laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Paul Alexander Robert Hörschelmann

Paul Alexander Robert Hörschelmann (29. detsember 1866 Viljandi – 1. detsember 1915 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Lõpetas Tartu Kollmanni Eragümnaasiumi, õppis 1886–1892 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, lõpetas ülikooli cand. theol. astmega. Õpetajaametisse ordineeriti Tartus 31. oktoobril 1893. Oli 1894–1910 Vändra koguduse õpetaja, olles 1908–1910 Pärnu praostkonna praost. Aastatel 1910–1915 oli ta Tallinna Oleviste koguduse II pihtkonna õpetaja. Tema isa Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann oli Viljandi Pauluse koguduse õpetaja ja Tartu Ülikooli tegeliku usuteaduse professor, vanaisa Otto August Leopold Hörschelmann oli Martna Püha Martini koguduse õpetaja. Poeg Gotthard Hörschelmann oli vaimulikuks Nõmme Saksa Lunastaja koguduses. https://eelk.ee/elulood/horschelmann_paulalex.html
The Go Getters

The Go Getters on Rootsi rockabilly-ansambel, mis loodi 1988. aastal. Peter Sandberg (vokaal, trummid, suupill) Robin Johnson (vokaal, kitarr) Morgan Fredriksson (kontrabass) Tommy Lejdström (kontrabass) Tobbe Bergqvist (kitarr) Dave Wolfe (kontrabass) Rolle Svenson (kontrabass) "Real Gone" (1993) "Hotter Than a Pepper" (1996) "Rock 'n' Roll Is Everywhere" (1998) "Welcome To Sin City" (2001) "Live in L.A" (2003) "Motormouth" (2004) "Hot Rod Roadeo" (2008) "MexiGo!" (1996) "Brand New Cadillac" (2003) http://www.vikingdesign.com/gogetters/start.htm http://www.myspace.com/thegogetters
Martin Liivamägi

Martin Liivamägi (sündinud 5. juulil 1988 Tallinnas) on eesti ujuja. Ta on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi saksakeelse osakonna. 14. augustil 2010 püstitas ta meeste 100 meetri liblikujumises 54,33-ga Eesti rekordi. Tema isa on ujuja ja ujumistreener Kalle Liivamägi, vend on majandusteadlane Kristjan Liivamägi. http://sport.err.ee/index.php?06112593[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. august 2010. Vaadatud 14. augustil 2010.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Biograafia ESBL-is Gunnar Press. Martin Liivamägi väsis alles finaalis. Õhtuleht, 8. detsember 2006 Martin Liivamägi: koolis on täielik hullumaja. Postimees, 14. detsember 2006 Aet Süvari. Martin Liivamägi purustas EM-il rekordeid ja üllatas viienda kohaga. Eesti Päevaleht, 14. detsember 2007 Martin Liivamägi etteaste lõppes fiaskoga. SL Õhtulehe veebiväljaanne, 13. august 2008
Jüri Tamm (täpsustus)

Jüri Tamm on mitme inimese nimi: Jüri Tamm, eesti kergejõustiklane ja poliitik Jüri Tamm, eesti keemik, Tartu Ülikooli emeriitprofessor Jüri Tamm, eesti ehitusinsener, Tallinna Tehnikakõrgkooli ehitusteaduskonna dekaan aastatel 1995–2013
Haakon Shetelig

Haakon Shetelig (25. juuni 1877 – 22. juuli 1955) oli norra arheoloog, kes koos oma rootsi kolleegi Gabriel Gustafsoniga kaevas välja ja konserveeris aastatel 1904–1905 Osebergi laevmatuse. Shetelig töötas 1901. aastast Bergeni muuseumi konservaatorina ja oli aastatel 1915–1942 arheoloogiaprofessor. 1952 – Oscar Monteliuse medal Sheteligi teosed Eesti raamatukogudes (ESTER)
Rene Mandri

Rene Mandri (sündinud 20. jaanuaril 1984 Jõgeval) on eesti jalgrattur. 2005. aastal võitis ta amatööride velotuuri Tour du Pays Roannays. 2006. aastal sai ta Euroopa meistrivõistlustelt hõbemedali. 2012. aasta suveolümpiamängudel meeste maantee grupisõidus sai ta 50. koha. Rene Mandri võitis tuuri Prantsusmaal. Eesti Päevaleht, 7. juuli 2005 Juuli: Rene Mandri võitis hõbeda[alaline kõdulink]. Postimees, 30. detsember 2006 В групповой велогонке эстонец Рене Мандри финишировал 50-м, ERR, 28. juuli 2012 Biograafia ESBL-is
Veetorn

Veetorn on rajatis, mis koosneb veemahutist, pumbast ja veetorudest. Veetorni ülesanne on tagada tarbijatele ühtlane veesurve ja vee tarbimine. Veetornid on energiasäästlikud, kuna need võimaldavad veepumpadel ööpäev läbi töötada, ilma et energia efektiivsus väheneks. Ajal, mil veenõudlus on madal, tavaliselt öösel, täidetakse veetorni mahuti veega. Kui veenõudlus on suur, suunatakse veetornis kogutud vesi pumba abil tarbijateni. Veemahuti ehitatakse võimalikult kõrgele, et maa gravitatsioon ja langev vesi tekitaksid rõhu, mis suunab vee tarbijani. Sellise süsteemi abil säilib veesurve torudes ühtlasena, isegi kui pumbad ei suuda nõudlust täita. Seega aitavad veetornid säästa nii vett kui ka energiat. Veetorni põhiosa koosneb suurest veemahutist ja pumbast. Veemahuti ruumala on keskmiselt 4546–6819 m3 ning veetorni kõrgus sõltub vajalikust rõhust torudes. Vee rõhutaseme määravad veepuhastusjaamad, ning veetornide ehitamisel kehtib kõrguse kuldreegel: 1 meetri kõrguse kohta on torudes 0,09 baari rõhku, seega 100 meetri kõrguse veetorni veetorude surve oleks 9 baari, mis vastab maapealsele õhurõhule 9,2 kg/cm². Näiteks mitmetes suuremates Ameerika Ühendriikide linnades, samuti Bangladeshis, Indias, Singapuris ning veel mitmes riigis võib näha kõrgetel korterelamutel isiklikke veetorne. Veetornide tööpõhimõte ulatub Rooma ajastuni, kus lisaks akveduktidele kasutati ka veereservuaare. Veetorni praegune kuju võeti kasutusele alles aastal 1835, kui hakati ehitama auruvedureid, mis vajasid mootori jahutamiseks ja töös hoidmiseks aurutamiseks vett. Pideva liikumise tagamiseks pidid veemahutid asuma iga 11–16 km tagant. Praegu on vähesed veetornid töökorras ja kasutusel, samas kui need, mis enam ei tööta, on kas ümber ehitatud turismiobjektideks või jäetud lagunema. Fail:Kuressaare veetorn.jpg Eestis on rajatud umbes 200 veetorni, kuid suurem osa neist pole enam aktiivsed ning on ümber ehitatud või kasutusel turismiks mõeldud atraktsioonidena või muudel eesmärkidel. Mõned tuntumad Eestis mittefunktsioneerivad veetornid on Aegviidu veetorn, Tartu Raadi veetorn ja Narva Kreenholmi veetorn. Endiselt töötavad veetornid on näiteks Jõhvi, Kehra ja Kiviõli veetorn. Lisateavet ja pilte Eesti veetornide kohta saab veebilehelt veetornid.ee. Noblessneri laevatehase veetorn-elamu Tallinnas Rakvere raudteejaama veetorn Tartu raudteejaama veetorn talvel Viljandi vana veetorn on üks linna sümboleid Aegviidu Veetorn raudtee jaama lähedal Narva kreenholmi tehase veetorn Tartu Raadi mõisa veetorn "How Water Towers Work". HowStuffWorks (Ameerika inglise). 1. aprill 2000. Vaadatud 13. aprillil 2023. How Water Towers Work, vaadatud 13. aprillil 2023 How Do Water Towers Work?, vaadatud 13. aprillil 2023 "History of Watertowers". Vaadatud 13. aprill 2023. surgeadmin (29. mai 2014). "Water Towers All Around The US". Surge For Water (Ameerika inglise). Vaadatud 17. juunil 2023. "Veetornid". www.veetornid.ee. Vaadatud 13. aprillil 2023.
Tanel Kangert

Tanel Kangert (sündinud 11. märtsil 1987 Vändras) on eesti endine elukutseline jalgrattur. 2010. aasta mais võitis ta SEB Tartu Grand Prix 2010. Aastatel 2008–2009 sõitis ta Ag2r–La Mondiale meeskonnas, 2011–2018 Astana meeskonnas, 2019–2020 EF Education First meeskonnas ja 2021–2022 Team BikeExchange meeskonnas. Tema parim koht Giro d'Italial on 13. (2013 ja 2015), Tour de France sõidus 16. (2018) ja Vuelta a España sõidus 11. (2013). Ta on osalenud 2008., 2016. ja 2020. aasta suveolümpiamängudel. 2016. aastal Rio de Janeiro mängudel saavutas ta meeste maanteesõidu grupisõidus 9. koha. Ta teatas enda profikarjääri lõpetamisest 2022. aasta oktoobris. 2024 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2024 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk Tartu GP võitis Tanel Kangert. Delfi, 29. mai 2010 "Tanel Kangert: esikümnekoha tõi õigel hetkel ründamine" ERR sport, 7. august 2016 "Tanel Kangert lõpetab profikarjääri" ERR Sport, 7. oktoober 2022 Vabariigi Presidendi 7. veebruari 2024 otsus "Riiklike autasude andmine" Isiklik koduleht Joel Kukk. Tanel Kangert testib mõnuga kodumaiseid konkurente. Pärnu Postimees, 4. juuni 2010 Biograafia ESBL-is Tanel Kangert – ProCyclingStats
André-Marie Ampère

André-Marie Ampère (20. jaanuar 1775 – 10. juuni 1836) oli prantsuse füüsik ja matemaatik. Teda peetakse üheks peamiseks elektromagnetismi avastajaks. SI-süsteemi elektrivoolu mõõtühik amper on nimetatud Ampère'i järgi. Ampère'i kuulsus seisneb peamiselt elektri ja magnetismi vaheliste seoste avastamisel ja elektromagnetismi arendamisel. Ampère nimetas seda teadust elektrodünaamikaks. 11. septembril 1820 kuulis ta H. C. Ørstedi avastusest, et magnetnõela mõjutab elektrivool. Vaid nädal hiljem, 18. septembril, avaldas Ampère uurimistöö, milles oli taoliste nähtuste kohta palju põhjalikum kirjeldus. Samal päeval demonstreeris Ampère, et paralleelsed elektrivooluga juhtmed tõmbuvad või tõukuvad teineteisest, sõltuvalt sellest kas elektrivoolud juhtmetes on samasuunalised või vastassuunalised. Kõik see pani aluse elektrodünaamikale kui teadusele. Elektromagnetism arenes edasi, Ampère tegi avastusi temale omase huvi ja hoolega ning töötas välja matemaatilise teooria, mis seletas elektromagnetilisi nähtusi ja samuti ennustas paljusid teisi seni avastamata nähtusi. 1828. aastal valiti ta Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia külalisliikmeks. Ampère suri Marseilles ja maeti Montmartre'i kalmistule Pariisis. Ampère'i viimane töö, mis avaldati postuumselt, oli "Essai sur la philosophie des sciences, ou exposition analytique d'une classification naturelle de toutes les connaissances humaines" ("Essee teadusfilosoofiast ehk inimteadmiste loomuliku klassifikatsiooni analüütiline käsitlus"). 1828 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks. James Clerk Maxwell Hans Christian Ørsted
Priit Salumäe

Priit Salumäe (sündinud 5. aprillil 1967) on eesti endine jalgrattur. Ta võitis 2006. aastal Pariisi–Dakari rattaralli. Ta töötab Hawaii Expressi turundusjuhina. Ants Põldoja. Kõrberattur Priit Salumäe: «Ühelgi õhtul ei saanud õnnelik olla, sest sa ei tea, mis homme ootab.» Õhtuleht, 25. november 2006 Priit Salumäe: jalgratturid ei pea sõitma kõnniteel. Postimees, 27. veebruar 2009
Andrei Voznessenski

Andrei Andrejevitš Voznessenski (vene Андрей Андреевич Вознесенский; 12. mai 1933 Moskva – 1. juuni 2010 Moskva) oli vene luuletaja ja proosakirjanik. Olles 14-aastane, saatis oma luuletused Boriss Pasternakile, millest sai alguse nende sõprus, mis suuresti määras tema tuleviku. 1957. aastal lõpetas Moskva Arhitektuuriinstituudi. Esimesed luuletused ilmusid trükis 1958. aastal. 1998. aastal ilmus Voznessenski mälestusteraamat "Virtuaalses tuules" ("На виртуальном ветру", Moskva, kirjastus Vagrius). Andrei Voznessenski maeti 4. juunil 2010 Moskva Novodevitšje kalmistule vanemate kõrvale. Voznessenski oli 46 aastat abielus kirjaniku ja teatrikriitiku Zoja Boguslavskajaga. 1972 valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia välisliikmeks 1978 NSV Liidu riiklik preemia Orden "Teenete eest Isamaa ees" 3. järk 2004, 2. järk 2008 "Integraal sirelist", tõlkinud Arvi Siig, kaasautor Raoul Koik, Eesti Raamat, 1974 ""Андрей Вознесенский похоронен на Новодевичьем кладбище"". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuni 2010. Vaadatud 13. juunil 2010.
Olle Kärner

Olle Kärner (sündinud 24. novembril 1977 Tartus) on eesti orienteeruja. 1996. aastal lõpetas Nõo Reaalgümnaasiumi. 2001. aastal lõpetas Tartu Ülikooli avaliku halduse eriala bakalaureuseõppe. Aastatel 2001–2014 on võitnud orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel 18 kulda, 6 hõbedat ja 4 pronksi. Osalenud orienteerumisjooksu maailmameistrivõistlustel aastatel 1999, 2001 ja 2003–2013. 2003. aasta orienteerumisjooksu MMil Šveitsis sai lühirajal 10. koha. 2006. aasta orienteerumisjooksu Euroopa meistrivõistlustel Otepääl võitis ta tavarajal pronksi. 2006. aasta orienteerumisjooksu MMil Taanis Aarhusis sai ta tavarajal 5. koha. 2007. aasta orienteerumisjooksu MMil Kiievis sai ta lühirajal 10. koha. 2008. aastal tuli Soome klubi Delta võistkonnas esimese eestlasena Jukola teatejooksu võitjaks. 2008. aasta orienteerumisjooksu MMil Tšehhis Olomoucis sai ta lühirajal 14. koha ja tavarajal 8. koha. 2013. aasta orienteerumisjooksu MMil Soomes Vuokattis sai teatejooksus Eesti meeskonnas koos Timo Silla ja Lauri Sillaga 7. koha. 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011 – Eesti parim mees orienteerumisjooksus Tema isa oli Olavi Kärner (1942–2016). Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Kärner, Olle "Tartu Ülikooli lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2016. Vaadatud 17. veebruaril 2015. "ESBL sporditulemused". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 17. veebruaril 2015. World of O Runners. Athlete profile: Olle Kärner Biograafia ESBL-is Olle Kärner tegi Soomes Eesti orienteerumisajalugu, Postimees.ee, 15. juuni 2008 Olle Kärner sai orienteerumise MMil 16. koha, Postimees.ee, 17. juuli 2008 Olle Kärner kerkis orienteerumise MM-il esikümnesse, SLÕL Online, 20. juuli 2008 Olle Kärner tuli longates orienteerumise tavaraja Eesti meistriks, ERR, 30. august 2009 Olle Kärneri koduleht
Timo Sild

Timo Sild (sündinud 26. veebruaril 1988) on eesti orienteeruja. Aastatel 2007–2017 on ta Eesti meistrivõistlustel orienteerumises võitnud 17 kulda, 8 hõbedat ja 2 pronksi. 2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel orienteerumisjooksus Leedus Druskininkais võitis ta Eesti meeskonnas koos Mihkel Järveoja ja Markus Puuseppaga teatevõistlusel kulla. Juulis 2007 võitis ta meesjuunioride eliitklassis Rootsis Mjölbys viiepäevajooksu O-Ringen. Juulis 2008 võitis ta juunioride MMil tavarajal hõbemedali. Aprillis 2014 võitis ta Hispaanias MK-etapi lühirajal kolmanda koha ja Euroopa meistrivõistlustel lühirajal 7. koha. 2016. ja 2018. aastal võitis ta Soome klubi Koovee meeskonnas Jukola teatejooksu. 2015. aasta orienteerumise MMil Šotimaal sai ta teatejooksus Eesti meeskonnas koos Sander Vaheri ja Lauri Sillaga 6. koha. 2017. aasta orienteerumise MMil Eestis sai ta tavarajal 10. koha ja teatejooksus koos Kenny Kivika ja Lauri Sillaga 4. koha. 2018. aasta orienteerumise MMil Lätis sai ta lühirajal 8. koha. 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 Eesti parim mees orienteerumisjooksus Rahvusarhiivi tudengipreemia laureaat 2014. aastal Timo on Sixten ja Sarmite Silla vanem poeg. Tema noorem vend on Lauri Sild. "ESBL sporditulemused. Timo Sild". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 15. veebruaril 2015. Timo Sild tõi Eestile ajaloolise võidu. Võrumaa Teataja, 31. juuli 2007 Timo Sild saavutas juunioride MMil hõbemedali. Postimees Online, 5. juuli 2008 http://orienteering.org/events/?event_id=373
Soome-ugri keeled

Soome-ugri keeled on Uurali keelkonna suurim haru, mille soome allharusse kuuluvaid (soome, eesti jt) keeli kõnelevad rahvad elavad Euroopa põhjaosas ning ugri haru keeli kõneldakse nii Doonau jõgikonnas (ungari) kui ka Lääne-Siberis (handi ja mansi keeled). Keeleteadlaste hulgas levinud, kuid otseselt tõestamata teooria kohaselt on kõik soome-ugri keeled tekkinud ühestainsast aastatuhandete eest räägitud soome-ugri algkeelest selle hilisema mitmekordse jagunemise tulemusena. Erinevalt enamikust Euroopa keeltest ei kuulu soome-ugri keeled indoeuroopa keelte hulka. Peale soome-ugri keelte kuuluvad uurali keelte hulka ka samojeedi keeled. Mõned keeleteadlased kasutavad termineid "soome-ugri keeled" ja "uurali keeled" sünonüümidena. Hinnangud soome-ugri keelte omavahelistele sugulusseostele on püsinud enam-vähem muutusteta alates 1879. aastast. Soome-ugri keeled jagunevad saami, läänemeresoome, Volga, Permi ja ugri rühmaks. Uuemates liigitustes on Volga rühm kadunud, selle asemel esinevad sellesse kuulunud mordva keeled ja mari keeled otse soome-ugri rühma alarühmadena. Saami, mansi ja handi põhimurdeid peetakse eri keelteks. Samuti räägitakse viimastel aastakümnetel ühe karjala keele asemel mitmest karjala keelest ning eesti keele lõunaeesti murdeid peetakse kohati eraldiseisvaks lõunaeesti keeleks. Neid ühendab keelesugulus ja väljasuremisoht. Soome-ugri keelte hulka kuuluvad: ugri keeled Obi ugri keeled handi keel mansi keel ungari keel † vanaungari keel Permi keeled komi keel sürjakomi keel permikomi keel udmurdi bessermani murre † vanapermi keel Volga keeled mari keel niidumari keel mäemari keel loodemari keel † merja keel † muromi keel † meštšera keel mordva keeled ersa keel mokša keel saami keeled idasaami keeled † Akkala saami keel Inari saami keel † Kemi saami keel Kildini saami keel koltasaami keel turjasaami keel läänesaami keeled Lule saami keel lõunasaami keel Pite saami keel põhjasaami keel Ume saami keel läänemeresoome keeled eesti keel võru keel (või võru murre) ja setu keel (või setu murrak) isuri keel liivi keel karjala keel päriskarjala keel livviko keel lüüdi keel soome keel meä keel kveeni keel vadja keel † kreevini keel vepsa keel Allpool on valik soome-ugri perekonna põhisõnavara seotud sõnu, mis võivad anda aimu kaasnevatest häälikumuutustest. Seotud tähendusega soome-ugri sõnadel on ühine päritolu. Budinos Martin Fogel Tiit-Rein Viitso. Liivi keel ja läänemeresoome keelemaastikud. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, lk 12. "Aaasta viimane Horisont: hapniku tootmine Marsil, vähemuskeelte elujõud ja Kaali mõistatuse lahendamine". Horisont. MTÜ Loodusajakiri. 18. november 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 23. november 2018. Selgub, et kõiki soome-ugri keeli ühendab keelesuguluse kõrval veel üks ühine tunnusjoon – kõik on oma keskkondades suuremal või vähemal määral ohustatud. Maria Manner: "Suomi ei enää kelpaa unkarilaisille sukulaiskieleksi" Helsingin Sanomat, 30. märts 2013 Jingyi Gao: "Hiina ja soome-ugri keelte ühisest päritolust" Novaator ERR, 30. jaanuar 2015
Gustav Friedrich Wilhelm Eduard Pundt

Gustav Friedrich Wilhelm Eduard Pundt (15. märts/27. märts 1872 Suure-Kõpu Kõpu kihelkond – 5. jaanuar 1947 Schleswig) oli Eesti vaimulik. Õppis aastatel 1879–1890 Viljandi maagümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1891–1895. Töötas aastatel 1895–1896 Viljandi maagümnaasiumis. Prooviaastal oli ta Audru Püha Risti koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse Tallinna toomkirikus 1. novembril/13. novembril 1898.[viide?] Oli aastatel 1898–1901 Järva-Madise koguduses Franz Johann Nerlingi adjunktiks. Teenis aastatel 1901–1935 Valjala Martini koguduse õpetajana. Aastal 1915 saadeti ta Vene sõjaväe ülemuse käsul Saaremaalt välja, kuid sai ta mandril ise elukohta valida. Ta asus elama Viljandisse, oli aastal 1915 vikaariks Viljandi Pauluse koguduses, ca 2 aastat (1915 kuni kevadeni 1917) vikaariks Paistu Maarja koguduses ja seejärel (kuni 1918 aasta alguseni) vikaariks Kolga-Jaani Johannese koguduses. Aastal 1918 avanes tal võimalus Saaremaale tagasi pääsemiseks. Lisaks hooldas ta aastatel 1911–1915 ja 1921–1926 Püha Jakobi kogudust. Jäi 21. märtsil 1935 emerituuri, elas seejärel Kuressaares. Oktoobris 1939 lahkus umbes 200 inimese seas aurikul "Adler" Roomassaare sadamast Saksamaale. Elas aastatel 1939–1945 Schwetzis (praegu Świecie, Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas), alates 1945 Schleswigis (Schleswig-Flensburgi kreisis, Schleswig-Holsteini liidumaal. Schleswigis ta ka suri. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Veiko Vihuri, "Saaremaa 2." peatükk "Usk ja kirik", Koolibri 2007, lk 443 Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann Elulugu
Ainar Karlson

Ainar Karlson (sündinud 13. oktoobril 1988) on eesti elukutseline poksija. Eesti täiskasvanute (aastatel 2006–2020 14 korda) ja juunioride meister poksis Juunioride maailmameister kikkpoksis (2006) Eesti juunioride meister vabamaadluses Eesti juunioride meister kikkpoksis Eesti kadettide pronksmedalist judos Eesti noorte meister ju-jutsus Ainar on 190 cm pikk ja kaalub 91 kg. Tema noorem vend Rain Karlson on samuti poksija. Andres Vaher. Poksivennad Ainar ja Rain Karlson: mõlemad Eesti esikindad. Õhtuleht.ee, 16. aprill 2010. Biograafia ESBL-is
Rahvusvaheline fennougristikakongress

Mitte segi ajada soome-ugri rahvaste maailmakongressiga Rahvusvaheline fennougristika kongress (nimetatud ka Rahvusvaheline soome-ugri (kultuuri)kongress; inglise keeles International Congress for Finno-Ugric Studies, ladina keeles Congressus Internationalis Fenno-Ugristarum; CIFU) on suurim eri riikides soome-ugri rahvaid uurivate teadlaste kongress, mida korraldatakse üks kord iga viie aasta tagant. Esimene kongress korraldati ungari ja soome teadlaste algatusel 1960. aastal Budapestis, aga kümnes juubelikongress toimus Marimaal Joškar-Olas. 1960 – CIFU I. Ungari, Budapest 1965 – CIFU II. Soome, Helsingi 1970 – CIFU III. NSV Liit, Eesti NSV, Tallinn 1975 – CIFU IV. Ungari, Budapest 1980 – CIFU V. Soome, Turu 1985 – CIFU VI. NSV Liit, Komi, Sõktõvkar 1990 – CIFU VII. Ungari, Debrecen 1995 – CIFU VIII. Soome, Jyväskylä 2000 – CIFU IX. Eesti, Tartu 2005 – CIFU X. Venemaa, Marimaa, Joškar-Ola 2010 – CIFU XI. Ungari, Piliscsaba 2015 – CIFU XII. Soome, Oulu 2022 – CIFU XIII. Austria, Viin 2025 – CIFU XIV. Eesti, Tartu Otsuse järgmise kongressi toimumise aja ja koha ning kongressi teadusliku programmi kohta võtab vastu Soome-Ugri Kongressi Rahvusvaheline Komitee (ICFUC). ICFUCi otsuse järgi korraldas 2010. aastal fennougristika kongressi Ungari, kus sellega tegeles Pázmány Péteri Katoliikliku Ülikooli (PPKE) soome-ugri õppetool. 11. rahvusvahelise fennougristika kongressi (CIFU XI) teema oli "Soome-ugri rahvad ja keeled 21. sajandil" ja see toimus 9.–14. augustil 2010 Piliscsabas. 2015. aastal toimus kongress Soomes Oulus ja selle korraldas Oulu ülikool. 2022. aastal toimus XIII CIFU Austrias Viinis. Soome-ugri rahvaste maailmakongress Fennougristika https://cifu14.ut.ee/ 11. rahvusvaheline soome-ugri kongress Vilja Oja. Fennougristide suurfoorum CIFU 11. Sirp, 24. september 2010 http://www.oulu.fi/suomenkieli/fuxii/englanti/etusivu https://cifu13.univie.ac.at/et/
Estonian Cup

Hawaii Estonian Cup on 2001. aastal alguse saanud Eesti vanim rattamaratonide sari. Aastate jooksul on sarja nimetatud peatoetajate järgi. 2001–2003 Toyota Estonian Cup 2004–2011 Elion Estonian Cup 2012–2013 Samsung Estonian Cup 2014 Estonian Cup 2015–2020 Hawaii Estonian Cup 2007 – sarja kuulus 8 maratoni: Mulgi, Rõuge, Tallinna, Elva, Otepää, Rakke, Rakvere ja Jõulumäe rattamaraton. Enne maratonide algust peeti Tallinnas veel lisaks võistkondlik teatesõit, mis oli mõeldud sarjas osalevatele võistkondadele. Sarja üldarvestuses oli parim Allan Oras. Kokku osales pool- ja täispikal distantsil 2899 ratturit, mis oli 8% rohkem kui aasta varem. Võistkondi osales kokku 98. Keskmine lõpetajate arv etapil oli 1163. 2008 – sarja kuulus 8 maratoni: Mulgi, Rõuge, Tallinna, Elva, Otepää, Rakke, Rakvere ja Jõulumäe rattamaraton. Teist aastat järjest võitis üldarvestuses Allan Oras. Naistest oli parim Maaris Meier. 2009 – sarja kuulus 7 maratoni: Mulgi, Rõuge, Tallinna, Elva, Otepää, Rakke ja Jõulumäe rattamaraton. Kandidaatmaratonina oli sarjas Kalevipoja rattamaraton, mis kaasati sarja järgmisel aastal. Eelmise aastaga võrreldes ei kuulnud sarja enam Rakvere rattamaraton. Üldarvestuses võitis sarja Caspar Austa. Naistest oli parim lätlane Ivanda Eiduka. Kõik maratonid läbis täispikal distantsil 262 ja poolmaratonil 66 ratturit. 2010 – sarja kuulus 8 maratoni: Tallinna, Mulgi, Rõuge, Otepää, Kalevipoja, Elva, Rakke ja Jõulumäe rattamaraton, millest igal osales keskmiselt 1744 ratturit. Võistluse üldvõitjaks tuli napilt Erki Pütsepa ees Allan Oras, naisest oli parim Kristel Koort. 2011 – sarja kuulus 8 maratoni, kõigist neist võttis osa 278 ratturit. Keskmiselt osales igal etapil – Tallinnas, Mulgil, Rõugel, Otepääl, Kalevipojal, Elvas, Rakkes ja Jõulumäel – 1711 ratturit. Üldvõitjaks tuli Caspar Austa. http://estoniancup.ee/sarjast/ "Sportinfo.ee: Elion Estonian Cup 2007 pidulik lõpetamine". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. veebruar 2015. Vaadatud 20. augustil 2010. "Delfi.ee: Caspar Austa võitis Elion Estonian Cup maratonidesarja". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2009. Vaadatud 16. augustil 2010.