laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Veetemperatuur

Veetemperatuur on üks veekogu iseloomustavatest näitajatest, selle veekogu vee temperatuur. Maailmameri saab Päikeselt rohkem soojust kui maismaa, aga kuna vee soojusmahtuvus on suurem kui maismaa oma, siis vesi soojeneb ja jahtub aeglasemalt. Päikesekiirgus soojendab ainult mitme meetri paksusega pinnasekihti. Soojust edastatakse alla vee pideva segamise käigus. Veetemperatuur muutub sügavuse suurenemisega alguses järsult ja pärast aeglaselt. Kuna ookeanide nõod on täidetud polaaralades tekkinud veega, siis on sügavates alades veetemperatuur üsna ühtlane. Sügavusel üle 3000–4000 meetrit on veetemperatuur +2 kuni 0 °С. Pinnakihi veetemperatuur sõltub koha geograafilisest laiusest ja muutub ekvaatorist pooluse suunas madalamaks. Ekvaatori piirkonnas saab Maa rohkem päikesekiirgust ja selle tõttu on seal kõrgeim maailmamere veetemperatuur: +28...+29 °С. Lõunapooluse suunas langeb veetemperatuur kiiremini külma Antarktise läheduse tõttu ja jõuab –1,9 °C-ni Antarktika jää all (suure soolsuse tõttu saab selle temperatuur langeda madalamale kui mageveekogude oma). Peaaegu suletud maailmamere osade veetemperatuur võib olla üsna kõrge, nt Punase mere veetemperatuur on kuni +34 °С, Pärsia lahes kuni +35,6 °С. Parasvöötmes muutub pinnakihi veetemperatuur nii aasta kui ka ööpäeva jooksul. Samuti mõjutavad veetemperatuuri maailmamere eri osades hoovused. Soojad hoovused kannavad sooja vett ekvaatorist pooluste suunas, aga külmad hoovused kannavad polaaraladelt külma vett ekvaatori suunas. See muudab veetemperatuuri ühtlasemaks. Kõrgeim pinnakihi keskmine veetemperatuur on Vaikses ookeanis (+19,4 °С), India ookeanis on see +17,3 °С, Atlandi ookeanis +16,5 °С ja Põhja-Jäämeres pisut üle +1 °С. Kogu maailmamere pinnakihi keskmine veetemperatuur on umbes 17,5 °С. Jõe ja järve veetemperatuur sõltub kõigepealt selle veekogu geograafilisest asukohast. Kui jõgi saab alguse liustiku sulamisest või järv asub kõrgel mägedes, siis selle veetemperatuur on madalam kui teistes samal laiuskraadil asuvates jõgedes ja järvedes. "Температура вод Мирового океана". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. mai 2011. Vaadatud 24. juulil 2011.
Liina Laasma

Liina Laasma (sündinud 13. jaanuaril 1992) on Eesti kergejõustiklane, odaviskaja, Eesti rekordi omanik odaviskes. Tema isiklik rekord on 22. mai 2016 visatud 63.65. See on ühtlasi Eesti rekord. Varasemad rekordid 15. märtsil 2014 visatud 63.17 ja 31. augustil 2013 visatud 62.50. Tema treener on 2012. aasta septembrist alates Toomas Merila, varem oli Jaan Tamm. 2009 – – kuldmedal Soomes Tamperes Euroopa noorte olümpiafestivalil (53.66) 2011 – – kuldmedal Eestis Tallinnas juunioride Euroopa meistrivõistlustel (55.99) 2010 – noore sportlase preemia 2012 – Eesti Vabariigi spordipreemia (kuldmedali võitmise eest odaviskes alla 20-aastaste kergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel 2011. aastal) Odaviskaja Liina Laasma püstitas Portugalis Eesti rekordi![alaline kõdulink] Laasma viskas Kohilas odaviske Eesti rekordi Liina Laasma alustab koostööd uue treeneriga EPL, 13. september 2012 Liina Laasma oda peab EMil lendama kõrgemalt kui al Qaeda rakett Õhtuleht, 21. juuli 2011 Liina Laasma Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Biograafia ESBL-is Liina Laasma oda peab EMil lendama kõrgemalt kui al Qaeda rakett Õhtuleht, 21. juuli 2011
Keskkonnamajandus

Keskkonnamajandus ehk keskkonnaökonoomika (ka keskkonnaökonoomia, bioökonoomika, ökonoloogia) on majandusteaduse haru, mis uurib ühiskonna ja keskkonna vastastikuste seoste majanduslikku külge. Keskkonnamajanduse olulisi teemasid on näiteks loodusvarade väärtuse määramine. Keskkonnamajanduse üks peamisi taotlusi on leida sellised majandushoovad, et keskkonnaprobleemidest põhjustatud kahju peegelduks majandustegevuse kogumaksumuses. Keskkonnapoliitika vahend Majanduslik stiimul Maksusoodustus Subsiidium Ökoloogiline ökonoomika Ökomaksureform Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 10.07.2011) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 10.07.2011)
NIMBY-sündroom

NIMBY-sündroom (eesti keeles ka MMN-sündroom, mitte-minu-naabrusse-sündroom; inglise Not In My Back Yard-syndrome ehk NIMBY-syndrome) on paikkondlik vastuseis prügilate, teedeehituse, ohtlike jäätmete ladestamiskohtade, sõjaväepolügoonide ja muude ohtlikuks või tülikaks peetavate rajatiste loomise vastu. NIMBY-sündroomi puhul inimesed tavaliselt nõuavad, et sellist objekti ei rajataks nende kodu lähedale, vaid kuhugi mujale. Algul oli rikaste põhjapoolsete maade NIMBY-liikumine ohtlike jäätmete ladustamise vastu, mis surve tõttu viidi vaesematesse lõunapoolsetesse riikidesse. Hiljem on ka nendes vaesemates riikides tekkinud mitmesugused keskkonnaõigluse liikumised. Tavaliselt kuuluvad nende hulka järgmised tegevused, objektid või aspektid: infrastruktuuri arendus, näiteks uute teede ja kiirteede teeninduspiirkonnad, metrood, lennujaamad, elektrijaamad, elektriliinid, prügilad, kanalisatsioonitrassid, vanglad; maavarakaevandused, sh nafta-ja gaasipuuraugud, põlevkivikaevandused jne; taastuvenergia generaatorid; ebamoraalsete kaupade ja teenustega tegelevad ettevõtted; suuremõõtmelised arendusprojektid. NIMBY-liikumisel on variatsioone, mille seas leidub ka halvustavaid. NIMN (Not in My Neighborhood) NIABY (Not In Anyone's Backyard) – iseloomulik on vastuseis teatud arendustegevusele, mis on sobimatu kõikjal maailmas. Näiteks tuumaelektrijaamade rajamine. NAMBI (Not Against My Business or Industry) – kasutatakse juhul, kui planeeritav rajatis ohustab kellegi äritegevust ja/või poliitilisi huve. BANANA (Build Absolutely Nothing Anywhere Near Anything) – kõige sagedamini kasutatud termin, et kritiseerida planeeritavat arendust. Termini igakordne kasutamine näitab, et püütakse vältida mistahes arengut. PIBBY (Place In Blacks' Back Yard) – rassistlik väljend. Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 25.07.2011) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 25.07.2011) Erik Puura keskkonnaabi blogi. 2010. Kuidas ületada NIMBY-sündroomi? [3] (vaadatud 25.07.2011)
Tarbimislaen

Tarbimislaen on eraisikule antav laen, mille eesmärk on tarbimine, näiteks mööbli või kodutehnika ost. Tarbimislaen võimaldab teha suuremaid kulutusi, mille jaoks inimesel pole laenamise ajal raha: osta kodutehnikat, käia reisimas või teha remonti. Tehtud kulutused tuleb ajapikku laenuandjale koos intressiga tagasi maksta, selle poolest sarnaneb tarbimislaen laenuvõtja seisukohalt liisinguga. Traditsioonilistest laenutüüpidest erineb tarbimislaen nii oma suuruse poolest – tarbimislaenud on suhteliselt väikesed – kui ka selle poolest, et sel pole üheselt määratletud otstarvet (erinevalt näiteks autoliisingust või kodulaenust). Tarbimislaenu intressimäär on madalam kui kiirlaenudel, ent siiski kõrgem kui kinnisvaralaenudel. Laenu täpne suurus ja tagastamise tähtaeg ning intressimäär sõltub teenuseosutajast, taotleja sissetulekutest, kohustustest ning tihti ka varasemast maksekäitumisest. Intressimäärade võrdlemisel on oluline mõista, kas intressimäär on laenu algsummalt või laenujäägilt. Seetõttu on objektiivsem hinnata tarbimislaene krediidi kulukuse määra alusel. Krediidi kulukuse määr võtab arvesse kõik teadaolevad laenuga seotud kulud, sealhulgas intressikulu ja ülejäänud laenuga seotud kulud, mida klient on kohustatud tasuma. Eestisse jõudsid tarbimislaenud 2000. aastate majandusbuumi ajal. Kiirlaen SMS-laen
Raskejõustikuklubi Leola

Märtsis 2008 tuli Lihulas kokku 18 raskejõustiku huvilist ning loodi MTÜ Lõuna-Läänemaa Raskejõustikuklubi "Leola", mille eesmärk oli raskejõustiku harrastamine Lihulas. Klubi asutaja ja treener on Janar Sõber. 2009. aastal õnnestus Euroopa Liidust saada inventari soetamiseks toetus, millega sisustati maadlussaal. Kreeka-Rooma maadlusega tegeletakse Lihula lasteaia võimlemissaalis. Alates oktoobrist 2009 toimuvad regulaarsed maadlustreeningud. Klubi korraldab alates 2010. aastast noortele Lihulast pärit maailmameistri Gustav Vahari auks mälestusvõistlust. Koduleht
Daniel Christoph Sczibalski

Daniel Christoph Sczibalski (7. oktoober 1712 Weinsdorf – 7. august/18. august 1781 Puhja) oli Eesti vaimulik. Szibalski sündis Preisimaal Weinsdorfis (praegu Dobrzykis Iława maakonnas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas). Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 5. novembril 1742) Königsbergi Ülikoolis. Ta ordineeriti 27. veebruaril/10. märtsil 1746 õpetajaks. Ta oli aastatel 1746–1751 Rubene koguduse õpetaja. Aastatel 1751–1781 oli ta Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja. Tema vend Johann Benjamin Sczibalski oli Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Urawa Red Diamonds

Urawa Red Diamonds (jaapani keeles 浦和レッドダイヤモンズ Urawa Reddo Daiyamonzu) on Jaapani Saitama linna jalgpalliklubi. See mängib Jaapani kõrgliigas J1 League. Klubi asutati 12. aprillil 1950. Jaapani meistriks on klubi tulnud viis korda (1969, 1973, 1978, 1982, 2006). Seisuga 11. august 2023 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. "TOP TEAM". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. juuli 2022. Vaadatud 13. märtsil 2023. Koduleht
Johann Heinrich Lange

Johann Heinrich Lange (4. november 1717 Preetz – 5. juuni/16. juuni 1788 Narva) oli Eesti vaimulik. Lange sündis Preetzis, Schleswig-Holsteinis. Ta õppis koolis Altonas. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 7. mail 1738) Kieli Ülikoolis ja (immatrikuleeriti 9. oktoobril 1738) Halle Ülikoolis. Ta oli aastal 1739 õpetajaks Halle vaeslastekoolis. Ta suundus aastal 1741 Peterburi pastor Tobias Plaschnigi juurde koduõpetajaks. Töötas aastatel 1741–1747 Peterburi kadetikorpuse kantori ja õpetajana. Ta läks koos pastor Tobias Plaschnigiga Tartusse, oli aastatel 1747–1752 Tartu ühendatud linnakooli rektor ja lisaks aastatel 1748–1759 Tartu Jaani koguduse abiõpetaja. Lahkus aastal 1759 Narva, kus ta oli aastatel 1759–1777 Narva Johannese koguduse abiõpetaja, aastatel 1777–1788 sama koguduse õpetaja. Lisaks oli ta Narvas alul Narva kooli rektor, hiljem Narva linnakooli kuraator ja Narva konsistooriumi juhataja. Tema hinnalisest raamatukogust (millele pani aluse juba endine Narva Johannese koguduse õpetaja Caspar Matthias Rodde) on säilinud teadaolevalt 288 trükist, mis on Narva linna kirikuraamatukogust jõudnud Rahvusraamatukogusse. Tartus elades pani ta aluse Tartu linnakooli raamatukogule, Narvas olles täiendas ta pidevalt oma raamatukogu. Tema abikaasa Anna Katharina isa oli Paide Püha Risti koguduse õpetaja Erich Petri Masalin. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
Toonik

Toonik on hiniini sisaldav karastusjook, millega lahjendatakse sageli alkohoolseid jooke.
Laguunrannik

Laguunrannik on laugranniku tüüp, kus kõik lahed on avamerest põiksäärtega eraldatud ja moodustavad laguunide ahelikke. Mandripoolsed rannad on liigestatud, merepoolsed rannad on sirged ja pikaks venitatud. Sageli on põiksäärtel luited, ning neid läbivad väinad või kanalid. Dalmaatsia rannik Deltarannik Fjordrannik Laidrannik Limaanrannik Padumere rannik Riasrannik Skäärrannik
Matis Toome

Matis Toome (sündinud 25. juulil 1975 Raplamaal Keavas) on eesti võistlustantsija, rahvusvahelise kategooria võistlustantsukohtunik ja tantsuõpetaja. Tema koolitee algas Kehtna Põhikoolis ja jätkus Rapla 1. Keskkoolis. Peale gümnaasiumi lõpetamist astus Matis Toome Tallinna Ülikooli, mille lõpetas aastal 1997 bakalaureuse kraadiga tantsija, koreograafi ja tantsujuhi erialal ning aastal 2006 kunstide magistrikraadiga. Tantsutreeninguid alustas Matis Toome üheteistaastaselt tantsuklubis Alemana, kus tema juhendajad olid Rauno ja Kristina Ilo ning Aavo Lossmann. Hiljem esindas Matis Toome tantsuklubi Revalia, õppides Suurbritannia ja Norra treenerite käe all. 1995. aastal sai temast elukutseline võistlustantsija. 1995-2010 töötas Matis Toome treenerina Revalia Tantsukoolis. 1995. aastast alates on Matis Toome tegutsenud tantsutreenerina Eestis ning külalistreenerina Soomes, Hongkongis, Lõuna-Koreas, Austrias, Lätis ja mujal. 1996. aastal sooritas ta Eesti Tantsuõpetajate Liidus tantsuõpetaja eksamid. Aastast 1997 on Matis Toome elukutseliste rahvusvahelise kõrgeima kategooria kohtunik. Aastast 2001 on ta Eesti Tantsuspordi Liidu, aastast 2007 Rahvusvahelise Tantsuspordi Föderatsiooni (WDSF) kontunik. Aastast 2007 on Matis Toome rahvusvahelise elukutselisi tantsijaid ja tantsuõpetajaid ühendava organisatsiooni World Dance Council (WDC) tantsuõpetajate koolitaja ja eksaminaator Eestis. Eesti Olümpiakomitee poolt on talle väljastatud kõrgeima, 8. kategooria meistertreeneri kutsetunnistus. Aastast 2010 on Matis Toome Eesti Tantsuõpetajate Liidu juhatuse liige ja tantsuõpetajate koolitaja ning aastast 2012 liidu president. 2011. aastal asutas ta tantsukooli Tantsumeka ning töötab selle juhi ja peatreenerina. Aastatel 2014–2016 oli ta Eesti Tantsuspordi Liidu juhatuse liige ning 2016–2020 Eesti Olümpiakomitee esindajate kogu liige. Koreograafina on Matis Toome lavastanud 2004 tantsufilmi "Unistusepüüdja" ning tantsustseenid filmides "Kuldrannake" 2006 ja "Elavad pildid" 2013. Temast on loodud portreefilm Eesti Televisiooni sarjas "Tour de Danse" aastal 2005. Matis Toome tuli 1992 ja 1993 koos Maris Tõniste ning 1994 koos Helen Klandorfiga standardtantsudes ja kümnes tantsus Eesti noortemeistriks, 1994 sai standardtantsudes Noorte MM-il 8. koha. Tantsis 1995–2002 elukutselisena koos Helen Klandorfiga. Tuli standardtantsudes MM-il 1997 14.–15., 1998 17.–18. ja 1999 9. kohale, EM-il 1999 5. kohale. MS Cinderella karikavõistlustel on saanud 1996, 1997 ja 1998 1., Soome lahtistel meistrivõistlustel 1997 1. ja 1998 2. koha, Rumba karika võistlustel 1998 1. koha. Matis Toome on valitud mitmel korral aasta parimaks tantsutreeneriks Eestis. Matis Toome on 2001. aastast abielus Liina-Liis Liiv-Toomega ning neil on kolm last. https://arhiiv.err.ee/vaata/unistusepuudja https://www.efis.ee/et/filmiliigid/film/id/185/ https://www.efis.ee/et/filmiliigid/film/id/11719 https://arhiiv.err.ee/vaata/tour-de-danse-matis-toome-ja-liina-liisi-liiv-toome Biograafia ESBL-is
Johann Lange

Johann Lange on olnud mitme tuntud inimese nimi: Johann Lange, Tallinna evangeelne ülempastor 1524–1531 Johann Heinrich Lange, Eesti vaimulik Johann Nicolaus Friedrich Lange, Tartu linnaarhitekt
Gottfried Rulcovius

Gottfried Rulcovius (surnud 1755) oli Eesti vaimulik. Rulcoviuse täpne sünniaeg on teadmata. Ta sündis 18. sajandi alguses Preisimaal Elbingis (praeguse haldusjaotuse järgi Elblągis, Kirde-Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas). Usuteadust õppis ta Jena ülikoolis (immatrikuleeriti 7. aprillil 1727). Töötas aastatel 1735–1737 Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja Gotthard Friedrich Rauscherti abilisena. Ordineeriti aprillis 1737 õpetajaks. Ta oli aastatel 1737–1755 Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja (introdutseeriti 19. mail/30. mail 1737). Rulcovius oli abielus Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Theophil Eichleri tütre Margaretha Christinega. Tema väimees oli Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja Johann Benjamin Sczibalski. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Louis Christopf

Ernst Louis Christopf (25. märts 1853 Tallinn – 1906 Tallinn) oli Eesti arhitekt ja ehitusinsener. Ta lõpetas 1878. aastal Riia Polütehnikumi ning tegutses arhitekti ja insenerina 1880. aastail Rakveres ja hiljem Tallinnas. Ta projekteeris Tallinnas ligi 150 hoonet, millest osa oli nn reaarhitektuur. Diakonisside Asutise kõrvalhooned, Tallinnas Pärnu maantee 102 piirkonnas; Hoone Suur-Karja tänav 15 Koos Moissei Klibanskiga 1911, elumaja Friedrich Robert Faehlmanni tänav 28 Elumaja Malmi tänav 6, elumaja Johann Köleri tänav 16a, Jaan Poska tänav 6a, Magasini tänav 6 1996 – Karin Hallas. "Christoph, Ernst Louis". // EKABL. Tallinn 1996. Lk 55
Ernst Boustedt

Ernst Leopold Boustedt (17. november 1877 – 9. detsember 1931) oli Eestimaa arhitekt ja insener. Ernst Boustedt lõpetas Tallinna Reaalkooli ja Riia Polütehnilise Instituudi. Diakonisside Asutise peahoone Tallinnas Pärnu maantee 102; Ernst Boustedt juhatas aastatel 1905–1908 Tallinnas Rotermanni tehaste hoonete ehitamist: Rotermanni Soolaladu, Rotermanni tehaste direktori elamu Mere puiestee 4 (koos Waldemar Lemmiga). Aastatel 1908–1910 töötas koos arhitekt Jacques Rosenbaumiga, projekteerides: Seewaldi vaimuhaigla ravikorpused ja hooned Pikk tänav 23/25 (1909), Vene tänav 7 (1912), Toom-Kuninga tänav 18 (1913). Rotermanni tehase direktori elamu-kontorihoone koos väravaga, 1910–1911 Elamu F.R. Kreutzwaldi 5 Elamu J. Poska 51B Vene tn 7 EKABL, lk 48
Pühamänd

Pühamänd (ka Põlula pühamänd või Lavi mänd) on looduskaitsealune mänd ja pühapuu Lääne-Virumaal endises Viru-Jaagupi kihelkonnas ja tänapäeva Vinni valla Lavi külas. Põlispuu on 14 m kõrge ning selle rinnaümbermõõt on ligi 439 cm (2011). Püha mänd Martin Suuroja, Kalle Suuroja. "Virumaa loodusmonumendid", Tallinn: Tallinna Raamatutrükikoda, 2012 Pühamänd Keskkonnaregistris Lavi Põlula Pühamänd Hiite Maja SA andmekogus.
Mehide männid

Mehide männid on looduskaitsealused männid Ida-Virumaal Lüganuse vallas Mehide külas. Säilinud on kolm puud. Neist suurima ümbermõõt on umbes 2,9 m ja kõrgus 27 m. Mehide männid Keskkonnaregistris
Moritz von Engelhardt (täpsustus)

Moritz von Engelhardt on olnud mitme tuntud isiku nimi: Moritz Edwin Adelbert von Engelhardt, baltisaksa poliitik (1800–1870) Moritz Alexander Rudolf von Engelhardt, baltisaksa arhitekt (1857–1913) Moritz Alexander Walter von Engelhardt, baltisaksa aednik (1864–1940) Otto Moritz Ludwig von Engelhardt, baltisaksa geoloog ja mineraloog (1778−1842) Moritz von Engelhardt, geoloog ja mineraloog Gustav Moritz Constantin von Engelhardt, Tartu Ülikooli teoloogiaprofessor (1828-1881) ...
Theophil Eichler

Theophil Eichler (10. september 1685 Geising – 22. juuli/2. august 1740) oli Eesti vaimulik. Eichler sündis Geisingis (praegu Altenbergi linnaosa), Saksimaal. Ta õppis Dresdeni Kreuzschules. Usuteadust õppis ta aastast 1708 Leipzigi Ülikoolis. Ta oli aastatel 1713–1715 Tarvastu ja Rõngu Mihkli koguduses (Andreas Stålfoti abilisena) adjunktõpetajaks. Aastatel 1715–1740 oli ta Rõngu Mihkli koguduse õpetajaks. Teophil Eichler oli kolm korda abielus. Tema esimese abikaasa isa oli Tarvastu ja Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Andreas Stålfot. Tema teise abikaasa Christina isa Michael Dau oli Tartu Jaani koguduse abiõpetaja, hiljem Tartu Ülikooli professor ja rektor. Tema kolmanda abikaasa isa oli Kanepi ja Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja Lorenz Quist. Tema väimees oli Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja Gottfried Rulcovius. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Erwin Bernhard

Erwin Bernhard (ka Erwin Bernhardt, 15. jaanuar 1852 Peterburi – 25. aprill 1914 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Eestimaa arhitekt. Bernhard sündis baltisaksa päritolu Eestimaa arhitekti Rudolf Bernhardi pojana. Erwini vennast Wilhelmist sai insener Peterburis. Ta õppis aastatel 1868–1874 Peterburi tsiviilinseneride instituudis ning töötas alates 1874. aastast Eestimaa kubermanguinsenerina, 1877. aastast insener-arhitektina ja alates 1884. aastast Eestimaa kubermanguarhitektina. 1900–1907 oli ta ehitusosakonna juhataja. Bernhard on projekteerinud renessansi sugemetega historitsistlikke hooneid Tallinna ja mujale Eestisse. Ta koostas ka Tallinna vanalinna ümberehitusprojekte. Tallinna eeslinnade jaoks projekteeris ta ühe- ja kahekorruselisi puithooneid. Ta osales ka restaureerimistöödel (nt Niguliste kiriku tornikiiver 1897–1898, Haapsalu lossikirik). Diakonisside Asutise 1-korruseline puidust uusgooti stiilis kabel (1891; tänapäeval Pikva Miikaeli kabel) Ringkonnakohtu hoone, Pärnu maantee 7, Tallinn (1894) Hoone Pikk tänav 52, Tallinn (1880) Hoone Pikk tänav 62, Tallinn, koos Paul Alischiga (1878) Lutheri mööblivabriku tootmishooned ja tööliste majad (1887–1910) Kolu mõisa peahoone (1890) Hageri kirik (1890–1892) Juuru kirik (ümberehitus, 1895) Niguliste kiriku tornikiivri taastamine (1897–1898) Viru värava eesvärava uusgooti stiilis juurdeehitis Valli tänava poolel (1898) Volta tehase hooned Otto Greiffenhageni erakliiniku hoone, Roosikrantsi tänav 2a Tallinnas, koos isa Rudolf Bernhardiga (1902) Velise Ristija Johannese kirik (1888–1889) Väike-Lähtru Jumalaema sünni kirik (1889) Märjamaa Jumalaema Kaitsmise kirik (1891–1892) "Killukesi koguduse ajaloost: Erwin Bernhard – mitmekülgne Juuru pühakodade looja" EELK Juuru Mihkli koguduse leht, juuli 2012, lk 7
Vladimirs Lindermans

Vladimirs Lindermans (vene keeles Владимир Ильич Линдерман; 3. november 1958 Riia, Läti NSV, Nõukogude Liit) on juudi päritolu Läti ja Venemaa publitsist ja poliitik, Läti Natsionaalbolševistliku Partei juht. Vladimirs Lindermans on sünnilt riialane ning saanud Riias ka kesk- ja kõrghariduse. Lindermans oli Nõukogude ajal dissidentliku ajakirja Kolmas Modernisatsioon üks autoritest. 1990. aastate esimesel poolel andis ta välja populaarset erootikaajakirja. Lindermans kuulub natsionaalbolševike ridadesse 1997. aastast. 2003. aasta sügisel hoiti teda 20 päeva Lefortovo eeluurimisvanglas, ent peaprokuratuur leidis, et meest jälitatakse poliitilistel põhjustel ja lasi ta uuesti vabadusse. Vladimirs Lindermans asutas Lätis uue sotsialistliku partei "13. jaanuari liikumine" ("Движение 13 января") ja ta on liikumise Rodnoi Jazõk juht. Lindermans on ka Eestis kuulutatud persona non grata'ks. 2010. aastal taotles ta, et talle antaks naturalisatsiooni korras Läti kodakondsus, kuid sellest keelduti. Lindermans kaebas kodakondsusameti kohtusse. Läti natsionaalbolsevikud plaanisid presidendi mõrva Läti politsei nurjas limonovlaste vandenõu "Läti kaitsepolitsei näeb äärmusluse tõusu". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. september 2011. Vaadatud 28. juulil 2011. Läti valmistub referendumiks vene keele staatuse üle Tuntud vene äärmuslane saabus Riia meeleavaldusele Natsionaalbolševik saadeti piirilt tagasi[alaline kõdulink] http://rus.delfi.lv/news/daily/politics/linderman-v-pervoj-instancii-vyigral-delo-protiv-udgm.d?id=41471483 Kutseline mittekodanik Natsionaalbolševistliku Partei koduleht 13. jaanuari liikumine Natsionaalbolševistliku partei ametlik venekeelne koduleht Natsionaalbolševistlik Partei (inglise keeles) Rodnoi Jazõk tahab elustada Latgale autonoomia idee, Delfi, 9. oktoober 2012
Andreas Stålfot

Andreas Stålfot (ka Andreas Ståhlfoot; ? – 2. juuni/13. juuni 1715 Tarvastu) oli Eesti vaimulik. Stålfot sündis 17. sajandi keskel pastori perekonnas. Tema isa oli pastor Soomes, aastast 1671 Lokalahtis, aastast 1672 Inkoos. Aastatel 1676–1684 õppis ta usuteadust Turu Ülikoolis. Ta oli aastatel 1685–1715 Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Aastatel 1705–1715 hooldas ta ka Puhja Püha Dionysiuse kogudust. Lisaks oli ta aastatel 1705–1715 Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Veel oli ta aastatel 1703–1710 Tartu kreisi abipraost ja aastatel 1713–1715 Tartu kreisi praost. Tema väimees Theophil Eichler oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Tema äi oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Olaus Georg Salenius. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Gottlieb Ast

Gottlieb Jaan Ast (2. märts 1874 Päevakese küla, Orava vald, Võrumaa – 15. detsember 1919 Tallinn) oli Eesti poliitik ja Tallinna linnapea 1919. aastal. Gottlieb Jaan Ast õppis aastatel 1902–1906 Tartu ülikoolis õigusteadust. 20. sajandi alguses liitus ta poliitilise liikumisega ning oli tegev Lõuna-Eestis sotsialistliku Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei ja Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Ühisuse agitaatorina. Pärast 1905. aasta revolutsiooni emigreerus 1906. aastal Šveitsi ja Põhja–Ameerika Ühendriikidesse, kust naasis Eestisse alles 1917. aastal pärast Veebruarirevolutsiooni. Pärast Eestisse naasmist astus ta Eesti Sotsiaaldemokraatlikku Tööliste Parteisse ning valiti partei esindajana Tallinna linnavalitsusse ja Tallinna linnapeaks, kellena tegutses 1919. aasta juuni-juulikuus. Ta suri detsembris 1919 tuberkuloosi ja on maetud Rahumäe kalmistule. Tema vend oli poliitik ja kirjanik Karl Ast. Eesti biograafiline leksikon. K./Ü. Loodus, Tartu, 1926-1929 EE 14. köide lk. 28 Gottlieb Ast Eesti biograafilises andmebaasis ISIK