laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Komló

Komló on linn Ungaris Baranya komitaadis, Komló kreisi halduskeskus. Asub riigi lõunaosas Mecseki mäestiku loodeserval orus. Komló küla on ürikutes esmamainitud 1256. aastal. 1697. aastal oli elanike arv 9. 1910. aastal oli külas elanikke 1513. Pärast Teist maailmasõda arendati külast kaevanduslinn. 1951. aastal sai linnaõigused. Kivisöe kaevandamine lõppes 2000. aastal. Spordiklubi Komlói Bányász käsipallimeeskond mängib Ungari esiliigas ja jalgpallimeeskond 3. liigas. Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Komló koduleht
Heino Kruus

Heino Kruus (30. september 1926 Tallinn – 24. juuni 2012) oli eesti korvpallur, treener ja spordiõpetaja. Heino Kruusi esimene kokkupuude korvpalliga oli 1941. aastal algul, kui Tõnismäe võimlas korraldati kursused. 1943. aastal liitus ta Kalevi meeskonna treeningutega, kuid see lõppes pärast 1944. aasta märtsipommitamist kui ta saadeti vanemate poolt maale. Ta mängis 1949–1954 Nõukogude Liidu korvpallikoondises ja 1945–1956 Eesti NSV korvpallikoondises. Kruus võitis Nõukogude Liidu korvpalli meeskonna koosseisus 1952. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali ning 1951. ja 1953. aasta Euroopa meistrivõistlustel kuldmedali. Ta tuli kuus korda Eesti meistriks: korvpallurina 1946, 1947, 1954 ja 1955 Tallinna Kaleviga (kaks viimast korda mängiva treenerina) ja 1949. aastal Tartu Ülikooli Spordiklubi (ÜSK) meeskonnas ning käsipalli võistkonna treenerina 1958. Kruus oli 1954–1963 Tallinna Kalevi treener ning 1963–1988 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi kehalise kasvatuse ala juhataja. Kruus tegutses ka korvpallikohtunikuna. Olümpiamängud: 1952 Euroopa meistrivõistlused: 1951, 1953 NVSL meistrivõistlused: 1949 Eesti NSV meistrivõistlused: 1946, 1947, 1949, 1954, 1955 Eesti NSV meistrivõistlused: 1958 (treener) 2001 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk 2008 Eesti Olümpiakomitee teenetemärk Valiti 2010. aastal Eesti korvpalli kuulsuste halli. Heino Kruus suri 85-aastaselt 24. juunil 2012. Tema ärasaatmine toimus 28. juunil 2012 Kalevi spordihallis. Ta oli abielus ujuja, võimleja ja spordipedagoogi Evi Kruusiga, nende tütar on ujuja ning ujumis- ja vesiaeroobikatreener Liina Raska. Korvpalli intellektuaalne ilu, Heino Kruus 70, Raske aeg, normaalne algus, Tee tippu: ikka samas vaimus, Viimane trepiaste, Trepist alla Postimees.ee, 28. september 1996 Lahkus teenekas korvpallur ja treener Heino Kruus ERR.ee, 24. juuni 2012 Heino Kruus korvpall100.ee Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Suri teenekas korvpallur ja treener Heino Kruus Õhtuleht.ee, 24. juuni 2012 Biograafia ESBL-is
Porkuni mõis

Porkuni mõis (saksa keeles Borkholm) oli rüütlimõis Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Tapa valla territooriumile. 1479. aastal lasi Tallinna piiskop Simon von der Borch Porkuni järve saarele rajada Porkuni piiskopilinnuse. Linnus hävitati Liivi sõja ajal ning hiljem seda enam ei taastatud. Porkuni mõisast kujunes rüütlimõis, mis kuulus oma ajaloo jooksul Tiesenhausenite, Ungern-Sternbergide, Baumgartenite ja Essenite omandisse. 1869–1919 kuulus mõis Rennenkampffidele. Mõisasüda jäi viimase mõisniku Ewald von Rennenkampffi (1859–1930) kätte 1939. aastani[küsitav]. Ernst Magnus von Rennenkampffil (1896–1975) õnnestus enamus Porkuni maid tagasi osta (välja arvatud Porkuni koolile eraldatud alad). Rennenkampffid elasid üle Porkuni järve asunud ühes mõisakompleksi kuulunud hoones, endises mõisa tööhobuste tallis, mis oli kohandatud elamiseks. Ernst von Rennenkampff lahkus koos perega Eestist 1939. aastal. Porkuni mõisasüda rajati piiskopilinnuse varemeist mõnikümmend meetrit eemale järvesaare lõunapoolsesse otsa. Uhke historitsistlik peahoone rajati 1874. aastal. Hoone sisaldab tuudorstiili ja uusrenessansi elemente. Mõisa peahoone on põhiosas ühekorruseline, kuid keskelt ja vasakult kahekorruseline. Hoone paremas nurgas asub kahekstahuline torn. Alates 1920. aastatest on peahoone Porkuni vaegkuuljate kooli kasutuses, kui 15. mail 1924 anti Porkuni mõis kurtide kooli käsutusse. Üle anti kõik järvesaarel asuvad hooned, park, järved, karja- ja heinamaa, 41 ha põldu - kokku ligikaudu 200 ha maad. Senine kurtide kool, mis oli asunud Vändras, kuid sealne 19. sajandi lõpus ehitatud koolihoone, ei suutnud enam kõiki õppida soovijaid mahutada. Porkuni loss ehiti ümber kooli vajadusi arvestades, lõhuti osa vaheseinu maha, pööningule ehitati magalad, keldrikorrusele köök, söökla ja laoruumid. Need ruumid olid kuni kooli sulgemiseni kasutusel. Eesti NSV ajal 1950. aastatel ehitati peahoone vastu, teisele poole auringi uus uusklassitsistlik Porkuni erinternaatkooli koolihoone. Lisaks peahoonele on säilinud ka hulk kõrvalhooneid, osa neist paikneb väljaspool järvesaart. 2016. aastal müüdi mõisa peahoone, koos osade kõrvalhoonetega ja 76 ha maaga enampakkumisel. Viinavabrik Meierei Ait Valitsejamaja Rehi Mõisa peahoone (mai 2018) Eesti mõisate loend Porkuni mõisast Eesti mõisaportaalis Porkuni mõis, www.moisablogi.ee (vaadatud 06.01.2022) Teisele ringile: Porkuni mõis odavamalt müügis, www.kinnisvarauudised.ee, 24. mai 2016 Porkuni mõis. Inventariseerimine. Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid Sammlung sämtlicher Ruinen in Estland. ...; EAA.854.4.469:2; 1840-1841 Porkuni mõisa lugu Mõisablogis
Konstitutsioonierakond

Konstitutsioonierakond (1994–2006 Eestimaa Ühendatud Rahvapartei või Eestimaa Ühinenud Rahvapartei ehk EÜRP) oli 1994–2008 tegutsenud Eesti erakond. 1995. aasta Riigikogu valimistel moodustati koos Vene Erakonnaga Eestis valimisliit "Meie Kodu On Eestimaa!". Saadi 6 kohta Riigikogus. 1999. aasta Riigikogu valimistel saadi 6 kohta. IX Riigikokku pääsesid Viktor Andrejev, Sergei Ivanov, Endel Paap, Jevgeni Tomberg, Tiit Toomsalu ja Valentina Võssotskaja. X Riigikogu valimistel 2003. aastal koguti 2,2% häältest ja seega jäi valimiskünnis ületamata. Veebruaris 2006 võttis erakond uue nime, muutis põhikirja ja valis uue juhtkonna. Erakonna senine juht Jevgeni Tomberg uuesti ei kandideerinud ning parteijuhiks sai Andrei Zarenkov. 2006. aasta veebruari seisuga kuulus erakonda 1615 inimest ning suurimad piirkondlikud organisatsioonid olid Tallinnas, Maardus, Kohtla-Järvel ja Pärnus. Erakonna käes oli linnajuhtimine Maardus ja Kohtla-Järvel kuuluti koalitsiooni. Kokku oli parteil kohalikes omavalitsustes 24 esindajat. 2007. aastal kirjutati Kaitsepolitsei aastaraamatus, et erakond on Moskvast juhitud ja rahastatud. Samas oli Kapo hinnangul "Konstitutsioonierakond end Eesti vene valijaskonna silmis märtsiks 2007 juba täielikult diskrediteerinud". Valimiskünnis jäi ületamata ka XI Riigikogu valimistel 2007. aastal. Erakond ühines 2008. aastal Eesti Vasakparteiga Eestimaa Ühendatud Vasakparteiks. Liitumine jõudis lõpule 2010. aastaks. "Ühendatud Rahvaparteist sai Konstitutsioonierakond" Postimees, 11. veebruar 2006 "Kapo: Konstitutsioonierakond on Moskva juhitav õõnestusprojekt" Postimees, 19. mai 2007 "Kaitsepolitsei aastaraamat 2007" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2016. Vaadatud 18. juunil 2018. "Eestis tekib Eestimaa Ühendatud Vasakpartei" Postimees, 24. juuni 2008
484

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 450. aastad | 460. aastad | 470. aastad | 480. aastad | 490. aastad | 500. aastad | 510. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 480 | 481 | 482 | 483 | 484 | 485 | 486 | 487 | 488 | ► | ►► 484. aasta Vana-Rooma konsuliteks olid Theodoric I ja Decius Marius Venatius. ... ... Euric, läänegootide kuningas
Helen Frankenthaler

Helen Frankenthaler (12. detsember 1928 – 27. detsember 2011) oli juudi päritolu USA maalikunstnik, abstraktne ekspressionist. Helen Frankenthaler sündis New Yorgis jõukas ja haritud perekonnas. Ta õppis maalikunsti Daltoni koolis Mehhiko maalikunstniku Rufino Tamayo juures ning Vermontis Benningtoni kolledžis Paul Feeley käe all. Ta lõpetas kolledži 1949. aastal. Ta õpetas kunsti muu hulgas New Yorgi Hunteri kolledžis. Helen Frankenthaler lõi eelkõige suuremõõtmelisi õlimaale. Oma töödega hakkas ta näitustel esinema 1950. aastatel. Üks tema tuntumaid maale on "Mäed ja meri" (1952). Tema maalid meenutavad tihti akvarelle, sest ta lahjendas õlivärvi nii vedelaks, et see imbus lõuendisse. 2001 – National Medal of Arts Jewish Women's Archive Järelehüüe The New York Timesis Jewish Women's Archive
Aždahak

Aždahak (armeenia keeles Աժդահակ, Գեղ, aserbaidžaani keeles Acdağ, Qızıldağ ('punane mägi'), vene keeles Аждаак, Кызыл-даг, pärsia keeles آژیدهاک (Azhdahāk), Karmirsar 'punane mägi') on vulkaan Armeenias Gegharkhunikhi maakonnas, Geghama aheliku kõrgeim tipp (3597 m). Aždahak on Armeenia kõrguselt kolmas mägi Aragatsi ja Kaputdžughi järel. Mäe nimi tuleb pärsia keelest, kus Azhdahāk tähendab 'suur ja võimas'. Aždahaki geograafilised koordinaadid on 40°13′30″N ja 44°57′00″E. Aždahak kuulub Geghama aheliku vulkaanivälja, kus viimati toimus purse 1900 eKr (± 1000 aastat). Vulkaani kraatris on lumesulamisveest toituv järv. Mäe tipult avaneb maaililine vaade ümbritsevatele mägedele (Ararat, Hadis, Ara, Aragats), Sevani järvele, kogu Geghama ahelikule ja Kotajkhi orule. Mäe läheduses on vulkaanilist päritolu Akna järv (armeenia keeles Ակնալիճ Aknalitš); "Akn" tähendab armeenia keeles allikat. Geghama aheliku lõunapoolsel jalamil on Hosrovi metsakaitseala. Aždahaki vulkaanikoonuse läbimõõt on kuni 1600 m ja suhteline kõrgus 370 m. Vulkaani ümber on umbes 8 km² suurune maa-ala, mis on kaetud osaliselt erodeerunud laavaga. Vulkaanikoonus koosneb räbust, lapillidest, laavarahnudest, vulkaanilistest pommidest, vulkaanilisest tuhast, liivast ja rusudest. Geghama aheliku linnustikku kuulub 250 liiki, mis moodustab 70% Armeenia linnustikust. Kivised kaljuseinad on väärtuslik elupaik paljudele röövlindudele. Muu hulgas elab Aždahaki nõlvadel mitut liiki raisakotkaid. Aždahaku lähedal elavad pruunkarud. Turismi arendamist Aždahaki ümbruses takistavad halvad ilmaolud. Esineb äikesetorme, rahet ja lumesadu ning udu, mille korral nähtavus väheneb paari meetrini. Vulkaani ümbrusest on leitud arvukalt kaljujooniseid. Enamik neist kujutab küttivaid ja võitlevaid inimesi, taevakehi ja ilmastikunähtusi (Kuu, Päike, tähtkujud, tähistaevas, välk jne). Global Volcanism Program. Ghegan Ridge (inglise keeles) Vaadatud 15. jaanuaril 2012
Üldkeel

Üldkeel on mingi kirjakeele see osa, mille valdamiseks ei ole tarvis eriharidust ega ametialast ettevalmistust. Sellisena vastandatakse seda oskuskeelele, mida kasutatakse ühese mõistetava tagamiseks teatud eriala või ametiala raames. Üldkeelele on iseloomulik sõnade ja teiste lekseemide tähenduse ebamäärasus ja muutlikkus ning mitmetähenduslikkus. Sageli selgub sõna konkreetne tähendus alles kontekstist. Keelekorralduses normeeritakse ja fikseeritakse nende tähendust küll mingil määral (muu hulgas kuulutatakse mõned tähendusnihked ebasoovitavateks), kuid nende tähendust ei piiritleta täpsemalt, kui see on vajalik nende kasutamiseks väljaspool erialast ja ametialast konteksti. Samuti on üldkeelele omane sünonüümide rohkus, mis võimaldab kasutada erinevaid stiile ja edasi anda raskesti kirjeldatavaid tähendusvarjundeid. Võrreldes oskuskeelega on üldkeeles ka lausete moodustamine vabam. Üldkeele kasutamine võimaldab võrreldes oskuskeelega suuremat isikupära. Üldkeel on oskuskeele üks allikaid. Termini moodustamisel kasutatakse sageli eksplitseerimist: üldkeele sõnale antakse rangelt defineeritud, sageli ka kitsam tähendus. Termin võidakse moodustada ka uudissõnana, moodustades üldkeele sõnadest sõnamoodustuse abil või sõnaühendeid kasutades uusi sõnu samal moel, nagu moodustatakse uusi sõnu üldkeeles endas. Niiviisi moodustatud terminite tähendus on üldkeele valdajale enamasti aimamisi mõistetav. Oskuskeel omakorda mõjutab üldkeelt, sest üldhariduses, ajakirjanduses ning teabe- ja aimekirjanduses kasutatakse palju oskuskeele elemente. Kokkupuude nähtustega, millest oskuskeeles räägitakse, viib oskuskeele sõnade ülevõtmisele üldkeelde. Seejuures muutub nende tähendus ebamäärasemaks ja nende kasutamisviis lahkneb kasutamisviisist oskuskeelest. Sageli oskuskeele sõnade kasutamist matkitakse, ilma et nende täpset tähendust teataks. Erialainimestel on mõnikord raske oskuskeelt üldkeelest eristada ning nad kasutavad ka väljaspool erialast suhtlust üldkeele sõnu erialases tähenduses, nõudes seda ka teistelt. Avalikus suhtluses on tarvis rääkida ka teemadel, mille hea valdamine nõuab erialast ettevalmistust, ja neid teemasid arutatakse ka eraelus. Teiselt poolt, ka erialases suhtluses kasutatakse arusaadavuse huvides üldkeele elemente. Üldkeele ja oskuskeele vastastikuse mõju tõttu on nad suurelt osalt omavahel läbi põimunud. Siiski on oskuskeel mõnikord üldkeelest nii erinev, et oskuskeelne tekst on oskuskeele mittetundjale ja teise erialakeele valdajale mõistetamatu ka juhul, kui sisu mõistmine erialast ettevalmistust ei nõuaks. See puudutab eriti õiguskeelt, mille lähedust üldkeelele nõuab õigusselguse põhimõte. Oskuskeele mõistetamatus on osalt tingitud ka hariduslikust lõhest. Rein Kull. Kirjakeel, oskuskeel, üldkeel, Eesti Keele Sihtasutus 2000.
Kriitiline ratsionalism

Kriitiline ratsionalism on Karl Raimund Popperi filosoofiline õpetus ja selle sotsiaalfilosoofiline arendus. Kriitiline ratsionalism rajaneb tunnetusel (falsifikatsioon) ja ontoloogiakäsitlusel. Popperi antud nimetus rõhutab empirismi (vastandus irratsionalismile) ning teadlase ülesannet olla kriitiline kõigi oma oletuste (hüpoteeside) suhtes.
Julia Sampson Hayward

Julia Ann Sampson Hayward (2. veebruar 1934 – 27. detsember 2011) oli Ameerika Ühendriikide tennisist. Ta võitis Austraalia lahtised meistrivõistlused tennises 1953. aastal paarismängus ja segapaarismängus.
Engure piirkond

Engure piirkond (läti keeles Engures novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Kuramaal Liivi lahe ääres. Piirnes idas Jūrmala linnaga. Piirkond loodi 2009. aastal Engure ja Smārde vallast ning Lapmežciemsi piirkonnast. Aastal 2021 ühendati see Tukumsi, Jaunpilsi ja Kandava piirkonnaga uueks Tukumsi piirkonnaks. Arvestuslikel andmetel oli 1. juulil 2016 Engure piirkonna elanikest lätlasi 87,4%, venelasi 7,8%, valgevenelasi 1,3% ja teistest rahvustest inimesi 3,5%. Läti statistika keskamet, vaadatud 15.06.2021. "Iedzīvotāju skaits Latvijas pašvaldībās pēc nacionālā sastāva 01.07.2016" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 16.01.2017. Vaadatud 23.02.2019. Piirkonna koduleht
Alam-Saksi ringkond

Alam-Saksi ringkond (saksa keeles Niedersächsischer Reichskreis) oli Saksa-Rooma keisririigi ringkond. Kattes enamiku keskaegse Saksimaa hertsogkonna territooriumist (peale Vestfaali), kandis ringkond algul nime Saksi ringkond (saksa keeles Sächsischer Kreis või Sächsischer Reichskreis), alles hiljem võeti Ülem-Saksi ringkonnast paremaks eristamiseks kasutusele täpsem nimi. Selle ringkonna ebatavalisim iseärasus on asjaolu, et eri aegadel olid Taani (Holsteinis), Suurbritannia (Hannoveris) ja Rootsi (Bremenis) kuningad mitme keiserliku osariigi vürstid. Esimesed plaanid Alam-Saksi ringkonna rajamiseks pärinevad Albert II-lt 1438. aastal. Ametlikult loodi Saksi ringkond 1500. aastal, kuid juba 1512 jagati see Ülem-Saksi ringkonnaks ja Alam-Saksi ringkonnaks. Jaotus seadustati alles 1522 ja võttis aega, et keiserlik kohus otsuse ellu viiks. Ülem-Saksi ringkonna nimi võeti kasutusele kiiremini ning mõistet "Alam-Saksi ringkond" kasutati esimest korda 1548. aastal. Alam-Saksi ringkond võttis enda alla tänapäevase Alam-Saksi liidumaa idapoolse ala, põhjapoolse osa Saksi-Anhalti liidumaast (v.a Altmark), Mecklenburgi, Holsteini (v.a Dithmarschen), Hamburgi, Bremeni, lisaks sellele väiksemad alad Brandenburgis ja Tüüringis. Suurem osa ringkonnast oli katkematu territoorium, mille sees olid mõned väiksemad enklaavid nagu Halle. Nordhausen ja Mühlhausen olid alad väljaspool ringkonna põhiterritooriumi. Ringkonna sees oli Verdeni peapiiskopkond, mis oli olnud personaalunioonis Bremeni peapiiskopkonnaga aastast 1502. Saksa-Rooma keisririigi lagunemise ajaks oli ringkonna suurus 1240 ruutmiili ja seal elas 2,12 miljonit inimest. Peaaegu kõik elanikud olid protestandid, erandiks osaliselt katolik Hildesheimi piiskopkond. Welfide dünastia käes oli suur osa Alam-Saksi ringkonna territooriumist. Pärast reformatsiooni juhtisid värskelt usku vahetanud Magdeburgi peapiiskopkonda alates 1513 Hohenzollernite dünastia Brandenburgi haru valitsejad. Lisaks anti 1648. aastal Halberstadti piiskopkond Brandenburgile. Bremenit valitsesid pärast reformatsiooni Taani ja Rootsi ning alates 1715 Welfide dünastia. Koos Oldenburgi hertsogkonnaga sai Taani kuningas õiguse olla keiserliku ringkonna prints. Tänu oma maavaldustele ringkonna sees said ka Preisimaa, Rootsi ja Suurbritannia kuningad keisririigi printsideks. Alam-Saksi ringkonda valitsejad olid enamasti väljastpoolt keisririiki, kuid Welfide tugev positsioon Alam-Saksi ringkonnas takistas Mecklenburgi hertsogitel ja Taani kuningatel oma tahet kehtestamast. Keiserlikud ringkonnad 16. sajandil Saksamaa ajaloolised kaardid
Ilmar Kimm

Ilmar Kimm (1. märts 1920 Petrograd – 24. oktoober 2011) oli eesti maalikunstnik. Ta sündis Punaarmee ohvitseri perekonnas. Ta õppis aastatel 1927–1935 Leningradis eesti koolis ja 1936–1939 Ülevenemaalise Kunstiakadeemia kunstikeskkoolis. Aastatel 1939–1941 õppis ta Leningradi Maalikunsti, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituudis. Aastal 1941 Nõukogude–Saksa sõja puhkemisel läks ta Leningradi üliõpilaste partisanisalka, sügisel 1941 mobiliseeriti Punaarmeesse. Sai Velikije Luki all lahingus raskesti haavata ja demobiliseeriti. Jätkas aastal 1944 kunstiõpinguid, lõpetas 1948. aastal NSV Liidu Kunstide Akadeemia Repini-nimeline Maalikunsti, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituudi Leningradis. Ta töötas aastatel 1948–1951 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis maaliõppejõuna. Aastatel 1952–1988 töötas Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis õppejõuna: aastast 1954 oli dotsent, aastast 1965 professor. Aastatel 1963–1983 oli ta maalikateedri juhataja ja 1983–1988 oli ta konsultantprofessor. 1951 Eesti Kunstnike Liit 1960 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1973 – Kristjan Raua preemia ("Komnoored 1941. aastal" (õli)) Haud Tallinna Metsakalmistul
Juri Merzljakov

Juri Merzljakov (vene keeles Юрий Николаевич Мерзляков; sündinud 9. aprillil 1949 Moskvas) on Venemaa diplomaat, kes oli aastatel 2010–2015 Venemaa Föderatsiooni erakorraline ja täievoliline suursaadik Eesti Vabariigis. Ta omandas kõrghariduse Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis, mille lõpetas 1971. aastal. Hiljem täiendas ennast Nõukogude Liidu Välisministeeriumi Diplomaatia Akadeemias, mille lõpetas 1979. aastal. Diplomaatilist teenistust alustas Merzljakov 1971. aastal Nõukogude Liidu Välisministeeriumis. Aastatel 1988–1989 oli ta välisministeeriumi Aafrika teise osakonna sektorijuhataja, seejärel 1990–1993 esmalt Nõukogude Liidu ja siis Venemaa Föderatsiooni nõunik-saadik Etioopias. Suursaadikuna alustas ta tööd 1993. aastal, mil ta määrati Venemaa kõrgeimaks diplomaatiliseks esindajaks Madagaskaril ja Komooridel. 1997. aastal pöördus tagasi Moskvasse ja töötas kuni 1999. aastani välisministeeriumi Kaspia mere küsimuste töörühma juhina. Aastatel 1999–2003 oli ta Venemaa suursaadik Kasahstanis. Augustist 2003 juulini 2010 oli Merzljakov eriülesannetes suursaadik, töötades Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni Minski grupi kaasesimehena Mägi-Karabahhi konflikti reguleerimise küsimustes. 14. juulil 2010 nimetati ta Venemaa presidendi Dmitri Medvedevi käskkirjaga nr 905 Venemaa suursaadikuks Eestis. Oma volikirjad andis ta üle president Toomas Hendrik Ilvesele sama aasta 28. oktoobril. 18. augustil 2015 vabastas Venemaa president Vladimir Putin oma käskkirjaga nr 422 Merzljakovi ametist. Talle jäi suursaadikukoht Eestis tema diplomaadikarjääri viimaseks ametikohaks, sest siit lahkudes läks ta pensionile. Juri Merzljakov valdab vene, inglise ja prantsuse keelt.
Fly geiser

Fly geiser on geiser Ameerika Ühendriikides Nevada osariigis Washoe maakonnas. Geiser asub Hualapai orus, kus on teisigi geisreid ja kuumaveeallikaid. Fly geisri geograafilised koordinaadid on 40° 51′ 34″ N, 119° 19′ 55″ W. Geiser asub eramaal ja on taraga ümbritsetud, seega ei pääse külastajad seda imetlema. Eri organisatsioonid on korduvalt püüdnud maad ära osta, et geisri ümbrus kaitse alla võtta ning ka avalikkusele ligipääsetavaks teha, kuid keegi pole omanikuga kaubale saanud. Geiser tekkis, kui 1916. aastal rajatud kaev 1960. aastatel geotermiliste jõudude toimel pragunes ja kuum vesi sealt läbi murdis. Vees lahustunud mineraalid on settides moodustanud umbes 1,5 meetri kõrguse mitmevärvilise skulptuuri. Värvirohkus on kohati tingitud vee suurest väävlisisaldusest, kuid oma panuse annavad ka värvikad termofiilsed vetikad. Geiser purskab vahetpidamata, selle veejuga ulatub kuni 1,5 meetri kõrgusele. Voolav vesi on kujundanud terrassid, mille kaudu laiali valgudes on vesi kogunenud umbes 30 hektari suurusel ümbritseval alal mitmekümnesse basseini. Fly Geyser Nevada Pilte
Hattingen

Hattingen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ennepe-Ruhri kreisis. Asub Ruhri jõe ääres. Piirneb Bochumi, Esseni, Sprockhöveli, Velberti, Witteni ja Wuppertaliga. Hattingeni on esmamainitud 1396. aastal. 1554 sai hansalinnaks. 1946. aastast on linn Nordrhein-Westfaleni liidumaa osa. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Hattingeni koduleht
Aleksei Gluhhov

Aleksei Gluhhov (vene keeles Алексей Ильич Глухов; sündinud 16. mail 1935) on endine Venemaa diplomaat, kes töötas aastatel 1997–2000 Venemaa Föderatsiooni erakorralise ja täievolilise suursaadikuna Eesti Vabariigis. Gluhhov õppis Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis, mille lõpetamise järel 1959. aastal astus Nõukogude Liidu välisministeeriumi teenistusse. Aastatel 1991–1992 oli ta Venemaa välisministeeriumi esimese Euroopa asjade valitsuse ülem ja 1992–1994 Venemaa välisministeeriumi Euroopa osakonna direktor. 6. jaanuarist 1994 kuni 23. juulini 1997 oli ta Venemaa erakorraline ja täievoliline suursaadik Luksemburgis. Ta määrati suursaadikuks Eestisse 23. juulil 1997 ja andis oma volikirjad üle Eesti presidendile Lennart Merile sama aasta 30. oktoobril. Tema volitused suursaadikuna Eestis lõppesid 15. septembril 2000. Eestist lahkudes läks ta pensionile. Eestist lahkudes keeldus Gluhhov vastu võtmast Maarjamaa Risti I klassi teenetemärki, sest tol ajal jätkunud kirikutüli tõttu Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku ja Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku vahel pidas ta solvavaks kanda sama ordenit, mis oli antud Konstantinoopoli oikumeenilisele patriarhile. Ta on abielus, tal on kolm last. Алексей Глухов: "Я люблю Эстонию, но не всех ее обитателей". Delfi.ee, 27. november 2000. Gluhhov pidas ordenit solvavaks. Eesti Päevaleht, 28. november 2000.
483

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 450. aastad | 460. aastad | 470. aastad | 480. aastad | 490. aastad | 500. aastad | 510. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 479 | 480 | 481 | 482 | 483 | 484 | 485 | 486 | 487 | ► | ►► 483. aasta Simpliciuse järel sai paavstiks Felix III. Vana-Rooma konsuliks oli Faustus. ... ... Simplicius, Rooma paavst
Aleksandr Trofimov

Aleksandr Trofimov on mitme tuntud vene inimese nimi: Aleksandr Aleksejevitš Trofimov (1952–) on vene näitleja; Aleksandr Mihhailovitš Trofimov (1937–) on endine Venemaa diplomaat; Aleksandr Nikolajevitš Trofimov (1956–) on vene filmilavastaja.
Aleksandr Trofimov (diplomaat)

Aleksandr Trofimov (vene keeles Александр Михайлович Трофимов; sündinud 27. aprillil 1937) on endine Venemaa diplomaat, kes töötas aastatel 1992–1997 Venemaa Föderatsiooni erakorralise ja täievolilise suursaadikuna Eesti Vabariigis. Ta lõpetas 1960. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi ja täiendas ennast hiljem Nõukogude Liidu Välisministeeriumi Diplomaatia Akadeemias, mille lõpetas 1972. aastal. Kõrghariduse omandamise järel asus Nõukogude Liidu välisministeeriumi teenistusse. Aastatel 1987–1992 oli Trofimov Nõukogude Liidu ja seejärel Venemaa Föderatsiooni suursaadik Malis. 1992. aastal nimetati ta Venemaa esimeseks suursaadikuks Eestis. Pöördunud 1997. aastal Venemaale tagasi, töötas ta aastatel 1998–2000 välisministeeriumi Euroopa teise osakonna direktorina ja teenis veel aprillist 2000 juunini 2006 Venemaa suursaadikuna Elevandiluurannikul ja Burkina Fasos. 8. juunil 2006 vabastati mõlemalt ametikohalt seoses pensionileminekuga. Suursaadik Trofimov on abielus, tal on poeg ja tütar. Ta valdab vene, inglise, prantsuse ja türgi keelt.