laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Liebenburg

Liebenburg on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Goslari kreisis. Valla pindala on 78,73 km². 31. detsembril 2015 elas seal 7976 inimest. Vald asub Harzi mäestikust põhjas, Innerste kõrgustiku Salzgitteri küngastiku idaosas. See külgneb kreisikeskuse Goslariga, umbes 12 km lõunas; külgnevad omavalitsused põhjas on Salzgitter ja Schladen-Werla Wolfenbütteli kreisis. Vald koosneb Liebenburgi tuumikust ja järgmisest üheksast külast, mis liidendati 1. juulil 1972: Dörnten koos Kunigundega Groß Döhren Heißum Klein Döhren Klein Mahner Neuenkirchen Ostharingen Othfresen koos Heimerode ja Posthofiga Upen Galeriihaua arheoloogilised väljakaevamised näitavad asustust piirkonnas hilisneoliitikumis. Endised Saksi valdused kuulusid 1235. aastal äsjaloodud Hildesheimi piiskopkonnale. Aastatel 1292 kuni 1302 püstitas vürstlik piiskop Siegfried II von Querfurt Levenborchi lossi Salzgitteri küngastikule, piiri lähedale Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonnaga. 1366. aastast panditi see tema järglaste poolt Braunschweigi kodanikele, kuna oli oluline kaubatee kaitsmisel riigilinn Goslariga. Lossi hõivas pärast Hildesheimi piiskopkonna vaenust 1523. aastal sõjakas Braunschweig-Wolfenbütteli hertsog Heinrich II ja kasutas seda ajutiselt oma armukese Eva von Trotti peidupaigana. Katoliiklik hertsog omakorda kaotas selle protestantlikule Schmalkaldeni liidule, kelle väed tegutsesid Braunschweigi maadel 1542. aastast kuni lõpliku kaotuseni 1547. aasta Mühlbergi lahingus. Kolmekümneaastase sõja ajal kasutati kindlust 1625. aastal keiserliku generalissimuse Albrecht von Wallensteini peakorterina, Rootsi väed okupeerisid selle 1633. aastal ja Keiserlik armee vallutas selle tagasi 1641. aastal. 1643. aasta rahulepinguga Braunschweigi hertsogitega anti raskelt purustatud loss Hildesheimile tagasi, kui päevatöölised ja käsitöölised elasis selle müüride vahel. Hildesheimi vürstlikud piiskopid promoted the settlement of Catholic families. Loss ise ehitati barokkstiilis osaliselt uuesti üles Wittelsbachist vürstliku piiskopi Clemens Augusti käsul, kuni ehitustööd katkestati Seitsmeaastase sõja puhkemise tõttu 1756. aastal. Pärast piiskopkonna lõplikku sekulariseerimist 1802. aastal läks Liebenburg 1814. aastal Hannoveri kuningriigile. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.liebenburg.eu
Lutter am Barenberge ühisvald

Lutter am Barenberge ühisvald (Samtgemeinde Lutter am Barenberge) oli ühisvald (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Goslari kreisis. Selle pindala oli 59,76 km². 31. detsembril 2015 elas seal 4025 inimest. See asus Harzist loodes, umbes 13 km Goslarist loodes. Selle keskus oli Lutter am Barenberge. Lutter am Barenberge ühisvald koosnes järgmistest valdadest: Hahausen Lutter am Barenberge Wallmoden 1. novembril 2021 liideti Lutter am Barenberge ühisvald Langelsheimi linnaga.
Rumeenia-Moldova Kultuuri Selts

Rumeenia-Moldova Kultuuri Selts oli Eestis elavate Eesti rumeenlaste ja Eesti moldovlaste organisatsioon. Seltsi esimees oli Veronika Palandi. Selts loodi 5. jaanuaril 1989. 1990. aastate keskel oli seltsil (koos lastega) 120 liiget. Selts korraldas Eestis muu hulgas Rumeenia ja Moldova ajaloo loenguid ja näitusi ning samuti tähistas rahvuslikke tähtpäevi. Selts oli Eestimaa Rahvuste Ühenduse liige. Luceafarul (Moldova kultuuriselts) Eesti rahvaste raamat: rahvusvähemused, -rühmad ja -killud. Koostanud ja toimetanud Jüri Viikberg. Tallinn, Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1999. Lk. 328
Hahausen

Hahausen on Langelsheimi linnaosa. Aastani 2021 oli ta omaette vald Goslari kreisis. Linnaosa pindala on 9,65 km². 31. detsembril 2015 elas seal 768 inimest. See asub Harzi mägedest loodes, Seeseni ja Lutter am Barenberge vahel. Hahauseni koosseisu kuulub Neuekrugi küla. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. https://www.statistikportal.de/de/produkte/gemeindeverzeichnis, vaadatud 5.03.2020. www.hahausen.de
Jeremy Meeks

Jeremy Ray Meeks (sündinud 7. veebruaril 1984 Tacomas) on Ameerika Ühendriikide kurjategija ja modell. Tema politseifoto, mis avaldati Facebookis 2014. aastal, omandas tohutu populaarsuse. Jeremy Meeksi hakati foto internetis avaldamise järel nimetama "maailma kuumimaks kurjategijaks", naised palusid ennast temaga vangikongi kokku lukustada, modelliagentuurid hakkasid ridamisi pakkumisi tegema. Ta oli varem kandnud 9aastast vanglakaristust varguse pärast. Pärast vanglast vabanemist 2016. aastal alustas Meeks modellikarjääri, rikastus, ja omas The Suni andmeil 612 000 jälgijat. Ta lahutas hiljem oma naisest ja abiellus Chloe Greeniga, kes on Briti miljardäri Sir Philip Greeni tütar. Noorpaari laps sündis 29. mail 2018. aastal (Jeremy Meeksil juba oli laps eelmise naisega). Ka Jeremy Meeksi vanemad on kurjategijad. Tema isa on mõrvar ja vägistaja, kes on vangis istunud 33 aastat. Jeremy Meeksi ema oli heroiinisõltlane, kes käis pidevalt vanglavahet. https://www.thesun.co.uk/living/2517762/worlds-hottest-felon-jeremy-meeks-posts-picture-of-120k-supercar-and-luxury-mansion-after-going-straight/ https://www.thesun.co.uk/tvandshowbiz/3944656/chloe-green-jeremy-meeks-baby-philip-green-daughter-topshop/ https://www.thesun.co.uk/news/6117879/jeremy-meeks-chloe-green-criminal-family-billionaire/
Järva-Jaani kalmistu

Järva-Jaani kalmistu on mitme kalmistu nimi: Järva-Jaani I kalmistu ehk Järva-Jaani kirikuaed Järva-Jaani II kalmistu ehk Tornialuse kalmistu Järva-Jaani III kalmistu ehk Järva-Jaani metsakalmistu Järva-Jaani II maailmasõja matmispaik
Järva-Jaani II maailmasõja matmispaik

Järva-Jaani II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Järva maakonnas Järva vallas Järva-Jaani asulas. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena. Paika on maetud 26 sõdurit, kes 1940 Punaarmee sõduritena võitlesid Järva-Jaani lähedal toimunud lahingutes. 1952 püstitati ühishauale mälestussammas, mille kavandas J.[küsitav] Laasi. Sambal on eesti ja vene keeles kiri "Igavene au kangelastele, kes langesid võitluses Nõukogude kodumaa vabaduse ja sõltumatuse eest." Järva-Jaani II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2018) Järva-Jaani II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris
Dikļi kirik

Dikļi kirik on luteri kirik Lätis Valmiera piirkonnas Dikļi vallas Dikļis. See oli Dikļi kihelkonnakirik. Dikļisse rajati esimene kirik aastal 1630. See oli õlgedest katuse ja paekivist seintega väike hoone. Selle juurde rajati Pahlenite suguvõsa matmispaik. Aastal 1722 ehitati kirik ümber ja see sai praegused mõõdud. Laiendusel olid puitsõrestikuga toestatud saviseinad. Tänapäevase ilme sai kirik uute ümberehitustööde käigus aastal 1848, mil valmis praegune maakivist seintega hoone. Kirikus on säilinud XVII sajandil valmistatud puidust altar ja kantsel. Altari annetasid kirikule aastal 1698 Budenbroka mõisa omanikud, kantsli aasta hiljem Ozolmuiža omanikud. Oreli meisterdas kirikule Mārtiņš Bitlers Jelgavast. Aastail 1857–1867 oli seal kirikuõpetajaks Juris Neikens. Aastal 1864 korraldas ta kihelkonnas esimese Läti laulupeo. www.vietas.lv "Kocēnu novads". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2018. Vaadatud 5. septembril 2018. Koguduse koduleht
Igor Levitin

Igor Levitin (Игорь Евгеньевич Левитин, sündinud 21. veebruaril 1952 Ukraina NSV-s Odessa oblastis Tsebrikovo külas) on Venemaa poliitik, ta oli alates 9. märtsist 2004 kuni 21. maini 2012 Venemaa transpordiminister. Alates 1970 teenis ta Nõukogude Armees. 1973 lõpetas ta Leningradis sõjaväe raudteeväekooli ja töötas 1973–1976 Odessa sõjaväeringkonnas Dnestri-äärsel raudteel. 1976–1980 teenis ta armee lõunarühmas. 1983 lõpetas ta sõjaväeakadeemia tagala ja transpordi eriala sideinsenerina. 1983–1985 töötas ta BAMil Urgali raudteejaamas sõjaväekomandandina ja osales "kuldse naela" sisselöömises, millega BAM valminuks tunnistati. 1985–1994 töötas ta Moskva raudteel jaama sõjaväekomandandina, pärast sõjaväe sideülema asetäitjana. 1994–1996 kuulus ta Venemaa raudtee reformimise valitsuskomisjoni koosseisu. Komisjoni töö lõppes riikliku raudtee-ettevõtte loomisega. 1996 asutati aktsiaselts Severstaltrans (alates 2008 N-trans), kus Levitin 2004. aastani töötas, sealjuures aastast 1998 peadirektori asetäitjana. Ta vastutas raudteevedude, masinaehituse ja sadamate eest. 9. märtsil 2004 määras Venemaa president ta Venemaa transpordi- ja sideministriks. Alates novembrist 2008 on ta aktsiaseltsi "Aeroflot" direktorite nõukogu esimees. Ta kuulub Ühendatud Lennuehituse korporatsiooni direktorite nõukokku. Igor Levitin on Venemaa lauatenniseföderatsiooni esimees. Ta on abielus ja tal on tütar. Ettevõtte Sovkomflot laeva kapten Левитин, Игорь Lentapedias.
Katriņa kirik

Katriņa kirik on luteri kirik Lätis Limbaži piirkonnas Viļķene vallas Viļķenes. See oli Katriņa kihelkonnakirik. Esimene kirik rajati piirkonda XVII sajandil, esimest korda on seda mainitud aastal 1624. Aastal 1669 koostatud visitatsiooniprotokollis seisab, et selle rajasid omaalgatuslikult kohalikud talupojad, kelle jaoks teekond Lemsalu kirikusse oli liiga pikk. Aastal 1742 rajati vana asemele uus puidust kirik, mis asus tänapäevases asukohas, kiriku varasem asukoht oli tõenäoliselt Baznīckalniņši küngas praeguse kiriku lähistel. Praegune kirikuhoone rajati Riia linna eestvõtmisel aastal 1867. Kiriku projekteeris Johann Daniel Felsko. Aasta hiljem valmistas meister Augusts Martins kirikule oreli. Juba aastal 1875 algasid kirikus ümberehitustööd, uue välimuse sai kiriku altariosa ja lisati kaks käärkambrit. Kirikukell valati aastal 1910. Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 522 http://www.vilkene.lv/par/religija/
Gedimiinid

Gedimiinid (leedu keeles Gediminaičiai, poola keeles Giedyminowicze) oli dünastia, mille esindajad valitsesid 14.–16. sajandini Leedu suurvürstiriiki. Dünastiale pani aluse Gediminas (1275–1341). Dünastia ühe haru moodustasid Jagelloonid.
Frankenthal

Frankenthal on kreisivaba linn Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal. Frankenthali on esmamainitud 772. aastal. 1119. aastal rajati sinna augustiinide seminar. 1577. aastal sai Frankenthal linnaõigused. 16. sajandil said linnas varjupaiga flaami kalvinistid. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Frankenthali koduleht
ISU

ISU võib tähendada järgmist: Rahvusvaheline Uisuliit International Space University ...
ASE

ASE või ase võib tähendada järgmist: Association of Space Explorers ase on voodi ...
ATZ

ATZ või Atz võib tähendada järgmist: ATZ on Egiptuses asuva Assiuti lennujaama IATA-kood Atz on võõrapärane perekonnanimi ...
Jelgavkrasti

Jelgavkrasti on küla (vidējciems) Lätis Limbaži piirkonnas Liepupe vallas. Küla asub merepinnast 25 meetri kõrgusel Liepupe jõe kaldal, Riiast 69, endisestpiirkonnakeskusest Salatsist 34 ja valla keskusest Mustkalnist 6 kilomeetri kaugusel. Küla kujunes Liepupe mõisa maadele. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Salatsi piirkonda. Tänapäeval asub Jelgavkrasti Via Baltica ääres, külas asub motell ja ambulatoorium. Jelgavkrastis asuvad Liepupes pagrieziensi bussipeatus ja kaks Jelgavkrasti bussipeatust. Liepupe kirik jääb Jelgavkrasti külla, ka asuvad seal endise Liepupe kirikumõisa hooned. Liepupe kirik ja kabel, lisaks veel Liepupe linnamägi on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Külas kasvavad Liepupe kirikumõisa pärn, Liepupe kalmistu männid, Liepupe kirikuaia männid ja Liepupīte pajud on looduskaitse all. Vietvārdu datubāze http://www.salacgriva.lv/lat/liepupe/doktorati/ Autotransporta direcija Autotransporta direcija Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
AUH

AUH või auh võib tähendada järgmist: AUH on Abu Dhabi rahvusvahelise lennujaama IATA-kood AUH on koduta loomade abistamisega tegelev Eesti noorteorganisatsioon "auh" on koera haukumist imiteeriv häälitsus või hüüatus ...
Aivar Valdre

Aivar Valdre (sündinud 13. aprill 1957 Tallinnas) on eesti filmirežissöör, stsenarist ja karikaturist. Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna 39. Keskkooli, õppinud 1982–1987 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust ning 1992. aastal täiendanud end Reutersi juures.[viide?] Töötanud Eesti Telegraafiaagentuuris (ETA)[viide?], ajalehtedes Hommikuleht[viide?], Rahva Hääl ja Eesti Ekspress[viide?]. Alates 1995. aastast on ta uudisteagentuuri Baltic News Service (BNS) välistoimetuse juhataja.[viide?] Valdre on kirjutanud aastail 2005–2008 aastaraamatusse "Kes? Mis? Kus?" maailma sündmusi käsitleva osa. 1970.–1980. aastatel on tema karikatuure ja tekste avaldanud ajakirjas Pikker ning ajalehtedes Õhtuleht ja Sirp.[viide?] Aivar Valdre on kaasrežissöörina 2016. aastal koos Lauri Lippmaaga teinud Valgevene esimesest riigipeast Stanislav Šuškevitšist dokumentaalfilmi "Šuša". 2017. aastal oli "Šuša" nomineeritud EFTA auhinnale (Eesti filmi- ja teleauhind) dokumentaalfilmi kategoorias, kuid ei võitnud seda. "Aivar Valdre". Eesti Filmi Andmebaas. Vaadatud 05.09.2018.
Liepupe kirik

Liepupe kirik on luteri kirik Lätis Limbaži piirkonnas Liepupe vallas Jelgavkrastis. See oli Liepupe kihelkonnakirik. Kirik ja selle kabel on riikliku kaitse all olevad arhitektuurimälestised. Liepupe kirikumõisa maad, millel kirik asub, olevat piiskop Michael Hildebrandile aastal 1501 koostatud aruande põhjal eraldatud juba aastal 1372. Liepupes oli kirik ka varem, kirikuraamatust on teada, et seal laulatati aastal 1744 parun Münchhausen. Kiriku (või pigem kabeli) varemed on praeguse kirikuhoone lähistel säilinud. Praegune kirik rajati piirkonda aastail 1777–1783. Hoone on ebahariliku planeeringuga, nimelt ei asu altar mitte kirikulöövi otsas, vaid keskel, kantsli all. 29. novembril 1971 oli kirikus tulekahju. Tuli hävitas hoone sisustuse, tulle jäid ka orel ja kiriku arhiiv. Hoone jäi tühjalt seisma. Kirikut asuti taastama aastal 1989, taastatud hoone pühitseti sisse 22. mail 1999. Liepupe kirikuaia männid on looduskaitse all. Liepupes luterāņu baznīca ar kapelu Läti kultuurimälestiste register Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 519 Liepupes evaņģēliski luteriskā baznīca vietas.lv Liepupes luterāņu baznīca visitsalacgriva.lv Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS  Liepupe kirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vokaaltehnika

Vokaaltehnika ehk laulutehnika ehk vokaalpedagoogika on hääle tekitamise ning laulmise õppimise, õpetamise ja uurimise meetodide kogum. Vokaaltehnika valdamine peab andama vastused küsimustele mis on laulmine? kuidas laulmine toimib? millist meetodit tuleks ühe või teise laulmisega seotud probleemi lahendamiseks kasutada? Lisaks hääle tekitamisega seotud meetoditele hõlmab vokaaltehnika ka psühholoogilisi ja kunstilisi aspekte, sest iga muusikastiil võib nõuda erinevat hääle tekitamist. Näiteks falsett, peahääl, rinnahääl, segahääl, vibraato, poolhääl või kõnelaul võivad nõuda erinevat vokaaltehnikat. Vokaaltehnika valdkonnad võivad olla: inimese anatoomia ja füsioloogia ning nende seosed laulmisega seotud psühholoogiliste protsessidega hingamine ja lihaste töö laulmise jaoks sobiv kehahoid resonaatorite kasutamine ja hääle projektsioon diktsioon, vokaalid ja artikulatsioon registrite kasutamine artikuleerimine, sealhulgas legaato kasutamine muude hääle omadusi muutvate vahendite kasutamine, nagu näiteks vibraato või koloratuurid (coloratura) vokaalhügieen ning toimetulemine vokaaltrakti haigustega erinevate keelte hääldamine erinevate muusikastiilide ja muusikažanrite valdamine, nagu näiteks bel canto, Lied, rahvalaul, kõnealul hääleliigi määratlemine (voice classification) Vokaaltehnika võib lauluõpetuse koolkonniti erineda. Näiteks 19. sajandil oli edukas Manuela Garcia koolkond, kes oli Rossini kolleeg. Pariisis oli kuulus Jean de Reszke (1950–1925) laulukool. Tema meetod oli staccato, pianissimo ja fortissimo põhitehnika harjutused ning hingamisharjutused diafragma treenimiseks.
Lemsalu kirik

Lemsalu kirik (täpsemalt Lemsalu Jaani kirik) on luteri kirik Lätis Limbažis. See oli Lemsalu kihelkonnakirik. Hoone asub aadressil Lībiešu iela 2. Kirik ja seda ümbritsev müür on arhitektuurimälestistena riikliku kaitse all. Sealsele kihelkonnale pani aluse Riia peapiiskoppide rajatud Lemsalu piiskopilinnus. Limbažis asus aastal 1385, mil see linnaõigused sai, ka katoliku kirik. 19. novembril 1621 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf lossipiirkonna koos kõige sinnakuuluvaga Riia linnale, millest kujunes Limbaži linnamõisa valdus. Ühtlasi sai linn ka patronaadiõiguse. 1630 oli linnakeses 8 kodanikku, kirik oli ilma katuse ja akendeta. Praeguse kiriku rajas Riia linn aastal 1680. Hoone projekteeris Rupert Bindenschu. Kirikaed rajati aastal 1923 arhitekt Pauls Kundziņši projekti järgi, mälestamaks Läti vabadussõjas elu kaotanud Limbaži ümbruskonna rahvast. Aastal 2014 remonditi esimest korda Lemsalu kirikut – korrastati fassaadi, restaureeriti orel, vahetati välja kaks kolmest uksest. http://mantojums.lv/lv/piemineklu-saraksts/6450/ LELB http://limbazudraudze.mozello.lv/vesture/ Restaurē Limbažu evaņģēliski luterisko baznīcu 21 detsember 2014 Koguduse koduleht
Neustadt an der Weinstraße

Neustadt an der Weinstraße on kreisivaba linn Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Neustadt an der Weinstraße koduleht
Mookgophong

Mookgophong (kuni 2006. aastani Naboomspruit) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Waterbergi ringkonnas, Mookgophongi valla halduskeskus. Linn on asutatud 1910. aastal, kui lähikonnas avastati tina leiukoht. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mookgophongi elanikest mustanahalisi aafriklasi 88,07%, valgeid 10,86%, värvilisi 0,36%, India või Aasia päritolu inimesi 0,20% ja teisi 0,50%. Pedi keelt pidas emakeeleks 56,30% inimesi, tsonga keelt 13,70%, afrikaani keelt 10,95%, sotho keelt 6,11%, ndebele keelt 2,11%, inglise keelt 1,72%, venda keelt 1,62% ja tsvana keelt 1,13%. Mookgophong SA Places https://census2011.adrianfrith.com/place/979001
Roosa Lipp

Roosa Lipp oli eesti huumoriajaleht, mis ilmus aastatel 1989–1990 ebaregulaarselt Tallinnas. Lehe hüüdlause oli: "Lõpetagem perestroika ennetähtaegselt!". Hiljem lisandus alapealkiri "Üliperestroikaleht, EK'P' häälekandja". Lehe väljaandja oli Eesti kooperatiiv Pula. Toimetuses olid Ago-H. Ruus, Jaak Kaljo sen., Jüri Mikk ja Riho Nassar. Ajalehe hind oli 50 kopikat. Ester - Roosa Lipp
Sunita Williams

Sunita Pandya Lyn Williams (sündinud 19. septembril 1965) on Ameerika Ühendriikide mereväelane, katselendur ja NASA astronaut. Ta valiti astronaudiks 1998. aastal ning on osalenud missioonidel STS-116 ja STS-117. Williams on kuulunud ka Rahvusvahelise Kosmosejaama 14., 15. ja 32. ekspeditsiooni ning oli 33. ekspeditsiooni ajal jaama komandör. 2018. aastal määrati ta Boeingu CST-100 Starlineri teise missiooni meeskonda. "Sunita Williams: Astronaut, Marathon Runner in Space". Space.com. Vaadatud 5. september 2018. "Sunita L. Williams (Captain, U.S. Navy, Ret.) NASA Astronaut". NASA. Vaadatud 5. september 2018.
Ivan Kopets

Ivan Ivanovitš Kopets (vene keeles: Ива́н Ива́нович Ко́пец; 19. september 1908 Tsarskoje Selo – 22. juuni 1941 Minsk) oli Nõukogude Liidu hävituslendur, lennuväe kindralmajor, Nõukogude Liidu kangelane teenete eest Hispaania kodusõja lahingutes. Ta oli Suure Isamaasõja alguses läänerinde õhujõudude juhataja. Pärast vaatluslendu üle hävitatud lennuväljade ja saades teada kaotuste ulatusest – läänerinde õhuväe kaotused 22. juunil olid 738 lennukit, sh 528 lennukit lennuväljadel – lasi Kopets end umbes 18:00 oma kabinetis maha.
Études finno-ougriennes

"Études finno-ougriennes" on prantsuskeelne teaduslik jätkväljaanne (aastaraamat), mis käsitleb soome-ugri kultuuride ja keeltega seonduvat. Seda annavad välja organisatsioon Association pour le Développement des Études-Finno-Ougriennes (ADÉFO) ja kirjastus L'Harmattan. Aastaraamatu peatoimetaja on Eva Toulouze. See ilmub kord aastas. Väljaandele panid 1964. aastal aluse Aurélien Sauvageot ja Jean Gergely. Väljaandest ADÉFO kodulehel
Alfred Lepp

Alfred Elmar Lepp (19. jaanuar 1900 Saru – 14. september 1984 Mõniste) oli eesti vaimulik ja kultuuritöötaja. Ta on Mõniste külamuuseumi asutaja. Ta võttis osa Vabadussõjast. Aastal 1923 lõpetas ta Võru Rahvahariduse Seltsi Poeglaste Gümnaasiumi. Aastal 1930 lõpetas Tartu Ülikooli usuteaduskonna. 22. mail 1932 ordineeriti ta Tallinna Jaani kirikus õpetajaks piiskop Jakob Kuke poolt. Ta oli 18. maist 1932 kuni 5. juulini 1933 Rõuge Maarja koguduse õpetaja Valter Viksi isiklik adjunkt. Seejärel oli ta 2. maini 1935 Tallinna Pauluse koguduse asetäitja-õpetaja. Aastatel 1935–1937 oli ta hingeravikabineti omanik, misjärel pidas ta isatalu. 1946–1957 töötas ta Mõniste kultuurimaja juhatajana ja asutas Mõniste koduloomuuseumi, mille teaduslik töötaja oli 1957–1963. Ta on kirjutanud raamatuid toortaimetoitlusest. Maetud Hargla kalmistule. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Mihhail Rostovtsev

See artikkel on kirurgi kohta, ajaloolase kohta vaata Mihhail Rostovtsev (ajaloolane). Mihhail Rostovtsev (vene keeles Михаил Иванович Ростовцев; 16. november 1865 Jelets – 6. mai 1952 Tartu) oli vene kirurg, kes on tuntud eeskätt Tartu Eraülikooli (Rostovtsevi eraülikool) asutaja ja direktorina. 1886–1888 õppis Moskva ülikoolis 1888–1892 õppis Tartu Ülikoolis 1902 dr. med. (Moskva) 1904–1918 Tartu Ülikooli kirurgiaprofessor 1908–1913 Tartu Eraülikooli direktor
Jaapani relvade loend

Abui (鐙, アブイ) Bajozutsu (馬上筒, バジョーヅツ) Bisento (眉尖刀, ビセントー) Bo (棒, ボー) Bokuto (木刀, ボクトー) Bundokusari (分銅鎖, ブンドグサリ) Chyokuto (直刀, チョクトー) Daisho (大小) Dotanuki (同田貫, ドータヌキ) Domaru (胴丸, ドーマル) Fukiya (吹キ矢, フキヤ) Gunbai (軍配, グンバイ) Gunto (軍刀, グンドー) Hanbo (半棒, ハンボー) Haramaki (腹巻, ハラマキ) Hatajirusi (旗印, ハタジルシ) Hogo (防具, ホグ) Hoko (矛, ホコ) Horagai(法螺貝, ホラガイ) Horo (母衣, ホロ) Horokuhiya (焙烙火矢, ホルクヒヤ) Jyo (杖, ジョー) Jyute (十手, ジューテ) Kabutowari (兜割リ, カフトワリ) Kabuto (兜, カフト) Kachyu (甲胄, カッチュー) Kaginawa (鉤縄, カギナワ) Kaiken (懐剣, カイキン) Kama (鎌, カマ) Kamayani (鎌槍, カマヤリ) Kanasaibo (金砕棒, カナサイボー) Kodachi (小太刀, コダチ) Kunai (クナイ) Kura (鞍, コダチ) Kusarigama (鎖鎌, クサラガマ) Makibishi Mogito (模擬刀, モギトー) Nagamaki (長巻, ナガマキ) Naginata (薙刀, ナギナタ) Nobori (幟, ノポリ) Ninto (忍刀, ニント) Odachi (大太刀, オーダチ) Otsuchi (大槌, オーツチ) Oyoroi (大鎧, オーヨロイ) Saihai (采配, サイハイ) Sasimono (指物, サシモノ) Sasumada (刺叉, サスマダ) Shuriken Sinai Sodegara (袖搦, ソデガラ) Suntetsu (寸鐵, スンテツ) Tanbo Tanrenbo (鍛錬棒, タンレンボー) Tachi (太刀, タチ) Tepo (鉄砲, テッポー) Tsukubo (突棒, ツクボー) Tsurugi (剣, ツルギ) Uchigatana (打刀, ウチガタナ) Umajirusi (馬印, ウマジルシ) Ya (矢, ヤ) Yari (槍, ヤリ) Yumi (弓, ユミ) Yoroidosi (鎧通シ, ヨロイドーシ)
Audru II maailmasõja matmispaik

Audru II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Pärnu maakonnas Pärnu linna halduspiirkonnas Audru asulas Audru mõisa pargis. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena. Matmispaigale püstitati 1978 mälestussammas. Samba kavandas skulptor A. Mölder. Ühishaua pindala on umbes 170 m². Audru II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.09.2018) Audru II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris
Tilsi II maailmasõja matmispaik

Tilsi II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Põlva maakonnas Põlva vallas Tilsi külas Tilsi mõisa pargis. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena. Paika on maetud 26 sõdurit, kes 1940 Punaarmee sõduritena võitlesid Põlva lähedal toimunud lahingutes. 1980 pandi esialgse mälestussamba asemele Endel Taniloo skulptuur "Leinav ema". Tilsi II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.09.2018) Tilsi II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris
Alfred Lepp (loomaarst)

Alfred Lepp (Alfred Lep; 23. september 1906 Tartu – 16. jaanuar 1940) oli eesti loomaarst. Õppis 1927–1932 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas, Korporatsioon Fraternitas Tartuensise liige. Teenis 4. Suurtükiväegrupis (leitnant, 1930); 1931–1932 Tartu Ülikooli veistehaiguste kabineti assistent. Alates 1932 Pankjavitsa jaoskonna loomaarst, hiljem loomaarst Pärnus ja Mõisakülas. Loomaarstide Koja liige. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944