laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Teoloogia

Teoloogia (vanakreeka keelest θεος theos 'Jumal' ja λογος logos 'õpetus, sõna') on sõnasõnaliselt 'õpetus Jumalast'. Laienenud tähenduses on teoloogia ehk usuteadus humanitaarteaduste hulka kuuluv teadusharu, mis uurib usuga seotud küsimusi. Igal religioonil ehk usundil on oma teoloogia. Varakristlikud autorid kasutasid kreeklaste sõna "teoloog" inimese kohta, kes kõneleb Jumalast. Nii teoloogia kui ka religiooniteadus uurivad religiooni teaduslike meetodite abil. Enamasti eristatakse neid kahte mõistet selle järgi, et teoloogia püüab seletada ühe religiooni või usulise rühmituse seisukohti süstemaatiliselt ja metoodiliselt; seevastu religiooniteadus aga lähtub kogu religioossest maailmast, keskendumata ühele religioonile. On isegi öeldud, et teoloogia püüab seletada religioosseid asju seestpoolt vaadates, religiooniteadus aga väljastpoolt vaadates. Teoloogiat jagatakse tavaliselt süstemaatiliseks ja praktiliseks teoloogiaks, kuid on ka teisi jaotusi. Teoloogia valdkondi: võrdlev usuteadus (ehk religiooniteadus), eklesioloogia, religioonifenomenoloogia, religioonifilosoofia, vaimufilosoofia, liturgika, homileetika, kateheetika, poimeenika, misjoniteadus, küberneetika, apologeetika, eksegeetika, patristika, patroloogia, sümboolika, dogmaatika, kanoonika, oikumeenika, antropoloogia, mütoloogia, inkarnatsiooniteoloogia, moraaliteoloogia, poliitiline teoloogia, eskatoloogia, religioonipsühholoogia jne. Eestis õpetatakse teoloogiat järgmistes kõrgkoolides: EELK Usuteaduse Instituut, EAÕK Püha Platoni Seminar, Eesti Metodisti Kiriku Teoloogiline Seminar, Kõrgem Usuteaduslik Seminar, Tartu Teoloogia Akadeemia ja Tartu Ülikool (Tartu Ülikooli usuteaduskond). De fide orthodoxa Enchiridion (Augustinus) Teoloogia summa apofaatiline teoloogia ateism eklesioloogia jumalatõestus ontoloogiline jumalatõestus kirik moraaliteoloogia religiooniuuringud teadus teoloogide loend usuartikkel usundi seitse dimensiooni Kulmar, T., 2006. Üldine usundilugu: religiooniteaduse põhimõisted. Tartu ülikooli kirjastus. Lk 10 Jürgenstein, T. & O. Schihalejev, 2011. Usundimaailma suured küsimused (ideed, kogemused, arvamused, vastused). Koolibri. Lk 26
Raudteevalitsus

Raudteevalitsus oli 1921-1938[viide?] Teedeministeeriumi allüksusi. Üksuse ülesannete seas oli hallata riigiraudteid, revideerida ja järelevalvet teha eraraudteedel, projekteerida uusi riigiraudteid. Kantselei Finantsdirektsioon Arveosakond Tariifi ja kontrolli osakond Statistika osakond Varustuse direktsioon Materjalide osakond Kütte- ja tarbepuude osakond Ekspluatatsiooni direktsioon, Tehnika tänav 16 Tehnilise liikumise osakond Kaubanduse osakond Veodirektsioon, Telliskivi tänav 34 Veereva koosseade osakond Veojaoskond: Raudtee peatehased, Tehaste ülem: Oskar Mähle Ehituse direktsioon, Tehnika tänav 16 Tehnika osakond Kinnisvarade võõranduse osakond Raudtee tervishoiuosakond 1938. aastal nimetati Raudteevalitsus ümber Raudteede Talituseks. Raudteede Talituse ülesandeks oli: riigiraudteede ekspluateerimine ja valitsemine; eraharuteede revideerimine ja nende tegevuse järelevalve; uute riigiraudteede projekteerimine ja nende ehitamise korraldamine. Raudteede talituse koosseisus olid: Tervishoiuamet, Finantsamet, Soo tänav 24, Tallinn Ehitusamet, Soo tänav 27, Tallinn Ekspluatatsiooniamet, Soo tänav 27, Tallinn Veoamet, Telliskivi tänav 34, Tallinn Peatehased 15. november 1918 – 15. august 1919 Karl Ipsberg Teedeministeeriumi Raudteevalitsuse ülem 1919–1927, Villem Reinok Teedeministeeriumi Raudtee Valitsuse ülem 1927–1939, Jaan Raudsepp Teedeministeeriumi Raudtee Valitsuse ja Raudteede talituse direktor 1. aprillist 1939 – , Herman Perna, Teedeministeeriumi Raudteede talituse direktori kohusetäitja 1939–1940, Artur Pihlak, Teedeministeeriumi Raudteede talituse direktor. 1940. aastal Eesti raudtee lülitati NSV Liidu raudteevõrku, Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu otsusega 30.08.1940 anti endise Teedeministeeriumi Raudteede talituse varad, asjaajamine ja arhiiv üle Eesti NSV Raudteevalitsusele. Raudteede Talitus uues asukohas, Postimees (1886-1944), nr. 170, 27 juuni 1940 Eesti entsüklopeedia. 8. köide: RAI–SUM. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1995, lk 55. 332. Valitsemise korraldamise seadus., Riigi Teataja, nr. 37, 14 aprill 1938 Valitsemise korraldamise seadus. § 91. Aadressraamatud > Eesti aadress-raamat 1938-1939 = Directory for Estonia 1938-1939 = Adressbuch für Estland 1938-1939 = Адресный указатель Эстонии 1938-1939. Petseri-Võru Prefektuur, lk 93–98 Dir. J. Raudsepp läks pensionile , Uudisleht, nr. 51, 31 märts 1939 H. Perna raudteede talituse direktori kohustetäitjaks., Uus Eesti, nr. 91, 1 aprill 1939
Eesti Lloyd

Kindlustusaktsiaselts Eesti Lloyd oli Tallinnas tegutsenud Eesti kindlustusettevõte. Ettevõte asutati 1919. Ettevõte kindlustas töölisi ja teenijaid õnnetuste vastu, samuti sõlmis elukindlustusi. Kindlustusaktsiaselts „Eesti Lloyd“ natsionaliseeriti 1940. aastal Jaak Valge. Eesti Panga rahakraanide kallal[alaline kõdulink]. Tuna 2002, nr 3, lk 28–39. Eesti Entsüklopeedia. 2. köide: Chamfort–Feralia. Tartu: Loodus, 1933, lk 771. 807. Natsionaliseerimisele kuuluvate kindlustusseltside nimestik., Riigi Teataja, nr. 85, 28 juuli 1940 Eesti kinnitus-aktsiaseltsi „Eesti Lloid" põhikiri, Riigi Teataja, nr. 61-62, 6 september 1919
Nicolás Osorno

David Nicolás Osorno oli Nicaragua poliitik, 1889. aastal ajutine Nicaragua president. Poliitilistelt vaadetelt oli ta konservatiiv. Pärast Evaristo Carazo surma määrati ta ajutiseks riigi presidendiks. Konstitutsiooniliselt ette nähtud menetluse järel, kus kolmest kandidaadist juhuslikult üks presidendiks valiti, andis ta võimu üle Roberto Sacasale. Vahetult enne võimu üleandmist sai Osorno teada, et Sacasa nime sisaldav ümbrik oli eelnevalt avatud, seega kaalus ta võimu säilitamist. Kuna ta oli aga Granadas konservatiivide esindaja ja taoline tegevus oleks võinud kaasa tuua ülestõusu Nicaragua liberaalide kantsis Leónis, loobus ta sellest otsusest. «Fulgencio Vega por Alejandro Barberena Pérez». Revista de Temas Nicaragüenses No. 35 Marzo-2011, lk. 175. /
Ohvitseride Keskkogu

"Ohvitseride Kogu" suunab siia. Teiste samanimeliste organisatsioonide kohta vaata artiklit Ohvitseride Kogu (täpsustus). Ohvitseride Keskkogu oli Eestis enne teist maailmasõda ohvitseridekogude keskorganisatsioon. Keskkogu ülesannete seas oli esindada Eesti ohvitserkonda, ühtlustada ohvitseridekogude tegevust, toetada rahaliselt ohvitseridekogusid. Ohvitseride Keskkogu ruumid asusid Tallinnas aadressil Raekoja plats 14. ja 1940. aastal hakati ehitama Kaupmehe ja Kentmanni tänava vahelisele alale Väike-Pärnu maantee ja Kaupmehe tänava nurgal Ohvitseride keskkogu uut kasiinohoonet, hoone ehitus peatati pärast 1940. aastat. Sakala tänav 1/3, kus asub tänapäeval Eesti Vabariigi Kaitseministeerium. Eesti Entsüklopeedia. 6. köide: Muther–Rakitse. Tartu: Loodus, 1936, lk 352.
Evaristo Carazo

Evaristo Carazo Aranda (24. oktoober 1821 – 1. august 1889) oli Nicaragua poliitik ja sõjaväelane, Nicaragua president. Evaristo Carazo sündis 24. oktoobril 1821 Rivases. Ta oli abielus Engracia Hurtadoga ja neil oli viis last – Evaristo, Manuel Antonio, Ernesto, Dolores ja Maria Benita. Konservatiivina liitus ta Partido Conservador de Nicaraguaga ja aastal 1887 sai temast riigi president. Evaristo Carazo suri võimuloleva presidendina 1. augustil 1889 Managuas. Tema surma järel hakkas presidendikohuseid täitma Nicolás Osorno.
Eesti Põllumeeste Keskselts

Eesti Põllumeeste Keskselts (harvem nimetatud ka Eesti Põllumeeste Selts) oli 1922 asutatud Eesti põllumeeste keskorganisatsioon. Keskorganisatsiooni eelkäijaid oli 1907 asutatud Eestimaa kubermangude põllumeesteseltside kesktoimkond (aastast 1910 Eestimaa Põllumeeste Keskselts) ja 1908 asutatud Põhja-Liivimaa kubermangude põllumeesteseltside kesktoimkond (aastast 1911 Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskselts). Eesti Põllumeeste Keskseltsi poolt avati Tallinnas 1918. aastal Põhja-Eesti Põllutöökeskkool, mis hiljem tegutses Jäneda Põllutöökeskkoolina. 1922. aastal ühinesid Eestimaa Põllumeeste Keskselts ja Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskselts, moodustades uue keskorganisatsiooni: Eesti Põllumeeste Keskselts. Eesti Põllumeeste Keskliit Tartu Eesti Põllumeeste Selts Tallinna Eesti Põllumeeste Selts Eesti entsüklopeedia. 7. köide: NÕUK–RAH. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1994, lk 579. J. Kuum: EESTI PÕLLUMEESTE KESKSELTS
Jõelaev

Jõelaev (siseveelaev) on siseveekogudel (jõed, järved) sõiduks mõeldud või ehitatud laev. Jõelaevana ehitatud laev võib vahel olla sobiv ka sõiduks merel rannikuvetes. Jõelaevadel on üldjuhul suhteliselt väike süvis madalas vees sõiduks, piiratud kõrgus (ka näiteks allalastav laevamast) sildade alt läbi mahtumiseks. Võrrelduna avameresõiduks mõeldud laevadega on neil lisaks sageli ka nõrgem kere, väiksema võimsusega jõuseade ning väiksem pardakõrgus. Suurematel järvedel (sealhulgas Peipsi järvel) sõidul tuleb siiski arvestada ka kõrgema ja teravama lainetusega, mis sunnib mõnikord kasutama merelaevalikumat konstruktsiooni (sealhulgas suurem parda kõrgus, parem püstuvus). Osa laevu klassifitseeritakse ka kui jõgi-meri tüüpi laevad. Siseveekogudel kasutatavad väikelaevad kuuluvad tavaliselt merekõlblikkuselt D- või C-kategooriasse. Jõelaevad võivad olla väga erinevate ülesannete täitmiseks nagu ka merelaevad. Näiteks reisilaevad, kruiisilaevad, kaubalaevad, hüdrograafialaevad, puksiirid ja praamid, patrull-laevad ja isegi sõjalaevad. Egiptuse jõelaev Jõesadam Väikelaev Lodi Tiibur
Eesti kriketikoondis

Eesti kriketikoondis on Eesti esindusmeeskond kriketis. Koondis pidas esimese rahvusvahelise mängu 1999. Juunist 2008 on koondis International Cricket Councili liige (inglise affiliate status). Koondise peatreener on Ryan Heywood. 2007. aasta hooajal võitis koondis 80% kohtumistest ja 2008. aasta hooajal 94% ehk 34 mängu 36st.[viide?]
Mäluauk

Mäluauk tähendab kõnekeeles amneesiat. Enamasti mõeldakse selle all alkoholijoobest tingitud mälukaotust.
Eesti NSV teeneline jurist

Eesti NSV teeneline jurist on Eesti NSVs välja antud aunimetus. Eesti NSV teenelise juristi aunimetus kehtestati 1966. aastal ja seda andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium "kõrge kvalifikatsiooniga juristidele, kellel on suuri teeneid sotsialistliku seaduslikkuse ja õiguskorra kindlustamisel." 1966 Leonid Barkov, Elisabeth Lepp, Karl Plutus, Paul Vihalem 1967 Hellä Dolgopolova, Aleksandra Jelkitševa, Elsa Kiljako, Evald Lang, Bentsian Levin, Alfred Raus, Pjotr Uhutta 1968 Albert Pruuli 1970 Jenny Ananjeva, Johannes Mäll, Kaarel Paas, Ülo Roots 1971 Alfred Mõttus 1972 Karl Kimmel, Aksel Onk, Ferdinand Tolli, Dmitri Urussov 1973 Irina Adojaan, Vladimir Grigorjev, Kaljo Merilo, Voldemar Nurmela, Edmund Näär, Valter Raudsalu, Robert Simson 1974 Irene Kallip, Georgi Martin, Hendrik Valdmann 1976 Uno Aak, Jevgeni Nazimov 1977 Ants Aasma, Aleksander Glikman, Andrei Jazõkov, Eduard Jürna, Helgi Kerem, Lehte Kimask, Laine Laumets, Endel Mauer, Kaljo Oja, Sergei Palmre, Helvi Palusaar, Leida Rannamees, Hans Salm, Valentina Seljugina, Valter Simm, Hilda Uusküla, Endel Veskimäe 1979 Pavel Afanasjev, Leonid Aleksejev 1980 Erki Silvet, Heino Tammistu, Elvi Tõnismägi 1981 Valdeko Leeto, Ellinora Mänd, Johannes Schmidt, 1982 Pavel Beilinson, Martin Eino, Jaan Kork, Endel Laasik, Nadežda Orgmets, Vjatšeslav Ossipov, Karl Püss, Hans Sokmann 1983 Lembit Koik 1984 Leonhard Ratasep 1986 Luule Käis 1987 Margarita Gruzina, Kalju Jaaska, Jaak Kirikal, Vaike Merka, Jaano Odar, Ilmar Rebane, Siret Vatmann 1988 Jaan Kartau, Simon Levin 1989 Ber-Leib Gassmann, Heino Heinsoo, Peeter-Uno Rahi 1990 Advig Kiris, Lembit Liiva Nõukogude Eesti. Tallinn: Valgus, 1978. Lk. 389 Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Ülemnõukogu ja Valitsuse Teatajad 1978–1990 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 28. aprilli 1966 seadlus "Eesti NSV teenelise juristi aunimetuse kehtestamise kohta". Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1966, 19, 112
Eesti NSV teeneline leiutaja

Eesti NSV teeneline leiutaja on Eesti NSV-s välja antud aunimetus.. Eesti NSV teenelise leiutaja aunimetus kehtestati 1960. aastal ja seda andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium "Eesti NSV rahvamajanduses tööstuse, ehituse, transpordi, side ja põllumajanduse alal ellurakendatud suure väärtusega leiutiste autoreile, samuti isikuile, kes omavad eriti väljapaistvaid teeneid leiutustegevuse arendamisel ja leiutiste ellurakendamisel." Koos aunimetusega anti selle saajale Eesti NSV teenelise leiutaja kuldrinnamärk. 1962 Harri Hoyer, Aleksandr Moskalenko, Leiger Vanaselja 1963 Aleksandr Petrov, Heikki-Einar Viirok 1964 Ernst Nurk 1967 Viktor Tšatski 1969 Mihhail Gammerman, Vladimir Morozov, Heiki Tammets 1972 Tõnu Kurvits, Elka Levina 1974 Jaan Reinet 1975 Zalman Jospa, Lembit Seestrand 1976 Roman Petrov, Ants Suurpere, Maria Temnova 1977 Heldur Meelak, Arnold Seppo 1978 Aare Asi, Ado Köstner, Manivald Pajulaid, Argo Sillaots 1979 Vesse Joonson, Karl Kiisler, Toom Pungas 1980 Richard Joonas, Ants Kukrus 1981 Vladimir Makarov 1982 Aleksander Jakobson, Viktor Kuzmin, Mart Rohumägi, Lembit Visnapuu 1983 Viktor Jefimov, Rein Laaneots, Arvo Uukkivi 1984 Ants Erg 1985 Juhan Laugis, Oleg Tsausov 1986 Svjatoslav Doilov, Mihkel Mandel, Edvin Nugis 1987 Toomas Talving 1988 Kalev Beek 1989 Arvo Jõe, Aleksander Kirm 1990 Viktor Kaljura, Vladimir Lapin, Olev Reemet, Bella Šagarova Nõukogude Eesti. Tallinn: Valgus, 1978. Lk. 386 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 27. augusti 1960 seadlus "Eesti NSV teenelise leiutaja ja Eesti NSV teenelise ratsionaliseerija aunimetuse kehtestamise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja 1960, 28, 60
Eesti NSV teeneline agronoom

Eesti NSV teeneline agronoom on Eesti NSVs välja antud aunimetus. Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium. Aunimetus kehtestati 1954. aastal. Eesti NSV teenelise agronoomi aunimetus anti "kõrge kvalifikatsiooniga agronoomidele, kes töötavad Eesti NSV masina-traktorijaamades, kolhoosides, sovhoosides, põllumajanduslikes teadusliku uurimise asutustes ja põllumajanduse organites ning omavad väljapaistvaid teeneid põllumajanduse arendamisel." 1956 Aleksander Adojaan, Grigori Gorbunov, Martin Karumaa, Ülo Läänemets, Heino Tõnissar 1957 Ralf Kask, Valter Kivi, Tiit Nõges, Endel Vint 1960 Aleksander Raidla 1964 Elmar Arula, Helmi Harf, Mihkel Kallaste, Lembit Länts, Erich Raidna 1965 Hans Aru, Gerhard Hansman, Oskar Jürgen, Otto Kaldma, Richard Kaldoja, Ülo Kull, Voldemar Laur, Arvo Saarepea 1967 Artur Aru, Evi Isak, Hermilde Kirsimäe, Jaan Peets, Olev Zäuram, Eduard Truber, Jaan Tõnuvere 1969 Viktor Jaakson, Villu Kottisse, Harald Männik, Johannes Sarapuu 1972 Anton Abe, Alar Ainumäe, Arnold Erm, August Kree, Viktor Meister, Ülo Rahula, Aksel Raja, Arnold Sakkeus, Alar Vettik 1974 Erhard Kivisaar, Aadu Pärtel, Endel Toompuu, Ülo Väljaots, Johannes Üts 1975 Endel Ideon, Leontine Kallas, Vello Korts, Heino Parik 1976 Alfred Karavin, August Pedajas, Õie Reineberg, Uno Siitas, Vassili Talumees, Jaan Vahtramäe 1977 Lembit Aulas, Georgi Golubov, Eino Härm, Karl Kaasik, Mart Madisoon, Endel Sööt, Oolav Tamberg 1978 Alvar-Gustav Köller, Ülo Ruut, Vaike Viigimäe 1979 Lembit Lepik, Endel Polma, Arnold Sau 1980 Heino Kallaste, Kalev Kasemägi, Ants Käärma 1981 Ants Kalmurand, Villo Saar, Juta Tammiste, Linda Valper 1982 Helgi Moor, Boris Mölder, Tenno Teets 1983 Aksel Niilop, Jüri Smitt, Heino Uus 1984 Uno Kask, Sirje Ohu, Koidula Sildre 1985 Enn Ajaots, Leonhard Kevvai, Leo Tedremäe 1986 Vello Kaselo, Reinu Kuum, Albert-Theodor Soidre 1987 Ella Alekand, Vello Jaakon, Toomas Jaanvärk, Toivo Näppi 1988 Enn Kaljuste, Vello Kümmel, Mati Stokkeby, Vello Treiberg 1989 Valent Rõõm, Hans Saluste Nõukogude Eesti. Tallinn: Valgus, 1978. Lk. 386 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. aprilli 1954 seadlus "Eesti NSV teenelise agronoomi" aunimetuse kindlaksmääramisest. Eesti NSV Teataja 1954, 6, 62
Ninel Järvson

Ninel Järvson (12. juuli 1930 Kroonlinn – 17. jaanuar 2016) oli Eesti näitleja. Ta sündis aastal 1930 Kroonlinnas sõjaväelase perekonnas. Ta lõpetas aastal 1948 Tallinna 19. Keskkooli ja aastal 1953 Ostrovski nimelise Leningradi Riikliku Teatriinstituudi. Ta mängis aastatel 1953–1986 Tallinna Vene Draamateatris. 1987–1988 mängis ta Viadukti stuudioteatris. Lisaks on ta töötanud tõlgi ja diktorina Tallinnfilmis ning raamatukoguhoidjana. Ninel Järvson suri 17. jaanuaril 2016 ja on maetud 20. jaanuaril 2016 Metsakalmistule. 1953 Eduard Vilde "Pisuhänd" (Laura) 1954 Shakespeare "Tõrksa taltsutus" (Bianca) 1954 Anton Tšehhov "Kirsiaed" (Anja) 1955 Maksim Gorki "Põhjas" (Nataša) 1955 Viktor Rozov "Elu leheküljed" (Nataša) 1959 Aleksandr Volodin "Viis õhtut" (Katja) 1960 Anton Tšehhov "Onu Vanja" (Sonja) 1960 Pierre Corneille "Cid" (Infanta) 1964 Shakespeare "Suveöö unenägu" (Helena) 1964 Ardi Liives "Viini postmark" (Ulvi) 1967 Aleksandr Štein "Ookean" (Anja) 1969 Jerzy Stefan Stawiński "Tipptund" (Zosia) 1970 William Gibson "Ime sünd" (Kate Keller) 1975 Aleksandr Ostrovski "Vassilissa Melentjeva" (Anna) 1979 Viktor Rozov "Metsise pesa" (Natalja) 1981 Aleksandr Galin "Retro" (Diana) 1983 Aleksandr Tšervinski "Minu õnn" (Lidia) 1985 Mihkel Tiks "Vana Toomas" (Silvia) 1987 Nikolai Matukovski "Tarkusemõõtja" (Zagumennaja) 1983 – Eesti NSV teeneline kunstnik Ta oli aastast 1955 abielus näitleja Jevgeni Vlassoviga. http://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=86323 In memoriam Ninel Järvson (Järelehüüe Vene Teatri kodulehel) Haud Tallinna Metsakalmistul
Valerie Solanas

Valerie Jean Solanas (9. aprill 1936 – 26. aprill 1988) oli Ameerika radikaalne feminist ja kirjanik. Ta kirjutas "SCUM Manifesto", mis ründas patriarhaalset kultuuri. Raamat on kuulus kui klassikaline poliitiline undreground-kirjandus. Solanas sai kurikuulsaks, kuna üritas 1968. aastal mõrvata kunstnik Andy Warholi. Valerie Jean Solanas sündis New Jersey osariigis Ventoris Citys Louis ja Dorothy Bondo Solanase tütrena. Tema isa kasutas teda seksuaalselt ära. 1940. aastal Valerie vanemad lahutasid ja ta kolis koos emaga Washingtoni. 1949 Valerie ema abiellus ja Valerie saadeti katoliiklikku kooli. 1951. aastal jäi Valerie 15-aastaselt rasedaks ühest meremehest. 1954. lõpetas Solanas keskkooli ja läks Marylandi Ülikooli psühholoogiat õppima. Elatist teenis ta psühholoogialaboris ja hiljem ka prostitutsiooniga. 1966 läks ta elama Greenwich Village'isse, kus kirjutas näidendi "Up Your Ass", mis kirjeldab mehi vihkavast prostituudist. Ta pöördus Andy Warholi poole, et see ta näidendi välja annaks. Warhol, kelle tööd tihti ära keelati, arvas, et see on politsei lõks, kuna see oli nii pornograafiline. Solanas helistas Warholile hiljem, et oma käsikiri tagasi saada. Warhol väitis, et see on kadunud, ja pakkus talle osa filmis "I, A Man". 3. juunil 1968 tulistas ta Warholi stuudios kolm lasku Warholi pihta, millest üks ka tabas, kuid ei tapnud. Ta üritas tulistada ka kunstikriitik Mario Amayat ja Warholi mänedžeri Fred Hughesi, kuid relv hakkas tõrkuma, kuna Valerie oli üritanud ise hõbekuule teha, mis toru ummistasid. Kohus määras talle kolm aastat vanglakaristust, Warhol keeldus tunnistama tulemast. Paljud feministid (Robin Morgan) protesteerisid Solanase vangistuse vastu. Valerie Solanas suri 52-aastaselt San Franciscos emfüseemi ja kopsupõletiku tagajärjel. Solanase vaated tipnesid äärmusfeministliku SCUM-manifestiga (Society for Cutting Up Men). 1996. aastal tehti tema elul põhinev film "I Shot Andy Warhol", kus Solanast mängis Lili Taylor ja Jared Harris mängis Warholit. Warholi sõber Lou Reed ei andestanud Solanasele kunagi tema mõrvakatset ning tegi laulu "I Believe" koos John Calega albumile "Songs for Drella", kus ta laulab "I believe/I would've pulled the switch on her myself."
Jevgeni Vlassov

Jevgeni Vlassov (9. november 1926 Koltšugino – 29. november 2005) oli Eesti näitleja. Ta sündis 1926. aastal Vladimiri oblastis Koltšuginos. 1953. aastal lõpetas ta Moskvas Boriss Štšukini nimelise Teatriinstituudi. Ta töötas aastast 1953 Tallinna Vene Draamateatris. Lisaks on ta õpetanud teatri õppestuudios. Ta on mänginud filmides "Perekond Männard", "Briljandid proletariaadi diktatuurile" (mõlemad Tallinnfilm) ning "Vabastamine" ja "Sajandi sõit" (mõlemad Mosfilm). Jevgeni Vlassov suri 29. novembril 2005 ja ta maeti 2. detsembril 2005 Metsakalmistule. 1960 Eesti NSV teeneline kunstnik 1978 Eesti NSV rahvakunstnik 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk Ta oli 1955. aastast abielus näitleja Ninel Järvsoniga. Haud Tallinna Metsakalmistul Haud Tallinna Metsakalmistul
Flaviviridae

Flaviviridae on viiruste sugukond. Flaviviridae sugukonda liigitatud patogeensete viiruseliikide looduslikeks peremeesorganismideks on inimesed ja teised imetajad. Sugukonda Flaviviridae liigitatakse järgmised viiruse perekonnad: Hepacivirus Flavivirus Pegivirus Pestivirus. Rahvusvahelise Viiruste Taksonoomia Komitee (ICTV) viiruste loend liigitab sugukonda viiruse perekonnad Flavivirus, Pestivirus ja Hepacivirus. Inimestel võivad patogeensed viiruseliigid põhjustada mitmesuguseid nakkushaigusi, sealhulgas: dengepalavik Jaapani entsefaliit (RHK-10 [A83.0]) Kyasanur Foresti haigus (RHK-10 [A98.2]) Murray Valley entsefaliidi viirus Saint Louise entsefaliit (RHK-10 [A83.3]) puukentsefaliit Lääne-Niiluse palavik (RHK-10 [A92.3]) kollapalavik (RHK-10 [A95]) C-hepatiit Zika-viirusinfektsioon Laine Trapido, "Meditsiiniterminite lühendeid", AS Medicina, Tallinn. 2007. Lk 121. ISBN 978-9985-829-79-0 Rahvusvahelise Viiruste Taksonoomia Komitee, 00.026. Flaviviridae. Vaadatud 31.01.2016
Vambo Kaal

Vambo Kaal (sündinud 12. märtsil 1949 Pöide vallas) on Eesti poliitik. Ta lõpetas aastal 1974 Eesti Põllumajanduse Akadeemia loomaarsti kvalifikatsiooniga. Lisaks õppis ta aastatel 1988–1992 Tartu Ülikoolis kaugõppes sotsiaalpsühholoogia erialal. Valiti taasasutatud Eesti Loomaarstide Ühingu esimesse juhatusse 1989. aastal. Ta oli Eesti Kongressi liige. Ta oli VII, VIII ja IX Riigikogu liige, kuulus Mõõdukate fraktsiooni ja oli maaelu komisjoni liige. Aastatel 2003–2009 oli ta Kiili vallavanem. Töötas Harjumaa Omavalitsuste Liidu büroojuhina 2011–2017 ja ei kuulunud ühtegi erakonda. Alates 2017. aastast on Kiili Valla volikogu liige (Valimisliit Kiili Arenema – RESTART) 2001 – Riigivapi V klassi teenetemärk 2003 – Saare maavalitsuse teeneteplaat 2011 – Eesti Sporthobuste Kasvatajate Seltsi teenetemärk 2014 – Kiili valla aastate tegu Tema õde on kunstiajaloolane Ülle Kruus, vend on zooloog Mati Kaal. Nende tädi oli kirjanik Aira Kaal, nende vanaisa Aleksander Kaal oli III Riigikogu liige Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] http://www.vvk.ee/riigikogu-valimised-2011/kandidaadid2011/?pid=6755&cid=16646 "Ülevaade ELÜ asutamiskoosolekust ja juhatuse koosolekutest". Eesti Loomaarstlik Ringvaade (PDF). Kd XVII. Tallinn. 1989. Lk 21. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 16. august 2018. Vaadatud 16. augustil 2018. Harjumma Omavalitsuste Liit. Kontaktid "Vambo Kaal lahkub HOLi büroost". Harju Elu. Kd 39(2109). 29. september 2017. Lk 1. "Kiili Vald - Volikogu liikmed". Vaadatud 22.08.2017. "Eesti Vabariigi teenetemärgid. Vambo Kaal". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2016. Vaadatud 3. veebruaril 2016. "Kümme aastat eesti sporthobuse tõuraamatut". Hobumaailm. 14.04.2011. Vaadatud 23.08.2018. "Marko Tooming. Esimese "Kiili valla aastate tegu" auhinna pälvis Vambo Kaal. Eesti Elu, 4. märts 2014". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2016. Vaadatud 3. veebruaril 2016.
Momoko Kōchi

Momoko Kōchi (jaapani keeles 河内 桃子 Kōchi Momoko; 7. märts 1932 Tōkyō – 5. november 1998 Tōkyō) oli jaapani näitleja. Momoko Kōchi IMDb
Mari Kodres

Mari Kodres (sündinud 11. septembril 1981) on Eesti ajakirjanik. Hispaania, tuhat ja tuline! [sarjast Go reisiraamat], Ajakirjade Kirjastus, 2009. 200 lk, ISBN 9789949443864 Nõmmel selgitati välja kuue tuhande hoone väärtus, Eesti Päevaleht, 5. november 2008 "Sugupuu internetis: kas tõesti kõik eestlased on omavahel sugulased?" Eesti Päevaleht, 13. märts 2010