laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
IS-7

IS-7 (vene keeles ИС-7; Иосиф Сталин-7 ehk Jossif Stalin-7) oli pärast teist maailmasõda Nõukogude liidus Kirovi tehase konstruktoribüroos konstrueeritud rasketank. Projekt valmis 1948. aastal. Valmistati katsepartii tanke, mille täpne arv ei ole teada. Prototüüpidest kaugemale ei jõutud ning tanki arendamine peatati T-10 arendamise kasuks. Tanki pearelv oli 130 mm merekahur S-70, mille jaoks oli torni tagaosas kaasas 25–28 mürsku. Üks mürsk kaalus 33 kilogrammi ja kahuri laadimisega tegeles kaks laadurit. Lisaks oli kaks 14,5 mm kuulipildujat ja kuus 7,62 mm kuulipildujat, suurekaliibriliste jaoks oli kaasas 1000 padrunit ning tavaliste kuulipildujate jaoks oli 6000 padrunit. Külgmised kuulipildujad olid kaugjuhitavad. Kahuri kõrval ja kohal paiknes kaks 7,62 mm kuulipildujat ja üks 14,5 mm kuulipilduja. Teine raskekuulipilduja paiknes torni peal varda otsas ja oli mõeldud õhutõrjeks. Kaks kuulipildujat paiknes külgedel ja oli suunatud ette, kaks paiknes torni tagaosas ja olid suunatud taha. IS-7 kaalus 68 tonni. Selle jõualliks oli laevadiisel M50T, mille võimsus oli 1050 hobujõudu ja andis tanki tippkiiruseks 59 km/h. Seitsme tugirattaga veermik oli spetsiaalselt sellele mudelile konstrueeritud. Vaatamata sellele kippus tank pehmesse pinnasesse kinni jääma ja sillad ei kandnud nii rasket masinat. Tõenäoliselt selle pärast ei läinudki IS-7 seeriatootmisesse. IS (tank) Õun, lk 57–62 Christopher Chant World Encyclopedia of the Tank. Second edition. Inglismaa: Sutton Publishing 2002. ISBN 0750931477 Inglise k. Mati Õun Tankid, mis ei vallutanud Euroopat. Tallinn: Sentinel 2005. ISBN 9985960904 ИС-7 ОПЫТНЫЙ ТЯЖЕЛЫЙ ТАНК (vene keeles) ИС-7 (vene keeles)
Tihedad kiudpilved

Tihedad kiudpilved (ladina keeles Cirrus spissatus, lühend Ci spissatus, vananenud nimetus Cirrus densus) on kiudpilvede alaliik. Nad paiknevad teiste peamiste pilveliikidega võrreldes kõrgemal ning võivad esineda isegi stratosfääris. Tihedad kiudpilved on tavaliselt kihilise ehitusega valged läbipaistmatud tihedad tombud või vöödid. Paksud pilved, mille taga on valgusallikas, on hallid. Koosnevad jääkristallidest ega anna sadu. Nendega on seotud mõned optilised nähtused. Topikujulised kiudpilved (Cirrus floccus ehk Ci floccus) Cirrus incus-genitus ehk Ci incus-genitus Cirrus spissatus duplicatus Cirrus spissatus intortus Tihedad äikese-kiudpilved (Cirrus spissatus cumulonimbogenitus)
KV (tank)

Nime KV (Kliment Vorošilov) kandis mitu Nõukogude Liidu rasketanki: KV-1 – SMK projektist välja arenenud rasketank KV-2 – 152 mm haubitsaga rasketank KV-3 KV-4 KV-13 – projekt, millest kasvas välja IS-85 ehk IS-1 KV-85 – teise maailmasõja aegne rasketank, ajutine lahendus IS-1 tootmisse jõudmiseni IS (tank)
Oandu järv

Oandu järv (ka Sagadi järv, Altja Oandu paisjärv, Altja paisjärv) on paisjärv Lääne-Virumaal Lahemaa rahvuspargis Oandu külas. Järve läbib Altja oja. Oandu järv jääb Oandu looduskeskuse õppe- ja matkaradade marsruudile. Järve kaldal on telkimisplats kolme lõkkekohaga. Oandu järv on mudase põhja ja järskude kallastega. Järve pindala on 3,5 hektarit, suurim sügavus 2 meetrit, valgala pindala 48 km². Oandu järv keskkonnaportaalis  Oandu järv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Oandu järv Eesti looduse infosüsteemis
Kosmikud

Kosmikud on Eesti depressiivroki ja kosmopunkbänd. Nad on rokkfestivali Rabarock asutajad. 1999. aastal asutatud Kosmikud jõudsid tegutseda napi aasta, kui tegevus katkes laulja Taavi Pedriksi (1971–2000) surma tõttu. Grupi lühikest elu jäi meenutama maailmavaluline album "Ei roosid" (2000). Kolm allesjäänud liiget, kitarrist Andres alias Aleksander Vana, trummar Kristo Rajasaare ja basskitarrist Kõmmari, võtsid aja maha, tegid proove ja katsetasid erinevaid lauljaid (nende seas Claire's Birthday kitarristi Jaan Pehki, kellega anti paar kontserti). Lõpuks jäi valik Eriti Kurva Muusika Ansambli liikmele Meelis Hainsoole ehk Hainzile, kes oli eelmise laulja sõber. Ta liitus bändiga aastal 2003. Seejärel salvestati ja avaldati album "Kuidas tuli pimedus...". Kosmikute loomingut on mõjutanud Joy Division, Nick Cave ja Kino. Kosmikute basskitarrist Raivo Rätte (Kõmmari) hukkus 19. juulil 2018. Meelis Hainsoo (Hainz) – laul (2003–...) Andres (Aleksander) Vana – kitarr (1999–...) Elmu Värk - kitarr (2020–...) Lauri Leis (Uims) – bass (2022-...) Kristo Rajasaare – trummid (1999–...) Taavi Pedriks – laul (1999–2000) Raivo Rätte (Kõmmari) – bass (1999–2018) Rainer "Rob" Sirel – bass (2019–2022) "Ei roosid" (2000) "Kuidas tuli pimedus..." (2003) "Kuidas kuningas kuu peale kippus" (koos No-Big-Silence'iga) (2004) "Pulmad ja matused" (2006) "Ainus, mis jääb, on BEAT" (2008) "Puhas muld - valitud teosed 1999-2009" (2009) "Öö ei lase magada" (2011) "Sügis sanatooriumis" (2017) "Morbiit" (2020) "Surm Lõuna-Saksamaal" (2024) Kosmikute koduleht Kosmikud andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles) Kosmikud Cyclowikis (vene keeles) Muusikavideo "Iga reklaamitahvli taga" Eesti ansamblite andmebaas Mart Niineste. Kosmikud: mis peitub uue plaadi lugude taga, EPL, 6. november 2008 "FOTOD: Kosmikud esitlesid Järvakandis kontserdiga oma uut plaati". kroonika.delfi.ee. 28. oktoober 2017. Vaadatud 22. veebruar 2024. "Kosmikud". Allstarz.ee. Vaadatud 22. veebruar 2024.
691

691. aasta Sajandid: 6. sajand - 7. sajand - 8. sajand Kümnendid: 640. aastad 650. aastad 660. aastad 670. aastad 680. aastad - 690. aastad - 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad Aastad: 686 687 688 689 690 - 691 - 692 693 694 695 696 Toimus Justinianus II kokku kutsutud kirikuogu ... Sun Guoting, hiina kalligraaf David Vseviov (2004). Bütsantsi keisrid. Valitsejad purpuris. Tallinn: Kunst.
690

690. aasta Sajandid: 6. sajand - 7. sajand - 8. sajand Kümnendid: 640. aastad 650. aastad 660. aastad 670. aastad 680. aastad - 690. aastad - 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad Aastad: 685 686 687 688 689 - 690 - 691 692 693 694 695 Wu Zetian saab Hiina keisrinnaks katkestades Tangi dünastia. Jitō saab 41. Jaapani keisriks. ... ...
Kirenga

Kirenga on jõgi Aasias. Algab Baikali aheliku läänenõlvult. Kesk- ja alamjooksul voolab valdavalt põhja. Suubub paremalt Leenasse. Pikkus 746 km.
Unistus igavesest päevast

"Unistus igavesest päevast" on laul, mille Evelin Samuel esitas konkursil Eurolaul 1998. Loo viisi autorid on Priit Pajusaar ja Glen Pilvre, sõnad kirjutas Kaari Sillamaa. Lavaesituses osalesid veel taustalauljad Maian Kärmas ja Hanna-Liina Võsa. Lugu peeti võistluse eel üheks võidupretendendiks, ent jäi ülinapilt teiseks Koit Toome järel vaid kolme punktiga. Tegemist on Enya-stiilis romantilise, ent võimsa lõpurefrääniga ballaadiga. Laul räägib päiksetõusust ning ülistab kaunist loojuvat päeva, mis võiks jäädagi kestma. Hiljem on laul tõlgitud inglise keelde kahes versioonis: "Let Me Stay" ja "Northern Gold". Neist esimene ilmus aasta hiljem singelplaadi "Diamond of Night" lisaloona ning teine uues arranžeeringus Evelin Samueli sooloplaadil "Alternature. Over the Water Blue" (2002).
Tiiu Targama

Tiiu Targama (enne eestistamist Terkmann; 23. jaanuar 1907 Tallinn – 1. august 1994 Tallinn) oli eesti dirigent ja organist. Ta lõpetas Tallinna Konservatooriumi 1930. aastal kompositsiooni erialal Artur Kapi klassis. Aastatel 1923–1930 õppis samas orelit August Topmani juures. Tegutses algul organisti ja kontsertmeistrina Estonias. Oli aastatel 1936–1946 ja 1949–1952 Estonia koormeister, 1952–1963 peakoormeister ja 1945–1949 dirigent. Töötas 1963–1982 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis ooperiklassi õppejõuna. Ta oli orelimeister August Terkmani tütar. Eesti NSV teeneline kunstnik (1954) NSV Liidu riiklik preemia (1952) EE 14. köide lk. 518
Raadiorežii

Raadiorežii oli eriala Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuuriteaduskonnas režii õppetoolis. Vastuvõttu erialale korraldati vaheldumisi telerežiiga üle ühe aasta alates 1994; esimene lend raadiorežissööre võeti vastu 1995. aastal. Vastuvõtt režii õppetooli lõpetati 2003. aastal seoses riikliku tellimuse lõppemise ning Balti Filmi- ja Meediakooli peatse avamisega. Raadiorežii erialaõppejõud olid Margus Tuuling, Hannes Valdma, Härmo Saarm, Terje Soots, Aime Tahvel, Tiina Kukli, Reet Made jpt. Vilistlaste seas on näiteks ajakirjanikud Karin Aule, Jaan Tootsen, Meelis Kompus jpt.
Telerežii

Telerežii oli stuudium Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuuriteaduskonnas režii õppetoolis. Vastuvõttu erialale korraldati vaheldumisi raadiorežiiga üle ühe aasta alates 1994; esimene lend telerežissööriks õppijaid võeti vastu 1994. aastal. Telerežii erialaõppejõud olid Margus Tuuling, Vello Reili, Vilja Palm, Aime Tahvel, Tiina Kukli, Gerda Kordemets jpt. Vilistlaste seas on näiteks Eesti Televisiooni ja Vikerraadio saatejuht Anu Välba, režissöörid Elo Selirand, Erle Veber, Eva-Katariina Taimre, Ove Musting, Kanal 2 programmijuht Olle Mirme jpt.
Selektiivsed serotoniini tagasihaarde inhibiitorid

Selektiivsed serotoniini tagasihaarde inhibiitorid ehk SSRI-d (lühend inglise keelest Selective Serotonin Reuptake Inhibitor) on antidepressandid. Erinevalt tritsüklilistest antidepressantidest on SSRI-l tunduvalt vähem kõrvaltoimeid. Rühma tuntuimad esindajad on tsitalopraam, fluoksetiin, paroksetiin, sertraliin. SSRI-d on näidustatud enam kerge ja keskmise raskusega depressiooni ravis. Kasutatakse ka ärevushäirete korral. Estsitalopraam
Vinträim

Vinträim ehk atlandi vintaloosa (Alosa fallax fallax) on heeringlaste sugukonda aloosa perekonda kuuluv vintaloosa alamliik. Vinträim elab Põhjameres, Norra meres kuni Trondheimi ja Islandini ning Läänemere lõunarannikul kuni Stockholmini. Eesti vetes kohtab vinträime harva. Veel läinud sajandi alguses oli vinträimel töönduskala tähtsus Eestiski, peamiselt küll lõunapoolses rannikuvees, Läti lähedal. Aga isegi 1930. aastatest on kirjeldusi, mille järgi vinträime on müüdud suitsutatu ja värskena. Vinträim kasvab 50–60 cm pikkuseks ja keskmiselt 620 g raskuseks. Pea on madal ja kitsas. Keha külgedel on peaaegu alati rida tumedaid tähne. Lõpusepiisid on esimesel lõpusekaanel 30–80, need on lühikesed ja tugevad. Selgroolülisid on 55–59. Vinträim saab suguküpseks 2–3-aastaselt, kui ta on 27–30 cm pikk ja kaalub 150 g. Jõgedesse tõuseb ta teistest aloosadest hiljem: aprilli keskpaigast juuni alguseni. See võib tuleneda sellest, et ta on kõige põhjapoolsema levikuga alamliik ja elab paigus, kus jõed on kaua jääs. Ta koeb alamjooksul. Vinträimed toituvad planktonis leiduvatest vähilaadsetest. Kudemiseks kogunevad nad suuremate jõgede suudmealale ja rändavad sealt kudema jõgede alamjooksudesse. Vinträim koeb 80 000–200 000 marjatera, millest 3–8 päeva jooksul kooruvad maimud. Tartu ülikooli Eesti mereinstituudi Pärnu osakonna laboris mõõdeti ja kaaluti 8. juunil 2010 üle 52,3 sentimeetri pikkune ja 1,34 kilogrammi raskune vinträim, kes oli suurim seni ametlikult registreeritud oma liigi esindaja, mis Eesti vetes püütud. "Loomade elu", 4. kd., lk. 109 Tõnu Kann. Pärnus püüti Eesti suurim räim, Pärnu Postimees, 9. juuni 2010 Otsing: Alosa fallax fallax andmebaasist eElurikkus (lisa eElurikkuse id Vikiandmete lehele)
Alborz

Alborz (varem ka Elburs) on mäestik Aasias, osa Iraani kiltmaast. Edelas, lõunas ja kagus piirneb Kaspia merega. Loodes on ühenduses Talõši mägedega, kirdes Türkmeeni-Khorāsāni mäestikuga. Lõunas piirneb Dasht-e Kavīriga. Lõunajalamil asub Teheran. Suurim kõrgus 5604 meetrit (Damāvand) on ühtlasi Aasia kõrgeim vulkaan, kui lugeda Elbrus Euroopasse kuuluvaks.
Aino Mälkönen

Aino Mälkönen VR II/3 (11. jaanuar 1900 Kirvu vald, Viiburi kubermang – 2. juuli 1920 Viiburi) oli Soome kodusõja ja Eesti Vabadussõja ajal halastajaõde ning sõjaväelane. Mälkönen liitus Soome valgete vägedega 1917. aasta lõpul. Ta teenis halastajaõena ja kuulipildujalintide laadijana Karjala rindel sõja lõpuni mais 1918, hiljem oli ta Viiburi Kaitseliidus kirjutaja. Mälkönen liitus Eesti Vabadussõtta minevate Martin Ekströmi juhitud Soome vabatahtlikega 3. jaanuaril 1919. Ta varjas oma sugu, lõikas juuksed lühikeseks ja kirjutas oma eesnime mehenimena Aimo. Ta võttis osa Narva vabastamisest 18. jaanuaril ning teda autasustati Narva vabastamise mälestusmedaliga. Veebruaris 1919 liideti Ekströmi vabatahtlikud Hans Kalmu Põhja Poegade üksusega. Mälkönen võttis kagurindel osa seitsmest lahingust. Ta oli hiljem Tartus dislotseeruvate Põhja Poegade üksuses masinakirjutaja. Mälkönen pöördus Soome tagasi 1919. aasta suvel. Ühes lahingus saadud põrutus koos hilisema vigastusega põhjustas hiljem tal alakeha halvatuse. Ta suri hooldamatusest põhjustatud vaevuste tõttu Viiburi diakonisside haiglas ning maeti Ruokolahti kalmistule (praegu Soome poolel). "Soomlanna Eesti Vabadussõjas" – Rahva Hääl, 23. veebruar 1994; Leena Laulajainen. "Aino Mälkönen – sotilas (neiti)" – Inkerin Kulttuurikanava 2/2009, lk 10–15. "Aino Mälkönen". Estofilia. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 18.05.2018. Heili Reinart. "Mehena meie vabaduse eest võidelnud soomlanna Aino Mälkönenile andis saatusliku hoobi selga hüpanud põngerjas." Postimees 18. veebruar 2020.
Kýthnos

Kýthnos (kreeka: Κύθνος), kohalik nimi Thermia (kreeka: Θερμιά), on Kreeka saar Küklaadides. Kýthnose omavalitsusüksuse pindala on 100,2 km² ja selle rannajoon on umbes 100 km. Saar on künklik, kõrgus kuni 365 meetrit. Saarel on kaks märkimisväärset asulat, Messaria küla ehk Kýthnose Chora (2011. aasta rahvaloendusel 561 elanikku), mida tuntakse kohapeal Chora nime all, ja Dryopese või Dryopida küla (325 elanikku), tuntud ka kui Chorio. Mõlemad külad on silmapaistvad käänuliste ja sageli astmeliste tänavate poolest, mis on sõidukite liikluseks liiga kitsad. Külad on väga maalilised, kuid erinevas arhitektuuristiilis. Sadamalinn kannab nime Merichas (369 elanikku), selle elanike arv kõigub aasta jooksul palju. Enne 1970. aastaid polnud lähiajaloos keegi seal aasta läbi elanud; Kreeka kalur Manolas Psaras ja tema naine Foto elasid esimestena sadamas aasta läbi. Tänapäeval püsielanikkond kasvab ja eriti suvise turismihooaja kõrgajal muutub linn üsna rahvarohkeks. Kythnose esimesed asukad olid Dryopes, kelle müütiliseks kuningaks oli Kythnos (jumal Apolloni poeg), sellest ka saare nimi. Seda tunti ka kui Dryopis või Ofiousa. Keskajal nimetati seda Thiramnaks, samas kui Nilos Doxapatris mainib seda olemasolevate kuumaveeallikate järgi juba 1143. aastal nimega Thermia. Hiljem nimetasid türklased seda "Hamam Antassi" ('sooja vee saar'). Kythnos võib pretendeerida ühele vanimale teadaolevale elupaigale Küklaadide saartel, mesoliitikumile (10000 eKr – 8000 eKr) Maroulas kirderannikul. Loutra küla lähedal asuv koht asub kaldal ja suured osad on merre erodeerunud. 1996. aasta väljakaevamistel leiti terveid inimskelette, kiviesemeid ja osa põrandasillutist, mis viitab pikaajalisele, tõenäoliselt küttide-korilaste asulakohale.
Leo Gustav Treumann

Leo Gustav Treumann (18. detsember 1890 Tallinn – 2. oktoober 1963 Niederstetten) oli Eesti vaimulik. Lõpetas aastal 1910 Tallinna Toomkooli. Õppis 1910–1918 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Võttis 1916–1917 osa ohvitserina Esimesest maailmasõjast ja 1918–1919 Vabadussõjast Balti pataljoni koosseisus. Oli prooviaastal Kuusalu Laurentsiuse koguduses. Ordineeriti õpetajaks 14. novembril 1920 Kuusalu kirikus. Oli aastal 1920 Kuusalu kogudus abiõpetaja. Aastatel 1921–1939 oli ta Vaivara koguduse õpetaja. Lisaks oli ta Vaivara kõrgemas algkoolis usuõpetaja ja aastatel 1926–1939 Vaivara koguduse perekonnaseisuametnik. Leo Treumanni 15. teenistusaastapäeva puhul tahtsid tema abikaasa ja koguduse naisliikmed anda talle kuldristi ja korraldasid selleks korjanduse. Politsei konfiskeeris ülekullatud hõbedase risti ja selle ostmisest üle jäänud raha, Jõhvi jaoskonnakohtunik mõistis Pauline Treumanile, Hilda Veltbachile, Anna Kruusteinile, Anna Puksmanile ja Elisabet Tammele igaühele 2 krooni rahatrahvi või 1-päevase aresti loata korjanduse toimepanemise eest, rist ja raha anti Vaivara koguduse nõukogule. Siirdus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1940–1945 pastor Lääne-Preisimaal Mewe-Münsterwaldes (praegu Gniew, Tczewi maakonnas, Pomorze vojevoodkonnas). 1945–1949 oli põgenikelaagris Taanis. Aastal 1949 oli ta Wermutshauseni koguduse õpetaja (Württembergi maakiriku teenistuses), Niederstetteni juures (Baden-Württembergi liidumaa põhjaosas). Seal jäi ta ka aastal 1950 emerituuri. Sai aastal 1963 (koos abikaasaga) surma autoõnnetusel. Tema äi Christfried Brasche oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja. 1938 – Kuldrist Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Pastori rist tõi naistele karistuse. Rahvaleht, 22. veebruar 1937, nr. 23, lk. 1. Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann https://eelk.ee/elulood/Treumann_leo.html
Topikujulised kiudpilved

Topikujulised kiudpilved (ladina keeles Cirrus floccus, lühend Ci floc) on kiudpilvede vorm. Kujult sarnanevad need "kassiküüntega" (Ci uncinus), aga nende otstes on suuremad ümarad tombud või topid, mis meenutavad pisikesi rünkpilvi. M.Jürissaar. Kiudpilved, Eesti Loodus, 1999, nr 4
Kadri Tiisel

Kadri Tiisel (sünninimi Uutma; sündinud 5. jaanuaril 1980) on eesti ajakirjanik ja laulja. Ta töötab Eesti Rahvusringhäälingu lasteprogrammi toimetajana. Kadri Tiisel on lõpetanud Tallinna Reaalkooli (1998), õppinud Tallinna Pedagoogikaülikoolis kasvatusteaduste osakonnas, kuid kõrghariduse omandanud kultuuriteaduskonnas raadiorežii erialal Härmo Saarmi klassis (2003). Vikerraadios on Kadri Tiisel peale lastesaadete teinud ka eriprogramme[viide?], osalenud lastele mõeldud CD-plaatide koostamisel ning juhtinud "Vikerhommikut". 2004. aastal osales ta ansambli Neiokõsõ liikmena Eurovisiooni lauluvõistlusel İstanbulis. 2015 Muhvi auhind "Neiokõsõ liige Kadri läks mehele" Õhtuleht, 30. september 2004
Ratsulibliklased

Ratsulibliklased (Papilionidae) on sugukond liblikaliste seltsist. Sugukonda kuuluvate liikide koguarv on 500–700. Eestis elavad 3 liiki: puriliblikas (Iphiclides podalirius), pääsusaba (Papilio machaon) ja mustlaik-apollo (Parnassius mnemosyne), kuid veel 19. sajandil võis siin kohata ka punalaik-apollot (Parnassius apollo). Need on Eesti ühed suurimad liblikad. Alamsugukond Baroniinae Baronia Alamsugukond Parnassiinae Allancastria Archon Bhutanitis Hypermnestra Luehdorfia Parnassius – apollo Sericinus Alamsugukond Papilioninae Atrophaneura Battus Cressida Euryades Eurytides Graphium Iphiclides– puriliblikas Lamproptera Losaria Meandrusa Mimoides Ornithoptera Pachliopta Papilio – pääsusaba Parides Pharmacophagus Protesilaus Protographium Teinopalpus Trogonoptera Troides Erki Õunap: Sugukond: Ratsulibliklased Korolev V.A., 2014. Catalogus on the collection of Lepidoptera. Part II. Papilionidae. - Moscow, 387 p., 20 color tabs, ISBN 978-5-00077-163-1 [1]
Karin Aule

Karin Aule (sünninimi Karin Selke; sündinud 1980) on eesti ajakirjanik. Ta lõpetas 2003. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli raadiorežii eriala Härmo Saarmi kursusel. Ta alustas raadiotööd uudistetoimetajana raadiojaamas Star FM, kust suundus Eesti Rahvusringhäälingusse Raadio 2 uudistetoimetajaks. Hiljem töötas Kuku Raadio uudistetoimetajana. Aastatel 2015–2017 töötas ta Sky Medias Retro FM-i uudistetoimetajana. Lisaks oli ta Rauno Märksi kõrval ka Retro FM-i hommikuprogrammi kaassaatejuht. Alates 2017. aasta lõpust kuulub Karin Aule jälle Kuku raadio kollektiivi ja töötab AS Eesti Meedias. Lisaks on ta lugenud dublaaži mitmes animafilmis. Karin Aule on abielus lavastaja, näitekirjaniku ja näitleja Erki Aulega, peres kasvab kaks tütart.
Salme-Riine Uibo

Salme-Riine Uibo (sündinud 1. augustil 1980) on eesti telerežissöör. Ta on kõrghariduse omandanud Tallinna Pedagoogikaülikoolis telerežii erialal ning täiendanud end magistriõppes Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas lavakoolis. Eesti Televisioonis on Uibo lavastanud peamiselt lastesaateid ("Buratino tegutseb jälle", "Lumejänesed", "Saame kokku Tomi juures"). Ta on olnud ka mitmete otseülekannete režissöör ja assistent. Režissööri assistendina on ta tegev olnud ka filmide juures "Püha Tõnu kiusamine" (2009) ja "Risttuules" (2014). Uibo on üles astunud ka näitlejana teleseriaalides "Õnne 13" (müüja, 2003) ja "Viimane võmm" (Mari Hakel, 2014). 2017 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (taustajõu preemia hinnalise töö eest filmide “Mehetapja / Süütu / Vari” ja “November” juures) Tema isa oli ajakirjanik Kalju Uibo, onu oli kergejõustiklane Martin Nurme, onutütred on pedagoogikateadlane Katrin Niglas ja korvpallur Margit Toom.
Liina Jaanus

Liina Jaanus (sünninimi Laiapea; 30. juuni 1937 Rapla – 21. juuni 2010) oli eesti arhitekt. Ta lõpetas 1968. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. Ta töötas arhitektuuribüroos Loobprojekt. 2001 Rapla kalmistul asuva Rapla II maailmasõja matmispaiga kujundus. Ühishauas puhkab teiste hulgas ka tema vanaisa, Vanakupja talu peremees Mihkel Laiapea Hagudi koolimaja laiendus Rapla valla esimene üldplaneering Kohila vesiveski rekonstrueerimine Valtu mõisa südame ala planeering Käru tervisekeskus taastatud talumajasid ning uusehitisena tekkinud maamajasid Mändjala kämping http://www.vvk.ee/varasemad/k02/kandidaadid/1703.html In Memoriam. Liina Jaanus 30.VI 1937 – 21.VI 2010". Nädaline nr 71, 26. juuni 2010. Lk 14 Laulu- ja tantsupeojärgne kultuurivaikus sai murtud. Raplamaa, 10. juuli 2009 Foto
Johann Heinrich Brasche

Johann Heinrich Brasche (17. märts 1843 Paide – 11. mai 1906 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Brasche lõpetas 1861. aastal Tallinna kubermangugümnaasiumi ja õppis aastatel 1863–1868 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Väike-Maarja koguduses Carl Theodor Knüpfferi ja Tallinna Toompea Kaarli koguduses Johann Gottlieb Konrad Bergwitzi juures. Ordineeriti 10. mail 1870 Tallinna Rüütli ja Toomkoguduses õpetajaks. Oli 1870–1872 Saarde Katariina koguduse õpetaja. Aastatel 1873–1906 teenis ta Tallinna Toompea Kaarli kogudust ja tegeles palju Kaarli kiriku probleemidega. Kui ta Tallinna tuli, polnud kirikul altarimaali, samuti olid ehitamata tornid. 1882. aastaks olid need mured lahendatud. Brasche oli Eestimaa pastorite raamatukogu bibliotekaar Toompeal. Ta asutas väikelaste hooldekodu ja oli selle kaasjuhataja. Kirjutas vaeste hoolekandest Tallinnas (ilmus trükis 1875). Oli Ristirahva Pühapäeva Lehe kaastööline. Brasche suri 1906. aastal ja maeti Tallinna Vana-Kaarli kalmistule. Tema vennapoeg Johannes Brasche oli Harju-Madise koguduse õpetaja. Ta oli kaks korda abielus. 19. jaanuaril 1871 abiellus ta Koeru koguduse õpetaja praost Heinrich Ferdinand Hoffmanni tütre Anna Wilhelminega, kellega nad said neli last. Poeg Christfried oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja ning poeg Ernst oli arst, purjetaja ja maletaja. Ent 25. juunil 1875 abikaasa suri ootamatult (kaks nädalat pärast sünnitust). 30. märtsil 1877 laulatati Brasche Koerus esimese abikaasa õe Selma Emiliega, kellega tal sündis veel kolm last. Poeg Arvid oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja. Liivi Aarma. "Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885". Tallinn 2007 https://eelk.ee/elulood/brasche_joh.html https://eelk.ee/elulood/brasche_joh1.html Johann Heinrich Brasche Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Haud Tallinna Vana-Kaarli kalmistul
Lužini väin

Lužini väin ehk Kolmas Kuriili väin (vene keeles Пролив Лужина ehk Третий Курильский пролив) on väin Vaikse ookeanis Venemaa idaosas, eraldab Antsiferovi saart Paramuširi saarest ning ühendab Ohhoota merd Neljanda Kuriili väinaga. Väina pikkus on umbes 20 km, vähim laius 15 km, suurim sügavus üle 700 m. Rannik on järsk, kaljune. Idarannikul asuvad Fussi vulkaan ja Karpinski ahelik. Loodete keskmine kõrgus 1,0 m. Nimetati Kuriilide uurija Fjodor Lužini auks. Väin paikneb Sahhalini oblasti akvatooriumis ja selle rannik on asustamata.
Diatomeeanalüüs

Diatomeeanalüüs ehk ränivetikate anaüüs on settekivimite vanuse ja nende tekkimise uurimise meetod ränivetikate alusel. Diatomeeanalüüs põhineb ränivetikate taksonite ja ökoloogiliste rühmade kindlakstegemisel. Analüüs võimaldab teha järeldusi veekogu laadi ja veekogu arengusuuna kohta minevikus. Diatomeeanalüüsi meetodit kasutatakse laialdaselt paleolimnoloogias. Enamasti tehakse kõrvuti diatomeeanalüüsiga ka sette õietolmu- ja keemiline analüüs. Õietolmuanalüüs EE 2. kd. 1987.