laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Omski Avangard

Omski Avangard on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Omskis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Idakonverentsis Tšernõšovi divisjonis. Klubi asutati 1950. aastal nime all Omski Spartak. Praeguse nime sai klubi 1981. aastal. 2004. aastal tuli Avangard Venemaa meistriks. 2005. aastal võideti IIHF-i Euroopa Meistrite Karikas. Alates hooajast 2008–09 mängib klubi KHL-is. Hooajal 2020–21 võitis Avangard esimest korda Gagarini karika, kui finaalseerias alistati mängudega 4:2 Moskva CSKA, kellele oli kaks aastat varem finaalis kaotatud mängudega 0:4. KHL-i põhiturniiri on Avangard võitnud hooajal 2010–11. Klubi omanik on Gazprom Neft. Klubi peatreener on Mihail Kravets. Seisuga 31. jaanuar 2021 Väravavahid: Šimon Hrubec, Igor Bobkov Kaitsjad: Aleksei Bereglazov, Ville Pokka, Aleksei Solovjev, Kiryl Hataviec, Damir Sharipzjanov, Maksim Gontšarov, Semjon Tšistjakov, Oliwer Kaski, Maksim Tšudinov, Aleksei Jemelin (kapten) Ründajad: Corban Knight, Deniss Zernov, Ilja Kovaltšuk, Nikita Komarov, Andrei Stas, Pavel Dedunov, Sergei Toltšinski, Ilja Kablukov, Klim Kostin, Reid Boucher, Jegor Tšinakov, Nail Jakupov, Aleksandr Jaremtšuk, Aleksei Potapov, Jiří Sekáč, Aleksandr Hohlatšjov, Kirill Semjonov Gagarini karikas: Võitja: 2021 Teised kohad: 2012, 2019 KHL-i põhihooaeg: Võitja: 2010–11 Venemaa kõrgliiga: Võitja: 2004 Teised kohad: 2001, 2006 IIHF-i Euroopa Meistrite Karikas Võitja: 2005 Kontinentaalkarikas Teised kohad: 2007 Ametlik koduleht
Pajukurmu

Pajukurmu (varem ka Pajupuustuse) on küla Tartu maakonnas Luunja vallas. Haldus- ja asustusjaotus, vaadatud 1.03.2023. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Harry Frey

Harry Frey (17. august (vkj)/ 30. august 1910 – 10. märts 2000) oli eesti poksija, kes oli tuntud oma löögiseedimisvõime poolest. Ta sai 1939. aasta II Eesti mängude poksivõistlustel Tallinnas keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 3. koha. Ta osales ühe korra Eesti–Soome maavõistlusel ning võitis 1933. aastal keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) oma kohtumise. Ta osales ühe korra Eesti-Läti maavõistlusel ning võitis 1933. aastal keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) oma kohtumise. Erich Lukin. "Poksija võistlustreening". Eesti Spordileht nr 8, 23. august 1935. Lk 264–266 "Vahi–Tjasto tasavägine matš". Vaba Maa nr 266, 18. november 1937. Lk 12 "Kas Tartu või Tallinn? Kes võidab 2. linnavõistluse poksis" (Harry Frey pilt). Postimees nr 50, 21. veebruar 1936, lk 4. Haud Viljandi vanal kalmistul
Karl-Marx-Hof

Karl-Marx-Hof on enim tuntud Gemeindebau (eesti keeles 'sotsiaalmaja'), mis asub Viini põhjaosas Döblingis. Heiligenstadti rongijaamaga enam-vähem paralleelselt paiknev ehitis on 1,1 km pikk. Punase Viini lõpuaastatel linnaplaneerija Karl Ehni mahitusel ehitatud kompleks mahutab 1382 korterit. See on maailma pikkuselt neljas korterelamu.  Karl-Marx-Hof – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Felix Maria Davídek

Felix Maria Davídek (12. jaanuar 1921 Chrlice – 18. august 1988 Brno) oli tšehhi katoliku vaimulik. Ta ordineeriti preestriks Stanislav Zela poolt 29. juunil 1945 ja oli vangis aastail 1950–1964. 29. oktoobril 1967 pühitses Jan Blaha ta salaja piiskopiks. Aastail 1967–1987 pühitses ta salaja ametisse 17 Tšehhoslovakkias tegutsenud põrandaaluse katoliku kiriku (koinootide) piiskoppi. Ján Eugen Kočiš (3. detsembril 1967), ülepühitsetud 15. mail 2004 Djura Džudžari poolt Ivan Ljavinec (23/24. märtsil 1968), ülepühitsetud 30. märtsil 1996 Miroslav Stefan Marusyni poolt Jirí Jan Pojer (22. augustil 1968) Stanislav Krátký (27. augustil 1968) Josef Dvorák (augustis 1968) Dobroslav M. Kabelka (augustis 1968) Martin Hrbca (28. novembril 1970) Josef Blahnik (1970) Jindrich Pešek (15. augustil 1971) Oskar Formánek (augustis 1972) Marián Potáš (augustis 1972) Jirí Krpálek (2. märtsil 1973) Siard Ivan Klement (15. märtsil 1973) Václav Razik (detsembris 1978) Dušan Spiridon Špiner (6. oktoobril 1979) Josef Hinterhölzl (4. detsembril 1984) Karel Chytil (18. detsembril 1987) Peale piiskoppide pühitses ta ametisse ka preestreid ja diakoneid, sealhulgas viis naist.
Ingmar Jõela

Ingmar Jõela (sündinud 4. augustil 1989) on eesti koreograaf, lavastaja ja näitleja. Ta õppis aastatel 2010–2014 Tallinna Ülikoolis koreograafiat ja 2014–2018 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis lavastaja õppesuunal (28. lend). 2017 Giuseppe Verdi, "Traviata" (kaaslavastaja Anu Lamp), Kaunase Riiklik Muusikateater Vanemuise väikses majas 2018 Ingmar Jõela ja Priit Põldma, "Kratt", Tallinna Linnateater 2018 Jim Ashilevi, "Unusta/Unista", Tartu Uus Teater 2019 Dominy Clements, "Laser ja läätsed", Nargen Festival Naissaarel Omari küünis 10.07.2019 2023 "Giselle", Von Krahl, JAIK 2. september 2023 2019 Tõnu Kaljuste, dramaturg Paavo Piik, "Surmatants", lavastaja Priit Võigemast, Nargen Festival Noblessneri Valukojas 2020 Herman Melville, Taavi Eelmaa, "Pigem ei", lavastaja Juhan Ulfsak, Von Krahli Teater 2020 Andra Teede, "Esimene armastus", lavastaja Mari-Liis Lill, Eesti Draamateater 2021 Sigismund von Krahl, "Aed", lavastaja Peeter Jalakas, Von Krahli Teater 2023 "Giselle", lavastaja Ingmar Jõela, Von Krahl ja JAIK Ingmar Jõela. Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu veebisait.
Salumäe (perekonnanimi)

Salumäe on eesti perekonnanimi. Eestis oli seisuga 1. jaanuar 2021 perekonnanimi Salumäe 392 inimesel: 182 mehel ja 210 naisel. Sellega oli Salumäe perekonnanimede levikult meeste puhul 353. ja naiste puhul 315. kohal. Kõige levinum on perekonnanimi Salumäe Rapla maakonnas. Aado Salumäe, eesti mudellendur (1938–) Eduard Salumäe, eesti vaimulik (1919–1985) Erik Salumäe, Eesti jurist ja poliitik (1970–) Erika Salumäe, Eesti jalgrattur ja poliitik (1962–) Jane Salumäe, eesti maratonijooksja Jens Salumäe, eesti suusahüppaja Priit Salumäe, eesti jalgrattur Raul Salumäe, eesti ajaloolane (1960–2015) Tiit Salumäe, eesti kirikutegelane Perekonnanime Salumäe statistika
Pilka

Pilka on küla Tartu maakonnas Luunja vallas. 1977. aastal liideti Pilka külaga Aravuste ja Jansu. Pilka asus Päästeameti Tartu Päästekompanii ja konteinerilao hoone, lõhkeaineladu, laskemoonaladu, kasarm, söökla-klubi, vahtkonnahoone koos pääslaga, garaaž, juurviljahoidla, külmhoone, rajatis eritehnika jaoks, varikatus tehnika hoidmiseks, varjend, kasvuhoone, 2 vaatlustorni, katlamaja koos töökodadega, saun koos spordisaaliga, vallitatud juhtimispunkt, balloonihoidla, pumbamaja, diiselgeneraatori hoone, alajaam, tuletõrje veehoidla, tankla, vallitatud betoonrajatis. Pilka mõis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Enn Ernits: artikkel "Pilka" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. SISEMINISTEERIUMI HALDUSES OLEVAD VARAD, Päästeamet. Jõhvi Päästerügemendi koosseisu kuuluv Tartu Päästekompanii, RT I 1993, 70, 999
Charles M. Rice

Charles Moen Rice (sündinud 25. augustil 1952) on Ameerika Ühendriikide viroloog. 2020. aastal pälvis ta Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna töö eest C-hepatiidi viiruse avastamisel. Charles Moen Rice on viroloogiaprofessor Rockefelleri Ülikoolis, Cornelli Ülikoolis ja Washingtoni Ülikoolis. Charles Moen Rice sündis 1952. aastal California osariigis Sacramentos. Ta on õppinud California Ülikoolis Davises ja California Tehnoloogiainstituudis. 2021 – valiti USA Meditsiiniakadeemia liikmeks "Charles M. Rice Facts". Nobel Media AB 2021. 16.04.2021. Vaadatud 16.04.2021.
August Maalstein

August Maalstein (31. jaanuar 1914 Paide – 6. mai 1980 Hamilton, Ontario, Kanada) oli eesti kergejõustiklane. Lõpetas Paides ühisgümnasiumi. Alustas sportimist kooli jalgpallimeeskonnas, oli edukas ka kõrgushüppes ja maadluses. Võitis Eesti meistrivõistlustel aastatel 1938–1944 kuulitõukes 3 kulda, 2 hõbedat ja 1 pronksi, vasaraheites 1 kulla ja 1 pronksi ning kettaheites 1 pronksi. Oli 1939. aastal II Eesti mängude kergejõustikuvõistluse kuulitõuke võitja. Võistles viis korda Eesti koondises. Maadluses oli ta Järvamaa meistreid aastatel 1935–1943. Ta võitis 1938. aastal üleriiklikel Kaitseliidu meistrivõistlustel B-klassis 1. koha. Töötas kondiitrina. Põgenes 1944. aastal Saksamaale. Oli pärast sõda Saksamaal põgenikelaagris, spordis oli Balti mängude võitjaid ning kuulitõukes ja maadluses 1947. aastal Baieri meistreid. Läks 1949. aastal Tšiilisse. Töötas kondiitrina, oli aastatel 1949–1952 kokku neljakordne Tšiili meister kuulitõukes. Läks 1953. aastal Kanadasse, oli kondiitriettevõtja. 1928 Aleksander Klumbergi eriauhind parimale Eesti noorsportlasele 1939 Järvapoegade kuldsportlane "Uus aasta toob Järvamaale „kuldsportlase". Vana-aasta ärasaatmine Paides sportlaste austamisetähe all". Järva Teataja nr 150, 29. detsember 1939. Lk 12 "Suri kuulitõukaja A. Maalstein". Vaba Eesti Sõna nr 20, 15. mai 1980. Lk 3 Tiit Lääne. "August Maalstein – ainus Tšiili värvides võistelnud eestlane". Maaleht, 28. august 2014 Enn Hallik, Tiit Lääne. "August Maalstein - eestlane Tšiili lipu all". // Viimase laevaga vabadusse. Meritsi läinud eestlaste lood IV. Tallinn 2015. Lk 121–131 Biograafia ESBL-is TLÜAR väliseesti isikud August Maalsteini sporditulemusi
Poksi

Poksi on küla Tartu maakonnas Luunja vallas. Poksi mõis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Punane Viin

Punane Viin (saksa keeles Rotes Wien) oli Austria pealinna Viini hüüdnimi aastatel 1918–1934, mil sotsiaaldemokraadid (Sozialdemokratische Arbeiterpartei) moodustasid enamuse ja linna valitseti esmakordselt demokraatlikult. Enne esimest maailmasõda, 1910. aasta rahvaloenduse järgi oli Viini elanike arv 2 083 630, lisaks Tsisleitaania elanike arv 28 571 934 ja kogu Austria-Ungari elanike arv 51 390 223. Kuid peale sõda Austria-Ungari lagunes, 1923. aasta rahvaloenduse ajal oli Viini elanike arv 1 918 720, samas kui järelejäänud Austria osa elanike arv vaid 6 534 742. Olles ilma jäänud toitvast maast (Austria maast oli haritav vaid 18 protsenti), arvati, et Austria ei ole ilma Saksamaaga ühinemata elujõuline. Viini peeti nüüd liiga suureks pealinnaks liiga väikese riigi jaoks, uueks hüüdnimeks teistes Austria osades sai Vesipea-Viin (Wasserkopf-Wien). Sotsiaaldemokraatide ja konservatiivide vahel puhkesid tõsised vastuolud, kuni teise maailmasõja lõpuni jäid sotsiaaldemokraadid Austrias valitsusest kõrvale või põranda alla, kuid Viinis olid võimul kuni austrofašismi tekkeni. Vastuolud viisidki Viini eraldumiseni linna ümbritsevast Alam-Austria liidumaast 1922. aastal. Vaatamata rasketele oludele nägid optimistid Viinis head võimalust suurteks sotsiaal-poliitilisteks muutusteks. Kontseptsioon hõlmas muu hulgas radikaalset elamuehitusprogrammi, mis oli tol ajal üks suurimaid maailmas; aastatel 1925–1934 ehitati umbes 60 000 korterit, mis jaotati kindla punktisüsteemi järgi. Sotsiaaldemokraadid kehtestasid ka laiendatud sotsiaalhoolekande, kõrged maksud luksuskaupadele ning hotelli- ja restoraniteenustele ning palju muud. Tol ajal peeti seda progressiivseks. Punase Viini aeg lõppes riigipöördega 1934. aastal, kui kantsler Engelbert Dollfuss tulistati surnuks ja asendati austrofašistliku Kurt Schuschniggiga. Viini linna ajalugu
Üheksas laine (romaan)

"Üheksas laine" (vene keeles "Девятый вал") on vene Nõukogude kirjaniku Ilja Ehrenburgi romaan, mis on kirjutatud 1950. aastal. Romaani põhisisu on "rahuvõitlus", mis oli kirjaniku põhiline tegevus neil aastatel. Nõukogude kriitikud hindasid romaani tingimusteta positiivselt, kuid autor ise pidas seda ebaõnnestunuks. Romaani tegevus leiab aset 1940. aastate lõpus Nõukogude Liidus, Ameerika Ühendriikides, Koreas, Prantsusmaal ja teistes riikides. Romaanis kajastub jõujoonte kujunemine Euroopas NATO ja Euroopa Liidu loomise eel. Käsitletakse muuhulgas saksa armee taasloomist, mis väldiks Punaarmee pealetungi üle Elbe jõe ja Ida-Euroopa osalist tagasivõitmist läänemaailmale. Põhiliini kõrval kirjeldatakse ka prantsuse revolutsionääre, kes soovivad oma riigis rahvademokraatiat ning tublisid nõukogude inimesi, kes neid ja rahuvõitlust toetavad. Autori kirjanduslikuks võtteks on kajastada kahte paralleelset süžeed, mida ühendab raudne eesriie. Eesti keeles ilmus teos 1956. aastal, kirjastas Eesti Riiklik Kirjastus, tõlkis Felix Kauba, 904 lk.
Põvvatu

Põvvatu on küla Tartu maakonnas Luunja vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Taevast

"Taevast" (kreeka keeles Περὶ οὐρανοῦ; ladina keeles De Caelo) on Aristotelese kosmoloogiat käsitlev trakaat, mille ta kirjutas 350. aastal eKr. 271b Aga kui nüüd selle kohta on selge, tuleb mõelda ülejäänu üle, ja esiteks, kas on mingi lõpmatu keha, nagu enamik vanu filosoofe arvas, või see on võimatu; selle [küsimuse] jaatav või eitav [lahendus] nii või teisiti ei tähenda tõevaatluse seisukohast vähe, vaid tähendab kõik. Sest see on enam-vähem kõikide lahkarvamuste allikas neil, kes midagi on öelnud looduse kui terviku kohta, ja nii see on olnud ja peakski olema, sest väikegi möödalaskmine tõest saab edaspidi tuhandekordseks kaugelejäämiseks. Nagu näiteks, kui sa mõtled, et on mingi vähim suurus; sest see sissetoodud vähim paneb liikuma suurimad asjad matemaatikas. Selle põhjus on see, et algus on suurem võimalikkuses kui suuruses, sellepärast saab see, mis on alguses väike, lõpuks hiiglaslikuks. Ja ka lõpmatusel on alguse võimalikkus, ja "kui palju" puhul kõige suurem, nii et pole üldse kohatu ega mõttetu, Füüsika (Aristoteles)
Von der mannigfachen Bedeutung des Seienden nach Aristoteles

"Von der mannigfachen Bedeutung des Seienden nach Aristoteles" ("Oleva mitmetisest tähendusest Aristotelese järgi") on Franz Brentano filosoofiline teos. Iga algus on võime poolest suurem, kui ta tegeliku suuruse poolest on. See, mis on alguses väike, on lõpus sageli väga suur. Ja nõnda juhtub, et see, kes alguses natukenegi tõest kõrvale kaldub, jääb üha kaugemale, nii et vead lähevad tuhat korda suuremaks.
Nocki mäed

Nocki mäed (saksa: Nockberge või Nockgebirge) on Austria Gurktali Alpide läänepoolseim ja kõrgeim mäestik, mis laiub üle Kärnteni, Salzburgi ja Steiermargi liidumaade osade. Nende välimust iseloomustavad arvukad kuplitaolised ja rohuga kaetud tipud (Nocken). Mägede kõrgeim tipp on Eisenhut Steiermargis (2441 m). 2012. aasta juulis määrati Nocki mäed ja külgnev Lungau piirkond UNESCO biosfääri kaitsealaks. Mäed olid jääajal suures osas jäätumata ja seega refuugium. Gurktali Alpide läänepoolseima osana eralduvad Nocki mäed Madal-Tauernist põhjas Muri jõega, ulatudes läänes kuni Katschbergi kuruni (1641 m). Läänes eraldavad Lieseri ja Drava jõed Nocki mäed Kõrg-Tauerni Ankogeli rühmast ja Gailtali Alpidest. Ossiacher Seest lõunas ühinevad need madala Sattnitzi mäestiku ja Klagenfurti nõoga, mis on veel üks Gurktali Alpide osa. Idas piirab neid Gurktali Alpidest joon Gurkist Flattnitzi kuru (1400 m) kaudu Paalbachi ojani. Nocki mäed võib jaotada kaheksaks alamrühmaks. Bad Kleinkirchheimist lõunas on Mirnocki massiiv (2110 m) silmapaistva topograafilise tähtsusega 1343 m, Wöllaner Nock (2145 m) ja Gerlitzen (1909 m) kõrgel Ossiacher See kohal. Nocki mägede keskpiirkonna moodustavad Millstätter Alpe (2101 m) ja Rosennock (2440 m), kõrgeim tipp Kärntenis. Põhjas asuvad Schwarzwand (2241 m), Königstuhl (2406 m) Salzburgis, mis on ka kolmikpunkt, ja Eisenhut (2441 m). Keskosast moodustas Kärnteni liidumaa valitsus 1. jaanuaril 1987 Nocki mägede rahvuspargi. Kõrvalist piirkonda oli välja arendatud juba maalilise Nockalmi maantee ehitamisega 1979. aastast. Suusapiirkonna edasisi plaane välditi kodanikualgatuse ja referendumiga 1980. aastal, kus 94% valijatest kuulutas end projekti vastu. Vaatamata nimele määrati Nationalpark NockbergeRahvusvahelise Looduskaitseliidu kaitseala kategooriate järgi maastikukaitsealaks (kategooria V). Territoorium (184 km²) asus täielikult mäestiku Kärnteni osas, piki Salzburgi ja Steiermargi piiri, ulatudes Kremsist ja Lieseri orust läänes Reichenauni idas ning Bad Kleinkirchheimi ja Radentheinini lõunas.
Johann-Bernhard Haljaste

Johann-Bernhard Haljaste (kuni 1938 Grünberg, 28. mai 1889 Lihula vald, Läänemaa – 20. juuli 1942 Norillag, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). Lõpetas Lihula vallakooli ning kuldmedaliga Pärnu gümnaasiumi, õppis aasta Riia Polütehnikumis. Ajateenistuse läbimise järel sooritas 1913. aastal inseneriväe reservlipniku eksami. Esimese maailmasõja puhkedes mobiliseeriti, teenis vene inseneriväe koosseisus. Eesti rahvusväeosade moodustamisel tuli Eestisse, määrati 1. Eesti jalaväepolku nooremaks ohvitseriks. Vabadussõja tegi kaasa jalaväeosades, 1. jalaväepolgus nooremohvitserina ja 3. diviisi tagavarapataljoni ülemana. 1920. aasta septembris viidi üle inseneriväkke. 1922. aastal lõpetas alalisväe ohvitseride kursuse. 17. jaanuarist 1923 määrati Inseneripataljoni ülema kohusetäitjaks. 1924. aastal loodi üksuse baasil Pioneerpataljon ja Sidepataljon ja Haljaste määrati Pioneerpataljoni ülemaks. Oli sel ametikohal kuni 1940. aastani. 1940. aastal, Eesti sõjaväe likvideerimisel määrati 22. Eesti territoriaalkorpuse inseneriteenistuse ülemaks. Arreteeriti 1941. aastal juuniküüditamise käigus. Laagris mõisteti surmanuhtlus ja hukati. Püha Anna ordeni 2., 3. ja 4. järk Püha Stanislavi ordeni 2. ja 3. järk Kaitseliidu Valgeristi teenetemärgi III klass Kotkaristi teenetemärgi III klass Karutapja ordeni III järk Ohvitseride andmekogu
Maribori raudteejaam

Maribori raudteejaam (sloveeni keeles Železniška postaja Maribor) on Sloveenia suuruselt teises linnas Mariboris asuv raudteejaam, mis rajati aastal 1844.  Maribori raudteejaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ljubljana raudteejaam

Ljubljana raudteejaam (sloveeni keeles Železniška postaja Ljubljana) on Sloveenia pealinnas Ljubljanas asuv raudteejaam, mis rajati aastal 1849.  Ljubljana raudteejaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Šarūnas Marčiulionis

Raimondas Šarūnas Marčiulionis (sündinud 13. juunil 1964 Kaunases) on Leedu endine elukutseline korvpallur, kes mängis aastatel 1989–1997 korvpalliliigas NBA. Nõukogude Liidu korvpallikoondisega olümpiavõitjaks tulnud ja ka Leedu korvpallikoondisega tiitlivõistluste medaleid võitnud Marčiulionis on valitud nii FIBA kui ka Naismithi nimelisse korvpalli kuulsuste halli. Marčiulionis mängis aastatel 1981–1989 Vilniuse Statyba (nüüdse Vilniuse Rytase) meeskonnaga Nõukogude Liidu meistrivõistlustel. Golden State Warriors valis Marčiulionise 1987. aasta NBA draft'ist 127. valikuga, kuid leedulane jõudis liigasse kaks aastat hiljem, olles üks esimesi NBA-ga liitunud Nõukogude Liidu mängijaid. Warriorsis mängis ta neli hooaega, viskas debüüthooajal (1989/90) keskmiselt 12,1 ja karjääri resultatiivseimal hooajal (1991/92) keskmiselt 18,9 punkti mängus. Hooaja 1993/94 jättis ta põlvevigastuse tõttu vahele ning mängis seejärel ühe aasta Seattle SuperSonicsis, Sacramento Kingsis ja Denver Nuggetsis, misjärel lõpetas karjääri. Marčiulionis on Nõukogude Liidu korvpallikoondisega võitnud olümpiamängudel 1988. aastal kulla ning Euroopa meistrivõistlustel 1987. aastal hõbeda ja 1989. aastal pronksi. Pärast Leedu taasiseseisvumist 1990. aastal oli Marčiulionis üks võtmeisikuid, kes aitas taaselustada Leedu korvpallikoondise. Ta võttis ühendust mängijatega ja ärgitas neid koondisega liituma, valis välja võistlusvormid ja leidis koondisele sponsorid. Leedu koondisega on ta võitnud olümpiamängudel 1992. ja 1996. aastal pronksi ning Euroopa meistrivõistlustel 1995. aastal hõbeda. Neli korda valitud Leedu aasta parimaks sportlaseks (1987, 1989–1991) Euroopa parim mängija Mr. Europa (1988) Valitud FIBA 50 parima mängija sekka (1991) Euroopa meistrivõistluste kõige väärtuslikum mängija (1995) Euroopa meistrivõistluste resultatiivseim mängija (1995) FIBA korvpalli kuulsuste hall (2015) Naismithi nimeline korvpalli kuulsuste hall (2014) Poeg Augustas Marčiulionis on samuti elukutseline korvpallur, kes debüteeris Leedu korvpalliliigas 19. septembril 2020 samas meeskonnas, kus 1981. aastal ka tema isa: Vilniuse Rytases. FIBA Hall of Famers – Šarūnas Marčiulionis FIBA, 19.09.2015. The Naismith Memorial Basketball Hall of Fame – Šarūnas Marčiulionis Naismith Memorial Basketball Hall of Fame, 08.08.2014. Big Game, Small World: A Basketball Adventure Alexander Woolf, 2002. Šarūnas Marčiulionis – NBA.com Šarūnas Marčiulionis – Basketball-Reference.com
Rõõmu

Rõõmu on küla Tartu maakonnas Luunja vallas. Rõõmu tee Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Sedlčany

Sedlčany (saksa keeles Seltschan) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Příbrami ringkonnas. Sedlčany asub Příbramist umbes 32 km idas ja Praha kesklinnast ligikaudu 48 km lõunas. Sedlčanyt on esmamainitud 1294. aastal, linnaõigused sai 1418. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Z historie Městský úřad Sedlčany
Český Brod

Český Brod (saksa keeles Böhmisch Brod) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Kolíni ringkonnas. Český Brod asub Kolínist umbes 25 km läänes ja Praha kesklinnast ligikaudu 31 km idas. Asula on rajatud aastatel 1134–1139. 1268. aastal sai asula linnaõigused ja kandis esialgu nime Biskupský Brod. Aastal 1315 oli kasutusel juba linna praegune nimi. Český Brodi vanalinn on alates 1990. aastast ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Český Brod Město Český Brod Český Brod - památková zóna Národní památkový ústav. Vaadatud 21. juunil 2024
Liivi tee

Liivi tee on tänav Pärnus Mai ja Raeküla linnaosas, mis algab Papiniidu tänavalt ja lõpeb Riia maanteel. See on osa Via Balticast. Tänav on ligikaudu 2,13 kilomeetri pikkune ja piirkiirus on kogu tänava ulatuses 70 km/h. Liivi tee ehitus oli viimane etapp aastatel 2009–2012 toimunud Pärnu ümbersõidu projektist. Plaan nägi ette viia Via Baltica Riia maantee ja Papiniidu silla vahel täiest uuele trassile, mis kulgeb paralleelselt Pärnu jõe ja raudteega. Tänavat hakati ehitama 2010. aastal. Samal aastal nimetati see Liivi teeks. Tänav avati liiklusele 2011. aastal. Ehituse käigus rajati ka kaks kergliiklustee tunnelit, mis läksid Liivi tee ja raudtee alt läbi. "Liivi tee on avatud". Maaleht. 30. september 2011. Vaadatud 16.04.2021. "Liivi tee ehituse ettevalmistavad tööd on alanud". Maaleht. 3. september 2010. Vaadatud 16.04.2021. Eno-Gerrit Link (30. august 2010). "Pärnu saab juurde Liivi tee". Pärnu Postimees. Vaadatud 16.04.2021.
Rodney Robert Porter

Rodney Robert Porter (8. oktoober 1917 – 6. september 1985) oli Suurbritannia biokeemik, kes pälvis 1972. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna antikeha keemilise struktuuri määramise eest. Ta sündis Inglismaal Lancashire'i krahvkonnas Newton-le-Willowsis Joseph Lawrence Porteri ja Isabel May Reese'i peres. Ta sai hariduse Ashton-in-Makerfieldi gümnaasiumis. Rodney Robert Porter lõpetas Liverpooli ülikooli 1939. aastal bakalaureusekraadiga biokeemia alal ja sai doktorikraadi Cambridge'i ülikoolis 1948. aastal. Ta oli 1960–1967 Londoni ülikoolis immunoloogia professor ja alates 1967. aastast biokeemia professor Oxfordi ülikoolis. 1991. aastal asutas Raymond Dwek Oxfordi ülikooli biokeemia osakonnas glükoomika instituudi, mis nimetati Porteri järgi Rodney Porteri hooneks. 1948. aastal abiellus Rodney Robert Porter Julia Newiga, kellega ta sai viis last. Rodney Robert Porter suri 6. septembril 1985 Inglismaal Guildfordi lähedal ahelautoavariis. Biographical Index of Former Fellows of the Royal Society of Edinburgh 1783–2002 (PDF). The Royal Society of Edinburgh. Juuli 2006. ISBN 0-902-198-84-X. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 16. aprillil 2021. "Rodney R. Porter Biographical". Nobel Media AB 2021. 16.04.2021. Vaadatud 16.04.2021.
Sava küla

Sava on küla Tartu maakonnas Luunja vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.