laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ordubad

Ordubad on linn Aserbaidžaanis Nahhitševani Autonoomses Vabariigis, Ordubadi rajooni keskus. Asub 1,5 km kaugusel Araksi jõest, mis moodustab piiri Iraaniga. Linnal on raudteeühendus Naxçıvaniga.
Maroon 5

Maroon 5 on USA pop rock'i bänd. Bänd loodi Los Angeleses 1994. aastal Kara's Flowersi nime all. Praegune nimi on ansamblil 2002. aastast. 1997. aastal ilmus Kara's Flowersi album "The Fourth World". Esimene Maroon 5 album "Songs About Jane" ilmus 2002. aastal, selle tuntumad hitid on "Harder to Breathe", "This Love", "She Will Be Loved" ja "Sunday Morning". 2005. aastal võitis bänd Grammy auhinna kategoorias "Parim uus artist". Ryan Dusick lahkus ansamblist 2006. aastal ja teda asendas Matt Flynn. Teise albumi nimi on "It Won't Be Soon Before Long" ning see sisaldab laule "Makes Me Wonder", "Won't Go Home Without You" ja "Wake Up Call". Ansamblil Maroon 5 on ka tuntud hitte, mis on ilmunud koostöös teiste artistidega (Rihanna, Christina Aguilera ja Gym Class Hero). Ansamblisse kuuluvad laulja Adam Levine, kitarrist James Valentine, basskitarrist Michael Madden, trummar Matt Flynn ja klahvpillimängija Jesse Carmichael. The Fourth World (1997) (Kara's Flowers nime all) Songs About Jane (2002) It Won't Be Soon Before Long (2007) The B-Side Collection (2007)(EP) Call and Response: The Remix Album (2008) Hands All Over (2010) Overexposed (2012) V (2014) Red Pill Blues (2017)
Aksel Orav

Aksel Orav (19. veebruar 1929 Alasoo küla, Alatskivi – 28. oktoober 2003 Tallinn) oli eesti näitleja. Aksel Orav lõpetas 1947. aastal Tartu 1. Keskkooli ja õppis seejärel aastatel 1947–1950 Tartu Riiklikus Ülikoolis agronoomiat. 1953. aastal lõpetas ta näitlejana Moskvas GITIS-e eesti stuudio. Ta töötas aastast 1953 Draamateatris nii näitleja kui ka lavastajana. Orav tõlkis vene keelest raamatuid, mis ilmusid aastail 1979–1991. Ta on maetud Metsakalmistule. 1979 Valentin Rasputin "Viimne tärmin" 1982 Alla Sokolova "Pooleldi minu maja" 1990 Marsha Norman "Head ööd, ema" 1992 Martin Walser "Toalahing" Orava poole sajandi pikkusse näitlejaaega mahtus väljapaistvaid rolle, nagu Võllamäe Päärn ("Mahtra sõda"), Margus ("Libahunt"), Tuomas ("Seitse venda"), Klaus Pedak ("Avarii"), Lennie ("Hiirtest ja inimestest"), doktor Fromm ("Põletatud oranž"), Balis Butrimas ("Pühajärv"), Sirgaste Martinson ("Tants aurukatla ümber"), Protassov ("Päikese lapsed"), Väinamöinen ("Kalevala") ja Elmar Krabbi ("Teekond kappi"). Viimase rolli eest esitati ta 2000. aasta teatriauhinna kandidaadiks. Tema väga hea diktsiooniga hääl oli aastakümneid tuttav kuuldemängudest, ta mängis 12 filmis, sealhulgas filmides "Veealused karid" ja "Õhtust hommikuni". Tema häält kasutati eestikeelses "Viimses reliikvias" Siimu häälena. Teatris oli ta vahel ka lavastaja. 1966.–1968. aastail oli Orav Albert Üksipi ja Rudolf Nuude mälestustaskukella hoidja. Tema 50-aastane lavaaeg kinnistas teadmise teatripõlvkondade järjepidevusest. 1966–1998 Albert Üksipi – Rudolf Nuude taskukella hoidja 1968 Eesti NSV teeneline kunstnik Ta oli aastatel 1955–1979 abielus Õie Oravaga ja aastast 1984 Inga Oravaga. Suri näitleja Aksel Orav, Eesti Päevaleht, 29. oktoober 2003 Aksel Orav andmekogus IMDb (inglise)
Fotokeemiline reaktsioon

Fotokeemiline reaktsioon on keemiline reaktsioon, mis tekib valguse neeldumise tõttu. Seejuures annab valguskvant molekulile piisavalt energiat, et see muutuks reageerimisvõimeliseks. Vahel aga laguneb mõni aine valgusenergia toimel. Fotokeemiliste reaktsioonide tulemusena tekib osoon, kuid ka väga kahjulik fotokeemiline sudu. Taimedes nimetatakse seda reaktsiooni fotosünteesiks ja see on üks eluslooduse alusprotsesse.
Robert Annus

Robert Annus (sündinud 19. mail 1984 Tallinnas) on eesti näitleja ja lavastaja. Ta õppis Tallinna Muusikakeskkoolis (klaver, oboe) ja lõpetas aastal 2008 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (23. lennu) lavastaja õppesuunal. Aastatel 2008–2013 töötas Robert Annus teatris Vanemuine näitleja ja lavastajana. Aastatel 2013–2019 oli ta Eesti Draamateatri näitleja. Alates augustist 2019 on ta taas Vanemuise teatri näitleja. Ta on olnud ansambli Chupacabra solist. Peale laulmise mängib ta bajaani. 2007 VAT Teatris – Jon Fosse Talv 2008 Ugalas – Yazmina Reza Kunst 2009 Vanemuises – Ödön von Horvath Lood Viini metsadest 2009 Vanemuises – Martin Crimp Linn 2018 Tartu Uues Teatris – Kremli ööbikud 2013 Parima meesosa auhind IX Balti teatrifestivalil Kaunases (Dj Zlava – Uku Uusberg “Karjäär”) Tema abikaasa on näitleja Maria Annus. Neil on tütar Noora, kes sündis 5. juunil 2010. Robert Annuse ja Maria Soometsa laps sündis päikesetõusul Robert Annus andmekogus IMDb (inglise) Robert Annus – Teater Vanemuine
Dagda piirkond

Dagda piirkond oli 1. järgu haldusüksus Lätis Latgales. Piirnes kagus Valgevenega. Läti rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Dagda piirkonna elanikest lätlasi 61,07%, venelasi 25,64%, valgevenelasi 7,26%, poolakaid 3,55% ja teistest rahvustest inimesi 2,48%. Piirkond moodustati 2009. aastal Dagda linnast ja 10 vallast. 2021. aastal liideti Dagda piirkond Krāslava piirkonnaga. Läti statistika keskamet, vaadatud 15.06.2021. Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2012. Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde.
Garantiivastutus

Garantiivastutus ehk objektiivne vastutus ehk riskivastutus on õigusteaduses isiku mittesüüline vastutus ehk vastutus tagajärgede eest, mida ta ise ei pruukinud tahta põhjustada. Garantiivastutuse klassikaliseks näiteks on tiigrite varjupaiga omanik. Sõltumata sellest, kui tugevad on puurid, on omanik süüdi tiigrite lahtipääsemisel tekkinud kahjustuste eest. Absoluutne vastutus
Haapsalu Jaani kirik

Haapsalu Jaani kirik on Eesti Evangeelsele Luterlikule Kirikule kuuluv kirik Haapsalus, Kooli tänav 4. Kirik on ehitati 16. sajandil, seda on esmamainitud 1524. aastal. Haapsalu linnakirik on ehitatud 15. sajandi lõpul või 16. sajandi alguses ümber aidast, seetõttu on see erandlikult põhja-lõunasuunaline. Kirik oli pühitsetud Pühale Nikolausele, Hiljem, 18. ja 19. sajandil, on Haapsalu linnakiriku ja Haapsalu toomkiriku kaitsepühakud vahetusse läinud, mistõttu tänapäeval kannab pühakoda Jaani kiriku nime. Esialgu pühitseti see Nikolai kirikuna. Kiriku oli esialgu katoliiklik kirik, 1524. aastal, kui piiskop Johannes IV Kievel andis õiguse kuulutada luteri usku, sai linnakirikust luterlik kirik. 18. sajandil, pärast Põhjasõda, päris kirik kasutamiskõlbmatuks muutunud Haapsalu toomkirikult apostel Johannese nime (Jaani kirik). 1858. aastal valmis Haapsalu Jaani kiriku uus torn. Selles on kaks kella, millest vanim aastast 1590 ja noorem aastast 1936. Kirikut kasutab Haapsalu Püha Johannese kogudus. Jaani kiriku krundil asub Jaani kiriku kirikuaed. Kalmistu piiridena võiks tinglikult kujutada joont, mis kulgeb Jaani ja Kooli tänavate kirikupoolsest servast 2,5 m eemalt, vana kalmistu lõunapiir on ebaselge. Praegu piirneb kalmistu endise Haapsalu raekoja (muuseum) krundiga. Krunti piirab kivimüür, lõunas muuseumiõu, põhja pool lage õueala, mille lääneserva jääb püha Johannese koguduse kantseleihoone. "Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku leht". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. mai 2012. Vaadatud 2. oktoobril 2011. Koostaja: Ülla Paras, HAAPSALU LINNA ÜLDPLANEERINGU MUINSUSKAITSE ERITINGIMUSED HAAPSALU VANALINNA MUINSUSKAITSEALALE JA SELLE KAITSEVÖÖNDILE, Haapsalu, 2020 , lk 18 Jaani kiriku kirikuaed kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 20.05.2023) Haapsalu Jaani kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Karl Gustav von Ulrich

Karl Gustav von Ulrich (rootsi Carl Gustaf Ulrich; vene Карл Густав Ульрих; 1677–10. märts 1730) oli baltisaksa päritolu kindraladjutant ja laevastiku kaptenkomandör. Karl Gustav von Ulrich sündis Laitse, Munalaskme ja Lohu mõisniku, meeskohtunik Ewert Gustav von Ulrichi (surnud 1707) ja Agneta von Löweni pojana. Tema noorem vend Jakob Heinrich von Ulrich oli Eestimaa rüütelkonna peamees (1725–1728). Karl Gustav von Ulrich teenis kolmkümmend aastat Rootsi kuninglikus laevastikus. 1722. aastal juhtis ta Rootsi ebaõnnestunud salajast ekspeditsiooni Madagaskarile ja Aasiasse. Ulrichi juhitud fregatt "Jarramas" koos nelja sõjalaevaga pidi liituma, jakobiite toetava iirlasest poliitilisest seiklejast, bukanjeeride esindaja Caspar William Morgani (Caspar Wilhelm Morgan, Gaspar Guillaume Morgane) 30 laevalise eskaadriga, kuid ilmastiku olude tõttu jõudis Ulrich kokkulepitud kokkusaamiskoha asemel oktoobris 1722 Hispaaniasse Cádizi ja kuna Morgane pärast mõnekuulist ootamist Cádizi ei saabunud otsustas Ulrich, et aastaaeg ei ole Hea Lootuse neemest ümbersõitmiseks sobiv ja pöördus tagasi Rootsi, kus ta sõjanõukogu korraldusel arreteeriti ja ekspeditsiooni nurjamises süüdistatuna pääses vaevu hukkamisest. 1724. aastal kirjutas tema onu, Tallinna asekuberner Friedrich von Löwen (1654–1744) admiral Fjodor Apraksinile tema Vene teenistusse võtmiseks soovituskirja. Vene teenistuses olles aitas ta Tallinnas viitseadmiral Daniel Jacob Wilsteril (1669–1732) planeerida Peeter I-se salajast ekspeditsiooni ümber Aafrika Madagaskari vallutamiseks, baaside rajamiseks India ookeanis ja suhete sõlmimiseks Mogulite impeeriumiga Hindustanis. Selle India ekspeditsiooni peatas Peeter-I ajutiselt sõidukõlbulike laevade puudumise tõttu ja enne oma surma 1725. aasta veebruaris jõudis keiser veel anda juhised Vitus Beringile uue ekspeditsiooni alustamiseks Kamtšatka kaudu. Karl Gustav von Ulrichile kuulus Lohu mõis. Ta maeti Tallinnas 1730. aastal. Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Дмитрий Копелев: Загадка «индийского проекта» pdf[alaline kõdulink] (Soovituskirja foto) "Экспедиция на Мадагаскар Петра I". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2009. Vaadatud 2. oktoobril 2011. Rahvusarhiiv: TLA.237.1.23:126 : Sissekanne matmise kohta Tallinna Toomkiriku kirikuraamatus (Vaatamiseks vajalik registreerimine) Krahv Hans Wachtmeister (Diss. - Resp.): Om Sveriges Planer och Åtgärder rörande Sjöröfvarne på Madagascar 1718-1727: Academisk Afhandling (Præses: Johan Henrik Schröder), Stockholm: Elmen & Granbergs tryckeri, 1848 Carl K. S. Sprinchorn: Madagaskar och dess sjöröfvare i Karl XII:s historia, Karolinska förbundets årsbok, 1921, lk. 241–260
Jelly Roll Morton

Ferdinand Joseph LaMothe (20. september 1885 – 10. juuli 1941), artistinimega Jelly Roll Morton, oli ameerika džässpianist, helilooja ja laulja. Mortonile meeldis ennast tutvustada nii: "Mina olen meister; kõik mida sa mängid omamoodi, mängid sa tegelikult Jelly Rolli moodi". Samuti pidas ta end džässi loojaks, kuigi ta seda tegelikult ei olnud. Ometi on paljud tema lood saanud džässišedöövriteks, näiteks "Spanish Tinge", "Wolverine Blues" ja "Black Bottom Stomp". Väidetavalt oli Jelly Roll Morton ka kupeldaja.
Kurjategija

Kurjategija on kuriteo toime pannud isik. Õigusriigis omaks võetud põhimõtte kohaselt rakendatakse kõigi inimeste suhtes süütuse presumptsiooni, mis on üks tähtsamaid inimõigusi. Selline säte on ka Eesti Põhiseaduses. „§ 22. Kedagi ei tohi käsitada kuriteos süüdi olevana enne, kui tema kohta on jõustunud süüdimõistev kohtuotsus“ – Eesti Vabariigi põhiseadus (1992) See säte kaitseb kodanikke omakohtu ja valesüüdistuste eest ning annab üksnes kohtule õiguse kedagi süüdi mõista. Süütuse presumptsioonist ei tulene, et isik muutub kurjategijaks alles pärast süüdimõistva kohtuotsuse jõustumist. Kohtuotsus üksnes kinnitab, et tegemist oli kuriteoga ning antud isikut saab käsitleda kurjategijana juba alates tema teo sooritamise hetkest. Õigussüsteemid näevad ette ka juba jõustunud kohtuotsuste ümbervaatamise menetlemist. Põhimõtteliselt on võimalik uue kohtuotsusega isik rehabiliteerida. Sellisel juhul hüvitatakse talle kõik kahjud, mis varasema kohtuotsuse täitmisel talle on tekitatud ning taastatakse kõik tema õigused. Ajaloos on korduvalt esinenud taolisi juhtumeid, ehkki need on haruldased. Üks kõige märkimisväärsemaid oli Jeanne d'Arci süüdimõistmine, hilisem osaline rehabiliteerimine ning mitu sajandit hiljem koguni pühakuks kuulutamine. Enamasti on taolised juhtumid seotud õigussüsteemi ja õigusteadvuse muutustega. Erinevates õigusruumides võib samuti esineda vastukäivaid käsitlusi. Tüüpiliseks näiteks on poliitilised kurjategijad, kes ühes riigis võivad olla süüdi mõistetud, kuid teises riigis samal ajal rahvuskangelased. Kurjategijate loend
Reginald Pole

Reginald Pole (12. märts 1500 – 17. november 1558) oli Inglismaa vaimulik, viimane katoliiklik Canterbury peapiiskop. Reginaldi isa Richard Pole oli Walesi päritolu aadlik, ema aga Plantagenetide dünastiast pärinev Margaret Pole. Perekonna noorema pojana sai ta vaimuliku hariduse, õppides Oxfordi ülikoolis. 1515. aastal sai ta Oxfordist bakalaureusekraadi, 1518 andis Henry VIII talle Wimborne Minsteris dekaanikoha, mõne aja pärast ka prebendi Salisburys. 1527. aastal sai Pole'ist Exeteri toomdekaan. 1521–1526 õppis Pole välismaal, peamiselt Itaalias Padovas. Tema õpingukaaslaste hulka kuulusid mitmed hilisemad tuntud teoloogid, nii protestandid kui ka katoliiklased. Pole'i õpinguid rahastas peamiselt kuningas Henry VIII. Järgnevatel aastatel pakkus Henry Pole'ile Yorki peapiiskopi ja Winchesteri piiskopi kohta, kui too nõustuks toetama tema lahutust Aragoni Catherine'ist. Pole keeldus ja lahkus 1532 välismaale, kuigi naasis aasta lõpus ja viibis Inglismaal kuni 1535. või 1536. aastani, misjärel ta lahkus taas Inglismaalt. Pole distantseeris end selgelt Henry VIII usu- ja abielupoliitikast ning kinnitas, et jääb katoliku usule truuks. See tekitas kuningas suurt viha, mille ta valas Pole'i sugulaste peale: tema kaks venda ja veel mitu sugulast hukati 1539. ning tema ema Margaret pärast pikka vangistust 1541. aastal. Välismaal viibiv Pole sai paavsti tahtel 1536. aastal kardinaliks ning määrati ka tema legaadiks Inglismaale ning 1542. aastal määrati ta üheks kolmest legaadist Trento kirikukogule. 1549. aastal oli ta aga üks kandidaatidest paavsti ametikohale. Kui Mary I asus troonile saamise järel katoliiklust Inglismaal taastama, naasis ka Pole 1554. aastal Inglismaale. 1555. aastal sai temast Canterbury peapiiskop ning Oxfordi ja Cambridge'i ülikoolide kantsler. Peale selle oli ta ka Mary I-le üks peamiseid nõuandjaid, eriti usuküsimustes. Tema peapiiskopiks oleku ajal taastati ketserlusevastased meetmed, mis suunati protestantide vastu ning mis tõid kaasa mitmesaja protestandi, kaasa arvatud eelmise peapiiskopi Thomas Cranmeri hukkamise. Siiski pole selge, kuivõrd nõudis protestantide hukkamist kuninganna Mary ja kuivõrd oli kõige karmimate meetmete poolt Pole. Pole suri 17. novembril 1558, samal päeval Mary I-ga, umbes 12 tundi pärast kuninganna surma. Elulugu. (inglise keeles) Reginald Pole'i elulugu Katoliku Entsüklopeedias
Carl Eduard von Liphart

Carl Eduard von Liphart (16. mai 1808 Vana-Kuuste – 15. veebruar 1891 Firenze) oli baltisaksa arstiteadlane, kunstiteadlane ja -kollektsionäär. Ta oli üks Carl Gotthard von Lipharti ja Annette von Loewenwolde kolmest lapsest. Isa pidas ülal keelpillikvartetti, mida juhtis Ferdinand David. 1836 lahkus David Leipzigisse, et töötada koos Mendelssohniga, aga tuli hiljem Eestisse tagasi, et abielluda Carl Eduardi õe Sophiega. Carl Eduard von Liphardt veetis oma lapsepõlve ja õpinguaastad Raadi mõisas. Tartu, Königsbergi kui Berliini ülikoolides arstiteadust õppinud K. E. von Liphart otsustas oma elu pühendada kunstile ning alustas graafikakogumisega 1830. aastatel. 1839. aastal abiellus ta Kölnis krahvinna Caroline Wilhelmine Bylandt-Rheydtiga. Abielust sirgus neli last, kellest üks oli kuulus kunstnik Ernst Friedrich von Liphart. Elades aastatel 1846–1862 Tartus, edendas Liphart kohalikku kunstielu (näitused, nn "pühapäevaakadeemiad" Raadi mõisas). 1863 kolis K. E. von Liphart Firenzesse, kus elas surmani. Itaalias kujunes Liphartist silmapaistev Itaalia renessansskunsti asjatundja, kelle abi maalide ostmisel kasutasid nii Berliini maaligalerii kui suurvürstinna Maria Nikolajevna. Kunstikogujana sai Liphart kuulsaks oma vanagraafika kollektsiooniga, mille paremik müüdi 1876. aastal Leipzigis oksjonil. Osa sellest esinduslikust graafikakogust jõudis hiljem Tartu Ülikooli kunstimuuseumi. 1847–62 oli ta Baltimaade esimese teadusseltsi Liivimaa sotsieteedi president. Ta oli üks Eesti Looduseuurijate Seltsi asutajaliikmeid ja esimene president 1853–1862, auliige 1862. aastast. Tema poeg Ernst Friedrich vahetas usku, et abielluda katoliiklasega, mispeale isa jättis ta 1873 oma testamendiga pärandusest ilma. Kuulsa kunstikogu looja Karl Eduard von Liphart TÜ kunstimuuseumis avatakse kunstikoguja Karl Eduard von Lipharti 200. sünniaastapäevale pühendatud näitus[alaline kõdulink] Eesti Looduseuurijate Seltsi presidendid ja esimehed
Kaarepere kalmistu

Kaarepere kalmistu on kalmistu Palamuse kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kaarepere külas Jõgeva vallas. Kalmistu kujunes 19. sajandi lõpus Kaarepere õigeusu kiriku juurde. 1997. aastal tunnistati Kaarepere kalmistu kultuurimälestiseks. Kanne registris Kaarepere kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Tõnu Truus

Tõnu Truus (sündinud 2. oktoobril 1946) on eesti maletreener. Aastatel 1966–1971 õppis ta Moskvas riiklikus kehakultuuri keskinstituudis. Pärast kõrgkooli lõpetamist töötas Tallinna Malekoolis. 1983. aastal sai Nõukogude Liidu kõrgema kategooria treeneriks, 1987. aastal Eesti NSV teeneliseks treeneriks. 2000. aastal lõi ta klubi Tõnu Truusi Malekoolkond. Tema õpilaste seas on Jaan Ehlvest, Mihhail Rõtšagov, Sergei Zjukin, Robert Ševtšenko, Igor Rõtov, Roman Sergejev, Tiit Tänav, Heiti Raag, Andrei Šiškov, Valeria Ossipova, Anna Abiševa, Sofia Budõlina. Margus Sööt Tõnu Truus juhatab lapsed malemängu saladustesse, Eesti Päevaleht, 09.10.2006 Tõnu Truus FIDE andmebaasis Biograafia ESBL-is Tõnu Truus – ainus kõrgeima kategooria maletreener (PDF)
2016. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

2016. aasta Euroopa jalgpalli meistrivõistlused ehk UEFA EURO 2016 oli Euroopa jalgpalliriikide 15. meistrivõistlused jalgpallis. Finaalturniir peeti Prantsusmaal 10. juunist 10. juulini 2016. Esimest korda osales finaalturniiril 24 koondist. Mängud peeti kümnes Prantsusmaa linnas: Bordeaux's, Lensis, Lille'i linnastus (täpsemalt Villeneuve-d'Ascqis), Lyonis, Marseille's, Nice'is, Pariisis, Saint-Denis's, Saint-Étienne'is ja Toulouse'is. Turniiri võitis Portugali jalgpallikoondis, kui alistas finaalis lisaajal löödud väravast Prantsusmaa tulemusega 1:0. Turniiri võitja sai õiguse osaleda 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikavõistlustel, mis toimusid Venemaal. 1) Prantsusmaa sai õiguse turniirist osa võtta korraldajamaana. Prantsusmaa v Rumeenia Albaania v Šveits Rumeenia v Šveits Prantsusmaa v Albaania Rumeenia v Albaania Šveits v Prantsusmaa Wales v Slovakkia Inglismaa v Venemaa Venemaa v Slovakkia Inglismaa v Wales Venemaa v Wales Slovakkia v Inglismaa Poola v Põhja-Iirimaa Saksamaa v Ukraina Ukraina v Põhja-Iirimaa Saksamaa v Poola Ukraina v Poola Põhja-Iirimaa v Saksamaa Türgi v Horvaatia Hispaania v Tšehhi Tšehhi v Horvaatia Hispaania v Türgi Tšehhi v Türgi Horvaatia v Hispaania Iirimaa v Rootsi Belgia v Itaalia Itaalia v Rootsi Belgia v Iirimaa Itaalia v Iirimaa Rootsi v Belgia Austria v Ungari Portugal v Island Island v Ungari Portugal v Austria Island v Austria Ungari v Portugal Šveits v Poola Wales v Põhja-Iirimaa Horvaatia v Portugal Prantsusmaa v Iirimaa Saksamaa v Slovakkia Ungari v Belgia Itaalia v Hispaania Inglismaa v Island Poola v Portugal Wales v Belgia Saksamaa v Itaalia Prantsusmaa v Island Portugal v Wales Saksamaa v Prantsusmaa Portugal v Prantsusmaa 6 väravat Antoine Griezmann 3 väravat Álvaro Morata Cristiano Ronaldo Nani Olivier Giroud Dimitri Payet Gareth Bale 2 väravat Romelu Lukaku Radja Nainggolan Ivan Perišić Robbie Brady Birkir Bjarnason Kolbeinn Sigþórsson Graziano Pellè Jakub Błaszczykowski Bogdan Stancu Mario Gómez Balázs Dzsudzsák Hal Robson-Kanu 1 värav Armando Sadiku Alessandro Schöpf Toby Alderweireld Michy Batshuayi Yannick Ferreira Carrasco Eden Hazard Axel Witsel Nolito Gerard Piqué Nikola Kalinić Luka Modrić Ivan Rakitić Wes Hoolahan Eric Dier Wayne Rooney Daniel Sturridge Jamie Vardy Jón Daði Böðvarsson Gylfi Sigurðsson Ragnar Sigurðsson Arnór Ingvi Traustason Leonardo Bonucci Giorgio Chiellini Éder Emanuele Giaccherini Robert Lewandowski Arkadiusz Milik Éder Ricardo Quaresma Renato Sanches Paul Pogba Gareth McAuley Niall McGinn Jérôme Boateng Julian Draxler Shkodran Mustafi Bastian Schweinsteiger Mesut Özil Ondrej Duda Marek Hamšík Vladimír Weiss Admir Mehmedi Fabian Schär Xherdan Shaqiri Tomáš Necid Milan Škoda Ozan Tufan Burak Yılmaz Zoltán Gera Ádám Szalai Zoltán Stieber Vassili Berezutski Deniss Glušakov Aaron Ramsey Neil Taylor Sam Vokes Ashley Williams 1 omavärav Ciaran Clark (mängus Rootsi vastu) Birkir Már Sævarsson (mängus Ungari vastu) Gareth McAuley (mängus Walesi vastu) Ametlik koduleht
Mari Jürjens

Mari Jürjens (kuni 2014 Mari Pokinen; sündinud 27. mail 1988 Tartus) on eesti näitleja, laulukirjutaja ja laulja. Mari Jürjens sündis 1988. aastal Tartus Maarika ja Margus Pokineni esiklapsena. Tal on õed Paula ja Liis. Kuuenda eluaastani elas ta koos perega Põlvas. 1994. aastal kolis pere Tartumaale Ülenurmele. Mari Jürjens on õppinud aastatel 1995–2004 Ülenurme Gümnaasiumis ja lõpetanud 2007. aastal Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemiasse, mille lõpetas näitleja erialal 2011. aastal ja oli seejärel vabakutseline näitleja. 2003. aastani õppis ta Ülenurme Muusikakoolis viiulit. Alates 2012. aastast on ta Von Krahli Teatri näitleja. Ta on laulnud mitmes kooris, kõige kauem Eesti Koolinoorte Segakooris. 2004. aastal võitis ta omaloominguvõistluse Võruvisioon lauluga "Olematu sina". Samal konkursil on ta võitnud ka teise koha. Sestpeale on ta kirjutanud ise rohkem laule, millest sai alguse ka tema 2010. aasta lõpus ilmunud debüütalbum "22". Lisaks on ta osalenud ka viiulikonkurssidel. 2010. aastal ilmunud albumil "22" on 11 laulu. 2011. aastal ilmus tal album "Meie küla laulud" koostöös Kukerpillide ja Hendrik Sal-Salleriga. 2013. aastal ilmus album "Maa saab taevani". 2016. aastal ilmus artisti kolmas album "27", kus on 12 laulu. Tegemist on esimese Mari Jürjensi nime all avaldatud albumiga. Oktoobris 2020 ilmus tema neljas stuudioalbum "Omaenese ilus ja veas". 2023. aastal esilinastuvas filmis "Kaka, kevad ja teised" dublaažinäitleja. Ta on abielus näitleja Mikk Jürjensiga ja elab Tallinnas. "Kättemaksukontor" (2010) – Aiki Hansen "Nöbinina" (2011) – Nõianeiu Nöbinina (peaosa) Väike tüdruk – Jevgeni Švarts "Draakon", Kuressaare Linnateater 2008 Fiametta – Casamarciano krahv Annibale Sersale "Kiivad armastajad", EMTA Lavakunstikool 2009 Regan – William Shakespeare "Kuningas Lear", Von Krahli Teater 2010 Mari – Lars von Trier ja Juhan Ulfsak "Idioodid", Von Krahli Teater 2010 Thea Elvsted – Henrik Ibsen "Hedda Gabler", Von Krahli Teater 2011 Üks Karamazovitest – Kristian Smeds "12 Karamazovit", Von Krahli Teater 2011 Jessica Schmitt – Marius von Mayenburg "Monument ", Kinoteater ja Von Krahli Teater 2018 Cordelia – William Shakespeare "Lear", Tallinna Linnateater 2023 Mikk Jürjens "Frideberta", Eesti Noorsooteater 2023 Maria Karumets "Mahehäälne Mari Pokinen: "Teen muusikat ise ja iseendast"". Õhtuleht, 23. detsember 2010 (vaadatud 10.10.2011) "Kivirähki ainetel: uues kodumaises animafilmis seikleb kakajunn". Postimees. 21. detsember 2022. Vaadatud 21. detsembril 2022. Mari Pokinenist sai Mari Jürjens, ERR, 15. aprill 2014 Ehasalu, Peep (19.12.2023). "ARVUSTUS | Noorsooteatri „Frideberta" raputab täiskasvanutelt üleliigse mure ja paneb koos lastega lustima". Eesti Päevaleht. Vaadatud 18. detsembril 2023. Mari Pokineni koduleht Mari Pokinen andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles) Hendrik Alla "ETV alustab uue lastelavastuse võtteid". Postimees, 23. mai 2011 Mari Peegel "Mari Pokinen: kui teha revolutsiooni, siis ainult headusega". Eesti Päevaleht, 8. oktoober 2011