laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hanna Allsaar

Hanna Allsaar (sündinud 27. veebruaril 1986 Tallinnas) on eesti vabakutseline näitleja ja lavakujundaja. Ta hakkas näitlemist harjutama Tallinnas Salme kultuurikeskuse harrastusteatris 1997. aastal, kus mängis lavastaja Aime Lutsari lavastustes. 2004. aasta sügisest teeb ta kaasa Tallinna Tehnikaülikooli teatris T-Teater. 2010. aastast mängib ta Eesti Televisiooni draamasarjas "Õnne 13" sekretär Iris Järvikut. Ta on näidelnud ka sarjades "Kättemaksukontor", "Viimane võmm", "Mustad lesed", "Kuum jälg"[viide?], teinud kaasa tudengifilmides ning lugenud animafilmide dublaaži[viide?]. Alates 2021. aastast on ta mitmele Vana Baskini teatri lavastusele teinud kunstnikutöö.[viide?] Jacqueline - "Unerohi" C. Magnier (2020) Neiu – "Kas hakkame seksima?" V. Krasnogorov (2018) Neiu – "...Viimane lint/ Saare esimene lint" Eva-Lotta Lisander – "Meisterdetektiiv Kalle Blomkvist" Kuri õde – "Helepunane lilleke" Peretütar – "Hõbesõrg" Pepe – "Päkapikkude äpardus" Abigail Williams – "Salemi nõiad" A. Miller Päevalaulja – "Sisalik" A. Volodin Kim – "Limbo" M. Garpe Penelope Ryan – "Õnne sünnipäevaks, Wanda June!" K. Vonnegut Väike tütar, vanem tütar, sünnitav naine – "See laps" J. Pommerat Jutustaja, lapsvend – "Invasioon" J. H. Khemiri Kontoritöötaja, sekretär – "Sinel" N. Gogol Jeshute – "Kõrge taeva all – Parzival" K. Lange Klatšitüdruk, tüdruk – "Meie elu köögis" P. Eesmaa A – "A. on keegi teine" A. Sauter, B. Studlar Harriet – "Puukoristajad" P. Eesmaa Eeva Marland – "Tabamata ime" E. Vilde Hanna – "mul on sulle üks jutt..." A. Jürna Tegelane – "Sõnadeta mäng" S. Beckett Jutustaja – "Krabatimäng" O. Preußler Antto Terras "Kalevipojad - Made in Finland" (2024; lavastaja Antto Terras) Valdo Jahilo "Kõbus ja lõbus" (2023; lavastaja Eero Spriit) Franzobel "Trompetipuu" (2023; lavastaja Eero Spriit) A. Kivirähk "Aabitsa kukk" (2022; lavastaja Eero Spriit) M. C. ja A. Dangl "Lumeroos" (2021; lavastaja Eero Spriit) Margaretha Garpe "Limbo" (2015; lavastaja Reet Paavel) Anton Hansen Tammsaare "Kuningal on külm" (2014; lavastaja Härmo Saarm) Aleksandr Volodin "Sisalik" (2008; lavastaja Aime Lutsar) Samuel Beckett "Sõnadeta mäng" (2016; lavastaja Auri Jürna) "Liikmed – T-Teater". Vaadatud 20. detsembril 2023. "Õnne 13", Vikipeedia, 18. november 2023, vaadatud 20. detsembril 2023 "Hanna Allsaar | Actress". IMDb (Ameerika inglise). Vaadatud 20. detsembril 2023. "Unerohi | Teater Ratastel". Vaadatud 20. detsembril 2023. "Kas hakkame seksima? | Teater Ratastel". Vaadatud 20. detsembril 2023. "... Viimane lint/ Saare esimene lint". VAT Teater. Vaadatud 20. detsembril 2023. Hille Tressum. "Hobi: teine kodu teatris". Äripäev, 25. juuli 2015 Hillar Kohv. "Hanna Allsaar lammutab stereotüüpe". Saladused.ee, juuli 2018 Kristi Kool. "Juhib mootorratast ja disainib torte: vaata, kes on tegelikult sarjas „Õnne 13“ politseniku silmarõõmu mängiv Hanna!". Õhtuleht/Naisteleht, 31. oktoober 2018 Geidi Raud. „Vagiina, vagiina, vagiina – sa päikese endaga tood“ ehk „Kas hakkame seksima?“. Õhtuleht, 27. august 2019 "«Õnne 13» näitleja Hanna Allsaar oma huvitavast hobist: juba kolmeaastasena lubas vanaisa mul naelu taguda". Postimees.ee/Elu24, 25. oktoober 2020
Milan Rastislav Štefánik

Milan Rastislav Štefánik (21. juuli 1880 – 4. mai 1919) oli slovaki rahvusliku liikumise tegelane, sõjaväelane ja Tšehhoslovakkia riigitegelane (kaitseminister). Ta oli ka sõjaväelendur, Prantsuse brigaadikindral, astronoom ja fotograaf. Koos tšehhide Tomáš Masaryki ja Edvard Benešiga oli ta üks võtmefiguure Tšehhoslovakkia riigi loomisel. Kui ta aastatel 1900–1902 õppis Prahas Karli ülikoolis, oli Masaryk filosoofia õppejõuks ja just tema loengud inspireerisid Štefánikut ideele tšehhide ja slovakkide vaheliseks koostööks. 20. juunist 4. juulini 1905 ronis ta Mont Blancile, et Kuud ja Marssi jälgida. Štefánik uskus, et Austria-Ungari ja Saksa keisririigi kaotus sõjas annaksid tšehhidele ja slovakkidele võimaluse pärast sõda murda välja Austria-Ungari võimu alt ja saavutada iseseisvus, seepärast astus ta 1915. aastal Prantsuse sõjaväkke, hakkas lenduriks ja lendas Serbia rindel. 1916. aastal tuli ta tagasi Pariisi, kus tutvus Benešiga ja kohtus uuesti Masarykiga. Kolmekesi moodustasid nad Tšehhoslovakkia rahvuskogu, 1917. aastal valiti ta kogu asepresidendiks. Ta organiseeris ka tšehhi ja slovaki vabatahtlikest Tšehhoslovakkia leegionide moodustamist Venemaa Keisririigi, Prantsusmaa ja Itaalia sõjavägedes. Tema diplomaatilised oskused aitasid rahvuskogus saavutada Antanti riikide toetust Tšehhoslovakkia riigi loomisele, hiljem ka Tšehhoslovakkia rahvuskogu tunnustamisele Tšehhoslovakkia de facto valitsusena ja Tšehhoslovakkia leegionide tunnustamisele liitlasvägedena. Pärast sõja lõppu organiseeris Štefánik jaanuaris 1919 Vene sõjaväkke kuuluvate leegionäride taganemist Siberist Pariisi, vajati ka tema diplomaatilisi oskusi Tšehhoslovakkias Prantsusmaa ja Itaalia missioonide vaheliste vastuolude lahendamiseks. Aprillis läks ta Rooma Itaalia sõjaministeeriumiga läbi rääkima ja hiljem Itaalia sõjaväebaasi Padovas, kus otsustati koos Itaalia kindral Armando Diazega laiali saata Itaalia sõjaväemissioon Tšehhoslovakkias. Tahtes saada koju pere juurde, otsustas ta 4. mail 1919 lennata Udine lähedal Campoformidost Itaalia sõjaväelennuki Caproni Ca.3-ga Bratislavasse, kus parasjagu oli käimas sõda Tšehhoslovakkia vabariigi ja Ungari Nõukogude Vabariigi vahel. Kella 11 ajal, kui üritati Bratislavas maanduda, kukkus lennuk Bratislavast kirdes Ivanka pri Dunaji lähedal alla ning Štefánik ja veel kolm Itaalia meeskonna liiget hukkusid. Tema järgi on nimetatud Bratislava lennujaam ning Slovakkia valitsusele kuuluvad Airbus A319 ja Fokker 100 lennukid on disainitud tema portreega. Teda oli kujutatud Slovakkia 5000-kroonisel rahatähel ja ka 2019. aastal, tema 100. surma-aastapäeval, välja antud Slovakkia kaheeurosel meenemündil. 2019. aastal valiti Štefánik kõigi aegade parimaks slovakiks. "New national side of euro coins intended for circulation". "Anketu Najväčší Slovák vyhral Milan Rastislav Štefánik".
Lubomír Zaorálek

Lubomir Zaoralek (sündinud 6. septembril 1956 Ostravas) on Tšehhi poliitik. Ta oli 29. jaanuarist 2014 kuni 13. detsembrini 2017 Tšehhi välisminister. Ta sündis aastal 1956 Ostravas. Ta lõpetas aastal 1982 Brnos Jan Evangelista Purkyně ülikooli filosoofiateaduskonna marksistliku filosoofia ja poliitökonoomia erialal.
Tönisvorst

Tönisvorst on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Vierseni kreisis. Piirneb idas Krefeldiga. Tönisvorst loodi 1970. aastal Sankt Tönise, Laschenhütte ja Vorsti valla liitmise teel. Tönisvorst sai linnaõigused 1979. aastal. Tönisvorsti koduleht
DHTML

DHTML (ka dünaamiline HTML) on mõiste, mis hõlmab paljusid erinevaid tehnoloogiaid, mille abil luuakse interaktiivseid ja animeeritud veebisaite. Dünaamilist HTML-i luuakse kasutades staatilist märgistuskeelt (näiteks HTML), kliendipoolset skriptimiskeelt (näiteks JavaScript), stiililehe keelt (näiteks CSS) ja DOM-i. DHTML-i kasutavat rakendust tutvustati üldsusele Microsofti poolt Internet Explorer 4 väljalaskega 1997. aastal. DHTML-i abil on võimalik skriptimiskeelel muuta muutujaid veebilehe definitsioonikeeles, mis omakorda mõjutab muidu staatilise lehe välimust ja funktsionaalsust. See kõik toimub vaatamisprotsessi ajal, pärast seda kui leht on laaditud. DHTML erineb Ajaxist selle poolest, et DHTML-lehel ei toimu pärast lehe laadimist suhtlust kliendi ja serveri vahel, kogu protsess toimub JavaScriptis kliendi poolel. Samas Ajaxi lehekülg kasutab DHTML-i komponente, et teostada päring serverisse. Näiteks kui lehel on akordionmenüüd, siis puhas DHTML-i lähenemine laadiks kõikide menüüde sisu ning siis kuvaks dünaamiliselt ainult selle menüü sisu, mis on aktiivne, samas kui AJAX võib laadida iga menüü sisu ainult siis, kui seda on vaja. Dünaamiline veebileht http://www.w3.org/Style/#dynamic. vaadatud 09.09.2016.
Faatum

Faatum (äriregistris Kirjastusühistu FAATUM) on Eesti kirjastus. Kirjastus kanti äriregistrisse 1998. Kirjastus on kirjastanud üle 100 raamatu. 1994. aastal korraldas kirjastus Eesti romaanivõistluse. http://www.luts.ee/kirjandusveeb/index.php/kirjandusauhinnad/romaanivoistlused (vaadatud 25.08.2016) Kirjastuse raamatuid raamatukoi.ee veebilehel
Jõhvi külanõukogu

Jõhvi külanõukogu (Jõhvi Küla Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee hallatav territoorium) moodustati 13. septembril 1945 Jõhvi valla jagamisel viieks külanõukoguks (Puru, Sompa, Toila ja Voka külanõukogu). Selle sammuga muudeti Eesti NSV haldussüsteem kolmetasandiliseks (külanõukogu, vald, maakond). Esimesed täitevkomiteede esimehed olid keskvõimu poolt ametisse määratud. Kohalikud valimised toimusid alles 18. jaanuaril 1948. Moodustatud Jõhvi külanõukogu haldusalasse kuulusid järgmised külad: Edise, Edise-Kabeli, Edise-Kabelimäe, Edise-Kirikuküla, Edise-Lossi, Kaasiku, Kose, Kotinuka, Pargitaguse, Rausvere ja Vasavere. Töörahva saadikute nõukogu asukohaks määrati Kaasiku küla. Virumaa TSN TK otsusega 14. septembrist 1948 eraldati Jõhvi vallast ning samal ajal ka Jõhvi külanõukogust 163,64 ha suurune maa-ala 149 maakasutusüksusega ja liideti Jõhvi linnaga. 26. veebruaril 1949 läks Jõhvi vald koos oma viie külanõukoguga moodustatava Jõhvi maakonna koosseisu. 1. oktoobril 1950 kehtestati Eestis uus administratiiv-territoriaalne jaotus, mis oli vastavuses NSV Liidus kehtivaga. Uue korraga kaotati kõik maakonnad ja vallad, Eestis kehtestati uuesti kaheastmeline halduskorraldus. Jõhvi maakond likvideeriti ja jagati kaheks, üheks moodustiseks oli Jõhvi rajoon, kuhu kuulus nüüd ka Jõhvi külanõukogu. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi otsusega 17. juunist 1954 toimus suurem külanõukogude ühendamine seoses kolhooside ja sovhooside liitmisega. Jõhvi külanõukoguga liideti Puru külanõukogu ja Sompa külanõukogu. Külanõukogu keskus viidi üle Pargitaguse külla. 1960 likvideeriti Jõhvi rajoon ja halduskeskuseks sai Kohtla-Järve. Samal aastal liideti Jõhviga Tammiku külanõukogu, mis oli tekkinud 1954. aasta reformi käigus. 1960. aastal viidi külanõukogu keskus Pargitaguse külast Jõhvi linna. 15. detsembril 1964 moodustati Kohtla-Järve rajoon, kuhu kuulus ka Jõhvi külanõukogu. 1965. aastal eraldati Jõhvi külanõukogust Rausvere ja Vasavere küla, mis läksid Illuka külanõukogu haldusalasse. Sellisel väljakujunenud territooriumil, välja arvatud mõningad väiksemad piirimuudatused, eksisteeris Jõhvi külanõukogu kuni Jõhvi valla omavalitsusliku staatuse kinnitamiseni 7. juunil 1992. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Mõnede Eesti NSV külanõukogude likvideerimise ning mõnede külanõukogude ja rajoonide piiride muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 10. september 1960
Greif (trükikoda)

OÜ Greif on Tartu maakonnas Luunja vallas Lohkval tegutsev trükikoda. Ettevõte on spetsialiseerunud raamatute ja brošüüride trükkimisele ja köitmisele. Ettevõte on teinud ka kirjastamistööd. Ettevõte asutati 1996 ja siis sai ettevõte endise Tartu Trükikoja varade omanikuks. Hiljem hakkas ettevõte kasutama endisaegset Noor-Eesti trükikoda, mille juurdeehitised said valmis 2003. 2009 avas ettevõte Luunja vallas Lohkval uue tootmishoone. http://www.greif.ee/ (vaadatud 25.08.2016) http://www.greif.ee/Ajalugu/8 (vaadatud 25.08.2016) Ettevõtte koduleht
Raudondvaris

Raudondvaris on küla Leedus endise Kaunase maakonna aladel Kaunase rajoonis, Raudondvarise valla keskus. Asub Kaunasest loode pool Nevėžise jõe kaldal. Külas on gümnaasium ja algkool. Seal asuvad raamatukogu ja kultuurikeskus. Külas tegutseb 1956. aastal asutatud Aleksandras Stulginskise Ülikooli põllumajandusinseneride instituut, külas on ka puukool. Vaatamisväärsusteks on Raudondvarise mõisa hoonetekompleks, küla kalmistu ja 1938. aastal valminud katoliku kirik. Raudondvarist on esimest korda kirjalikult mainitud 1392. aastal. Seal elasid XIV sajandil ristisõdijad, kes rajasid Nevėžise jõe Virgalė või Vyrgalė saarele kindluse. Pärast Grünwaldi lahingut sai sellest Leedu suurvürstide valdus. Sealse mõisa kohta pärinevad esimesed teated aastast 1615. XVI sajandil kandis küla nime Naujuoji Aukštadvaris, XVII sajandil aga Aukštutinis Raudondvaris. Esimene kirik ehitati külla aastal 1856. Tsaari ajal kandi küla vene keeles nime Червонный Дворъ. Aastal 1914 rajati esimene sild üle Nevėžise jõe. Puidust sild lammutati aastal 1928 ja aastal 1931 valmis selle asemele praegune sild. Sild oli 106 meetrit pikk ja toona oli see pikim sild Leedu aladel. Aastal 1956 rajati külla põllumajanduse mehhaniseerimise ja elektrifitseerimise instituut. Aastal 1966 liideti Raudondvarisega Šiaudinė (ka Solomenka, Salomenka või Salamenka) küla. Raudondvarise kirik Gümnaasium Vana kalmistu Uus kalmistu Vana silla varemed Juozas Naujalis – Leedu helilooja ja dirigent Wawrzyniec Cezary Anichini – Itaalia arhitekt [1] Червонный Дворъ. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 5 (Таарджалъ — Яя). СПб, 1885, 617 lk. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. jaanuar 2012. Vaadatud 25. augustil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.miestai.net/forumas/showthread.php?t=10352 Küla koduleht Raudondvaris Poola geograafilises sõnastikus Küla portaalis vietoves.Lt
Štefániki sild

Štefániki sild, kuni 1997 Šverma sild, (tšehhi Štefánikův most) on sild üle Vltava jõe Prahas. 1997. aastal nimetati sild Milan Rastislav Štefániki järgi, enne seda kandis sild tšehhi ajakirjaniku ja vastupanuliikumise tegelase Jan Šverma nime. Sild ehitati aastatel 1949–1951. Raudbetoonist kaarsilla projekteeris tšehhi arhitekt ja teatrikunstnik Vlastislav Hofman. Kolmeavalise silla pikkus on 182 m (koos pealesõitudega 263 m), avad on silletega 58,8+64,4+65,1 m. Silla laius on 24 m. Samas asukohas lammutati 1940. aastatel 19. sajandil ehitatud Franz Josephi sild, mis hiljem kandis samuti Štefániki silla nime.
Žemaitkiemise küla

Žemaitkiemis on küla Leedus Kaunase rajooni Babtai vallas. Asub Kaunasest põhja pool Nevėžise jõe kaldal. Külas asub Babtyno mõisa hoonetekompleks. Juba 1743. aastal on meetrikaraamatus mainitud Stanislovas Želnyst Žemaitkiemisest, ent valdavalt kasutati küla kohta siiski nime Babtyno. Kasutusel on olnud ka nimekujud Babcinà, Babcýna, Babtinė, Babtynė ja Babtiniai. Nimi Žemaitkiemis võeti kasutusele sealse mõisniku Vladas Nagevičiuse initsiatiivil XX sajandi alguses. Külas sündis 1750. aastal Leedu sõjaväelane Romualdas Giedraitis. [1]
Dmitri Taevere

Dmitri Taevere (5 jaanuar 1905 Peterburi – ?) oli nõukogude julgeolekutöötaja, kes juhtis okupeeritud Eestis vastupanuliikumise lämmatamist ja võttis juhtivalt osa 1949. aasta märtsiküüditamisest. Sündis 28. jaanuaril 1905 Peterburis. Ema oli pärit Eestist, ise pidas ennast venelaseks. Ankeedis on Taevere märkinud ära kaks algkooli, millest esimese (1912-1917) ta lõpetas ja teist (1917-1920) mitte. 1921 töötas mõned kuud Krimmi Revolutsioonilise Tribunali komandantuuris. 1922 saadeti Komsomoli poolt õppima J. Marchlewski nimelisse Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlikku Ülikooli Petrogradis. ÜK(b)P liige 1926. aastast. Aastast 1928 oli tööl Nõukogude julgeolekus. 1931–1935 töötas piirivalves Jaltas ja Leningradis. 1935. aastal lõpetas Menzhinsky nimelise 3. Piirivalvekooli Moskvas. 1935–1938 NKVD operatiivtöötaja Leningradis. 1939–1940 Karjala-Soome laskurkorpuse NKVD eriosakonna ülema asetäitja. 1940–1941 Leningradi Sõjaväeringkonna NKVD eriosakonna sektori ülem. 1941–1944 Leningradi rinde Neva operatiivgrupi NKVD eriosakonna ülema asetäitja. 1944–1947 Leningradi õhutõrje SMERŠ'i vastuluure osakonna ülema asetäitja ja Leningradi oblasti NKGB/MGB 2. osakonna (vastuluure) ülema asetäitja. 1947. aastal saadeti Eestisse. 1947–1948 Eesti NSV MGB 1. osakonna (välisluure), 1948–1950 Eesti NSV MGB 2N osakonna (võitlus Eesti rahvusliku vastupanuliikumisega) ülem. 1948 oli julgeoleku alampolkovniku aukraadis. Osales 1949. aasta märtsiküüditamises, kui Tallinn-Ülemiste raudteejaama küüditavate pealelaadimisjaama ülem. Autasustati selle eest Punalipu ordeniga. Esines kuirkuulsal EK(b)P KK VIII pleenumil sõnavõtuga, kus nimetas Hans Kruusi "Eesti Nõukogude Liidust lahutamise initsiaatoriks." 1950. aasta suvel suunati tööle Moskvasse ja saadeti kehva tervise tõttu erru. Tema tegevusele Eesti vastupanuliikumise lämmatamisel andis Nõukogude julgeoleku juhtkond positiivse hinnangu. Kirjutanud raamatu "Agoonia" metsavendadest (eestikeelne tõlge ilmus Tallinnas 1979). Meelis Saueauk "Propaganda ja terror" Tallinn, 2015. LK. 333 Dmitri Taevere personaaltoimik Eesti Riigiarhiivi filiaalis. ERAF.1.6.9116. Lk 16,19 Kadi Mikk, "Metsavendade kujutamine nõukogude propagandakirjanduses", (magistritöö, Tartu Ülikool, 2013), 60.
Babtyno mõis

Babtyno mõis (ka Žemaitkiemise mõis, leedu keeles Babtyno dvaras või Žemaitkiemio dvaras) on endine mõis Leedus Kaunase rajoonis Babtai vallas Žemaitkiemises. Mõis kuulus XVI sajandil Šiukstade suguvõsale. XVII sajandil oli mõis Andrius Vilimavičiuse ja Jokūbas Sauginavičiuse ühisomandis, kuni nad mõisa aastal 1897 Prozoritele müüsid. Juba samal aastal müüsid need mõisa edasi von Korffidele. Aastal 1830 läks mõis Giedraitiste valdusse. Sel aastal kuulus mõisakompleksi 16 hoonet. Järgmised omanikud olid Tyszkiewiczid. Esimese maailmasõja järel mõis tükeldati, järelejäänud 20 hektari suurune osa läks Vladas Nagevičiuse valdusse. Vanimad säilinud hooned on varakamber ja peahoone, mida mainiti juba aastal 1797. Suurem osa mõisakompleksi praeguseks säilinud ehitistest pärineb aga XIX sajandist. Sajandi alguses valmis küün, keskpaigas ait ja sajandi lõpus laut. Lisaks neile kuulub mõisakompleksi veel tulpkabel. Pärast seda, kui Vladas Nagevičius läände pages, oli mõisa peahoone kasutusel kolhoosi kontori, kohaliku kultuurimaja ja külanõukogu haldushoonena. Tänapäeval on selle omanik ärimees Mindaugas Šventoraitis. Küün on ümber ehitatud kontserdisaaliks. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuni 2015. Vaadatud 25. augustil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://renginiai.kasvyksta.lt/119/kaunas/zemaitkiemio-dvaras Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; skeem (leedu keeles) Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (leedu keeles) Mõisa koduleht Video Žemaitkiemise mõisast Fotoreportaaž Žemaitkiemise mõisast
Schaumburg-Lippe Vaba Riik

Schaumburg-Lippe vabariik (saksa: Freistaat Schaumburg-Lippe) loodi pärast Schaumburg-Lippe vürsti Adolf II kukutamist 15. novembril 1918. See oli Saksamaa liidumaa Weimari vabariigi ajal, seda juhtis peaminister. Demokraatlik valitsus kaotati natsivõimu ajal. Teise maailmasõja lõppedes seadustas Briti sõjaväeline okupatsioonivalitsus 1. novembril 1946 Schaumburg-Lippe, Hannoveri, Braunschweigi ja Oldenburgi ühinemise, et moodustada uus Alam-Saksi liidumaa. Friedrich von Feilitzsch (15. november 1918 – 3. detsember 1918) Heinrich Lorenz (SPD, 4. detsember 1918 – 14. märts 1919) Otto Bönners (14. märts 1919 – 22. mai 1922) Konrad Wippermann (22. mai 1922 – 28. mai 1925) Erich Steinbrecher (SPD, 28. mai 1925 – 7. oktoober 1927) Heinrich Lorenz (SPD, 7. oktoober 1927 – 7. märts 1933) Hans-Joachim Riecke (NSDAP, 1. aprill – 23. mai 1933) Alfred Meyer (NSDAP, Reichsstatthalter; 16. mai 1933 – 4. aprill 1945) Karl Dreier (NSDAP, 25. mai 1933 – märts 1945) Heinrich Hermann Drake (SPD, 1945 – 30. aprill 1946)
Amatrice

Amatrice on vald (comune) Itaalias Lazio maakonnas Rieti provintsis. Valla keskus on Amatrice. Tronto jõe valgalal asuva Amatrice kõrgus merepinnast on keskmiselt 955 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt 15 inimest ruutkilomeetri kohta. Amatrice piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Accumoli, Campotosto (AQ), Cittareale, Cortino (TE), Crognaleto (TE), Montereale (AQ), Rocca Santa Maria (TE), Valle Castellana (TE). Amatrice halduspiirides on peale keskuse ka järgmised osavallad (frazioni): Aleggia, Bagnolo, Capricchia, Casale, Casale Bucci, Casale Nadalucci, Casalene, Casale Nibbi, Casali della Meta, Cascello, Castel Trione, Collalto, Collecreta, Collegentilesco, Collemagrone, Collemoresco, Collepagliuca, Colletroio, Colli, Conche, Configno, Cornelle di Sopra, Cornelle di Sotto, Cornillo Nuovo, Cornillo Vecchio, Cossara, Cossito, Crognale, Domo, Faizzone, Ferrazza, Filetta, Fiumatello, Francucciano, Forcelle, Moletano, Musicchio, Nommisci, Osteria della Meta, Pasciano, Patàrico, Petrana, Pinaco Arafranca, Poggio Castellano, Poggio Vitellino, Prato, Preta, Rio, Retrosi, Roccapassa, Rocchetta, Saletta, San Benedetto, San Capone, San Giorgio, San Lorenzo a Pinaco, San Martino, Santa Giusta, Sant'Angelo, San Tomasso, Saletta, Scai, Sommati, Torrita, Torritella, Varoni, Villa San Cipriano, Villa San Lorenzo a Flaviano, Voceto. Amatrice territooriumil asub Lazio kõrgeim punkt, Gorzano mägi (2458 m). Sama veelahkme joonel asuva Pizzo di Moscio, Cima Lepri ja Pizzo di Sevo tipud on samuti merepinnast kõrgemal kui 2400 m. Merepinnast 868 meetri kõrgusel asuv 1 km² pindalaga Scandarello paisjärv valmis 1924. aastal. Amatrice asub kõrge seismilise aktiivsusega alal. Piirkond sai tugevaid kahjustusi 2016. aasta augustis Kesk-Itaaliat tabanud maavärinas. Vincenzo Lazari: Zecche e monete degli Abruzzi: Amatrice, Venezia, 1858. Monte Gorzano San Francesco kirik Scandarello järv "DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana". Vaadatud 26. augustil 2016. Istati andmed - Elanike arv seisuga 31. märts 2016. Scherer, Steve; Pileri, Gabriele (25. august 2016). "Italy quake toll hits 250 as rescuers search flattened towns" (inglise). Amatrice: Reuters. Vaadatud 25. augustil 2016. Chrisafis, Angelique (24. august 2016). "Mayor of Amatrice: 'the town isn't here any more' after strong earthquake". The Guardian. Vaadatud 24. augustil 2016. "Powerful Earthquake in Italy Kills at Least 241 and Shatters Towns" (inglise). The New York Times. 24. august 2016. Vaadatud 1. septembril 2016. As of Wednesday, the deaths appeared to be concentrated in four communities: at least 86 in the towns of Amatrice and Accumoli, in Lazio, and at least 32 in Marche, in the village of Arquata del Tronto and the hamlet of Pescara del Tronto.  Amatrice – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tunnid (film)

"Tunnid" (originaalpealkiri "The Hours") on 2002. aastal USA-s valminud draamafilm. Film valmis Michael Cunninghami romaani "Tunnid" põhjal. Stsenaariumi kirjutas David Hare. Filmi režissöör on Stephen Daldry ja helilooja Philip Glass. Film on pälvinud 2003. aastal Kuldgloobuse auhinna parima draamafilmi kategoorias ja kandideeris üheksale Oscarile. Nicole Kidman on saanud rolli eest parima draamanäitleja Kuldgloobuse ja Oscari (2002). Film jutustab kolmest naisest, kes kõik on seotud Virginia Woolfi romaaniga "Mrs. Dalloway". Kõik sündmused leiavad aset ühel päeval. Woolfi rollis on Nicole Kidman, Julianne Moore mängib masendunud, 1950. aastal elavat koduperenaist, kes loeb Woolfi romaani "Mrs. Dalloway". Meryl Streep kehastab lesbist kirjastajat, kelle hüüdnimi on Mrs. Dalloway ja kelle kirjanikust sõber sureb AIDS-i. Miranda Richardson mängib Vanessa Belli. Kaasa teevad ka Toni Collette, Clair Danes, Ed Harris, Allison Janney ja John C. Reilly. Tunnid andmekogus IMDb (inglise)
Annuse paisjärv

Annuse paisjärv on paisjärv Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Vilimeeste külas. Järve pindala on 0,8 ha, kõrgus merepinnast 63 m, valgla pindala 50 km² ja kaldajoone pikkus 413 m. Järv on paisutatud Ärmä jõele. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu. Järve paisul asuvad Annuse vesiveski varemed. Ärmä jõgi Vilimeeste küla Annuse paisjärv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 22.08.2016) Annuse paisjärv keskkonnaportaalis (vaadatud 22.08.2016) "Annuse vesiveski. Inventariseerimine". Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid. Muinsuskaitseameti. Vaadatud 26.08.2016. Annuse paisjärv Eesti looduse infosüsteemis Annuse paisjärv keskkonnaportaalis
The Hours

"The Hours" on mitme teose pealkiri: "The Hours" (Tunnid) on Michael Cunninghami romaan (ilmus 1998). "The Hours" (Tunnid) on selle romaani põhjal 2002 valminud film. "The Hours" oli Virginia Woolfi romaani "Mrs Dalloway" (1925, eesti keeles "Proua Dalloway") tööpealkiri. Hours