laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rändrahn

Rändrahn on rahn (ümbermõõt üle 3 m), mis on liustiku poolt aluspõhjast lahti murtud ja algsest asukohast minema viidud. Rohkem kui 10 m läbimõõduga või 25 m ümbermõõduga rändrahne nimetatakse hiidrahnudeks. Herbert Viidingu järgi on ligi 90% Euroopa pleistotseense jäätumise alal levinud hiidrahnudest koondunud Eestisse. Rändrahnuks on varem peetud ka tard- või moondekivimitest monoliite, mille läbimõõt on suurem kui 1 meeter, tingimuseks vaid, et rahn ei asu tänapäeval oma algse lasumuse kohas. Rändrahnu nimetus tuleneb sellest, et mandrijää toimel on need kivid liikunud ära oma algsest tekkekohast.  Pikemalt artiklis Eesti rändrahnud Suurim maapealne rändrahn Eestis on Ehalkivi Kunda lähedal (ruumala 930 m³, mass umbes 2500 tonni), suurim veealune rändrahn Toodrikivi Nõva lähedal (maht ligi 1500 m³). Kokku on hiidrahne Eestis teada ligi 150 suurem osa neist on kaitse all. Suuri rahne on Eestis tuhatkond, väikeste rahnude arv on praktiliselt loendamatu. Enamik Eesti rändrahnudest on Põhja-Eestis. Eriti rohkelt on neid Lahemaal. Rahnude jaotumus suurusnäitajate järgi on tavapäraselt sarnastele loodusnähtustele ligilähedaselt kirjeldatav eksponentfunktsiooni abil. Maapealseid rahne, mille ümbermõõt on ligi 50 meetrit või üle selle on Eestis kaks: Ehalkivi ja Kabelikivi. Rahnude liigitamine ümbermõõdu järgi: Hiidrahnud, ümbermõõt üle 25 m Hiidrahnude lähedased rahnud (subhiidsed), ümbermõõt 25–20 m Maakondlikult tähelepanuväärsed rahnud, ümbermõõt 20–16 m Kohaliku tähtsusega rahnud, ümbermõõt 16–10 m Väikerahnud, ümbermõõt 10–3 m Eesti hiidrahnude loend Eesti rändrahnude loend kivikülv rändkivi Pirrus (2009), lk 15. Soesoo, Alvar; Miidel, Avo. Eesti rändkivid. Tallinn: MTÜ GEOGuide Baltoscandia, 2008. Suuroja, Martin; Suuroja, Kalle (2022). "Mitu hiidrahnu on Eestis?". Eesti Loodus (2): 20–23. Pirrus, Enn. Eestimaa suured kivid. Suurte rändrahnude lugu. Tallinn: TTÜ Geoloogia Instituut, 2009, lk 20. Viiding, H. 1986. Suurte rändrahnude kirjeldamise juhend. - Abiks loodusevaatlejale 85. Eesti Teaduste Akadeemia, Tartu. Pirrus, E. 1996. Suured rändrahnud – võõrsilt pärit omad. Eesti Loodus, 4, 118–119. Pirrus, E. 2003. Hiidrahnud loodusmälestistena. Eluta loodusmälestiste uurimine ja kaitse, Tallinn, 75–88. Suuroja, K.& Suuroja, M. 2008. Hiidrahnud. Eesti loodusmonumendid. Geotrail, Tallinn. Pirrus, E. 2009. Eestimaa suured kivid. Suurte rändrahnude lugu. Teaduste Akadeemia kirjastus, Tallinn.
Paasvere

Paasvere on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Enne Teist maailmasõda oli omaette Paasvere vald. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas. Paasvere lääneosas asus varem Joodiku küla, kus asub siiani samanimeline bussipeatus. Simuna kirikul oli Paasveres pühale Laurentiusele pühitsetud abikirik, kabel. Küla lähedal asub Paasvere mõis. Lippoja raudteepeatus Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Padu

Padu (varem ka Pada) on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Rahkla (Vinni)

Rahkla on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas. Küla kuulus Simuna kihelkonda, Rahkla valda (1868–1892), Simuna kihelkonna Paasvere valda ja 1939. aasta vallareformi järel Paasvere valda, külas oli Rahkla mõis. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Rahkla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Rahkla

Rahkla on mitme koha nimi: Rahkla, küla Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas Rahkla, küla Rakvere vallas Lääne-Viru maakonnas Rahkla mõis (Rachküll), mõis Simuna kihelkonnas Rahkla mõis (Rachkell), mõis Viru-Nigula kihelkonnas Rahkla allikad asuvad Rakvere vallas
Rahkla (Rakvere)

Rahkla on küla Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Rajaküla (Vinni)

Rajaküla on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Rajaküla

Rajaküla on mitme koha nimi: Rajaküla, küla Vinni vallas Lääne-Virumaal Rajaküla, küla Alutaguse vallas Ida-Virumaal Raja
Rajaküla (Alutaguse)

Rajaküla on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda. Külas on Uhe kalmistu. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 22.02.2018.
Lehmakauplemine

Lehmakauplemine on piltlik ja halvustav mõiste, mille Eesti ajakirjandus võttis kasutusele 1920. aastate alguses, tähistamaks poliitilise koalitsiooni läbirääkimisi. Nii nagu turul kauplemisel, nii tehti ka erinevate erakondade ja parteide vahelistel läbirääkimistel järeleandmisi ja sõlmiti kokkuleppeid, mis ei olnud varem plaanis. Lehmakauplemiseks hakati seda nimetama seetõttu, et ajakirjandus distantseerus poliitikast ning hakkas seda naeruvääristama. Teine põhjus oli ka traditsioonide puudumine ja nõrk poliitiline kultuur Eesti Vabariigis, mis viis mõnigi kord asjatute vaidluste, sõnasõdade ja solvanguteni, mis võisid kõrvalseisjaile meenutada laadasõimu ja -kaklust. Ajaleht Sõnumed nr. 27, 3 veebruar 1932
Rohu

Rohu on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas. Rohus oli mõis koos viinaköögiga. Rohu külast loodes oli Nõukogude ajal Rohu raketibaas. Rohu mõis, Simuna kihelkond Rohu raketibaas ja NSV Liidu õhukaitseväed Eestis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Sirevere

Sirevere on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Manama

Manama on Bahreini pealinn. Linn asub Bahreini saare kirdetipus väikesel poolsaarel. Alates 2002. aastast kuulub Manama pealinna kubernerkonda, varem asus see administratiivselt Manama piirkonnas. Suur osa linna elanikest on araablased, kuid Bahreini kodanikud moodustavad arvuliselt vähemuse. Rahvaloenduste andmetel elas linnas 1981. aastal 108 684, 1991. aastal 120 937 ja 2001. aastal 143 035 inimest. Bahreini kodanikke oli viimati nende seas vaid veidi üle 50 000. Palju on võõrtöölisi eri riikidest üle maailma. Üle 60 protsendi elanikest on mehed, naisi on vähem kui 40 protsenti. Tänases pealinna kubernerkonnas kokku elas aprillis 2001 rahvaloenduse andmetel 163 696 inimest. Kroonikates on Manamat esmamainitud 1345. aastal. Linn langes aastal 1521 portugallaste ja seejärel aastal 1602 pärslaste võimu alla. 1783. aastast on saart ja linna valitsenud Āl Khalīfah' dünastia. Aastal 1958 anti linnale vabasadama staatus ja kui Bahrein 1971. aastal iseseisvus, sai Manamast riigi pealinn. Manama on Bahreini haldus- ja majanduskeskus. Linnas asub sadam, 15 kilomeetri kaugusel paikneb Bahreini rahvusvaheline lennujaam. Linnas asuvad mitmete nafta- ja rasketööstusettevõtete peakorterid. Peamiseks tegevusalaks Manamas on siiski rahandus- ja pangandusteenuste osutamine, kusjuures valdav osa linna pankadest tegutseb diplomaatide linnaosas. Seoses turismi osatähtsuse kasvuga riigi majanduses on ka pealinnas üha enam ostukeskusi ja hotelle. Linna keskosas annavad tooni väikesed töökojad ja tänavakaubitsejad. Manamas asub suurem osa 1986. aastal asutatud Bahreini Ülikooli õppehoonetest. Linnas tegutsevad ka mitme välisülikooli filiaalid. Linn on oluline meelelahutuskeskus, kus võib leida arvukalt baare ja ööklubisid. Alkoholi tarbimine on lubatud. Populaarseimaks spordialaks on jalgpall. Kolm pealinna meeskonda osalevad Bahreini esiliiga mängudes. Manama koduleht
Maatööliste ja Väikemaapidajate Koda

Maatööliste ja Väikemaapidajate Koda oli Eesti maatööliste ja põllumajapidamisest või põllutööst ülalpidamist saavate väikemaapidajate kutseesindus. Koja valimistel oli hääleõigus 82 204 palgalisel põllutöölisel ja 70 000 väikemaapidajal, koja kulud kaeti Põllutööministeeriumi toetusest, liikmemaksu ei olnud. Koja esimees oli Helmut Maandi, alates 21. veebruarist 1940 Juhan Post. 20. septembril 1936 valiti koja liikmeteks: 1.Jüri Buksmann 2.Taavet Karp 3.Jakob Aamer 4.Alfred Tammar 5.Jaan Tamberg 6.Georg Taalmann 7.Voldemar Härmaküla 8.Jüri Lehtmets 9.Juhan Viik 10.Kustav Seppel 11.Heinrich Rist 12.Andrei Sepp 14.Kirill Prooses 15.Aleksander Remm 16.Anton Kodasma 17.Johann Post 18.Johannes Simmo 19.Rein Marrandi 20.August Põder 21.Mart Kase 22.Martin Tapopere 23.Jaan Kongas 24.Karl Ploom 25.Johannes Arst 26.Elmar Kohal 27.August Ude 28.Johannes Konsa 29.Ants Leib 30.August Rosenberg 31.Elmar Vassil 32.Rudolf Allas 33.Gustav Lode 34.Paul Järv 35.Ivan Jürisaar 36.Feodor Pahomov Koja peasekretär oli kuni 1940 Oskar Hendrikson, seejärel Vello Saul. Eesti Põllumajandusliit Esmaspäev, 12. juuni 1937, nr. 24, lk. 5 Maatöölised ja väikemaapidajad saavad oma koja. Uus Eesti, 18. aprill 1936, nr. 104, lk. 2. Maatöölised valisid koda. Uus Eesti, 7. september 1936, nr. 242, lk. 1. Maatööliste ja väikemaapidajate koda valiti. Uus Eesti, 21. september 1936, nr. 256, lk. 3. Maatööliste koja koosseis. Uus Eesti, 22. september 1936, nr. 257, lk. 3. Maatööliste koja esimeheks H. Maandi. Uus Eesti, 10. november 1936, nr. 305, lk. 3. Maatööliste ja väikemaapidajate kojal suuri ülesandeid. Uus Eesti, 7. detsember 1936, nr. 332, lk. 9. Selgusid maatööliste ja väikemaapidajate koja määratavad liikmed. Uus Eesti, 8. veebruar 1940, nr. 37, lk. 2. Tasakaal maa- ja linnatööliste vahele. Uus Eesti, 22. veebruar 1940, nr. 51, lk. 4. Maatööliste ja väikemaapidajate koja 1939/40. aasta eelarve s:Maatööliste koja esimeheks H. Maandi
Agronoomide Koda

Agronoomide Koda oli omal kutsealal tegutsevate Eesti agronoomide kutseesindus. Agronoomide Koja esimees oli Kaarel Liidak, alates 26. jaanuarist 1940 Ants Käspre. Agronoomide koja esindaja osavõtul valiti põllumajanduse ja kalanduse alalt viis Riiginõukogu liiget. 14., 15., 16. ja 19. oktoobril 1935 valiti koja nõukogu liikmeiks järgmised isikud: 1.Jaan Mägi 2.Karl Liideman 3.Aleksander Raidla 4.Peeter Kõpp 5.August Miljan 6.Mart Järvik 7.Kristjan Jaama 8.Ants Käsebier 9.Jaak Ümarik 10.Karl Pajos 11.Alfred Truu 12.Arnold Kivimäe 13.Aleksander Ratt 14.Nikolai Masso 15.Tõnis Kind 16.Peter Rubel 17.Anton Kruus 18.Jaan Mets 19.August Muuga 20.Aksel Ruderström 21.Alfred Tealane 22.Juhan Saarsoo 23.Juhan Kalm 24.Arno Jakobson 25.Heinrich Steinhaus 15., 16., 17. ja 20. oktoobril 1939 valiti koja nõukogu liikmeteks: 1.Kaarel Liidak 2.Tõnis Kint 3.Aleksander Raidla 4.Mart Järvik 5.Arnold Kivimäe 6.Peeter Kõpp 7.August Miljan 8.Ants Käspre 9.Ferdinand Sööt 10.Joosep Nõu 11.Ernst Ant 12.August Muuga 13.Jaak Ümarik 14.Aleksander Ratt 15.Hendrik Selja 16.Aleksander Onno 17.Juhan Saarsoo 18.Oskar Vabamets 19.Ott Paluoja 20.August Eslas 21.Alfred Truu 22.Alfred Tealane 23.Johannes Ritslaid 24.Nikolai Masso 25.Jaan Mets Eesti Agronoomide Selts Agronoomide koja nõukogu valiti. Uus Eesti, 21. oktoober 1935, nr. 34, lk. 2. Argonoomide koda valis juhatuse. Uus Eesti, 10. november 1935, nr. 54, lk. 5. Agronoomide Koja nõukogu uus koosseis. Uus Eesti, 24. oktoober 1939, nr. 290, lk. 7. Dir. K. Liidak lahkub Agronoomide Koja esimehe kohalt. Uus Eesti, 29. detsember 1939, nr. 353, lk. 3. Uus esimees agronoomide kojale. Uus Eesti, 27. jaanuar 1940, nr. 25, lk. 2.
Eraettevõtete Ametnikkude Koda

Eraettevõtete Ametnikkude Koda oli Eesti eraettevõtete ametnike ja äriteenijate kutseesindus. Koda valiti 1. kuni 3. jaanuarini 1937. Hääleõiguslikke kodanikke oli 9818, kellest käis valimas 4790. August Vihvelin, Viljandi Jakob Klassen, Nõmme Peeter Juhanson, Tallinn Ludvig Parkas, Tallinn (sektsiooni esimees) Alfred Kiviste, Tartu Fromhold Lauristin, Tallinn Teodor Klassen, Nõmme Teodor Kanemägi, Tartu Salme Jantra, Tallinn Aleksander Oinas, Tallinn (koja esimees) Eduard Kindel, Tallinn Martin Hornbruch, Tallinn Salme Einer, Tartu Voldemar Palm, Tartu Toomas Kangur, Narva Ants Melles, Tallinn Aleksander Künkmaa, Nõmme (sektsiooni esimees) Bruno Kerem, Tallinn Curt Mertzlin, Tallinn William Grossthal, Tartu Albert Otti, Tartu Hans Weiss, Tallinn James Kroll, Tallinn Valter Vidau, Harjumaa Karl Tammer, Nõmme (sektsiooni esimees) Jaan Kasak, Tartu Mihkel Esmann, Viljandi Karl Varju, Tartu Gerhard Pommer, Tallinn Eduard Pärn, Narva Julius Laksberg, Petseri Jaan Ustav, Tallinn Alfred Matti, Nõmme Paul Maurer, Vändra alevik Reinhold Tõnnison, Pärnu Martin Vestung, Tallinn https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:376280/323515/page/1 Eraettevõtete ametnike koja valimiste tulemusi. Vaba Maa, 7. jaanuar 1937, nr. 4, lk. 3. Eraametnike koja koosseis. Vaba Maa, 9. jaanuar 1937, nr. 6, lk. 3. Eraametnike koda avati. Uus Eesti, 16. veebruar 1937, nr. 47, lk. 3. Valimised eraametnike kojas. Uus Eesti, 17. veebruar 1937, nr. 48, lk. 1.
Kalanduskoda

Kalanduskoda oli kalapüügi alal tegutsevate isikute kutseesindus Eestis aastail 1936–1940. Kalanduskoja esimees oli Mart Laagus. 18. detsembril 1934 otsustas Pärnus peetav Lõuna-Eesti kalurite kongress kaluritekoja asutamise tarvilikuks tunnistada. 1936. aastal leidis Eestis kalanduse alal ülalpidamist 16 555 inimest. Purje- ja sõude-kalapaate oli umbes 13 000 ja mootorpaate 1600. Koja koosseisu kuulus 35 valitavat ja viis Põllutööministri poolt valitavat liiget. 2. augustil 1936 kinnitas Põllutööminister Kalanduskoja valimistulemused. Martin Konga (suri 30. juunil 1937; tema asemele kutsutud Aleksander Brutus, kes suri 27. augustil 1939; tema asemele kutsutud Nikolai Markelov) Pääru Pääro Arnold Liebreich Ivan Lütter Nikolai Zibriev (suri 4. märtsil 1940) Joosep Kain Eduard Parkas Oskar Vilbaste Johannes Kuul Johannes Kallasmaa-Mikkov Erik Rosenberg Karl Kibus Aleksander Somp Aleksander Berggren Herbert Elmi Madis Kolk Mihkel Aer Nikolai Kahju Jüri Tõru Vassili Valvas Hindrek Sepp Ardalion Mihkelson Jaan Juhansoo Martin Laagus Juhan Randmaa Enn Arget Jaan Jõgi Ivan Gvoszkov Stepan Orlov Jaan Kraus Rudolf Rasin Eduard Kiudorf Peeter Vanjukov 18. septembril 1936 määras Põllutööminister Kalanduskoja liikmeteks järgmised isikud vastavate organisatsioonide poolt esitatud kandidaatidest: Liisa Born, Eesti suurim kalaeksportöör Arthur Anderson, kalatööstur Tallinnas Abel Käbin, Põllutöökoja nõuandetalituse juhataja Aleksander Määr, Eesti Kalaasjanduse Seltsi poolt soovitatud kalaasjanduse teadlane August Mölder, advokaat, kalastussportlliste organisatsioonide esindaja Ka kaluritele oma koda. Rahvaleht, 19. detsember 1934, nr 149, lk. 1. Kalurite koja koosseis. Vaba Maa, 7. mai 1935, nr 107, lk. 6. Kalurid said oma koja. Uus Eesti, 30. jaanuar 1936, nr 29, lk. 8. Kus elutsevad kalanduskoja valijad? Uus Eesti, 2. juuli 1936, nr 175, lk. 2. Kes kandideerivad kalanduskotta? Vaba Maa, 31. juuli 1936, nr 171, lk. 5. Kalurid valisid oma koda. Uus Eesti, 3. august 1936, nr 207, lk. 5. Kalanduskoda valimas käis üle 4300 kaluri. Uus Eesti, 4. august 1936, nr 208, lk. 3. Kalanduskoja valimised kinnitati. Uus Eesti, 9. august 1936, nr 213, lk. 1. Nimetati viis kalanduskoja liiget. Uus Eesti, 18. september 1936, nr 253, lk. 3. Kalanduskoda avati. Uus Eesti, 26. september 1936, nr 261, lk. 3. Kalanduskoja esimeheks valiti M. Laagus. Uus Eesti, 27. september 1936, nr 262, lk. 1. Kaluriks saab tulevikus eksamiga. Uus Eesti, 16. detsember 1937, nr 342, lk. 2.
Sootaguse (Vinni)

Sootaguse (18. sajandi L.A. Mellini kaardil Sotagga) on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas. Metsaküla (Käru) Luusika Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Meierite Koda

Meierite Koda oli oma kutsealal tegutsevate kutseõiguslikkude Eesti meierite kutseesindus. 1939. aastal oli koja valimisõigus 340 isikul. 1930. aastail olid piimasaadused (või ja juust) Eesti tähtsamaid ekspordikaupu. Koda andis välja erialast ajakirja Piimandus. August Muuga (esimees) Julius Grünberg Juhan Kaigas August Kõrgesaar Rudolf Kermann Meierite Koja nõukogu valiti 20.–22. ja 25. aprillil 1936 ja kinnitati Põllutööministri poolt 29. aprillil 1936. Koda alustas tegevust 9. juunil 1936. 1. Johan Kaigas (õiendus RTL 1936, 40) 2. August Kõrgesaar 3. Juhan Aud 4. Herman Grünthal 5. August Kulasalu 6. Voldemar Kontson 7. Rudolf Kermann 8. Jakob Kaints 9. Johannes Peterson 10. August Kalamees 11. August Braats 12. Tiido Mae 13. August Soe 14. Adalbert Noorhani 15. Ants Kuus 16. Johannes Kulbok 17. Huko Randma 18. Oskar Argibus 19. Johannes Arak 20. Voldemar Otto 21. Arnold Ruubas 22. Juhan Kukk 23. Juhan Arula 24. Eduard Pedanik 25. Jaan Naut Meierid said oma seisuse. Vaba Maa, 15. märts 1935, nr. 64, lk. 6. Meieritele oma koda. Uus Eesti, 5. detsember 1935, nr. 79, lk. 1. Koda suretab ühingu. Vaba Maa, 19. märts 1936, nr. 64, lk. 6. Meierite koda valis juhatuse. Uus Eesti, 29. mai 1936, nr. 145, lk. 1. Meierite kutseseadus väljatöötamisele. Uus Eesti, 7. juuli 1936, nr. 180, lk. 3. s:Meierite koja nõukogu valiti s:Meierite kutse-eetika normid
Sootaguse

Sootaguse on mitme koha nimi: Sootaguse, küla Vinni vallas Lääne-Virumaal Sootaguse, küla Väike-Maarja vallas Lääne-Virumaal Sootaguse, küla Kadrina vallas Lääne-Virumaal Sootaguse, endine küla Alutaguse vallas Ida-Virumaal praeguses Puhatu külas
Tapiku

Tapiku on küla Jõgeva maakonna lääneosas Põltsamaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda. Külas asub Tapiku raamatukogu. Tapiku küla kuulub Tapiku, Tõivere ja Kauru külast koosnevasse Tapiku piirkonda, mida on võrreldud saarega, mida igast küljest ümbritseb mets. 1. jaanuari 2007 seisuga oli Tapiku piirkonna kolme küla 38 majapidamises 76 elanikku. Lähimad linnad on Põltsamaa ja Jõgeva. Küla keskpunktiks on 19. sajandi II poolel ehitatud Tapiku mõisahoone. Tapiku mõisat (saksa keeles Tappik) on esmamainitud 17. sajandi teisel poolel. Mõisahoone on lihtne, kuid väga pikk ühekorruseline poolkelpkatusega hoone, mis on säilinud enam-vähem algkujul. Alates 1820. aastatest kuni 1919. aasta võõrandamiseni kuulus mõis von Wahlidele. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Axel von Wahl. Mõisahoonet ümbritseb mõisapark. Pärast mõisa riigistamist ostis Pajusi vald riigilt mõisahoone, selles tehti remont ja 1926. aasta sügisel alustas Tapiku 4-klassiline algkool uues majas õppetööd. Tapiku kool suleti 1974. aastal õpilaste vähesuse tõttu. Tapiku soikujäänud seltsielu hakati ellu äratama 2004. aasta lõpus. Toimekatel naistel tärkas mõte, et küla peab ärkama ning keegi väljastpoolt ei tule seda tegema. Ühiselt korrastati mõisa parki, rajati külaplats koos külakiigega, kahel suvel on korraldatud küla päeva ning tubasteks tegemisteks remonditi raamatukogu hoones infopunkti ruum. Haldus- ja asustusjaotus, vaadatud 1.03.2023. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Sootaguse (Väike-Maarja)

Sootaguse (18. sajandi L.A. Mellini kaardil Sotak) on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Laekvere

Laekvere on alevik Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) oli alevik Laekvere valla halduskeskus. Alevikus asub looduskaitsealune pühapuu Laekvere mänd ja Laekvere Raamatukogu. Laekveret on teadaolevatel andmetel esimest korda mainitud 1496. aastal. Laekvere mõisat (Ladigfer, Laydickfer) on esmamainitud 1547. aastal. 1925–1935. aastail ehitati Paasvere valla Laekveres suured põllukivist hooned: Laekvere Tarvitajate Ühisuse "Talupoeg" kaupluse hoone, 6-klassilise algkooli Laekvere koolimaja, Laekvere Piimaühisuse Laekvere meierei ja Paasvere valla Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu Laekvere pritsikuur. Piimaühisus likvideeriti 1970. aastate lõpul ja ühendati Rakvere Piimakombinaadiga. Laekvere meierei remonditi 1970. aastate teisel poolel ja võeti kasutusele Laekvere kolhoosi kontorina (1978–1990). 1991. aastast kasutati hoonet Laekvere vallamajana. Laekvere mõis Laekvere külanõukogu Laekvere vald Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Ülo Mustasaar, Laekvere põllukivist hooned, 22. september 1999 (vaadatud 16.05.2020) Laekvere Õppehoone 15704 Laekvere pritsikuur, Kultuurimälestiste riiklik register 15703 Laekvere meierei, Kultuurimälestiste riiklik register Ülo Mustasaar, Laekvere läbi aegade
Ao

Ao (saksa Hackeweid, 19. sajandil ka Hao ja Hageweid või Haggeweid) on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda. Asub Rakkest 2 km loodes Põltsamaa jõe ääres. Ao mõisas on sündinud Friedrich Robert Faehlmann. Küla alal asub Ao veskijärv ja osa Ao paisjärvest. Külas asub Ao kalmistu. Ao kalmistu Ao veskijärv Ao paisjärv Ao küla ja mõisa on kirjalikes allikais esmamainitud 1559. aastal. Ao-Saunaküla Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Otto Wilhelm Masing: Marahwa Näddala-Leht nr. 47, 23. november 1821
Gneisenau (lahingulaev)

Gneisenau oli saksa sõjalaevastiku lahingulaev aastatel 1938–1945. Laeva ehitas Deutsche Werke. Pikkus: 235 m Laius: 30 m Süvis: 9,9 m Veeväljasurve: 38 900 t Võimsus: 165 000 hj Kiirus: 31,5 sõlme Meeskond: 1840 inimest 9 suurtükki kaliibriga 280 mm 12 suurtükki kaliibriga 150 mm 14 õhutõrjesuurtükki kaliibriga 105 mm 16 õhutõrjesuurtükki kaliibriga 37 mm 10 õhutõrjekuulipildujat kaliibriga 20 mm 4 vesilennukit luure teostamiseks veeliinil 350 mm tekil 100 mm suurtükitornidel 360 mm http://www.scharnhorst-class.dk/
Ehitusbörs

Ehitusbörs on väljaanne, mis kajastab 1998. aastast informatsiooni kõigi Eesti piirkondade ehitusobjektide kohta. Aastatel 1998-2003 ilmus väljaanne paberil, hiljem veebiväljaandena. Ehitusbörsist leiab infot ehitusobjektide asukoha, hetkeseisu, tööde mahu, teostamise aja, töövõtjate, kontaktisikute jms kohta. Kajastatakse nii riigihankeid kui ka väiksemamahulisi projekteerimise ja ehitustööde pakkumisi, detailplaneeringuid, informatsiooni töö käigus toimunud muudatustest. Kirjeldatakse objekti erinevaid etappe, alates kavandamisest kuni ehitise valmimiseni. Ehitusbörsi väljaandja on olnud OÜ Eesti Ehitusbörs ja Infotöötlemise OÜ. 2023. aasta maikuust kirjastab Ehitusbörsi Spetsialist Meedia. Sama ettevõte annab välja ka portaali Ehitusleht. Võrguväljaanne Eesti Ehitusbörs, toim (1998). Ehitusbörs. Tallinn.
Peza

Peza (vene k. Пеза) on jõgi Venemaal. Algab Timaani kõrgustikult. Voolab valdavalt läände. Suubub paremalt Mezenisse.
Sahara Atlas

Sahara Atlas on mäestik Aafrikas, osa Atlasest. Kulgeb ida-lääne suunas, lõunajalamil on Sahara kõrb. Kõrgus kuni 2338 meetrit (Djebel Aissa).
Ka'ahumanu

Elizabeth Ka'ahumanu (17. märts 1768 – 5. juuni 1832) oli Hawaii kuningriigi regent kuninganna ja kuninga Kamehameha I abikaasa. Ta oli kuninga soosituim naine ning osales ka riigi poliitikas. Pärast Kamehameha I surma mängis ta riigi poliitikas tähtsat rolli ka järgnevate kuningate võimuperioodil, täites peaministritaolist rolli. Ta sündis Maui saarel. Tema isa nimi oli Keʻeaumoku ja ema Namahana. Ka'ahumanu abiellus 13-aastaselt isa eestkostel Maui kuninga Kamehamehaga. Kamehamehal oli arvukalt abikaasasid, kuid tema lemmikuks sai Ka'ahumanu. Tema julgustusel alustas kuningas sõda Hawaii saarte ühendamiseks.