäng" keelustamise vastu, Kristjan Jaak Petersoni nimelise kirjandusauhinna andmine Friedebert Tuglasele, mitmesugused suurüritused nagu üliõpilaspäevad jmt. Komsomoliopositsiooni eesotsa kuulusid Sirje Endre, Jaak Allik, Peeter Vihalemm, Marju Lauristin, Trivimi Velliste jpt.
Rodrigo Hernández

Rodrigo Hernández Cascante (tuntud kui Rodri või Rodrigo; sündinud 22. juunil 1996 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Premier League'i klubis Manchester City ja Hispaania jalgpallikoondises. Ta alustas profikarjääri Villarrealis. Hispaania kõrgliigas debüteeris ta Villarreali meeskonnas 2016. aasta aprillis. Järgmisel hooajal sai ta Villarreali põhikoosseisu liikmeks. Esimese värava lõi ta Hispaania kõrgliigas 18. veebruaril 2018 mängus RCD Espanyoli vastu. 2018. aasta mais liitus ta Madridi Atléticoga, mille noorteakadeemiasse oli ta kuulunud aastatel 2007–2013. 2019. aasta juulis siirdus ta Manchester Citysse, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Premier League'is tegi ta debüüdi 10. augustil 2019 mängus West Ham Unitedi vastu ja lõi oma esimese liigavärava sama aasta 14. septembril mängus Norwich City vastu. 2015. aastal tuli Rodri Hispaania kuni 19-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 2018. aasta märtsis sõprusmängus Saksamaa vastu. Atlético Madrid UEFA Superkarikas: 2018 Manchester City EFL Cup: 2019–20 FA Community Shield: 2019  Rodrigo Hernández – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Profiil Manchester City kodulehel
Vitolo

Víctor Machín Pérez (tuntud kui Vitolo; sündinud 2. novembril 1989 Las Palmases) on Hispaania jalgpallur, kes mängib vasaku äärepoolkaitsja või ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Getafe. Ta alustas klubikarjääri Las Palmases. 2010. aasta augustis mängis ta esimest korda klubi põhimeeskonnas Hispaania esiliigas. Hooajal 2012–13 lõi ta Hispaania esiliigas 15 väravat. Aastatel 2013–2017 mängis ta Hispaania kõrgliigas Sevilla meeskonnas. Ta võitis kolmel hooajal klubiga UEFA Euroopa Liiga. 2017. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Madridi Atléticoga. Hooaja 2017–18 esimeses pooles mängis ta laenul taas Las Palmases. Hooajal 2020–21 tuli ta Atléticoga Hispaania meistriks, kuid võrreldes varasemate hooaegadega sai oluliselt vähem mänguaega. 2021. aasta juulis läks ta laenule Getafesse. Debüüdi Hispaania jalgpallikoondises tegi ta 2015. aasta märtsis sõprusmängus Hollandi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 5. septembril 2016 MM-i valikmängus Liechtensteini vastu. Sevilla UEFA Euroopa Liiga: 2013–14, 2014–15, 2015–16 Copa del Rey: Teine koht 2015–16 Supercopa de España: Teine koht 2016 UEFA Superkarikas: Teine koht 2014, 2015, 2016 Madridi Atlético La Liga: 2020–21 UEFA Euroopa Liiga: 2017–18 UEFA Superkarikas: 2018
Uíge provints

Uíge provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Angolas. Provints asub riigi põhjaosas, piirnedes Kongo Demokraatliku Vabariigiga.
Müügikõne

Müügikõne (sales call) on telefonikõne, mille ettevõtte müügiesindaja on teinud inimese lauatelefonile või mobiiltelefonile eesmärgiga müüa kaupu või teenuseid. Parimad päevad müügikõnede tegemiseks on kolmapäev ja neljapäev. Müügikõnet ei tasu teha reedeti, kuna siis pole kõned edukad. Sobivaim aeg müügikõnede tegemiseks on vahemikus kella 9–18, õhtul kella 16–17. Tulemused näitasid ka kõige halvemat aega müügikõne tegemiseks, see on vahemikus kella 17–18 õhtul. Teine parim aeg müügikõne tegemiseks oleks hommikul vahemikus kella 10–11. Parim müügikõne pikkus on 2–10 minutit. Selles ajavahemikus saab müüja luua dialoogi ning anda piisavalt infot toote kohta, paljastamata liiga palju. Müügikõnet tehes tuleks tekitada kliendis piisav huvi, et ta sooviks selle toote soetada. Kõige parem viis parimaks müügikõne pikkuse leidmiseks on kõnede salvestamine, millega kogutakse andmeid kõnede pikkuse kohta ning selle kaudu leitakse keskmine kõne kestus. Kõige parem müügikõne sihtrühm on inimesed vanuses üle 60 eluaasta. Tihtipeale on vanurid väga uudishimulikud ja väga kergesti pehmeks räägitavad. Kõige halvem sihtrühm müügikõneks on Z-generatsioon ehk inimesed vanuses 18–25. Telefoni teel müües kehtivad täpselt samad reeglid nagu füüsilise kontakti korral. Müügikõne käigus tuleks jätta kliendile mulje, et teda austatakse. Kasuks tulevad viisakus, kliendi vajaduste ärakuulamine, rahulik hääletoon. Kindlasti ei tohi olla liiga pealetükkiv.
Henn Timm

Henn Timm (sündinud 11. juulil 1960 Tartus) on eesti zooloog ja hüdrobioloog. Ta lõpetas 1983. aastal Tartu Riiklik Ülikooli bioloogina. Ta on töötanud Zooloogia ja Botaanika Instituudi (hiljem Maaülikooli) Võrtsjärve Limnoloogiajaamas. Ta on uurinud Eesti veekogude zoobentost. Tema ema on Viivi Timm (1934–1997) ja isa on Tarmo Timm, mõlemad hüdrobioloogid. Tal on vend muusik Tõnu Timm. CV ETISes
Holmogorõ rajoon

Holmogorõ rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Arhangelski oblastis. Rajoonikeskuseks on Holmogorõ küla. Rajoon jaguneb 13 kohaliku omavalitsuse üksuseks (külaasunduseks). Rajooni Mišaninskaja külas (tänapäeval Lomonossovo) sündis 1711. aastal Mihhail Lomonossov. Q126687602 http://holmogori.ru/
Draakoni ordu

Draakoni ordu (ladina keeles Societas Draconistarum 'drakonistide selts') oli valitud aadlikest koosnev monarhistlik rüütliordu, mille asutas 1408. aastal Sigismund von Luxembourg, kes oli siis Ungari kuningas (v. 1387–1437) ja sai hiljem Püha Rooma keisriks (v. 1433–1437). See moodustati ristisõdade ordude eeskujul, selle initsiaatoritelt nõuti risti kaitsmist ja ristiusu vaenlaste, eriti Osmanite riigi vastu võitlemist. Ordu õitses 15. sajandi esimesel poolel, peamiselt Saksamaal ja Itaalias. Pärast Sigismundi surma 1437. aastal vähenes selle tähtsus Lääne-Euroopas. Pärast Konstantinoopoli langemist 1453. aastal jätkas see oma rolli Ungaris, Horvaatias, Albaanias, Serbias ja Rumeenias, kus Osmanite sissetungid olid peamised. Valahhia vürst Vlad II Dracul, Vlad Dracula isa, võttis oma nime Draakoni ordu järgi. Alates 1418. aastast kuni Luxembourgi Sigismundi surmani oli ordu sümbolil täiendav silt tekstiga: "O quam misericors est deus justus et pius" ("Oo, kui halastav ja õiglane on Jumal"). Läbi aegade ordu sümbol muutus, kuid alati oli sellel draakon ja rist (algselt oli see punane rist hõbedasel väljal). Florescu and McNally, Dracula, Prince of Many Faces. pp. 40–2.
Victor Osimhen

Victor James Osimhen (sündinud 29. detsembril 1998 Lagoses) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib Itaalia kõrgliiga klubis Napoli ja Nigeeria jalgpallikoondises ründajana. 2017. aastal liitus ta Saksamaa kõrgliiga klubiga VfL Wolfsburg. Hooajal 2018–19 mängis ta laenul Belgia kõrgliiga klubis R. Charleroi S.C.. Ta lõi sel hooajal liigas kokku 12 väravat. 2019. aasta juulis sõlmis ta lepingu Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille. Oma debüütmängus Prantsusmaa kõrgliigas 11. augustil 2019 lõi ta kaks väravat Nantes'i vastu. Seejärel lõi ta värava veel neljas kodumängus järjest. UEFA Meistrite Liiga hooaja 2019–2020 alagrupiturniiril lõi ta kaks väravat. Hooajal 2019–20 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas kokku 13 väravat. Samal hooajal pälvis Prantsusmaa kõrgliiga hooaja parimale Aafrika mängijale antava auhinna Prix Marc-Vivien Foé. 2020. aasta juulis liitus ta Napoliga. Üleminekusumma oli 70 miljonit eurot, millega oli ta Napoli läbi aegade suurim ost. Esimesel hooajal lõi ta Itaalia kõrgliigas 10 väravat. Hooajal 2021/22 lõi ta liigas 14 väravat ja valiti liigahooaja parimaks noormängijaks. 2015. aastal tuli Osimhen Nigeeria kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistriks. Ta lõi turniiril 10 väravat, millega oli turniiri suurim väravakütt. Nigeeria jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 1. juunil 2017 sõprusmängus Togo vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. septembril 2019 sõprusmängus Ukraina vastu. Ta kuulus Nigeeria koondisse 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. "Napoli sign Nigeria forward Osimhen from Lille". ESPN.com. 31.7.2020. Vaadatud 30.8.2020
Pico dos Marins

Pico dos Marins on mägi Brasiilias São Paulo osariigis Mantiqueira mäestikus. Mäe tippu roniti esimest korda 1911. aastal. Pico dos Marins – Piquete/SP Bioventura. Vaadatud 26. detsembril 2023
Odion Ighalo

Odion Jude Ighalo (sündinud 16. juunil 1989 Lagoses) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib ründajana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al-Hilal. Ta alustas klubikarjääri Nigeerias. 2007. aastal liitus ta Norra kõrgliiga klubiga Lyn. 2008. aastal siirdus Itaalia kõrgliiga klubisse Udinese. Udinese põhikoosseisu ta murda ei suutnud ning mängis aastatel 2009–2014 laenul Hispaania klubis Granada ja lühikest aega ka Itaalia kõrgliiga klubis Cesena. 2014. aasta juulis suundus ta Udinesest laenule Inglismaa esiliiga klubisse Watford. Sama aasta oktoobris sõlmis Watford temaga püsiva lepingu. Hooajal 2014–15 lõi Ighalo Inglismaa esiliigas 20 väravat ja aitas klubil tõusta Inglismaa kõrgliigasse. Hooajal 2015–16 jäi tema arvele Inglismaa kõrgliigas 15 väravat. Hooaja 2016–17 esimeses pooles lõi ta 18 mänguga aga ainult ühe värava ning suundus 2017. aasta jaanuaris Hiina kõrgliiga klubisse Changchun Yatai. 2018. aasta hooajal lõi Ighalo Hiina kõrgliigas 21 väravat, millega oli liigas paremuselt teine väravakütt. Siiski langes tema koduklubi sel hooajal kõrgliigast välja. Ighalo jätkas karjääri Hiina kõrgliigas, liitudes 2019. aasta veebruaris Shanghai Greenland Shenhuaga. 2020. aasta jaanuaris naasis Ighalo Inglismaale, liitudes laenulepingu alusel Manchester Unitediga. Ta lõi hooajal 2019–20 kolm väravat Inglismaa karikavõistlustel ja kaks väravat UEFA Euroopa Liigas. 2021. aasta jaanuaris sõlmis ta kahe ja poole aasta pikkuse lepingu Saudi Araabia kõrgliiga klubiga Al Shabab. Aasta hiljem siirdus ta Al-Hilali. Nigeeria jalgpallikoondises debüteeris Ighalo 26. märtsil 2015 sõprusmängus Uganda vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 13. juunil 2015 Aafrika rahvuste karikavõistluste valikmängus Tšaadi vastu. 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel oli ta viie väravaga turniiri suurim väravakütt. Lisaks valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta kuulus Nigeeria koondisse ka 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. Watford Football League Championship: Teine koht 2014–15 Shanghai Shenhua Chinese FA Cup: 2019  Odion Ighalo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jooksvate Sündmuste Kroonika

Jooksvate Sündmuste Kroonika (vene keeles Хроника текущих событий) oli aastatel 1968–1983 ilmunud omakirjastuslik perioodiline väljaanne, mida ilmus 63 numbrit. Kroonika koosnes kuivas ja informeerivas stiilis esitatud kokkuvõtlikest teadetest sündmuste kohta Nõukogude Liidus. Püsirubriigid olid näiteks "Arreteerimised, läbiotsimised, ülekuulamised", "Kohtuvälised repressioonid", "Vanglates ja vangilaagrites", "Samizdati uudised", "Repressioonid Ukrainas", "Leedu sündmused" jne. Ehkki kroonika koostajad viitasid pidevalt Nõukogude Liidu konstitutsioonile ja oma tegevuse legaalsusele, arreteeriti sellega seoses Natalja Gorbanevskaja, Juri Šikanovitš, Pjotr Jakir, Viktor Krassin, Sergei Kovaljov, Aleksander Lavut, Tatjana Velikanova jpt. Osaliselt koostati ja toimetati Jooksvate Sündmuste Kroonikat mõnda aega ka Eestis. Jooksvate Sündmuste Kroonika eeskujul hakkas ilmuma teisigi põrandaaluseid ajakirjandusväljaandeid, sisaldades inimõiguste kaitse probleemikat, poliitvangide tutvustusi, ajaloolisi fakte, mida ametlik meedia maha vaikis jne. Leedus hakkas 1972. aastal ilmuma Leedu Katoliku Kiriku Kroonika (ilmus kuni 1989. aastani), selle kõrval ka Aušra (1975–1988). Kiievis ilmusid Ukrainski Visnik (1970–1975) ja Ukraina Helsingi Grupi infobülletään (1978–1980). Lätis püsivaid väljaandeid ei ole teada, Toronto ülikooli koostatud nimekiri sisaldab peamiselt Läti juutide ajakirju. Gruusia väljaanded kestsid lühemat aega. Armeenias on väljaanne Anun Aireniki ilmunud aastail 1966–1982. Tallinnas levitati venekeelseid väljaandeid, aga ka põrandaaluseid ajakirju Eesti Rahvuslik Hääl (1970–1974) ja Eesti Demokraat (1972–1974). Suunitluse ja ülesehituse poolest oli Jooksvate Sündmuste Kroonikaga kõige sarnasem väljaanne Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis (1978–1986, mille toimetajaiks olid esmalt Jüri Adams, seejärel Viktor Niitsoo, Arvo Pesti ja lõpus Mati Kiirend). Tartus ilmus Poolpäevaleht (1978–1979, Hubert Jakobs); Kohtla-Järvel Isekiri (1983–1985, Holger Kaljulaid); siis juba MRP-AEG Infobülletään (1987–1989, Eve Pärnaste, Viktor Niitsoo). Dissidentlus Omakirjastuslik tegevus Eestis Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis Leedu Katoliku Kiriku Kroonika. Tsensuuri kiuste.[alaline kõdulink] Хроника текущих событий
Robert Reed

Robert David Reed (sündinud 9. oktoobril 1956 Omahas Nebraska osariigis Ameerika Ühendriikides) on Ameerika ulmekirjanik, Hugo ulmeauhinna võitja. Reed kaitses bakalaureusekraadi bioloogias Nebraska Wesley Ülikoolis ning töötas seejärel kümmekond aastat bioloogina, 1987. aastal hakkas aga elukutseliseks kirjanikuks. Tema sulest on ilmunud üle tosina romaani (neli neist sarjas "Marrow"), mitu jutukogu ja üle paarisaja lühijutu või jutustuse. Reedi teosed ilmuvad sageli ajakirjades Asimov's Science Fiction, Fantasy & Science Fiction ja Sci Fiction. "Mudpuppies" (1986) – esimene Writers of the Future Grand Prize'i võitja "La Voie terrestre" (1994), "Down the Bright Way" (1991) prantsuse tõlge – Prantsuse ulmeauhind Grand Prix de l'Imaginaire välismaise romaani kategoorias "Decency" (1996) – ajakirja Asimov's Science Fiction lugejaauhind lühijutu eest "Marrow" (1997) – ajakirja Science Fiction Age lugejaauhind lühijutu eest "She Sees My Monsters Now" (2002) – Asimov's Science Fictioni lugejaauhind lühijutu eest "A Billion Eves" (2006) – Hugo auhind parima lühiromaani kategoorias, 2007 1987. aastal oli Reed nomineeritud John W. Campbelli parima ulmedebüüdi auhinnale, aga ei võitnud seda. "The Leeshore" (1987) "The Hormone Jungle" (1987) "Black Milk" (1989) "Down the Bright Way" (1991) "The Remarkables" (1992) "An Exaltation of Larks" (1995) "Sister Alice" (2003) "Flavors of My Genius", 2006 Romaanisari jutustab hiiglaslikust kosmoselaevast, mille on loonud tundmatu võõrtsivilisatsioon ja mille juhtimise võtavad üle inimesed, ning selle sisemuses peituvast planeedist, millele inimesed panevad nimeks Marrow ('üdi'). "Marrow" (2000) "The Well of Stars" (2004) "The Greatship" (2013, jutukogu) "The Memory of Sky" (2014) "The Dragons of Marrow" (2018) "Beyond the Veil of Stars" (1994) "Beneath the Gated Sky" (1997) "The Dragons of Springplace" (1999) "Chrysalide" (2002, prantsuse tõlked) "The Cuckoo's Boys" (2005) "Contest History". Writers of the Future. Los Angeles, California: L. Ron Hubbard's Writers of the Future Contest. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuni 2011. Vaadatud 29. juuni 2011. Review by Jo Walton Ametlik koduleht Robert Reedi teoseid veebis (Internet Archive)
Valeria Anderson

Valeria Anderson (1968. aastast Valeria Anderson-Käsper, 11. märtsil 1932 Prantsusmaal Soulac-sur-Meris – 3. november 2023) oli eesti dokumentaalfilmilavastaja ja kroonikafilmide režissöör. Alates 1938. aastast on ta elanud Eestis. Ta lõpetas 1959. aastal Moskvas Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi mängufilmirežissöörina (oli Mihhail Rommi õpilane). Töötas aastatel 1959–1989 Tallinnfilmis dokumentaal- ja kroonikafilmide režissöörina, 1965–1967 oli õppejõud Tallinnfilmi filminäitlejate õppestuudios. Valeria Anderson-Käsperit peetakse eesti poeetilise dokumentaalfilmi koolkonna loojaks ja üheks kriitilise publitsistika rajajaks filmidokumentalistikas kogu tollases NSV Liidus. Eesti Kinoliidu liige alates 1962. aastast. "Kohtumised tänaval" (1960) "Inimesed eesliinilt" (1961) "Tere, tüdrukud!" (1962) "Eile, täna, homme" (1963) "Kivine hällilaul" (1964) "Tagasitulek" (1965) "Reportaaž kuritööst" (1966) "Maailmaparandajad" (1966) "Läänemeri rahumereks!" (1967) "Nikolai Kormašov 1969" (1969) "Villu" (1970) "Partei liige" (1970) "Johannes Lauristin" (1972) "Algus" (1972) "Adamson-Eric" (1973) "Inimeste maja" (1974) "Tõde" (1975) "Kevade tulek. Tartu 1975" (1975) "Ma kardan kõrgust..." (1976) "Ketrajad" (1976) "Teel" (1977) "Mari Adamsoni loitsud" (1978) "Kiitus killustikule" (1978) "Luumurdude metallosteosüntees Arnold Seppo süsteemi reponaator-fiksaatorite abil" (1980) "800 lööki ehk Kilgilaulu soodsast mõjust kartuli kasvatamisel" (1981) "Põletushaavade ravi Arnold Seppo meetodil" (1982) "Luu- ja liigeseinfektsioonide ravi Arnold Seppo meetodil" (1982) "...ja supp on valmis õigel ajal" (1983) "Kodukotus" (1984) "Nõukogude Eesti 1984/85. Su jõud – Eestimaa" (1985) "Areng" (1985) "Vaikelu lihaga ja lihata" (1986) "Ees on järgmine etendus" (1987) "Hiina müüri ääres" (1988, koos Valeri Blinoviga) Lisaks on ta 1959–1984 aastatel teinud 98 ringvaadet "Nõukogude Eesti". 2000 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (pikaajaline dokumentalistitöö) ERR Arhiiv - Teised linnud, teised laulud ...: Valeria Anderson-Käsper "Valeria Anderson". Eesti Filmi Andmebaas.
Leiblach

Leiblach on Bodeni järve ja Reini jõe lisajõgi. Leiblachi lähe on Saksamaa Heimenkirchi valla lähedal, voolates edelasse. Austria linna Hohenweileri lähedal suubub jõkke väike Rickenbachi lisajõgi. See lisajõgi moodustab osa Austria-Saksa piirist ning suubumiskohast edasi on piiriks Leiblach, kuni see lõpuks suubub Bodeni järve Saksamaa Lindau linna ja Austria Lochau linna vahel.
Uganda kuninganna

Uganda kuninganna oli Uganda riigipea 9. oktoobrist 1962 kuni 9. oktoobrini 1963. Selle aasta vältel oli ametis Uganda ainus kuninganna Elizabeth II, keda kohapeal esindas kindralkuberner Sir Walter Coutts (1912–1988). Elizabeth II külastas nii Uganda protektoraati, 28. kuni 30. aprillini 1954, kui ka hilisemat Uganda Vabariiki, 21. kuni 24. novembrini 2007.
Keenia kuninganna

Keenia kuninganna (täielik tiitel inglise keeles alates 21. aprillist 1964: Queen of Kenya and of Her other Realms and Territories, Head of the Commonwealth) oli Keenia riigipea 12. detsembrist 1963 kuni 12. detsembrini 1964. Ainus Keenia kuninganna on olnud Elizabeth II, keda kohapeal esindas kindralkuberner Malcolm MacDonald (1901–1981). Elizabeth II on Keeniat külastanud nii enne kui ka pärast oma lühikest valitsemisaega. Esimene visiit (alates 1. veebruarist 1952) tolleaegsesse Keenia kolooniasse on eriti tähelepanuväärne, kuna just siis, 6. veebruaril 1952, sai ta pärast George VI surma Ühendkuningriigi kuningannaks ja naasis viivitamatult kodumaale. 10.–14. novembrini 1983 külastas ta tolleaegset Keenia presidenti Daniel Arap Moid. Veel on ta Keenias viibinud lühemat aega 26. märtsil 1972 ja 7. oktoobril 1991.
Nigeeria kuninganna

Nigeeria kuninganna (täielik tiitel inglise keeles alates 1. juunist 1961 Queen of Nigeria, and of Her other Realms and Territories, Head of the Commonwealth) oli Nigeeria riigipea 1. oktoobrist 1960 kuni 1. oktoobrini 1963. Ainus Nigeeria kuninganna on olnud Elizabeth II, keda kohapeal esindas kindralkuberner: kuni 16. novembrini 1960 Sir James Wilson Robertson (1899–1983), seejärel Nnamdi Azikiwe (1904–1996), kes sai seejärel Nigeeria presidendiks. Elizabeth II on Nigeeriat külastanud nii enne kui pärast oma valitsemisaega: 28. jaanuarist kuni 16. veebruarini 1956 ja 3. kuni 6. detsembrini 2003.
Guyana kuninganna

Guyana kuninganna (täielik tiitel inglise keeles alates 18. juunist 1966: Queen of Guyana and of Her other Realms and Territories, Head of the Commonwealth) oli Guyana riigipea 26. maist 1966 kuni 23. veebruarini 1970. Ainus Guyana kuninganna on olnud Elizabeth II, keda kohapeal esindas kindralkuberner. Elizabeth II on Guyanat külastanud nii enne kui pärast oma valitsemisaega: 4.–5. veebruarini 1966 ja 19.–22. veebruarini 1994.
Malawi kuninganna

Malawi kuninganna (täielik tiitel inglise keeles: Queen of Malawi and of Her other Realms and Territories, Head of the Commonwealth) oli Malawi riigipea 6. juulist 1964 kuni 6. juulini 1966. Ainus Malawi kuninganna oli Elizabeth II, keda kohapeal esindas kindralkuberner Sir Glyn Smallwood Jones (1908–1992). Elizabeth II on Malawit külastanud 22. kuni 25. juulini 1979.
Ghana kuninganna

Ghana kuninganna (täielik tiitel inglise keeles alates 27. juulist 1957: Queen of Ghana and of Her other Realms and Territories, Head of the Commonwealth) oli Ghana riigipea 6. märtsist 1957 kuni 1. juulini 1960. Ainus Ghana kuninganna oli Elizabeth II, keda kohapeal esindas kindralkuberner. Elizabeth II on Ghanat külastanud 9. kuni 20. novembrini 1961 ja 7. kuni 9. novembrini 1999.
1992. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

1992. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 27. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 22. märtsil Venemaal Novosibirskis. Seal toimusid ainult meeste 20 km ja naiste 15 km võistkonna võistlused, kuna need ei kuulunud Albertville'is 1992. aasta taliolümpiamängude programmi. Kuupäev: 22. märts Osavõtjaid: 11 võistkonda Maailmameister 1991:  Itaalia Hubert Leitgeb, Gottlieb Taschler, Simon Demetz, Wilfried Pallhuber Kuupäev: 22. märts Osavõtjaid: 7 võistkonda Maailmameister 1991:  NSVL Elena Belova, Elena Golovina, Svetlana Paramõgina, Svetlana Petšerskaja