laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Elektrostaatiline masin

Elektrostaatiline masin ehk elektrostaatiline generaator on elektrimasin kõrge alalispinge tekitamiseks, kusjuures elektrilaengute nihe ja ülekanne toimub elektrostaatilise induktsiooni põhimõttel. Elektrostaatilised masinad kasutavad energia muundamisel elektrivälja, erinevalt magnetvälja kasutamisel põhinevatest elektrodünaamilistest generaatoritest. 19. sajandil väljatöötatud elektrostaatiliste masinate tüüpidest on tuntuim inglise leiutaja James Wimshursti poolt 1878 konstrueeritud generaator, mille edasiarendused võimaldasid saada kuni 100 kilovoldist pinget ja mis leidsid kõrgepinge allikana kasutamist vähe energiat nõudvate elektrinähtuste uurimisel, edaspidi eelkõige demonstratsioonivahendina. Masina põhiosadeks on kaks isolerainest (enamasti klaasist) ketast, millele on kleebitud lehtmetallist sektorid (skeemil ruudud A ja B). Need lähestikku paiknevad kettad pannakse käsivändaga vastassuundades pöörlema. Juhtivatel sektoritel on ka paigalseisvate ketaste korral erinevad jääklaengud, mis ketaste pöörlemisel indutseerivad tugevamaid laenguid vastasketta sektorites. Laengud kogutakse sektoritel libisevate metallharjade paari abil kerakujulistele väljundelektroodidele ja kondensaatoreina toimivatesse Leideni purkidesse. Lisaks kogumisarjadele libiseb kummagi plaadi sektoril diametraalselt paigutatud ja omavahel ühendatud harjade paar, nn tasandusharjad. Elektroodikuulide vahel tekib piisavalt kõrge pinge korral sädelahendus. Pinge suurus sõltub ketaste läbimõõdust ja voolutugevus (sädeme võimsus) ketaste pöörlemiskiirusest. Laengute vastastikuse võimenduse tagamiseks on harjad sektorite suhtes paigutatud ja ühendatud nii, et ketaste pöörlemisel jääb vastastikuste harjade alla vähemalt kaks sektorit. Eeldame, et sektor A1 kannab esialgu positiivset ja vastasolev sektor B1 negatiivset jääklaengut. Kui A1 liigub vasakule ja B1 paremale, siis nende elektrilised potentsiaalid kasvavad selle töö arvel, mida tehakse vastandmärgiliste laengute vahel valitseva tõmbejõu ületamiseks. Kui A1 jõuab kohakuti sektoriga B2, mis on sel hetkel kontaktis harjaga Y, siis on tal juba kõrgem positiivne potentsiaal, mis kutsub esile laengu jagunemise Y ja Y1 vahel läbi tasandusjuhtme. Kasvanud negatiivne laeng kandub sektorisse B2 ja positiivne laeng tasandusjuhtme kaudu ketta diametraalsele sektorile, mida sel hetkel puudutab hari Y1. Ketaste edasisel pöörlemisel A1 kontakteerub harjaga Z ja annab osa laengust väljundahelasse (metallkuulile, Leideni purki). Edasi jõuab sektor A1 harja X alla, mis on tasandusjuhtme abil ühendatud harjaga X1, ja kasvatab jälle positiivset laengut tulenevalt negatiivse sektori B2 eemaldumisest (see on sel hetkel vastakuti A-ketta sektoriga, mis kontakteerub harjaga X1). Elektrostaatiline induktsioon ENE 2. köide, 1987
Van de Graaffi generaator

Van de Graaffi generaator on elektrostaatiline seade kõrge elektripinge (kuni 10 miljonit volti) tekitamiseks liikuva lindiga elektrilaenguid transportides. Lintgeneraatori töötas välja USA füüsik Robert Jemison Van de Graaff 1929. aastal. Graaffi generaatori põhiosa on isoleerainest (siidist, kummist) lint, mis liigub üle rullide (joonisel ülemine metallist ja alumine isoleerainest). Lindi ülemine osa koos rulliga on paigutatud positiivseid laenguid koguvasse metallkuplisse. Lindi laengutega loovad kontakti metallkiududest harjad, kusjuures ülemisel harjal on ühendus metallkupliga. Alumine rull on harja kaudu ühenduses negatiivse elektroodiga (metallkuuliga). Lihtsas generaatoris saadakse elektrilaengud hõõrdeelektrina (lindi ja alumise rulli vahel), kõrgema pinge seadmetes aga eraldi allikast koroonalahenduse abil. Lint. mis pannakse liikuma alumist rulli ringiajava elektrimootoriga, kannab positiivseid elektrilaenguid ülemise harja kaudu kuplile. Kupli sisemuses kui Faraday puuris elektriväli puudub, mis teebki võimalikuks laengute ülekande läbi ülemise harja. Samanimeliste laengute vastastikune tõukejõud surub järjest uusi laenguid metallkupli välispinnale juurde ja kupli potentsiaal negatiivse elektroodi (maa) suhtes kasvab kuni sädelahenduseni kupli ja negatiivse elektroodi vahel. Niisuguse elektrostaatilise generaatori kasutegur on madal – mõne protsendi ringis. Elektrostaatiline induktsioon Graaffi generaatori demonstratsioon Van de Graaff Electrostatic Generator (inglise keeles)
Hõõrdeelekter

Hõõrdeelekter ehk triboelektriline efekt on füüsikaline nähtus, mis seisneb elektrilaengute tekkimises kahe keha vastastikusel hõõrdumisel ja seejärel teineteisest eemaldamisel. Seejuures elektriseeruvad mõlemad kehad ja neil tekivad võrdsed vastandmärgilised laengud. Kui näiteks klaasi hõõruda siidiga, siirdub mingi hulk elektrone klaasilt siidile. Kuna elektron on negatiivse laenguga elementaarosake, siis tekib siidil negatiivne ja klaasil positiivne laeng. Nähtus on tuntud juba antiikajast seoses hõõrutud merevaigu võimega ainekübemeid külge tõmmata (siit tulevad ka nimetused "elekter" ja "elektron": merevaik on kreeka keeles ēlektron). Hõõrumisel elektriseeruvad mõlemad kehad, kui nad on mittejuhtivast ainest ja neile võib elektrilaeng jääda pikaks ajaks püsima. Hõõrdeelektri laeng võib teatud tingimustel koguneda ka elektrit juhtivasse kehasse, kui seda hõõruda mittejuhtivast ainest kehaga. Ühed ained annavad hõõrdumisel elektrone kergemini ära kui teised ehk ainetel on erinev elektronafiinsus. Selle omaduse järgi saab ained järjestada triboelektrilisse ritta, harilikult positiivsest negatiivse laengu suunas. Niisuguse rea mistahes hõõrdepaaris loovutab eespool olev aine järgmisele elektrone. Triboelektrilise rea moodustavad näiteks isoleerained: [+] klaas, nailon, vill, siid, paber, puuvill, eboniit (kõvakummi), polüester, polüetüleen, polüpropüleen, polüvinüülkloriid, räni, teflon [–] Hõõrdeelekter tekib ohtliku kaasnähtusena paljudes tootmisprotsessides, eriti tekstiili- ja paberitööstuses. Võimalike küllaltki suurte elektrostaatiliste laengute kõrvaldamise meetmetena on kasutusel näiteks metallist seadmeosade maandamine ja õhu muutmine elektrit juhtivaks ioniseerimse teel. ENE 3. köide, 1988 "Hõõrdeelekter". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2020. Vaadatud 17. märtsil 2020. Triboelektrische Reihe
Uuendtoit

Uuendtoit on toit või toidu koostisosad, mida pole enne 15. maid 1997. aastal Euroopa Liidu territooriumil inimeste toiduna olulisel määral kasutatud. Uuendtoit kuulub vähemalt ühte järgmistest kategooriatest: on uue või tahtlikult muudetud molekulaarstruktuuriga; koosneb, on saadud või toodetud mikroorganismidest, seentest või vetikatest, mineraalset päritolu materjalist, taimedest või nende osadest, loomadest või nende osadest, rakukultuurist või koekultuurist (loomadest, taimedest, mikroorganismidest, seentest, vetikatest) koosneb tehisnanomaterjalist; on saadud uue tootmisprotsessiga, kui see põhjustab toidu koostises või struktuuris olulisi muutusi, mõjutades sellega toiteväärtust, inimese ainevahetust või ebasoovitavate ainete sisaldust. "Uuendtoit". Maaeluministeerium. 3.12.2019. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.07.2020. Vaadatud 17.03.2020. Euroopa Liidus lubatud uuendtoidud
Johannes Chemnitzer

Johannes Chemnitzer (24. märts 1929 Wildenfels – 1. november 2021) oli Saksa DV partei- ja riigitegelane. Johannes Chemnitzer oli pärit töölisperekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta kaubanduskoolis. 1946. aastal astus ta Saksa Vaba Noorsoo Liitu ja Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. Aastatel 1948–1951 õppis Zwickaus ja Elbisbachis kutsekoolis põllumajandust. Alates 1949. aastast oli ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondise liige. 1952–1955 oli Chemnitzer Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Zwickau piirkonna põllumajandussekretär. 1955–1958 õppis ta Moskvas NLKP KK juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis. 1958–1962 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Gera ringkonna põllumajandussekretar. Alates 1963. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1963–1989 oli Chemnitzer Neubrandenburgi ringkonna Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei allorganisatsiooni esimene sekretar. Alates 1967. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1974–1989 oli ta Saksa DV Kaitsekomitee liige. 8. novembril 1989 valiti ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks ja Keskkomitee põllumajandussekretariks. 10. novembril 1989 aga vabastati ta kõigist ametitest ja heideti 13. detsembril 1989 Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja. Chemnitzer, Johannes (Hans) Bundesstiftung Aufarbeitung Johannes Chemnitzer Chronik der Wende
2016. aasta pretendentide turniir

2016. aasta male MM-võistluste tiitlipretendentide turniir (inglise keeles World Chess Championship Candidates Tournament 2016) oli 2016. aastal Moskvas peetud male MM-võistluste pretendentide turniir. Turniiri võitis Venemaad esindav 26-aastane suurmeister Sergei Karjakin, kes sai õiguse kohtuda MM-tiitlimatšis valitseva maailmameistri Magnus Carlseniga. 2016. aasta pretendentide turniir peeti märtsis 2016 Moskvas. Osavõtjaid oli kaheksa. Mängiti kaks ringi ringsüsteemis (kokku 14 vooru), ajakontrolliga 100 minutit 40 käigule, seejärel 50 minutit järgmisele 20 käigule, mille järel anti 15 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. Reglement määratles, et kui osavõtjad kogusid võrdse arvu punkte, siis sai määravaks omavaheliste kohtumiste seis, kui see osutus viigliseks, siis sai määravaks suurem võitude arv, kui ka see oli võrdne, siis sai määravaks parem Bergeri koefitsient. Kui ka see oli võrdne, siis otsustas lisapartiide tulemus. Turniir kuulus 22. kategooriasse. Peakohtunikuna tegutses Austria rahvusvaheline arbiiter Werner Stubenvoll. Auhinnafond moodustas 420 000 eurot (esikohale tulnud maletaja sai 95 000 eurot). ¹) Reitingud on antud 2016. aasta märtsi seisuga ¹) Caruana võitis Anandit omavahelistes kohtumistes 1,5:0,5 2016. aasta MM-tiitlimatš  2016. aasta pretendentide turniir – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Candidates Tournament 2016. chess-results.com
STS-89

STS-89 oli NASA Space Shuttle'i programmi missioon, mida teenindas kosmosesüstik Endeavour. Missioon startis 23. jaanuaril 1998 ja selle raames külastati Vene kosmosejaama Mir, kuhu viidi varustust ning vahetati jaama meeskonnaliikmeid. Endeavour naasis Maale 31. jaanuaril. "STS-89 Mission Summary". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuni 2019. Vaadatud 17. märts 2020.
Laul tulipunasest lillest

"Laul tulipunasest lillest" (soome keeles Laulu tulipunaisesta kukasta) on Johannes Linnankoski romaan, mis ilmus 1905. Romaani peategelane on noor mees, kes kannab palke jõe ääres ja võlub mitut neitsit. Eesti Draamateater tõi 1938. aastal lavale selle romaani põhjal tehtud lavastuse. "Laul tulipunasest lillest" – Postimees (1886-1944), nr. 338, 13 detsember 1938
Mário Centeno

Mário José Gomes de Freitas Centeno (sündinud 9. detsembril 1966 Olhãos) on Portugali majandusteadlane ja poliitik, ta kuulub Sotsialistlikku Parteisse. Alates 20. juulist 2020 on ta Portugali Panga president. Ta oli 26. novembrist 2015 15. juulini 2020 Portugali rahandusminister. 13. jaanuarist 2018 13. juulini 2020 oli ta Eurorühma president. Ta õppis majandust Lissaboni ülikooli majanduse ja ärijuhtimise teaduskonnas, mille lõpetas aastal 1990. Aastal 1993 sai ta magistriks rakendusmatemaatika alal; aastal 1998 sai ta Harvardi ülikoolis majandusteaduse magistriks, aastal 2000 majandusteaduse doktoriks. Ta on abielus ja tal on kolm last.
Bokassa dünastia

Bokassa dünastia valitses Kesk-Aafrikat aastail 1976–1979. Keiser Bokassa Il oli 19 naist ja 40 last. Praegune (alates 3. novembrist 1996) keiserliku perekonna pea on Jean Bédel Bokassa II.
Thoinot Arbeau

Thoinot Arbeau on Prantsuse vaimuliku Jehan Tabourot' (17. märts 1520 Dijon – 23. juuli 1595 Langres) anagrammiline pseudonüüm. Thoinot Arbeau on tuntud peamiselt oma teosega "Orchésographie", mis käsitleb 16. sajandi Prantsusmaa seltskonnatantse. "Orchésographie" ilmus Langres'is 1589. aastal. See dialoogivormis traktaat pakub rikkalikult infot seltskondliku käitumise kohta tantsusaalis ning muusikute ja tantsijate suhtlemise kohta. Teos sisaldab arvukalt puulõikeid tantsijatest ja muusikutest ning rohkeid muusikanäiteid koos põhjalike juhistega sammude kohta, mis oli märkimisväärne innovatsioon tolleaegses tantsunotatsioonis. Raamatu on inglise keelde tõlkinud Mary Stewart Evans, toimetanud Julia Sutton. Arbeau tegeles ka astronoomiaga ning avaldas teose "Compot et Manuel Kalendrier, par lequel toutes personnes peuvent facilement apprendre et sçavoir le cours du Soleil et de la Lune et semblablement les festes fixes et mobiles que l’on doit célébrer en l’Eglise, suyvant la correction ordonné par notre Saint Pére Grégoire XIII" ('kalender, mille järgi kõik inimesed saavad hõlpsasti tundma õppida Päikese ja Kuu käiku ning samas ka liikumatuid ja liikuvaid pühi, mida Kirik tähistab, vastavalt parandustele, mille pani ette meie isa püha Gregorius XIII'), Langres: Jehan des Preyz, 1582. Kendall, G. Yvonne 2001. "Arbeau, Thoinot". The New Grove Dictionary of Music and Musicians, second edition, edited by Stanley Sadie and John Tyrrell. London: Macmillan Publishers. Arbeau teosed jm Internet Archive'is Orchésographie prantsuse keeles Puulõigete skaneeringud "Orchesographie" Kongressi raamatukogus Arbeau noodid
Tualettpaber

Tualettpaber on pehme paber, mida kasutatakse peale urineerimist ja roojamist päraku ümbruse puhastamiseks väljaheite jääkidest. Esimesed teated paberi kasutamisest hügieenilistel eesmärkidel pärinevad Hiinast 6. sajandist enne meie aega ning tualettpaberi suuremahuline tootmine sai alguse 14. sajandil. Tänapäevane tualettpaber pärineb 19. sajandist, selle leiutas Joseph Gayetty 1857. aastal, selle perforeeritud ja lehe rebimist lihtsustava versiooni leiutas Seth Wheeler 1871. aastal. Tualettpaberi rulli saab paigutada seinakinnitusele nii, et sellest rebitav paberiosa on rulli peal või rulli all. Näiteks uuring USA-s on näidanud, et 60–70% eelistab esimest varianti. Oma tualettpaberi versioonile patenti taotlenud Wheeler kujutas joonisel samuti tänapäeval eelistatuimat paigutust. hügieen käimla paber Joseph Needham (1986). Science and Civilization in China: Volume 5, Chemistry and Chemical Technology, Part 1, Paper and Printing. Taipei: Caves Books, Ltd. Volume 5, Part 1, 123. Yenisey, Zeynep (5. aprill 2016). "What the Direction Your Toilet Paper Hangs Says About You, According to Science". Maxim. Vaadatud 7. oktoobril 2022. Young, Arnesia (13. mai 2021). "Original Patent Drawing Solves the Great "Over or Under" Toilet Paper Debate". My Modern Met. Vaadatud 7. oktoobril 2022.
Antwerpeni Sümfooniaorkester

Antwerpeni Sümfooniaorkester tegutseb Flandrias ja nende kodusaal on uus Queen Elisabeth Hall Antwerpenis. Orkestri peadirigent on Elim Chan ja audirigent Philippe Herreweghe. Orkestri ajalugu ulatub aastasse 1895, mil linna loomaaia lähedusse ehitati esimene kontserdisaal. Sealtpeale on Antwerpeni Sümfooniaorkester kujundanud endale soliidse maine ühe Belgia parima orkestrina, kelle ees on seisnud peadirigentidena Edo de Waart, Philippe Herreweghe ja Jaap van Zweden ning kellega on teinud koostööd maailmanimega solistid. Hooajast 2019/2020 on orkestri uus peadirigent Hongkongist pärit tõusev täht Elim Chan (*1986). Antwerpeni Sümfooniaorkester on uhke, et võib olla üks Belgia kahest „kuninglikust“ orkestrist (rahvusvaheliselt tuntakse neid ka kui Flaami Kuninglikku Filharmooniaorkestrit), jagades au Liège’i orkestriga prantsuse keelt kõnelevas Belgia piirkonnas. Antwerpeni Sümfooniaorkester on Flandria kultuurisaadik, kelle rahvusvahelised kontserditurneed toovad järjest laiemat tuntust nii neile endile kui ka nende kodukohale. Orkester esineb regulaarselt Madalmaades ja Saksamaal ning võtab ette ka reise kaugemale. Üles on astutud kuulsates saalides, nagu Viini Musikverein ja Konzerthaus, Salzburgi Festspielhaus, Amsterdami Concertgebouw, Tōkyō Suntory Hall ja Bunka Kaikan Hall, Kölni ja Müncheni Filharmoonia saalid, Budapesti Kunstipalee ja Pekingi Suur Rahvusteater. Antwerpeni Sümfooniaorkester
Firmin Ngrébada

Firmin Ngrébada (sündinud 1968) on Kesk-Aafrika Vabariigi riigitegelane, alates 25. veebruarist 2019 kuni 15. juunini 2021 Kesk-Aafrika Vabariigi peaminister. Ngrébada on valitsuse ja 14 mässuliste grupi kompromisskandidaat, tema ametissenimetamine oli osa rahuleppest, millega püüti lõpetada riigis toimuvat kodusõda. Ta oli rahuläbirääkimistel valitsuse esindaja. Ngrébada oli peaminister Faustin-Archange Touadéra ametiajal peaministri büroo juhataja Simplice Sarandji asetäitja. Hiljem sai temast presidendi büroo juhataja. http://www.worldstatesmen.org/Central_African_Republic.html "Africa :: Central African Republic — The World Factbook - Central Intelligence Agency". www.cia.gov. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. mai 2019. Vaadatud 22. august 2019. "Central African Republic opens cabinet to more armed groups to..." Reuters (inglise). 22. märts 2019. Vaadatud 19. juuli 2019. Press, The Associated (2. veebruar 2019). "Central African Republic Armed Groups Reach Peace Deal". The New York Times (inglise). ISSN 0362-4331. Vaadatud 19. juuli 2019. "C.Africa government inks peace deal with militias". France 24 (inglise). 5. veebruar 2019. Vaadatud 19. juuli 2019. "CAR president names new Prime Minister". Journal du Cameroun (prantsuse). 25. veebruar 2019. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. veebruar 2019. Vaadatud 22. august 2019.
Teriimaevarua III

Teriimaevarua III (28. mai 1871 – 19. november 1932) oli viimane Bora Bora kuninganna aastail 1873–1895.
Taneti Maamau

Taneti Maamau (sündinud 16. septembril 1960) on Kiribati poliitik, alates 11. märtsist 2016 Kiribati president. Ta oli 2016. aasta presidendivalimistel opositsiooni ainus kandidaat ning ta sai ka uue erakond Tobwaan Kiribati Party koalitsiooni toetuse. Teda toetas valimistel ka ekspresident Teburoro Tito, kes oli president enne maksimaalsed 12 aastat ametis olnud Anote Tongi. Detsembris 2015 valiti ta Maneaba ni Maungatabusse (Kiribati parlamenti), Maamau kandideeris kodupaigas Onotoal. Enne seda oli ta president Tito valitsuses rahandusminister. 3. augustil 2018 nimetati ta Lõuna-Vaikse ookeani ülikooli kantsleriks. "President Taneti Maamau", Republic of Kiribati Presidential Web Portal "Taneti Maamau declared new president of Kiribati - Fiji Times Online". Fijitimes.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 11. märts 2016. Vaadatud 13. märts 2016. "Kiribati: un nouveau président élu à la place d'un champion de la cause climatique". Tahiti-infos.com. Vaadatud 13. märts 2016. "Pacific Islands News Association : PACNEWS - News reader". Pina.com.fj. Vaadatud 13. märts 2016. "Three in the running for Kiribati presidential election | Dateline Pacific, 6:05 am on 10 February 2016 | Radio New Zealand". Radionz.co.nz. 10. veebruar 2016. Vaadatud 13. märts 2016. "Maneaba Ni Maungatabu" (PDF). Parliament.gov.ki. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 19. oktoober 2016. Vaadatud 13. märts 2016. "Chancellor". University of the South Pacific. August 2018. Vaadatud 17. jaanuar 2019.
Harovski rajoon

Harovski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Vologda oblasti keskosas. Selle keskuseks on Harovski linn. Rajooni suuremad jõed on Kubena ja selle lisajõgi Sit. Rajoon jaguneb halduslikult 12 kohalikuks omavalitsuseks. Rajoon moodustati 1929. aastal. http://haradm.ru/
Säsikiired

Säsikiired on puidus radiaalselt kulgevad pehme tekstuuriga kanalid, mille kaudu toimub puu gaasivahetus ning toitainete liikumine niinest säsi poole. Säsikiirte ülesanne on toitainete säilitamine ja juhtimine. Need võimaldavad veel, mineraalidel ja orgaanilistel ainetel puidus radiaalsuunaliselt liikuda. Säsikiired juhivad toitaineid tüve keskelt perifeeria poole. Säsikiirte ülesanne on toita ka kambiumi. Suvel ladestuvad säsikiirtesse toitained, millest saab puu energiat järgmisel kevadel kasvu alustamiseks, aga ka kahjustuste ja vigastustega toimetulekuks. Säsikiired esinevad kaheidulehelistel taimedel ja on selgesti nähtavad tüve ristlõikel. Nad paiknevad nii puutüves, -juurtes kui ka -okstes. Säsikiired koosnevad ühest või mitmest kihist parenhüümirakkudest. Säsikiired on puidus nõrk koht, sest need sisaldavad palju toitaineid, mistõttu pakuvad soodsaid tingimusi seente kasvuks ja levikuks. Lülipuidu moodustumisel säsikiired ummistuvad ja rakud surevad. Säsikiired on sageli nähtavad palja silmaga. Säsikiired jagunevad kahte rühma. Esimesse rühma kuuluvad primaarsed ehk esisäsikiired. Primaarsed säsikiired paiknevad parenhüümis radiaalselt juhtkimpude vahel. Need jagavad tüve ja juure esiksüleemi radiaalseteks sektoriteks. Esisäsikiired moodustuvad põhikoe kitsastest pikiribadest, mis ulatuvad säsist kooreni. Puidus on säsikiired kitsad, aga koores on nad laiemad. Sekundaarsed ehk teissäsikiired tekivad varre teiskasvu ajal laiuti niinekimbu sees. Teissäsikiired moodustuvad kambiumist ja ei ulatu säsini (ei jõua steeli sisemuseni). Sekundaarsed säsikiired on lühemad kui primaarsed säsikiired. Erinevates puudes on säsikiirte maht erinev. Lehtpuude puidus on säsikiirte maht suurem kui okaspuude puidus. Juurepuit sisaldab säsikiiri rohkem kui tüve- ja oksapuit. Tavalisematel pargipuudel jääb säsikiirte maht 4% (männil) ja 28% (tammel) vahele. Säsikiirte maht on okaspuude puidus 5–6%, kuid lehtpuudel umbes 15%. See on seotud sellega, et talveperioodil langetavad puud lehed ja kevadel on uute lehtede kasvamiseks vaja rohkem toitaineid. Ravnish Ranjan. "What is the function of medullary rays" qoura.com [1] Vaadatud 17.03.2020 Aino Mölder. "Vanade pargipuude hooldamine". rakvere.kovtp.ee [2] Vaadatud: 17.03.2020 ргау-мсха зооинженерныи факультет "Основная паренхима. Сердцевинные лучи. Межклетники и межклетные ходы" [3] Vaadatud: 17.03.2020 Академик "ПЕРВИЧНЫЕ СЕРДЦЕВИННЫЕ ЛУЧИ" [4] Vaadatud: 17.03.2020 ХИМИЯ И ХИМИЧЕСКАЯ ТЕХНОЛОГИЯ "Справочник химика 21" chem21.info [5] Vaadatud: 17.03.2020
Tatarstani Vabariigi lipp

Tatarstani Vabariigi lipp on Venemaa föderatsiooni subjekti Tatarstani Vabariigi lipp. Ametlikult võeti lipp kasutusele 29. novembril 1991. Lipu kujundajaks on Tatarstani Vabariigi rahvakunstnik, G. Tukaja nimelise preemia laureaat Tavil Haziahmetov[küsitav]. (Тавил Хаҗиәхмәтов, Tawil Xaciəxmətov). Tatarstani vabariigi lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on jagatud valge horisontaalse kitsa laiuga roheliseks (ülemine) ja punaseks (alumine) väljaks. Valge laiu laius moodustab 1/15 lipu laiusest. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2. Ametliku tõlgenduse järgi sümboliseerib roheline (koobaltroheline) kevade rohelust ning looduse tärkamist, valge puhtust ja punane (kaadmiumpunane) küpsust, energiat, elu ning jõudu. Tatarstani Vabariigi vapp Tatarstani Vabariigi sümboolika Tatarstani Vabariigi ametlikul kodulehel (vene keeles) Tatarstani ajaloolised lipud (vene keeles)
Barzelletta

Barzelletta (sõna-sõnalt 'nali', 'pilge') oli populaarne luulevorm, mida kasutati Itaalia 15. ja 16. sajandi frottola-tekstides. Tekst koosneb kahest osast. Esimene pool ehk refrään (ripresa) on neljarealine abba või abab riimiskeemiga. Teine pool ehk salm (stanza) on kuue- või kaheksarealine, kusjuures stanza viimane osa on volta 'pööre', see tähendab reapaar, mille viimane rida riimub refrääni esimese reaga. ripresa ja kuuerealise stanza riimiskeem on abba + cdcdda ripresa ja kaheksarealise stanza riimiskeem on abba + cdcddeea Näiteks Lorenzo il Magnifico karnevalilaulu "Trionfo di Bacco e Arianna" tekst on barzelletta: Quantè bella giovinezza, che si fugge tuttavia! chi vuol esser lieto, sia: di doman non cè certezza. Questè Bacco ed Arïanna, belli, e lun de laltro ardenti: perché l tempo fugge e inganna, sempre insieme stan contenti. Queste ninfe ed altre genti sono allegre tuttavia. Chi vuol esser lieto, sia: di doman non cè certezza. Tüüpilised on kaks kuni viis salmi, millest iga järel on refrään või osa sellest, enamasti kaks rida. Sarnase ülesehitusega on Itaalia ballata ja lauda, prantsuse virelai ja Hispaania cantiga ja villancico tekstid. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. märts 2020. Vaadatud 17. märtsil 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Mežduretšenski rajoon

Mežduretšenski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Vologda oblasti keskosas. Selle keskuseks on Šuiskoje küla. Rajooni suurim jõgi on Suhhona. Rajoon jaguneb halduslikult neljaks kohalikuks omavalitsusüksuseks. Rajoon moodustati 1929. aastal. http://www.mr35.ru/