laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ferdinand von Gebhardt

Peter Bernhard Ferdinand von Gebhardt (20. juuni 1832 Järva-Jaani – 22. november 1902 Järva-Jaani) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik.[viide?] Õppis aastatel 1845–1849 Tallinna toomkoolis ja 1849–1853 Tallinna gümnaasiumis. Aastail 1853–1856 õppis ta Tartu ülikoolis ja 1858–1859 Erlangeni ülikoolis usuteadust.[viide?] 15. jaanuaril 1861 Sai ta Eestimaa vikaarvaimulikuks. 24. oktoobril 1861 kutsuti ta Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetajaks ning ordineeriti 10. detsembril 1861. 1895–1902 oli ta Järva praost ning 1881. aastast Järvamaa koolikolleegiumi liige.. Tema vanaisa Johann Bernhard von Gebhardt oli Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja, onu Carl Bernhard von Gebhardt oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja, isa Ferdinand Theodor von Gebhardt oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vend Eduard Karl Franz von Gebhardt oli maalikunstnik ja Düsseldorfi Kuns­tia­kadeemia professor. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Teokarp

Teokarp on limuste koda, eksoskelett, mis püsib peale organismi surma. Teokarbid moodustuvad lubjast, kasvades limuse mantli epidermist eraldunud ensüümide kaasabil.
Koda (zooloogia)

Koda on limustel esinev lubjast moodustunud eksoskelett. (Peale organismi surma järele jäänud koda nimetatakse ka teokarbiks[viide?]). Koda on olemas enamikul limustel (nii tigudel kui karpidel), puududes nälkjatel. Koda moodustub lubjast, kasvades limuse mantli epidermist eraldunud ensüümide kaasabil.
Taluperenaine (ajakiri)

Taluperenaine : kodumajanduse ja kodukultuuri ajakiri, oli kodumajanduse ja kodukultuuri ajakiri, mida andis aastatel 1927–1940 Tartus välja Akadeemiline Põllumajanduslik Selts. Ajakirja üheks initsiaatoriks oli Peeter Kõpp, kes Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi 19. jaanuari 1927. a juhatuse koosolekul teeb ettepaneku maanaiste kutseajakirja loomiseks. Otsus kinnitatakse seltsi üldkoosolekul 26. jaanuaril. Ajakiri oli Eesti Maanaiste Keskseltsi ja maanaisteseltside häälekandja, peatoimetaja oli agronoom Liis Martinson-Käbin ja vastutav toimetaja Veera Kõpp. Ajakiri imus korra kuus ja maksis 40 senti. Ajakiri jagunes sisult kuude põhiossa, millest üks oli kokandus, lauakatmine ja toiduainete alalhoid. Toiduretsepte pakuti lugejale igas numbris ja väga erinevale maitsele. Igakuine söögisedel võttis arvesse eelkõige aastaajast tulenevad võimalused. Kõrge tasemega artiklid olid kirjutanud oma ala asjatundjad. Toimetuses töötasid Alma Martin (kodumajanduse ja -kultuuri toimetaja), Hilda Ottenson (toiduainete säilitamise ja konserveerimise osa toimetaja), Marta Põld-Riives (kodumajanduse, toitlustuse ja köögiviljanduse osa toimetaja), Ebba Saral (kudumisosa toimetaja), Helmi Treilman (käsitööosa toimetaja). Toimkonnas töötasid Olga Madisson, Alma Martin, Hilda Ottenson, Marta Põld-Riives, Ella Treffner ja Salme Ungerson. Taluperenaisest kujunes kõige suurema tiraažiga (tellijaid üle 30 000) ajakiri tolleaegses Eestis. 1930. aastast ilmus Taluperenaise lisana Laste Maailm, mille tegevtoimetaja oli Ella Treffner. 1940. aasta sügisel muutub ajakirja nimi Maanaiseks. Akadeemiline Põllumajanduse Selts 95 : 1920-2015 / toimetajad: Ell Vahtramäe, Alo Tänavots, Marko Kass ; kaanekujundus Alo Tänavots Tartu : Akadeemiline Põllumajanduse Selts, 2016 248 lk "Taluperenaine, 1931 jaanuar". Digar.
Harilik järvekarp

Harilik järvekarp (Anodonta anatina) on jõekarplaste sugukonda kuuluv karbiliik. Harilik järvekarp elab kruusastes ja liivastes jõgedes ja järvedes, kõval põhjal. Eestis on ta harilik. Hariliku järvekarbi koja pikkus on kuni 10 cm. Koja värvus on kollakas- või rohekaspruun. Eesti limused Suur järvekarp Ebajärvekarp Greenhalgh, M.; Ovenden, D. 2008. Euroopa magevee-elustik. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 222.  Harilik järvekarp – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Harilik järvekarp andmebaasis eElurikkus
Ebajärvekarp

Ebajärvekarp ehk õhuke järvekarp (Pseudanodonta complanata) on jõekarplaste sugukonda kuuluv karbiliik. Ebajärvekarp elab enamasti aeglasevoolulistes mudase põhjaga veekogudes. Eestis esineb ta paiguti, sealhulgas Peipsi järves.. Ebajärvekarbi koja pikkus on kuni 9 cm, koda on väga lame. Koja värvus on tumepruun või rohekas. Eesti limused Suur järvekarp Harilik järvekarp Greenhalgh, M.; Ovenden, D. 2008. Euroopa magevee-elustik. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 222. Ebajärvekarp andmebaasis eElurikkus
Nõelumistehnika

Nõelumistehnika ehk nõelkudumine on käsitöötehnika, mille puhul ühe luust või puust tömbi otsaga nõela abil valmistatakse lõngast silmuseid moodustades ning neid omavahel põimides tekstiilesemeid (eeskätt kindaid ja sukki, aga ka mütse, kampsuneid jm). Nõelumistehnika on silmuskudumise ja heegeldamise arvatav eelkäija. Nõelumistehnika võimaldab kasutada ka lühemaid lõngajuppe ning ei eelda seetõttu keerukaid ketrustehnoloogiaid. Arvatavasti oli nõelumistehnika tuntud juba kiviajal. Eestis pärinevad esimesed arheoloogilised leiud nõelumistehnikas esemete jäänustega 12.-13. sajandist. Alates 17. sajandist levis Eestis varrastega silmuskudumine ning nõelumistehnika vajus aja jooksul unustusse, kuid sel viisil valmistatud nõelkindad säilisid kohati pulmakombestikus rituaalesemena. Viimastel aastatel on ajaloo- ja käsitööhuvilised hakanud nõelumistehnikat taaselustama. Nõelumistehnika tutvustus koos piltidega
Ubasalu oja

Ubasalu oja on oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Jõgisoo, Ubasalu ja Kaasiku külas. Oja lähe on Kaasiku külas. Ülemjooksust põhja poole jääb Marimetsa looduskaitseala (Marimetsa raba). Oja suubub Jõgisoo külas paremalt Liivi jõkke (15,2 km suudmest). Oja vees on palju saviühendeid. Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Ubasalu oja keskkonnaregistri kood on VEE1117100. Ubasalu oja keskkonnaportaalis
Silgi oja

Silgi oja on oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Liivi ja Ubasalu, Kaasiku ja Nõmme külas. Oja lähe on Kaasiku külas Marimetsa looduskaitsealal, ülemjooksust kirdesse jääb Marimetsa raba. Oja suubub Liivi külas paremalt Liivi jõkke (14,1 km suudmest). Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Silgi oja keskkonnaregistri kood on VEE1117200. Silgi oja keskkonnaportaalis
Üheksakraav

Üheksakraav (ka Patsu kraav) on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Liivi külas. Kraavi pikkus on 2,6 km ning see suubub paremalt Liivi jõkke (8 km suudmest). Kraavi valgla on 5,8 km². Kraavi suudme vastas, Liivi jõe idakaldal on Laiküla soo. Üheksakraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Üheksakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1117300. Üheksakraav keskkonnaportaalis
Õrnpäevik

Õrnpäevik (Leptophlebia) on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate perekond. Leptophlebia marginata – harilik õrnpäevik Leptophlebia vespertina – raba-õrnpäevik
Venekraav

Venekraav (ka Ohtla peakraav) on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Liivi, Mõrdu Ubasalu, Kabeli, Keskvere, Laiküla, Ohtla, Soo-otsa ja Uusküla külas. Kraavi pikkus on 15,1 km ning see suubub Laiküla külas paremalt Liivi jõkke (4,9 km suudmest). Kraavi valgla on 35,4 km². See saab alguse Uusküla külas. Venekraav on tugevasti muudetud avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Venekraavi keskkonnaregistri kood on VEE1117400. Venekraav keskkonnaportaalis
Soovälja peakraav

Soovälja peakraav on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Lemmikkülas ning Päri, Üdruma ja Laiküla külas. Peakraavi pikkus on 12 km ning see suubub Laiküla külas vasakult Liivi jõkke (2,2 km suudmest). Peakraavi valgla on 12,5 km². See saab alguse Päri külas. Kraavist lääne ja loode poole jääb Laiküla soo. Kraav kulgeb Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee kõrval mõnesaja meetri kaugusel lääne pool. Kraavist ida ja kagu poole, teisele poole Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maanteed jääb Keskküla raba. Soovälja peakraav on tugevasti muudetud mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Soovälja peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1117500. Soovälja peakraav keskkonnaportaalis
Kaha

Kaha on püügivahend maismaaselgrootute püüdmiseks taimestikult. Kaha sarnaneb liblikavõrguga, kuid on tugevama ehitusega ja riidest kotiga. Entomoloogiline võrk Voore, V. 1961. Zooloogilisi ekskursioone. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, lk 15–18.
Kiisaoja

Kiisaoja on oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Allikotsa, Kabeli, Keskvere, Männiku, Rõude, Soo-otsa ja Tammiku külas. Alamjooksul ületab oja Haapsalu–Laiküla maantee. Oja suubub Rõude külas paremalt Kasari jõkke (10,2 km suudmest). Suue jääb Matsalu rahvuspargi alale. Kiisaoja on savika veega mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Kiisaoja keskkonnaregistri kood on VEE1117600. Kiisaoja keskkonnaportaalis
Entomoloogiline võrk

Entomoloogiline võrk ehk liblikavõrk on püügivahend putukate, eriti lendavate putukate püüdmiseks. Kaha Voore, V. 1961. Zooloogilisi ekskursioone. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, lk. 16–18.
Putukavõrk

Putukavõrk ehk sääsevõrk on akende, magamiskoha vm ette paigutatav võrk lendavate putukate eemalhoidmiseks. Putukavõrgud võivad olla tekstiilist (nt marlist), plastikust või metallist.
Penijõgi

Penijõgi on jõgi Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Hälvati, Kloostri ja Penijõe külas. Jõkke suubub paremalt Penijõe kraav (5,2 km suudmest). Jõe lähtealale jääb Lihula maastikukaitseala (Lihula raba), jõe suudmealale jääb Matsalu rahvuspark. Penijõgi suubub Penijõe külas Kasari jõkke 2,5 km kaugusel viimase suudmest. Jõgi on savika veega avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Penijõe keskkonnaregistri kood on VEE1117700.  Penijõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Penijõgi keskkonnaportaalis
Hälvati soon

Hälvati soon (ka Penijõe kraav) on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Hälvati, Lautna, Pagasi ja Penijõe külas. Kraavi pikkus on 4,7 km ning see suubub paremalt Penijõkke (5,2 km suudmest). Kraavi valgla on 19,6 km². Kraavi lähe on Lihula maastikukaitseala põhjapiiril. Hälvati soon on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Hälvati soone keskkonnaregistri kood on VEE1117800. Hälvati soon keskkonnaportaalis
Käru kirik

Käru kirik on kirik Järva maakonnas Käru alevikus. Puidust kirik ehitati 1860. aastal Vändra abikirikuna. Kirikut kasutab Käru kogudus. Käru kirikus peetakse ka kontserte. Kirikus on aastal 1928 August Terkmanni valmistatud orel. Aastatel 2008–2009 kirik renoveeriti. Torn enne remonti Käru kogudus Tutvustus lehel eestigiid.ee Käru kiriku tornikuul peitis mesilasi ja ajalugu, Postimees, 6. november 2008 Meelelahutusärimehed kuldasid Käru kiriku tornikuuli üle, Maaleht, 4. märts 2009 Liina Raudvassar. Käru kirik sai katuse alla, Eesti Kirik, 16. september 2009
Isaac Hasselblatt

Isaac Hasselblatt (28. veebruar 1680 Noarootsi – 27. september 1742 Södra Wi) oli Eesti vaimulik. Immatrikuleeriti aastal 1698 Turu ülikooli, 25. novembril 1700 Uppsala ülikooli, Greifswaldi ülikooli 12. oktoobril 1705. Kutsuti aastal 1706 Eestimaa konsistooriumi vaimulikuks notariks. Ordineeriti õpetajaks 3. aprillil 1707 piiskop Jacob Langi poolt. Oli 1707–1710 Tallinna Toomkoguduse rootsi koguduse abipastor. Põgenes aastal 1710 Rootsi ja oli Norrköpingi saksa koguduse pastori, aastail 1715–1732 Röki ja Heda koguduse (praeguse haldusjaotuse järgi Ödeshögi vallas Östergötlandi läänis) pastor. Seejärel asus Soome Lapinjärvile ja Pernajasse, oli seal 1734–1741 kirikuõpetaja. Siirdus seejärel Rootsi, kus ta ka Linköpingi lähedal Södra Wis suri. Tema isa Christian Hasselblatt ja vanaisa Isaac Svenonis Hasselblatt olid Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetajad. Vend Gustav Ernst Hasselblatt oli Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, vend Carl Friedrich Hasselblatt oli õpetaja Noarootsi ja Reigi koguduses. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
Carl Friedrich Hasselblatt

Carl Friedrich Hasselblatt (3. jaanuar 1701 Noarootsi kihelkond – 10. august 1730 Noarootsi) oli Eesti vaimulik. Õppis Haapsalu linnakoolis kuni 1713, Tallinna gümnaasiumis alates 1714. Immatrikuleeriti Halle Ülikooli juulis 1719, oli kohal veel aastal 1721. Ordineeriti õpetajaks 3. märtsil 1722. Noarootsi Püha Katariina koguduse vaimulikuks kutsuti 9. veebruaril 1722, Noarootsi kogudust teenis aastatel 1722–1728. Reigi Jeesuse koguduse õpetajaks kutsuti 3. juulil 1727, kohale asus 1. veebruaril 1728 ning introdutseeriti ametisse 10. märtsil 1728. Saarte-Lääne praostkonna abipraostiks sai aastal 1729. Tema isa Christian Hasselblatt ja vanaisa Isaac Svenonis Hasselblatt olid Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetajad. Vend Isaac Hasselblatt oli Tallinna Toomkoguduse rootsi õpetaja, vend Gustav Ernst Hasselblatt oli õpetaja Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduses. Tema väimees oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja Johann Ignatius, tütrepoeg oli Vigala Maarja koguduse õpetaja Johann Friedrich Ignatius. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
Christian Hasselblatt

Christian Hasselblatt (5. detsember 1653 Noarootsi – 7. september 1718 Noarootsi) oli Eesti vaimulik. Õppis Tallinna gümnaasiumis alates 18. oktoobrist 1667, immatrikuleeriti 27. augustil 1674 Turu Ülikooli, oli kohal veel aastal 1676, mil isa ta endale abiks kutsus. Ordineeriti õpetajaks 11. detsembril 1678. Oli Noarootsi Püha Katariina koguduse adjunktõpetaja 1678–1682, sama koguduse õpetaja oli 1682–1718. Sai Saarte-Lääne praostkonna praostiks 10. veebruaril 1709, oli praost 1709–1718, senior ministerii (Eestimaa pastorkonna vanem) oli 1710–1718. Osales Tallinnas Eestimaa piiskopi valimisel 28. märtsil 1710 ja hääletas Jacob Langi poolt. Jätkas Noarootsis isa ja onu alustatud koolitegevust. Aastast 1683 kuulus talle Dirsläti küla. Tema isa Isaac Svenonis Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema emapoolne vanaisa oli piiskop Joachim Jhering. Poeg Isaac Hasselblatt oli Tallinna Toomkoguduse rootsi õpetaja, poeg Carl Friedrich Hasselblatt oli õpetaja Noarootsi ja Reigi koguduses, poeg Gustav Ernst Hasselblatt oli õpetaja Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduses. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
Isaac Svenonis Hasselblatt

Isaac Svenonis Hasselblatt (2. veebruar 1608 Mariestad – 7. aprill 1682 Noarootsi) oli Eesti vaimulik. Isaac Svenonis Hasselblatt õppis Strängnäsi gümnaasiumis, immatrikuleerus 21. novembril 1630 Uppsala Ülikooli, pidas väitluskõne 30. mail 1633. Immatrikuleeriti 12. augustil Tartu Ülikooli ja sai 21. oktoobril 1634 magistriks. Kutsuti Noarootsi Püha Katariina koguduse adjunktpastoriks 28. detsembril 1634, stuudiumi jätkamist toetas finantsiliselt Noarootsi koguduse õpetaja Martin Martini Winter. Immatrikuleeriti Rostocki Ülikooli 1635. Vahepeal kodulinnas, kus kutsuti uuesti Noarootsi koguduse õpetajaks 1. juulil 1637, pastor alates 1638. Oli Ranna-Lääne praostkonna 25. jaanuarist 1642–1647. Saarte-Lääne praostkonna praost alates 4. märtsist 1647. Eestimaa konsistooriumi assessor alates 1642 ja konsistooriumi juhataja asetäitja. Hasselblatt kirjutas juhuluulet, trükitud väitlused Tartu Ülikoolis 31. augustil 1633 ja pro gradu 12. oktoobril 1634. Asutas umbes 1650 Noarootsi kiriku juurde kooli, mille rektoriks sai tema vallaline vend Abraham Mariaestadius. Tema esimese abikaasa Elisabeth Winteri (1615–1645) isa oli Noarootsi koguduse õpetaja Martin Martini Winter, tema teise abikaasa Brigitta Griess'i (sünd. Jhering, 1619–1685) isa oli piiskop Joachim Jhering. Poeg Christian Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Pojapoeg Isaac Hasselblatt oli Tallinna Toomkoguduse rootsi õpetaja, pojapoeg Carl Friedrich Hasselblatt oli õpetaja Noarootsi ja Reigi kogudustes, pojapoeg Gustav Ernst Hasselblatt oli õpetaja Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduses. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
Pruun-tondihobu

Pruun-tondihobu ehk pruun tondihobu ehk suur tondihobu (Aeshna grandis) on tondihobulaste sugukonda tondihobu perekonda kuuluv kiililine. Pruun-tondihobu elab Põhja- ja Kesk-Euroopas ning Aasias. Ta on tavaline Eestis ja Inglismaal, aga puudub Šotimaalt. Ta elab rohke taimekasvuga tiikides, järvedes ja vooluveekogudes. Tal on kindel jahiterritoorium, mille piire ta tarmukalt sissetungijate vastu kaitseb. Pruun-tondihobu eristub teistest kiilidest hästi. Ta on hästi äratuntav isegi lennul oma pruuni keha (ainus pruun eristiivaline kiil Eestis) ja pronksjate tiibade järgi. Kui ta istub, on isasel märgatavad sinised laigud tagakeha teisel ja kolmandal segmendil; emasel need puuduvad. Tiibade siruulatus on 95–105 mm ja sellega on ta kõigest pisut väiksem kui kuningkiil. Kehapikkus on tiibade siruulatusest märksa väiksem: 70–78 mm. Silmad on pruunid, isastel siniste laikudega[viide?]. Pruun-tondihobu lendab hästi ja teda võib kohata ka veest kaugel. Emane muneb munad vahetult veepinna alla taimevartele. Röövikud kooruvad järgmisel aastal. Nad on peamiselt mustvalged ja elavad põhiliselt veetaimedel. Vastsestaadium kestab paar-kolm aastat. Valmikud ei talvitu. Pruun-tondihobu lendab juulist septembrini. Ta kuulub soodsas seisundis liikide hulka. Teaduslikult kirjeldas pruun-tondihobu esimesena Linnaeus aastal 1758. Pruun-tondihobu andmebaasis eElurikkus
Kuitsa oja

Kuitsa oja on oja Läänemaal Lääneranna vallas Kunila külas. Oja lähtest läände jääb Kõverdama raba. Ojast lõunasse jääb Tuhu maastikukaitseala (Tuudi raba). Oja suubub Kunila külas vasakult Tuudi jõkke (19,7 km suudmest). Oja on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Kuitsa oja keskkonnaregistri kood on VEE1118000. Kuitsa oja keskkonnaportaalis
Oidrema peakraav

Oidrema peakraav on kraav Pärnumaal Lääneranna vallas Oidrema, Paimvere, Tuhu, Tõitse, Soovälja, Kunila ja Parivere külas. Peakraavi pikkus on 11,7 km ning see suubub Parivere ja Kunila küla piiril paremalt Tuudi jõkke (15,1 km suudmest). Peakraavi valgla on 58,8 km². See saab alguse Paimvere külas. 7,3 km suudmest suubub sellesse Tuti kraav. Peakraavist kirdesse jääb Lihula maastikukaitseala (Lihula raba). Peakraavist edelasse jääb Tuhu maastikukaitseala (Tuudi raba, Tuhu soo). Peakraavi suudmes asub Oidrema hüdromeetriajaam. Oidrema peakraav on tugevasti muudetud avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Oidrema peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1118100. Oidrema peakraav keskkonnaportaalis
Tuti kraav

Tuti kraav on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Tuhu, Kiska ja Oidrema külas. Kraavi pikkus on 3,3 km ning see suubub vasakult Oidrema peakraavi (7,3 km suudmest). Kraavi valgla on 4,9 km². Kraavist edelasse jääb Tuhu maastikukaitseala. Tuti kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Tuti kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1118200. Tuti kraav keskkonnaportaalis
Reinhold Johann Winkler noorem

Reinhold Johann Winkler noorem (12. jaanuar 1767 Tallinn – 24. jaanuar 1815 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Õppis Tallinna Gümnaasiumis, siis aastatel 1785–1788 Jena Ülikoolis. Oli mitu aastat koduõpetaja, 1793–1795 Moskva saksa kooli rektor. Ordineeriti 23. septembril 1795 õpetajaks. Oli aastatel 1795–1810 Jüri koguduse õpetaja. Kutsuti 21. oktoobril 1810 (introdutseeriti 21. novembril 1810) Tallinna Toomkoguduse ülemõpetajaks. Oli alates 30. juunist 1810 veel Eestimaa konsistooriumi assessor. Winkler oli Johann Heinrich Rosenplänteri Beiträge kaastöölisi; on avaldanud trükis vaimulikke laule ja eestikeelse katekismuse. Tema eestikeelsed valmid ilmusid Gresseli kalendris, luuletusi leidub ka esimeses eesti lauldavate laulude valimikus Monned Laulud (1806). Kogumikus Eestima Ma-wäe söa-laulud (1807) ilmusid värsid, mille eesmärgiks oli maaväe võitlejate ridades vaprust Napoleoni vastu võideldes õhutada. Raamat Juttud ilmus Tallinnas 1816 ja 1828; raamatuke Jummalasanna laulud (16 lk.) ilmus 1817. Tema isa Reinhold Johann Winkler oli Tallinna Oleviste koguduse ülempastor ja Tallinna superintendent, vanaisa Reinhold Winkler oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vanavanaisa Abraham Winkler oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Vend Abraham Nicolaus Winkler oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja. Poeg Constantin Winkler oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja, väimees Carl Bernhard Gebhardt oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja, pojapoeg Reinhold Johann Winkler III oli Karja Katariina koguduse õpetaja ja viimane Saaremaa superintendent. Tema venna pojapoeg Rudolf Adam Winkler oli Jüri- ja Tallinna Toomkoguduse õpetaja. Monned Laulud, koostaja O.R.v. Holtz 1806 Eesti-ma Ma-wäe söa-laulud 1807 Jummala-sanna laulud 1816 Juttud 1816 Predigten und Reden des wohlseligen Herrn Oberpastors an der Ritter- und Domkirche zu Reval Reinhold Johann Winkler : Erste Sammlung, welche fünf und zwanzig Predigten enthält, herausgegeben vom Probst Otto Reinhold Holtz und Rathsherrn Carl Johann Salemann 1816 Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Väljavõte Oleviste sünnimeetrikast
Riisa oja

Riisa oja (ka Kulujõgi) on oja Läänemaal Lääneranna vallas Parivere ja Valuste külas. Oja lähtest itta jääb Lihula maastikukaitseala (Lihula raba). 2,3 km suudmest suubub ojja Riisa kraav. Riisa silla juures (Pärnu–Lihula maantee) asub Valuste hüdromeetriajaam. Oja suubub paremalt Tuudi jõkke (13,3 km suudmest). Oja on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Riisa oja keskkonnaregistri kood on VEE1118300. Riisa oja keskkonnaportaalis
Riisa kraav

Riisa kraav (ka Sookatse kraav) on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Parivere ja Sookatse külas. Kraavi pikkus on 4,3 km ning see suubub vasakult Riisa ojja (2,3 km suudmest). Kraavi valgla on 17,1 km². Kraavist itta jääb Lihula maastikukaitseala. Riisa kraav on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50m. Riisa kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1118400. Riisa kraav keskkonnaportaalis
Uduma oja

Uduma oja (ka Kaitsa oja) on oja Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Tuudi külas. Oja suubub Tuudi ja Valuste piiril vasakult Tuudi jõkke (12,7 km suudmest). Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Uduma oja keskkonnaregistri kood on VEE1118500. Uduma oja keskkonnaportaalis
Reinhold Johann Winkler vanem

Reinhold Johann Winkler (vanem) (15. september 1731 Järva-Jaani – 1. september 1795 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Ta õppis aastatel 1742–1750 Tallinna Toomkoolis, pärast seda ka Halle, Göttingeni ja Helmstedti ülikoolis. 5. detsembrist 1755 kuni 1763. aastani töötas ta Tallinna Gümnaasiumis. Ordineeriti õpetajaks 6. augustil 1756. Ta oli aastatel 1756–1764 (introdutseeriti 25. augustil 1756) Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja, 1764–1792 Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja ja 13. augustist 1792 kuni 1795. aastani sama koguduse ülemõpetaja ja Tallinna superintendent. Winkleril oli suur raamatukogu. Alates 1768. aastast koostas ta rae tellimusel uut saksakeelset lauluraamatut, mis ilmus 1771. aastal pealkirjaga "Sammlung geistlicher Lieder". Tema isa Reinhold Winkler oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vanaisa Abraham Winkler oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Teine vanaisa Christian Kelch oli Järva-Jaani ja Viru-Jaakobi koguduse õpetaja ning kroonik. Vanavanaisa Abraham Winkler oli Tallinna Toomkiriku saksa koguduse õpetaja. Poeg Abraham Nicolaus Winkler oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja, poeg Reinhold Johann Winkler (noorem) oli Jüri ja Tallinna Toomkoguduse õpetaja. Liivi Aarma. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885. Tallinn 2007.
Petaaluse kraav

Petaaluse kraav (ka Petaaluse peakraav) on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Alaküla, Kirikuküla ja Petaaluse külas. Kraavi pikkus on 3,3 km ning see suubub vasakult Tuudi jõkke (3,4 km suudmest). Kraavi valgla on 10,2 km². Kraavi alamjooks ja suue jäävad Matsalu rahvuspargi alale. Petaaluse kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Petaaluse kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1118600. Petaaluse kraav keskkonnaportaalis
Rõude jõgi

Rõude jõgi on jõgi Läänemaal Lääneranna vallas Kloostri külas ning Lääne-Nigula vallas Kurevere ja Rõude külas. Rõude jõgi on Kasari jõe põhjapoolne suudmeharu ja suubub Matsalu lahte. Rõude jõgi jääb Matsalu rahvuspargi alale. Jõgi on savika veega mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Rõude jõe keskkonnaregistri kood on VEE1106900. Rõude jõgi keskkonnaportaalis