laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Võsund

Võsund ehk stoolon on varre maapealne või maa-alune pikenenud külgharu, millel tekkivate pungade abil taim levib ning vegetatiivselt paljuneb. Ehituselt on võsundid tavalised varred, selle erinevusega, et nad moodustavad lisajuuri ja kulgevad mitte püstiselt, vaid rõhtsalt. Võsunditel on tavaliselt sõlmede vahe pikk ja lehti vähe, aga veetaimede kohta see ei kehti. Leidub taimi, mis võib juured alla kasvatada ükskõik missugusesse kohta, kus võsund viljakat mulda puudutab. Erinevalt risoomist ei kogune võsundisse varuaineid. Risoom ei ole ka nii pikk kui võsund ja risoomi sõlmede vahe on tavaliselt lühike. Võsundile võivad moodustuda lisapungad ja lisajuured ning tippu ja lisajuurte kohale ka uued noored taimed. Võsundid on üks taimede mittesugulise paljunemise vahenditest. Erinevalt sugulisest paljunemisest on kõik võsundite abil saadud tütartaimed emataime kloonid ehk geneetiliselt täpsed koopiad. Võsundeid leidub nii roht- kui ka puittaimedel. Tunetud on eriti nende taimede võsundid, mis kasvavad maa peal, aga leidub ka hulgaliselt taimi, mille võsund on täies ulatuses maa all ja millest aeg-ajalt ulatuvad maapinnale võrsed. Tüüpiliselt närtsivad võsundid pärast tütartaimede moodustamist ära, kui need juba nii suured on, et ilma emataime abita hakkama saavad. Sellega muutuvad tütartaimed emataimest sõltumatuteks. See on veel üks erinevus risoomist, mis ei sure pärast taime maapealse osa moodustumist. Tuntud taim, mis kasutab paljunemiseks maapealseid võsundeid, on aedmaasikas, mis võib ühe kasvuperioodi jooksul kasvatada ligi 2 meetri pikkuseid võsundeid. Maapealsed võsundid on ka nefroleebil ja roomaval tulikal. Maa-aluste võsunditega levivad ja paljunevad näiteks sirel, kibuvits ja vaarikas. Kartulil hakkavad võsundid kasvama 10 päeva pärast seda, kui taime võrse on jõudnud maapinnale. Võsundite otsa hakkavad moodustuma uued mugulad. Mugulad on modifitseerunud võsundid, mis on kohastunud toitainete hoidmiseks. Kuna nad ei ole risoomid, siis ei moodusta nad juuri, vaid juured kasvavad uue varre külge, mis mugulast välja kasvab. S. Bradley. "Paljundamise alused", Maalehe raamat 2006
Andrei Vilkitski

Andrei Vilkitski (vene keeles Андрей Ипполитович Вилькицкий; 1. juuli 1858 Minski kubermang – 26. veebruar 1913 Peterburi) oli vene hüdrograaf, kindralleitnant, hüdrograafia peavalitsuse ülem. Lõpetas Nikolai Mereakadeemia, töötas Läänemerel ja Äänisjärvel. Aastal 1887 komandeeriti Novaja Zemljale raskusjõu määramiseks pendli abil ja Haipudõri lahte hüdrograafilisteks uurimisteks. Oma tööde eest sai Vene Geograafiaseltsi väikese kuldmedali. Ta määras telegraafi abil Arhangelski ja Pulkovo ning Jenisseiki ja Krasnojarski pikkuskraadide vahe ning mitme Venemaa Euroopa- ja Aasia-osa punkti geograafilised koordinaadid. 1894–1896 oli hüdrograafiaekspeditsiooni juhina Kara mere ranniku, Jenissei ja Obi suudmete uurimiseks. Pärast sai Põhja-Jäämere hüdrograafiaekspeditsiooni juhiks. Andrei Vilkitski on tuntud vene hüdrograafi Boriss Vilkitski isa. "Базисный прибор Эдуарда Едерина" ("Морской Сборник", 1886, № 1) "Обзор работ гидрографической экспедиции в устьях рек Енисея и Оби в 1894–95 годах" ("Морской Сборник",1896, № 5) "Способ Вейера определения главных точек в морской съемке" "Искусственный горизонт Гербста" "Определение долготы г. Архангельска по телеграфу" "Широта г. Архангельска" "Отзыв о трудах Фуса" "Материалы для изучения распределения силы тяжести в России. Наблюдение над качаниями поворотных маятников Ренсольда, произведенное в Орле, Липецке и Саратове в 1889 г." "Материалы для изучения Обской губы и Енисейского залива»" Andrei Vilkitski auks on nime saanud: Vilkitski saared Kara meres Vilkitski saar Kara meres Vilkitski saar Ida-Siberi meres Novaja Zemlja saarel: Vilkitski laht Vilkitski liustik Vilkitski neem Vilkitski mägi
Tupplehed

Tupplehed on õiekatte väliskihi enamasti rohelised õielehed. Nad moodustavad õietupe. Vahel on ka tupplehed eredalt värvunud. Enamasti paiknevad tupplehed ühe ringina. Vahel esineb ka teine ring lehetaolisi moodustisi, mida nimetatakse välistupeks. Välistupp moodustub kandelehtedest või abilehtedest (soopihlal). Tupplehed on nähtaval ka juba kinnisel õiepungal. Nad kaitsevad seesmisi õrnemaid õieosi. Ka ööseks sulgunud õitel kaitsevad nad seesmisi õieosi. Tupplehed võivad olla vabad (lahklehine tupp) või omavahel kokku kasvanud (liitlehine tupp). Mõnel liigil tupplehed puuduvad. Tupplehtede olemasolu ja arv on tähtsad määramistunnused. Kroonlehed
Õietolm

Õietolm on harilikult kollakas pulbritaoline tolmjas mass, mis koosneb seemnetaimede tolmukais valminud tolmuteradest. Õietolm kandub laiali tuule, putukate või veega. Osade uurijate arvates võis õietolmu terminit (pollen) esimesena kasutada Saksa arst ja botaanik Valerius Cordus (1515–1544). 1750. aastal teatas Arthur Dobbs Londoni Kuninglikule Seltsile, et õietolm on 'meessooline' ning 'maandudes' emakasuudmele, võib see avaldada viljastavat toimet. Tuultolmlejail on õietolm kuiv ja kerge, putuktolmlejail raskem ja kleepuv. Käpaliste õietolm on kleepunud mügaraiks, polliiniumideks, mida putukad edasi kannavad. aerobioloogia pollinoos suir tolmlemine
Gustav Thöni

Gustavo (Gustav) Thöni (sündinud 28. veebruaril 1951 Trafois) on Itaalia endine mäesuusataja, olümpiavõitja ja viiekordne maailmameister. Thöni tuli 1972. aasta olümpiamängudel Sapporos olümpiavõitjaks suurslaalomis ja sai hõbemedali slaalomis nii 1972. kui ka 1976. aasta OM-il. Maailmameistriks tuli Thöni slaalomis ja suurslaalomis 1974. aasta MM-il ning Alpi kahevõistluses 1972 ja 1976. aastal. Maailma karikasarja üldkarika võitis Thöni neli korda aastatel 1971–1973 ja 1975. Suurslaalomi karika võitis ta kolm korda ja slaalomikarika kahel korral. Kokku sai ta MK-etappidel võitu nautida 24 korda. Gustav Thöni onupoeg Roland Thöni sai 1972. aasta OM-il slaalomis pronksmedali. 1972 Sapporos olümpiavõitja suurslaalomis hõbemedal slaalomis 1976 Innsbruckis hõbemedal slaalomis 1972 Sapporos maailmameister suurslaalomis maailmameister Alpi kahevõistluses hõbemedal slaalomis 1974 Sankt Moritzis maailmameister slaalomis maailmameister suurslaalomis 1976 Innsbruckis maailmameister Alpi kahevõistluses hõbemedal slaalomis Üldkarikas 1. koht: 1971, 1972, 1973, 1975 2. koht: 1974 3. koht: 1970, 1976 Slaalomi karikas 1. koht: 1973, 1974 2. koht: 1971, 1975 3. koht: 1976 suurslaalomi karikas 1. koht: 1970, 1971, 1972 2. koht: 1976 3. koht: 1974 Alpi kahevõistluse karikas 2. koht: 1976 Gustav Thoeni.com Gustav Thöni FIS-i kodulehel (fis-ski.com) Gustav Thöni Alpine Ski Database kodulehel
MT-LB

MT-LB (МТ-ЛБ – многоцелевой тягач легкий бронированный) on Nõukogude Liidus ja Venemaal valmistatud mitmeotstarbeline soomustatud vedukmasin, on kasutusel ka soomustransportöörina. Mõõdud ja massiandmed Pikkus: 6,454 m Laius: 2,85 m Kõrgus: 1,92 m Kliirens: 0,395 m Täismass: 12,2 t Tühimass: 9,7 t Haagise maksimaalne mass: 6500 kg Liikuvus, läbivus Mootor Markeering: vedelikjahutusega otsesissepritsega diiselmootor JaMZ-236 V6 (ЯМЗ-236) ja JaMZ-238, V8 (ЯМЗ-238) Võimsus: 240 hj Töömaht: 14,86 l Kütusevaru: 450 l Kütusekulu: u 100 l / 100 km Väändemoment: 866 Nm Erivõimsus: 19,7 hj/t Maksimaalkiirus: 62 km/h Kiirus maastikul: 30 km/h Kiirus vees: 6 km/h Sõidukaugus maanteel: 500 km Läbivus Ületatav sein: 0,7 m Ületatav kraav: 2,7 m Roomikute laius: 350 mm Rõhk maapinnale: 0,46 kg/cm³ Tõusunurk: 35° Relvastus, kaitstus Soomuskaitse: 3–10 mm Kuulipilduja: 7,62mm PKT Tõstenurk: -5...+30° Lahingkomplekt: 2500 padrunit Suitsugranaadiheitjad MT-LB baasil on valmistatud mitmeid modifikatsioone erineva relvastusega. Olulised kere edasiarendused on MT-LBv – polaaraladel lumes sõitmiseks, laiade roomikutega. SNAR – suurtükiväe vaatlusradar MT-LBu – suurendatud korpusega 2S1 Gvozdika – liikursuurtükk MT-LB baasil MT-LBM – moderniseering pöördtorniga tagaosas. MT-LB on lihtsa ehitusega ja hea maastikuläbivusega kerge soomusmasin. Kere on jagatud kolmeks sektsiooniks: eesosas juhi- ja komandöri ruum, keskel mootor (millest sõidusuunas paremal käik esiosa ja tagaosa vahel) ja tagaosas dessandiruum. Dessandiruumi katusel on kinnitused varustuse või laskemoona paigutamiseks. Kütusepaagid paiknevad dessandiruumis istmete all. Masin on võimeline ületama väiksemaid veetakistusi ujudes. Õhuke küljesoomus on (eriti ülaservas) asetatud nurga all, mis hõlbustab kuulide rikošeteerumist. Lahinguotstarbelise masinana on tema näitajad ebapiisavad, kuid on sellegipoolest vägedes tunnustatud jaosoomuk. MT-LB on välja töötatud 1970. aastate algul suurtükiväe veduki AT-P järglasena ja soomustamata veduki MT-L edasiarendusena. On mõeldud haubitsate, kahurite, miinipildujate jms relvasüsteemide pukseerimiseks ja meeskonna veoks, kuid on leidnud laialdaselt kasutust soomustransportöörina. Osalenud paljudes relvakonfliktides nii veduki kui soomustransportöörina. Toodetud ka Poolas ja Bulgaarias.  Ukraina Gvozdika MT-LBu Soomustransportöör Для звільнення Херсонщини ЗСУ використали рідкісну версію МТ-ЛБ з кулеметом ДШК (vaadatud: 21.11.2022)
Tellin' You Goodbye

"Tellin' You Goodbye" on Jeanette Biedermanni teine singel neljandalt stuudioalbumilt. See anti Saksamaal välja 2003. aasta novembris. Laulu kirjutasid Frank Johnes, Bodybrain ja Wonderbra ning produtseerisid Frank Johnes ja Tom Remm. "Intro" — 00:39 "Tellin' You Goodbye" (Album Version) — 03:36 Ametlik koduleht
Heldur Tüüts

Heldur Tüüts (14. jaanuar 1926 Viljandi – 27. oktoober 2018 Tartu) oli eesti kergejõustiklane, treener, sporditegelane ja jurist. Ta alustas kergejõustikutreeninguid 1938 Edgar Tamme ja Valter Kalami juhendamisel. Heldur Tüüts lõpetas 1944 Viljandi 2. Gümnaasiumi, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ja 1951 Leningradis Lesgafti-nimelise Kehakultuuriinstituudi. Ta tuli 1946. aastal Eesti meistriks 100 m jooksus ja 1950. aastal kaugushüppes. Võistles 14 korda Eesti koondises, on kuulunud Sakalasse ja Kalevisse. Aastatel 1949–1950 oli ta TRÜ Spordiklubi juhataja ning TRÜ kehalise kasvatuse ja spordi kateedri õppejõud. Aastatel 1951–1953 oli ta TRÜ Ratsaspordiklubi president. 1950–1953 Ülikooli Spordiklubi direktor ja treener, Tartu Kunstiinstituudi ja Lesgafti-nimelise Kehakultuuriinstituudi Tartu õppepunkti õppejõud. 1953–1957 Tartu Noorsoo Spordikooli kergejõustikutreener (tema tuntuim õpilane oli Mart Paama) ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia kehalise kasvatuse kateedri vanemõpetaja. 1956. aastast on Heldur Tüüts töötanud juristina, sealhulgas 1977–1980 EPA õigusteaduse õppejõuna. Tüüts on tegutsenud ka spordikohtunikuna ja olnud TRÜ ja EPA spordiklubide esimees. Heldur Tüüts oli Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu liige. Tema abikaasa Laine Tüüts oli eesti spordipedagoog. Biograafia ESBL-is
Rutt Šmigun

Rutt Šmigun (kuni 1975. aastani Rehemaa; sündinud 4. mail 1954 Tartus) on endine Eesti murdmaasuusataja, Anatoli Šmiguni abikaasa, Kristina Šmiguni ja Katrin Šmiguni ema. Ta alustas sportimist 1961, jätkas 1964 Tartu spordikoolis algul Agnes Nopassoni, hiljem Herbert Abeli õpilasena. 1970. aasta juunioride EM-il tuli ta 5 km murdmaasuusatamises Euroopa meistriks ja võitis teatevõistluses hõbemedali, 1973. aastal tuli mõlemal alal Euroopa meistriks. Juunioride EM-il 1971. aastal 5 km suusatamises saavutas ta viienda koha. NSV Liidu meistrivõistlustel 1972 võitis ta teatesuusatamises pronksmedali. Aastatel 1971–1974 sai ta NSV Liidu juunioride meistrivõistlustel kokku kolm kuldmedalit ja ühe pronksmedali. Eesti meistrivõistlustel sai ta aastatel 1970–1984 20 kulda, 4 hõbedat ja 1 pronksi, lisaks teatevõistluses 6 kulda ja 2 hõbedat. Aastatel 1985–1995 töötas ta Tartus Autode Katseremonditehases dispetšerina. Rutt Šmigun elab Otepääl. 2010 – Eesti Naisliidu aunimetus "Aasta ema" "EM juunioride suusatamises". Eesti Päevaleht = Estniska Dagbladet. 10. märts 1971. Vaadatud 22.04.2018. Biograafia ESBL-is
Katrin Šmigun

Katrin Šmigun (sündinud 21. oktoobril 1979 Tartus) on endine eesti murdmaasuusataja, Anatoli Šmiguni ja Rutt Šmiguni tütar, Kristina Šmiguni õde. Sai 1998. aasta taliolümpiamängudel Naganos 15 km distantsil 13., 5 km distantsil 20. ja jälitussõidus 15. koha, mis olid toona Eesti naissuusatajate seni parimad olümpiasaavutused. Juunioride MM-il võitis 1998 5 km kulla ja 15 km pronksi. Eesti meistrivõistlustel 1992–2001 on ta võitnud 3 kulda, 6 hõbedat ja 2 pronksi, lisaks teatevõistluses 6 kulda. Eesti parim naissuusataja 1998. Tal on tütar Kristin-Helen. Elab Norras, Oslos. Biograafia ESBL-is
Tegumood

Tegumood ehk geenus on pöördsõna morfoloogiline kategooria, mis näitab tegevussubjekti vahekorda grammatilise subjektiga (alusega). Eesti keeles on tegumoe kategoorial kaks liiget: isikuline tegumood ehk personaal ja umbisikuline tegumood ehk impersonaal. Isikuline tegumood näitab seda, et tegevussubjekt on lauses tavaliselt väljendatud alusena: Jüri käis eile linnas. Isikulise tegumoe vormi kasutatakse ka üldisikulistes ja isikulistes lausetes: Täna sadas mitu tundi. Isikulisel tegumoel puudub tunnus. Umbisikuline tegumood näitab seda, et tegevussubjektiks on keegi elus tegija, nn umbisik, kes jääb lauses väljendamata: Teises toas lauldi. Umbisikulise tegumoe tunnusel on seitse kuju: takse (ela/takse) dakse (laul/dakse) akse (süü/akse) t (ela/t/i) d (laul/d/i) ta (ela/ta/vat) da (laul/da/vat) Umbisikuline tegumood võib avalduda ka formatiivivariantides tud ja dud, milles väljenduvad koos umbisiku, mineviku ja kesksõna tähendus, nt ela/tud, laul/dud. Eesti keele käsiraamat / tegumood
Vilkitski saar (Kara meri)

Vilkitski saar (vene остров Вилькицкого) on saar Kara meres Obi ja Jenissei lahe vahele jäävast Gõda poolsaarest põhjas. Saar kuulub Venemaale ning jääb Tjumeni oblasti Jamali Neenetsi autonoomsesse ringkonda. Saar on poolkuukujuline, kumerusega põhja poole. Saare laius on kuni 12 km ja pikkus 42 km. Kitsas väin jagab saare kahte ossa. Pinnas on künklik ja liivane, kaetud tundrataimestikuga. Vilkitski saare avastas 1874 inglise kapten Wiggins. Aastal 1895 uuris seda Andrei Vilkitski juhtimisel hüdrograafiaekspeditsioon. Saar sai nime Vilkitski auks. Vilkitski saarest lõunas asub märksa väiksem Neupokojevi saar.
Vilkitski saar (Ida-Siberi meri)

Vilkitski saar (vene остров Вилькицкого) on saar Ida-Siberi meres Uus-Siberi saarestiku idaosas, De Longi saarte kõige lõunapoolsem saar. See asub koordinaatidel 75° 42′ N, 152° 30′ E. Vilkitski saar asub Aasia mandrist 560 km põhjas, Uus-Siberi saartest 80 km põhjas ja Žohhovi saarest 40 km kaugusel lõunas. Vilkitski saare pindala on 1,5 km², millega see on De Longi saarte väikseim saar. See on De Longi saartest ainus, mis ei asu igijää piirkonnas, ja ainus, mis pole kaetud igijääga. Administratiivselt kuulub, nagu kõik Uus-Siberi saared, Venemaale Jakuutiasse. Vilkitski saar koosneb sügavalt erodeerunud basaltlaavavoogudest. Saar on 70 m kõrge ja seda katab arktiline tundra. Sellel kasvavad mõned rohttaimed ja samblikud. Erinevalt teistest De Longi saartest, mis avastati juba 1881, avastas saare 1913 Põhja-Jäämere hüdrograafiaekspeditsioon, mida juhtis Boriss Vilkitski jäälõhkujatel Taimõr ja Vaigatš. Saar on nime saanud Andrei Vilkitski auks. Avastamisel nimetati see küll Kindral Vilkitski saareks (остров Генерала Вилькицкого), hiljem nimetati ümber lihtsalt Vilkitski saareks. Andrei ja Boriss Vilkitski järgi on nimetatud teisigi saari Põhja-Jäämeres ning neid aetakse sageli üksteisega segi. Teiste Vilkitski-nimeliste saarte kohta vt artiklit Vilkitski saar. "Экспедиция Вилькицкого". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. märts 2013. Vaadatud 10. juunil 2009.
Ervin Bauer

Ervin Bauer (19. oktoober 1890 Levice – 11. jaanuar 1938 Leningrad) oli Ungari bioloogiateoreetik. Aastal 1935 avaldas ta monograafia "Teoreetiline bioloogia". Sellel oli hiljem oluline mõju teoreetilise bioloogia arengule (eriti Venemaal). Ta formuleeris elussüsteemide püsiva tasakaalutuse printsiibi (tuntud kui Baueri reegel). Ta lahkus Ungarist aastal 1919. Aastail 1921–1925 töötas ta assistendina Karli Ülikoolis Prahas. Alates 1925. aastast elas ta Venemaal, seejuures aastast 1933 Leningradis. Tema esimene abikaasa oli kirjanik Margit Kaffka (suri 1918) ja teine abikaasa matemaatik Stefánia Szilárd (aatomifüüsik Leó Szilárd'i õde). Bauer ja tema abikaasa Stefánia arreteeriti KGB poolt 4. augustil 1937 ja mõlemad lasti maha 11. jaanuaril 1938. Müller, Miklós 2005. Ervin Bauer (1890-1938), a martyr of science. The Hungarian Quarterly 178: 123-131. Токин, Б. П. 1965. Теоретическая биология и творчество Э. С. Бауэра. 2 изд. Л. Lühibiograafia
Baueri reegel

Baueri reegel ehk Baueri printsiip on bioloog Ervin Baueri sõnastatud seaduspära, mille kohaselt elussüsteemide iseäraks on püsiv tasakaalutus, s.t. nad funktsioneerivad oma vaba energia arvel füüsikalis-keemilise tasakaaluoleku vastu. Bauer avaldas selle määratluse oma 1935. aastal ilmunud monograafias "Teoreetiline bioloogia". Schola Biotheoretica 34 (2008), lk. 18.
Jacques Barrot

Jacques Barrot (3. veebruar 1937 Yssingeaux – 3. detsember 2014) oli Prantsusmaa poliitik, Euroopa Komisjoni volinik ja üks 5 asepresidendist Barroso esimeses komisjonis. Hariduselt oli ta jurist ja sotsioloog. Aastatel 1966–1976 oli ta Yssingeaux' linnanõukogu liige ja 1976–2001 linnapea. 1967–2004 oli ta Rahvuskogu saadik. Alates aprillist novembrini 2004 oli ta Euroopa Komisjoni regionaalpoliitika volinik. Seejärel töötas ta Barroso esimeses komisjonis 2008. aastani transpordivolinikuna ja pärast seda kuni 2009. aastani õiguse, vabaduse ja turvalisuse volinikuna. Barrot kuulus parempoolsesse Rahvaliikumise Liitu. 2000. aastal sai Barrot Prantsusmaa kohtult kriminaalkaristuse "usalduse kuritarvitamise" eest, kui ta smugeldas 3 miljonit eurot valitsuse raha oma erakonna arvele. Ta sai 8 kuud vangistust tingimisi. Jacques Chirac andis talle armu. Jacques Barrot oli abielus. Tal on kolm last. Koduleht Euroopa Komisjonis
Erika Hess

Erika Hess (sündinud 6. märtsil 1962 Engelbergis) on endine Šveitsi mäesuusataja, kuuekordne maailmameister. Hess on üks kõigi aegade paremaid mäesuusatajaid. Ta tuli aastatel 1982–1987 kuus korda maailmameistriks, millest kolm korda Alpi kahevõistluses, kaks slaalomis ja üks suurslaalomis. Olümpiamängudel tal nii hästi ei läinud, mida tõestab ka ainult üks pronksmedal slaalomis 1980. aasta olümpiamängudelt Lake Placidis. Maailma karikasarja üldkarika võitis Hess 1982. ja 1984. aastal. Lisaks võitis ta slaalomi karika viiel korral ja korra suurslaalomi ning Alpi kahevõistluse karika. MK-etappe võitis Hess 31 korral, millest 21 slaalomis. Viimast korda võistles ta tippsportlasena 22. märtsil 1987 MK-etapil Sarajevos, mille järel lõpetas 25-aastaselt sportlaskarjääri. 1980 Lake Placidis pronksmedal slaalomis 1980 Lake Placidis pronksmedal slaalomis 1982 Schladmingis maailmameister slaalomis maailmameister suurslaalom maailmameister Alpi kahevõistluses 1985 Bormios maailmameister Alpi kahevõistluses 1987 Crans-Montanas maailmameister slaalomis maailmameister Alpi kahevõistluses Üldkarikas 1. koht: 1982, 1984 2. koht: 1981, 1986 3. koht: 1983 Slaalomikarikas 1. koht: 1981, 1982, 1983, 1985, 1986 3. koht: 1987 Suurslaalomi karikas 1. koht: 1984 3. koht: 1981, 1982 Alpi kahevõistluse karikas 1. koht: 1984 2. koht: 1982, 1986 3. koht: 1987 Erika Hess FIS-i kodulehel (inglise) Erika Hess Alpine Ski Database'i kodulehel
Vilkitski laht

Vilkitski laht on laht Barentsi meres Novaja Zemlja rannikul. Vladimir Russanov kaardistas selle 1910 ja nimetas Andrei Vilkitski auks.
Yssingeaux

Yssingeaux on linn ja vald Prantsusmaal Haute-Loire'i departemangus. See on departemangu alamprefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks. Asub Lignon du Velay ääres. Linna territoorium asub 589–1320 meetri kõrgusel üle merepinna. Linnast on pärit Jacques Barrot. Ebersberg, Saksamaa (1997) Populations légales 2021 Yssingeaux' koduleht
Suur teeleht

Suur teeleht (Plantago major) on ühekojaline rohttaim teeleheliste sugukonnast teelehe perekonnast. Suur teeleht on pärismaine peaaegu kõikjal Euroopas ning Põhja- ja Kesk-Aasias. Inimene on ta endaga kandnud ka teistele mandritele. Eestis on ta inimasustuse läheduses sage. Teeleht kasvab teeradadel ja aedades, ka mererannikul ja niitudel. Ta on üks väheseid taimi, mis talub hästi tallamist. Taim eelistab kuivi ja valgusrikkaid kasvukohti. Teeleht on levinud umbrohi murus, kus ta kohaneb hästi niitmisega ja moodustab väikesed lehed maapinna lähedusse, lämmatades teised taimed. Taime kõrgus on enamasti 10–35 cm. Lehed on tumerohelised, munakujulised, siledad. Maapealne vars puudub, lehed on juurmised, algavad kimbuna maapinnalt, moodustades spiraalse asetusega kodariku. Lehel on 5–7 tugevat kaarekujulist roodu. Teeleht õitseb suve algusest kuni oktoobrini. Õievars on 10–40 cm pikk, püstine. Õisik on kuni 20 cm pikkune tähk. Õied on väikesed ja peaaegu raotud. Taim on tuultolmleja. Vili on kupar. Kupras on 8–16 umbes 1 mm suurust tumepruuni seemet. Üks taim võib anda kuni 60 000 seemet. Teeleht paljuneb kõige sagedamini seemnete abil, mida kannab oma jalgadega laiali inimene. Teeleht on levinud rahvameditsiinis. Tema lehti tarvitatakse verejooksu sulgeva ja verd puhastava vahendina. Purustatud lehti pannakse värskele haavale. Teelehte kasutatakse ka maksa- ja neeruhaiguste, pea- ja hambavalu vastu. Kuivatatud lehtedest teed on kasutatud röga lahtistava vahendina. Meditsiinis kasutatakse seemnetest tehtud keedist mao- ja soole haavandite raviks. Enn Lauringson, Toivo Niiberg. "Umbrohud tüliks ja tuluks", Maalehe Raamat 2007, ISBN 9789985643389 Suur teeleht andmebaasis eElurikkus Kirjeldus Teeleht sööb muru ära Maaleht
1656

◄ | 16. sajand | 17. sajand | 18. sajand | ► ◄ | 1620. aastad | 1630. aastad | 1640. aastad | 1650. aastad | 1660. aastad | 1670. aastad | 1680. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1652 | 1653 | 1654 | 1655 | 1656 | 1657 | 1658 | 1659 | 1660 | ► | ►► 1656. aasta (MDCLVI) oli 17. sajandi 56. aasta. ... 22. oktoober (vkj 12. oktoober ) – venelased vallutasid 1656–1658 aastate Vene-Rootsi sõjas Tartu. Tartust põgenenud Tartu ülikooli professorid üritasid Academia Gustaviana tegevust Tallinnas jätkata, mille Tallinna raad ära keelas. 2. jaanuar – Franz Lefort, šveitsi päritolu Venemaa tsaaririigi riigitegelane 7. veebruar – Gustav Johan von Tunderfelt, Rootsi sõjaväelane 27. aprill – Johann Heinrich Thiele, saksa päritolu Liivimaa vaimulik 31. mai – Marin Marais, prantsuse helilooja 20. juuli – Johann Bernhard Fischer von Erlach, austria arhitekt ja skulptor 8. november – Edmond Halley, inglise astronoom 27. aprill – Jan van Goyen, hollandi kunstnik 8. september – Joseph Hall, Briti satiirik ja vaimulik 23. oktoober – Erik Axelsson Oxenstierna, Rootsi riiginõunik ja riigikantsler 6. november – João IV, Portugali kuningas 29. november – Gustaf Adolf Lewenhaupt, Rootsi riigitegelane ja väejuht 12. detsember – Gabriel Bengtsson Oxenstierna, Rootsi riiginõunik, riigitallmeister ja poliitik Jan Amos Komenský "Didactica magna" Diego Rodríguez de Silva y Velázquez "Õuedaamid" Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 81
Thbilisi rahvusvaheline lennujaam

Thbilisi rahvusvaheline lennujaam (gruusia თბილისის საერთაშორისო აეროპორტი; IATA: TBS, ICAO: UGTB) on Gruusia peamine rahvusvaheline lennujaam. Ta on rahvusliku lennuliini Georgian Airways ning lennufirmade Sky Georgia ja TAM Air baasjaam alates detsembrist 2007. Lennujaam asub Thbilisi kesklinnast 20 kilomeetrit kagu pool. Veebruaris 2007 valmis rekonstrueeritud lennujaam uue rahvusvaheliste lendude terminali ja parklaga ning remonditud radadega. Laiendati ka lennujaama teenindavat ala ning rajati raudteeühendus kesklinnaga. Thbilisi keskusega peab ühendust kuus rongi päevas kummaski suunas. Lennujaama teenindava ala pindala on 25 000 m². Kogu projekti maksumus oli 90,5 miljonit USA dollarit. Uus terminal suudab teenindada 2,8 miljonit reisijat aastas. Aastal 2007 teenindas lennujaam 615 873 reisijat, mis oli 8,5 protsenti rohkem kui aastal 2006. Vaade esimesele korrusele "Tbilisi Airport - Airport Statistics". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. aprill 2018. Vaadatud 14. oktoobril 2017. Thbilisi rahvusvahelise lennujaama ametlik koduleht