laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Outi Merisalo

Outi Kaija Olivia Merisalo (sündinud 9. mail 1959 Helsingis) on soome keeleteadlane, romanist ja klassikaline filoloog, kelle kitsam uurimisvaldkond on keskaegsed käsikirjad. Ta õppis 1977. aastast Helsingi Ülikoolis romaani filoloogiat, ladina keelt ja rooma kirjandust, vanakreeka keelt ja kirjandust ning inglise filoloogiat. 1988. aastal sai ta doktorikraadi romaani filoloogias tööga "La langue et les scribes. Étude sur les documents en langue vulgaire de La Rochelle, Loudun, Châtellerault et Mirebeau au XIIIe siècle". Aastatel 1983–1991 on ta teinud uurimistööd Prantsusmaal, Hollandis ja Itaalias, 1998–2011 olnud korduvalt teadustööl Saksamaal (Berliin ja Wolfenbüttel). Aastatel 1994–1995 ja 1997 oli Alexander von Humboldt-Stiftungi stipendiaat Konstanzi ülikoolis. Merisalo on alates 1994. aastast Jyväskylä Ülikooli romanistika professor. Ta töötab ka ladina ja romaani filoloogia dotsendina Helsingi Ülikoolis ja Åbo Akademis. Olnud külalisprofessoriks Pariisis (École Nationale des Chartes) ja Taanis (Arhusi Ülikoolis). Merisalo on alates 2006. aastast Soome humboldtiaanide klubi president, 2001. aastast Taani Kuningliku Teaduste ja Kunstide akadeemia välisliige ja 2003. aastast Soome Teaduste ja Kunstide Akadeemia liige. Alates 2004 Prantsusmaa aukonsul Kesk-Soomes. Outi Merisalot on autasustanud riiklike teenetemärkidega nii Saksamaa Liitvabariik (Bundesverdienstkreuz)[viide?] kui ka Prantsusmaa Vabariik.[viide?] Ta teinud koostööd kolleegidega Tartu ülikoolis juba 1991. aastast, pidanud külalisloenguid ja viinud läbi seminare Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia eriala üliõpilastele, peamiselt keskaja ladina keelest ja kirjandusest. 1. detsembril 2012 promoveeriti ta Tartu Ülikooli audoktoriks. 1988 – Commentationes humanarum litterarum. La langue et les scribes. Soc. Scientiarum Fennica. ISBN 951-653-169-5. 1999 – Le collezioni medicee nel 1495. Deliberazioni degli ufficiali dei ribelli. Firenze: Associazioni Amici del Bargello: Studio per edizioni scelte. 2003 – Manu scripta. Länsimaisen kirjan historia keskiajalla (500–1500). JYY:n julkaisusarja, Kampus Kustannus. ISBN 978-951-91-1369-2. Paavilainen, Ulla (peatoim.): Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015, lk. 551–552. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0 http://jyu.academia.edu/OutiMerisalo/CurriculumVitae Sini Sovijärvi, Kuusi kuvaa Outi Merisalon elämästä. Raadiosaade 27. märts 2015. "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022. Outi Merisalo koduleht Jyväskylä Ülikooli veebiportaalis
Quintana Roo osariik

Quintana Roo osariik on osariik Mehhiko lõunaosas. Asub Yucatáni poolsaare idaosas Atlandi ookeani Hondurase lahe rannikul. Piirneb lõunas Guatemala ja Belize'iga. Osariik on nime saanud Mehhiko rahvuskangelase Andrés Quintana Roo järgi. Quintana Roo kuulutati Mehhiko territooriumiks 1902. aastal. Osariik on loodud 1974. aastal ja on Mehhiko noorim osariik. Suurema osa rahvastikust moodustavad maaja rahvad. Suuremad asulad on Cancún, Chetumal, Playa del Carmen ja San Miguel de Cozumel. Quintana Roo osariik on jagatud 8 kohalikuks omavalitsusüksuseks: Cozumel, Felipe Carrillo Puerto, Isla Mujeres, Othón P. Blanco, Benito Juárez, José María Morelos, Lázaro Cárdenas, Solidaridad.
Lõopesa

"Lõopesa" on 2007. aastal Itaalia, Prantsusmaa, Bulgaaria, Hispaania ja Suurbritannia koostööna valminud mängufilm, mis käsitleb 1915. aasta armeenlaste genotsiidi. Filmi stsenaarium põhineb Antonia Arslani samanimelisel romaanil. Filmi peategelasteks on aristokraatlik Avakjanide perekond, kes elab ühes Osmanite riigi väikelinnas. Nad ei võta kasvavat vaenulikkust armeenlaste vastu kuigivõrd tõsiselt, kuni pääseb valla armeenlaste genotsiid. Perekonna mehed tapetakse, erandiks on ainult noorem poeg, kel õnnestub tüdrukuks riietatuna pääseda. Ellujäänud perekonnaliikmed saadetakse jalgsimarsil konvoi saatel pagendusse kõrbesse. Lõpuks õnnestub Avakjanidel siiski põgenema pääseda, kuid põgenemise korraldanud Nunik hukkub. Paz Vega – Nunik Moritz Bleibtreu – noor ohvitser Alessandro Preziosi – Egon Ángela Molina – Ismene Arsinée Khanjian – Armineh Avakjan Mohammad Bakri – Nazim Tchéky Karyo – Aram Avakjan Mariano Rigillo – Assadur Hristo Shopov – Isman Hristo Zhivkov – Sarkis André Dussollier – kolonel Arkan Yvonne Sciò – Livia
Peeter-Uno Rahi

Peeter-Uno Rahi (26. detsember 1937 – 3. märts 2011) oli eesti jurist ja kohtunik. Alustas tööd juristina 1965. aastal. Aastani 1989 töötas Tartu Linna Rahvakohtu rahvakohtunikuna ja rahvakohtu esimehena. 1989. aasta juulis valiti ta Eesti NSV Ülemkohtu liikmeks. Aastatel 1990–1992 oli ta ülemkohtu kriminaalkohtu kolleegiumi esimees ja ülemkohtu esimehe asetäitja. 1993. aasta septembris vabastati ta ülemkohtu liikme staatusest. 2000. aastate esimeses pooles oli ta Rahvusvahelise Sotsiaalteaduste Rakendusliku Kõrgkooli Lex õigusosakonna dekaan. Ta on maetud Otepää uuele kalmistule. 1989 – Eesti NSV teeneline jurist Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi otsus "Peeter-Uno Rahi ennetähtaegse vabastamise kohta rahvakohtuniku kohustest". Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1989, 24, 298 Eesti NSV Ülemnõukogu otsus "Peeter-Uno Rahi valimise kohta Eesti NSV Ülemkohtu liikmeks". Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1989, 25, 317 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu XII koosseisu kaheksas istungjärk 28.–30. mai 1990 Riigikogu otsus "Eesti Vabariigi Ülemkohtu liikmete ametist vabastamine". RT I 1993, 66, 936 Õiend riikliku järelvalve läbiviimise kohta erarakenduskõrgkoolis Rahvusvaheline Sotsiaalteaduste Rakenduslik Kõrgkool Lex Kalmistute register HAUDI[alaline kõdulink]
Ridala vald

Ridala vald oli kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Lääne maakonnas. Vald piirnes põhjas Haapsalu lahega, läänes Väinamerega ja lõunas Matsalu lahega. Valla territooriumile jäi osa Matsalu rahvuspargist. 26. maist 2017 alates oli Ridala vallavanem Helen Rammu. Ridala vallamaja on asunud Haapsalu linnas, Lahe tänav 10 hoones ning Uuemõisas. Ridala valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. 2017. aastal ühinesid Ridala vald ja Haapsalu uueks omavalitsusüksuseks, mille nimeks sai Haapsalu linn. Vallas oli 2 alevikku ja 56 küla. Paralepa, Uuemõisa. Aamse, Allika, Ammuta, Emmuvere, Erja, Espre, Haeska, Herjava, Hobulaiu, Jõõdre, Kabrametsa, Kadaka, Kaevere, Kiideva, Kiltsi, Kiviküla, Koheri, Koidu, Kolila, Kolu, Käpla, Laheva, Lannuste, Liivaküla, Litu, Lõbe, Metsaküla, Mäeküla, Mägari, Nõmme, Panga, Parila, Puiatu, Puise, Pusku, Põgari-Sassi, Rohense, Rohuküla, Rummu, Saanika, Saardu, Sepaküla, Sinalepa, Suure-Ahli, Tammiku, Tanska, Tuuru, Uneste, Uuemõisa, Valgevälja, Varni, Vilkla, Võnnu, Väike-Ahli, Vätse, Üsse Pusku paemurd Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014 Jõgeva maakonna Pajusi, Palamuse, Puurmanni, Põltsamaa, Tabivere ja Torma valla ning Põltsamaa linna, Järva maakonna Kabala ja Väätsa valla, Lääne maakonna Lihula alevi ning Ridala ja Taebla valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta (vastu võetud 12.12.1991) Lehte Ilves, Ridala valla vaba raha seisab likviidsusfondis. Lääne Elu. 8. jaanuar 2009.
Roosna-Alliku valla lipp

Roosna-Alliku valla lipp oli endise Eesti haldusüksuse Roosna-Alliku valla lipp. Lipp kinnitati 29. novembril 1995. Lipu kasutamine lõppes 2017. aastal seoses valla liitumisega naaberomavalitsustega. Roosna-Alliku valla lipp on ristkülikukujuline ning koosneb kahest horisontaallaiust. Ülemine, 3,5 ühiku laiune laid on sinine ja selle keskel on valge, sinise ringikujulise südamikuga roosiõis läbimõõduga 2 ühikut. Alumine, 2,5 ühiku laiune laid on valge ning sellel on kolm sinist 0,5 ühiku laiust lainelist põikitriipu, kusjuures lipu alläär on sinine. Lipu normaalmõõtmed on 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9. Roos ja lainelised triibud viitavad valla nimetusele. Lipu sinine värvus sümboliseerib lootust ja nooruslikkust, samuti vett kui looduse üht põhielementi. Valge on puhtuse ja vaimsuse võrdkuju. Valla lipp heisatakse alaliselt valla haldushoone peasissekäigu juurde lipuvarda vastavasse hoidjasse või lipumasti. Ajutiselt heisatakse lipp suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega, ametlike delegatsioonide vastuvõttudel, valla pidupäevadel, spordiüritustel ja muudel avalikel üritustel. Valla lipu heiskamise võib teha kohustuslikuks vallavalitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või territooriumitel. Teistele omanikele on vallavalitsuse korraldus üksnes soovitusliku iseloomuga. Valla lippu võib heisata külapäevadel ning perekondlikel tähtpäevadel. Maapinnalt tõusva lipumasti kõrgus peab olema vähemalt kuus korda suurem lipu laiusest, seinalipuvarda pikkus on ligikaudu kolm korda suurem lipu laiusest. Heisatud lipul peab lipukanga alumine serv jääma maapinnast vähemalt kolme meetri kõrgusele. Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muu lipuga, asub valla lipp lippude poolt vaadatuna riigilippudest vasakul, teistest lippudest paremal. Roosna-Alliku valla ametlikud delegatsioonid, Roosna-Alliku valda esindavad kollektiivid või üksikisikud võivad kasutada valla lippu rahvusvahelistel, vabariiklikel ja regionaalsetel üritustel. Leinalipuna heisatud valla lipul peab olema kinnitatakse lipu ülemisse otsa 100 mm laiune must lint, mille mõlemad otsad ulatuvad kuni lipukanga alumise servani või heisatakse lipp poolde lipumasti. Vallalipu valmistamine toimub üksnes vallavalitsuse loal. Roosna-Alliku valla vapp Järva maakond Roosna-Alliku sümboolika valla kodulehel Roosna-Alliku valla sümboolika
Heino Heinsoo

Heino Heinsoo (sündinud 15. veebruaril 1929 Võrumaal, Antsla vallas) on eesti jurist. 1960. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1980. aastate lõpus töötas ta Eesti NSV Riikliku Ehituskomitee Maaehitustrusti juriidilise osakonna juhatajana. 1993. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel valiti ta valmisliidu Eesti Pensionäride Liit nimekirjas Tartu linnavolikogu liikmeks. Ta kandideeris ka 1996., 1999. ja 2002. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel, kuid ei osutunud valituks. Ta on olnud Eestimaa Rahvaliidu liige. 1989 Eesti NSV teeneline jurist Vabariigi Valimiskomisjon. Kohaliku omavalitsuse volikogude valimine 1999. Kandidaat nr 465 - Heino Heinsoo Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Sm. H. Heinsoole Eesti NSV teenelise juristi aunimetuse andmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1989, 15, 173 Vabariigi Valimiskomisjon. 1992-2015 valimistel osalenud kandidaadi otsing Vabariigi Valimiskomisjon. Kohaliku omavalitsuse volikogude valimine 2002. Kandidaat nr 478 - Heino Heinsoo
Kalju Jaaska

Kalju Jaaska (8. juuni 1929 – 25. detsember 2015) oli eesti jurist ja kohtunik. Alustas kohtunikuna 1949.a. 1970.–1980. aastatel oli ta Põlva rajooni rahvakohtu esimees. 1993. aastal vabastati ta Põlva Maakohtu kohtuniku ametist. Ta on maetud Põlva kalmistule. 1987 Eesti NSV teeneline jurist Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Justiits- ja kohtuorganite töötajatele Eesti NSV teenelise juristi aunimetuse andmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1987, 44, 615 Riigikogu otsus "Kohtunike ametist vabastamine". RT I 1993, 76, 1127 Kalmistute register HAUDI Põlva rajooni Rahvakohtu esimees Kalju Jaaska (fotograaf Uno Oksbusch), 1977 Põlva Talurahvamuuseumi fotokogu. Kalju Jaaska - Põlva rahvakohtu esimees
Montenegro Kuningriik

See artikkel räägib 20. sajandi alguse Montenegro riigist. Teise maailmasõja aegse riigi, mida mõnikord Montenegro kuningriigiks kutsutakse, kohta vaata artiklit Itaalia Montenegro kubermang. Montenegro Kuningriik (serbia: Краљевина Црнa Горa / Kraljevina Crna Gora) oli monarhia Kagu-Euroopas, tänapäeva Montenegros, Balkani poolsaarel, rahututel aastatel Esimese maailmasõja eel ja ajal. Õiguslikult oli see põhiseaduslik monarhia, kuid tegelikult absoluutne monarhia. 28. novembril 1918 ühendati Montenegro Serbia kuningriigiga ja kolm päeva hiljem, 1. detsembril 1918 liidendati see Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriiki.  Pikemalt artiklis Montenegro ajalugu Montenegro vürst Nikola kuulutas Montenegro Cetinjes kuningriigiks 28. augustil 1910. Kuningas Nikola I oli riiki vürstina valitsenud aastast 1860 ja oli 20. sajandi alguses algatanud mitmeid uuenduslikke reforme, nagu põhiseaduse kehtestamine ja uus vääring, Montenegro perper. Montenegro astus Esimesse Balkani sõtta aastal 1912, lootes võita osa viimastest Osmanite kontrollitavatest aladest Rumeelias. Montenegro tegi täiendava territoriaalse kasvu, jagades 30. mail 1913 Sandžaki Serbiaga. Kuid montenegrolased pidid suurriikide survel mais 1913 loovutama äsjavallutatud İşkodra linna (serbia: Skadar, pärastpoole Shkodër) uuele Albaania riigile, vaatamata sellele, et montenegrolased olid andnud 10 000 elu linna vallutamisse (aprillis 1913) Esad paša Osmanite-Albaania vägedelt. Kui juunis 1913 puhkes Teine Balkani sõda, võitles Serbia Bulgaaria vastu ja kuningas Nikola asus Serbia poolele. Taas kord oli Montenegro kistud sõtta, kus ta võitis märkimisväärselt lisaterritooriumi. Esimeses maailmasõjas (1914-1918) asus Montenegro liitu Antantiga, seoses kuningas Nikola Serbia-meelse poliitikaga. Seepärast okupeeris Austria-Ungari Montenegrot 15. jaanuarist 1916 kuni oktoobrini 1918. 20. juulil 1917 sõlmitud Korfu deklaratsioon kuulutas ette Montenegro ühinemist Serbiaga. 28. novembril 1918 kuulutati välja Montenegro ühinemine Serbiaga. Nikola I toetas ustavalt ühinemist Serbiaga, et moodustada kõigile serblastele Suur-Serbia riik, kuid vaidles Serbia kuningatega, kes hakkab uut kuningriiki valitsema. Podgorica rahvuskogu tõukas 26. novembril 1918 kuningas Nikola troonilt; ta suri paguluses. Teise maailmasõja ajal kaalusid okupatsiooniväed Jugoslaavias muuta Itaalia Montenegro kubermangu nukukuningriigiks, kuid nendest plaanidest ei saanud asja.  Pikemalt artiklis Montenegro monarhide loend Nikola I Petrović (1910–1918)  Pikemalt artiklis Montenegro peaminister Lazar Tomanović (1910–1912) Mitar Martinović (1912–1913) Janko Vukotić (1913–1915) Milo Matanović (1915–1916) Montenegro ajalugu Montenegro vürstiriik Montenegro vürstlik piiskopkond
Opotška

Opotška on linn Venemaa Pihkva oblastis, Opotška rajooni keskus. Asub Velikaja jõel Pihkvast 130 km lõunas. Opotškat on esmamainitud 1414. aastal, linnaõigused sai 1777. aastal. 13 600 (2005) 13 100 (2007) 13 100 (2008) 12 900 (2009) 12 700 (2010) 11 500 (2011) 10 900 (2013) 10 300 (2017) 9900 (2019) 9100 (2021) Opotškast on pärit arhitekt Anatoli Podtšekajev, arhitekt Lev Rudnev, laki kirjanik Said Gabiev ja poliitik Vladimir Nikitin. Q126684906
Nevel

Nevel on linn Venemaal Pihkva oblasti lõunaosas, Neveli rajooni keskus. Asub Valgevene piiri lähedal Pihkvast 240 km lõunas. Nevelit on esmamainitud 1503. aastal, kuulus korduvalt ka Poolale ja Leedule. Linnaõigused sai 1772. aastal. Linnas on õmblusvabrik, piimakombinaat, aparaaditehas ja jalatsivabrik. 1989. aastal oli linnas 22 368 elanikku, 2021. aastal 14 241. Q126684906
Gregor Gysi

Gregor Florian Gysi (sündinud 16. jaanuaril 1948 Berliinis) on Saksa jurist ja vasakpoolne poliitik. 1970. aastal lõpetas Gregor Gysi Berliini Humboldti Ülikooli juristina. 1967. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. Alates 1971. aastast tegutses ta Saksa DV-s advokaadina, doktorikraadi kaitses 1976. aastal. Advokaadina kaitses ta ka mitmeid režiimikriitikuid ja inimõiguste aktiviste (Rudolf Bahro, Robert Havemann, Ulrike Poppe, Bärbel Bohley). 1988–1989 oli ta Ida-Berliini Juristide Kolleegiumi esimees ja Saksa DV Juristide Kolleegiumi nõukogu esimees. 9. detsembrist 1989 kuni 4. veebruarini 1990 oli Gregor Gysi Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei/Demokraatliku Sotsialismi Partei (SED-PDS) esimees. 4. veebruarist 1990 kuni 30. jaanuarini 1993 oli ta Demokraatliku Sotsialismi Partei esimees. 1990. aasta märtsist kuni oktoobrini oli Gregor Gysi Saksa DV Rahvakoja (parlamendi) liige. 1990–2002 oli Gregor Gysi Saksamaa Liidupäeva liige, 1990–1998 oli ta seal Demokraatliku Sotsialismi Partei grupi esimees ja 1998–2000 fraktsiooni esimees. 2002. aasta 17. jaanuarist kuni 31. juulini oli ta Berliini majandusminister. Alates 2002. aasta augustist tegutses advokaadina. Alates 2005. aastast on Gregor Gysi jälle Liidupäeva liige. Ta oli aastatel 2005–2015 Vasakpartei (Die Linke) parlamendifraktsiooni esimees. 17. detsembrist 2016 kuni 15. detsembrini 2019 oli Gregor Gysi Euroopa Vasakpartei esimeheks. Gregor Gysi isa Klaus Gysi (1912–1999) oli Saksa DV riigitegelane (kultuuriminister 1966–1973). Gregor Gysi õde Gabriele Gysi (sünd. 1946) on näitleja, 1985. aastal lahkus ta Saksa DV-st Lääne-Saksamaale. gregor Gysi geb. 1948 Lebendiges Museum Online German Democratic Republic : Ministries, political parties, etc. rulers.org Federal Republic of Germany : Ministries, political parties, etc. rulers.org "Plötzlich sollte ich für mich selbst werben" Zeit Online, März 2010 Dr. Gregor Gysi Fraktion DIE LINKE im Bundestag Dr. Gregor Gysi, Die Linke Deutscher Bundestag Steffi Dobmeier. Leiser Abgang mit Tränen und Applaus Zeit Online, 7. juuni 2015 Knapp 68 Prozent für Gysi tagesschau.de Mirko Gründer. Woher kommt eigentlich… Gregor Gysi? Historeo Gabriele Gysi Kleines Theater Kammerspiele Landshut
Tenczyni linnus

Tenczyni linnus on 14. sajandil ehitatud linnus Lõuna-Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas praeguse Rudno küla territooriumil. Kirjalikes allikates on seda esimest korda mainitud aastal 1308. Linnus on rajatud kustunud vulkaanile. Ajalooliselt kuulus see Tęczyńskite suguvõsale, kelle järgi see ka nime sai. Praegu on linnus varemetes. Sissekanne saidil zamkijurajskie.pl
Fenoolglükosiidid

Fenoolglükosiidid on glükosiidid, mille aglükoon on fenool või fenoolhape. Nende seas on parkaineid. Tähtsamad fenoolglükosiidid on arbutiin, metüülarbutiin, salitsiin, populiin, spireosiid ja ehhinakosiid.
Riia börs

NASDAQ OMX Riia börs on Riias tegutsev väärtpaberibörs, ainus reguleeritud väärtpaberite järelturg Lätis. See on koos Vilniuse ja Tallinna börsiga ühtse Nasdaq Balti reguleeritud turu osa. Grindeks (GRD1R) Latvijas kuģniecība (LSC1R) Olainfarm (OLF1R) SAF Tehnika (SAF1R) Latvijas balzams (BAL1R) Brīvais Vilnis (BRV1R) Ditton pievadķēžu rūpnīca (DPK1R) Grobiņa (GRZ1R) Latvijas Gāze (GZE1R) Kurzemes atslēga 1 (KA11R) Kurzemes CMAS (KCM1R) Latvijas Jūras medicīnas centrs (LJM1R) Daugavpils Lokomotīvju remonta rūpnīca (LOK1R) Latvijas tilti (LTT1R) Rīgas autoelektroaparātu rūpnīca (RAR1R) Rīgas elektromašīnbūves rūpnīca (RER1R) Rīgas juvelierizstrādājumu rūpnīca (RJR1R) Rīgas kuģu būvētava (RKB1R) VEF Radiotehnika RRR (RRR1R) Siguldas CMAS (SCM1R) PATA Saldus (SMA1R) Tosmares kuģubūvētava (TKB1R) Talsu mežrūpniecība (TMA1R) VEF (VEF1R) Valmieras stikla šķiedra (VSS1R) Nasdaq Balti börs Nasdaq Baltic Meedias Villu Zirnask: "Riia börs sai aastaseks" Eesti Päevaleht, 27. juuli 1996 "Riia börs saab teise indeksi" Äripäev, 13. jaanuar 1998 Annika Matson: "Riia börs on tõusmas tuhast" Äripäev, 30. aprill 2004 "Tõnis Oja: Riia ja Vilniuse börs on riskantne" Äripäev, 9. juuni 2011
Lucius I

Lucius I oli paavst 253–254. Ta oli 22. paavst. Lucius I sündis "Liber Pontificalise" 1602 trükitud biograafia järgi Toscanas Luccas ja oli Lucianuse poeg, kuid kirikuloolase Cesare Baronio kommentaari alusel "Liber Pontificalise" samas väljaandes oli ta pärit Roomast ja oli Porphyriuse (Purphirius) poeg. Hiljem on Baronio seisukoht Luciuse päritolu osas kujunenud valitsevaks. Lucius valiti Rooma piiskopiks (paavstiks) Rooma keiser Galluse kristlaste tagakiusamise ajal 25. juunil 253 ja pagendati seejärel keisri käsul Roomast. Alles pärast Galluse surma augustis 253 lubati Luciusel pöörduda tagasi Rooma. "Liber Pontificalis" märgib tema ametisseasumise aastana 255 ja ametiaja pikkuseks 3 aastat 8 kuud ja 3 päeva. Lucius I ajal jätkus Corneliuse ajal alanud kirikulõhe vastupaavst Novatianusega. Kartaago piiskopi Cyprianuse kirjast järgmisele paavstile Stephanus I-le selgub, et Lucius I lubas tagakiusamiste ajal usust taganenud kristlastel pärast pihti osaleda missal, millele "puhaste" kirikut sooviv Novatianus oli vastu. Traditsiooni järgi ei lubanud Lucius I koos elada mehel ja naisel, kes pole sugulased või abielus ning keelas vaimulikel elada koos diakonissidega. Ta kohustas "Liber Pontificalise" järgi kaht preestrit ja kolme diakonit elama piiskopiga samas majapidamises, et kohustada piiskoppi järgima vooruslikke eluviise. Lucius I sai 2 kirja piiskopilt Cyprianuselt ja kirja Aleksandria piiskopilt Dionysioselt. Ta ordineeris neli presbüterit, neli diakonit ja kolm piiskoppi. "Depositio episcoporumi" järgi suri Lucius I 5. märtsil 254 Roomas ja maeti San Callisto katakombides asuvasse paavstide krüpti. "Martyrologium Hieronymianumi" järgi suri ta 4. märtsil. Lucius I suri "Liber Pontificalise" järgi märtrina, kui tal löödi keiser Valerianuse algatatud kristlaste tagakiusamise ajal pea maha. Tema märtrisurma mainib piiskop Cyprianus kirjas Stephanus I-le. Orazio Marucchi andmetel viidi tema säilmed 8. või 9. sajandil San Silvestro in Capite või Santa Prassede kirikusse, kust need viidi Santa Cecilia in Trastevere kirikusse. Tema pea viidi Roskilde katedraali, kuid nüüd asub see Kopenhaageni püha Ansgari katedraalis. Luciust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 4. märts. Ta on Kopenhaageni, Sjællandi ja Roskilde katedraali patroon. J. N. D. Kelly. The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Kirsch, J.P. (1910). "Pope St. Lucius I". In The Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company. Vaadatud 11. mail 2019. (inglise keeles) Lucius I kirjad.
Vilniuse börs

NASDAQ OMX Vilniuse börs on Vilniuses tegutsev väärtpaberibörs, ainus reguleeritud väärtpaberite järelturg Leedus. See on koos Riia ja Tallinna börsiga ühtse Nasdaq Balti reguleeritud turu osa. Börs loodi 1993. aastal. Apranga (APG1L) Energijos Skirstymo Operatorius (ESO1L) Grigeo Grigiškės (GRG1L) Klaipėdos nafta (KNF1L) Linas Agro Group (LNA1L) Lietuvos energijos gamyba (LNR1L) Panevėžio statybos trestas (PTR1L) Pieno žvaigždės (PZV1L) Rokiškio sūris (RSU1L) Šiauliai pank (SAB1L) TEO LT (TEO1L) Utenos trikotažas (UTR1L) Vilkyškių pieninė (VLP1L) Amber Grid (AMG1L) Agrowill Group (AVG1L) Dvarčionių keramika (DKR1L) Gubernija (GUB1L) INVL Technology (INC1L) INVL Baltic Farmland (INL1L) INVL Baltic Real Estate (INR1L) Invalda INVL (IVL1L) Kauno energija (KNR1L) LITGRID (LGD1L) Linas (LNS1L) Snaigė (SNG1L) Vilniaus baldai (VBL1L) Vilniaus degtinė (VDG1L) Žemaitijos pienas (ZMP1L) Nasdaq Balti börs Nasdaq Baltic
Angela Eagle

Angela Eagle (sündinud 17. veebruaril 1961 Bridlingtonis) on Suurbritannia leiboristlik poliitik. Ta on aastast 1992 Suurbritannia parlamendi alamkoja liige. Ta sündis aastal 1961 Bridlingtonis East Riding of Yorkshire'i ringkonnas trükitöölisest isa ja vabrikutöölisest ema tütrena. Ta õppis Oxfordi Ülikoolis St. Johni kolledžis filosoofiat, politoloogiat ja majandust, lõpetades ülikooli aastal 1983 bakalaureusekraadiga. Ta oli üks esimesi Suurbritannia parlamendi liikmeid, kes on avalikult lesbi; tema kooselu ametiühinguaktivist Maria Exalliga on registreeritud tsiviilpartnerlusena. Tema kaksikõde Maria Eagle on aastast 1997 Suurbritannia parlamendi alamkoja liige. Ta on olnud Briti noortemeister males.
Aglükoon

Aglükoon on glükosiidi mittesahhariidne koostisosa, mida sahhariidiga seob glükosiidside. Aglükoon võib olla näiteks alkohol, karboksüülhape või fenool. Laiemas mõttes nimetatakse aglükooniks ka näiteks glükoproteiini või glükolipiidi mittesahhariidset koostisosa. Tavaliselt on sellistes ühendites bioloogiliselt aktiivsed just aglükoonid.
Kaiu Laskurklubi

Kaiu Laskurklubi on laskespordiklubi Rapla vallas. See on asutatud 1992. aastal. Klubi esimees on Endel Kaasiku. Kirje Eesti spordiregistris