laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hermann III (Baden)

Hermann III Badenist (u 1105 – 16. jaanuar 1160) hüüdnimega Suur oli Verona ja Badeni markkrahv. Ta oli Hermann II Badenist ja Judithi Backnangist poeg. Ta oli Badeni markkrahvkonna valitseja aastatel 1130–1160. Staufenite ustava pooldajana sattus Hermann III konflikti Zähringeni-Švaabimaa sugulastega. 1140. aastal osales ta Weibtreu linnuse piiramises ja sai Selzi foogtkonna Alsace'is. 1151. aastal võeti Steiermargi Ottokar III-lt Verona mark ja anti Hermann III-le. 1153. aastast on olemas annetusakt, mis ütleb, et Friedrich I ostis Hermann III-lt Besigheimi lossi. Hermann III osales Saksa kuninga ja Itaalia kuninga Friedrich I esimeses Itaalia-kampaanias ja sai Verona markkrahvi tiitli. Hermann III osales Teises ristisõjas. Ta abiellus 1134. aastal Berthaga Lotringist (suri pärast 1162. aastat), kes oli Lotringi hertsogi Simon I ja tolle naise Adelheidi Leuvenist tütar. Nad said järgmised lapsed: Hermann IV (suri 13. septembril 1190) Gertrud (suri enne 1225. aastat), kes abiellus 1180. aastal krahv Albrecht von Dagsburgiga (suri 1211. aastal) Pärast 1141. aastat abiellus ta Mariaga Böömimaalt, kes oli Böömi hertsogi Soběslav I tütar. Hermann III on maetud augustiinide kloostrisse Backnangis.
Joseph Mohr

Joseph Franz Mohr (11. detsember 1792 Salzburg – 4. detsember 1848 Wagrain) oli Austria katoliku vaimulik. Ta oli jõululaulu Püha öö sõnade autor.[viide?] Ta sündis aastal 1792 Salzburgis. Salzburgi katedraali vikaar Johann Nepomuk Hiernle rahalisel toel, kes hindas Mohri muusikalist annet, sai ta käia Salzburgi Akadeemilises Gümnaasiumis ja 1808–1810 Ülem-Austria Kremsmünsteri Stiftsgymnasiumis ning lõpuks alates 1811. aastast Salzburgis teoloogiat õppimas. Ta pühitseti vikaarpiiskop Karl Kajetani poolt 21. augustil 1815 preestriks.[viide?] Pärast ordineerimist töötas Mohr esmalt peaaegu poolteist kuud Berchtesgadeni lähedal Ramsaus ja oktoobrist 1815 kuni 1817. aasta suveni Mariapfarris koadjuutorina. Septembrist 1817 kuni septembrini 1819 teenis ta Oberndorfis.[viide?]
Philadelphia

Philadelphia on linn Ameerika Ühendriikides Pennsylvania osariigis. Asub Delaware'i jõe ääres. See on Pennsylvania osariigi rahvaarvult suurim ja USA kuues. Maailmas kuulub see esimese 50 hulka. Linn oli New Yorgi järel üks põhilisemaid kirdeosariikide kõrgseltskondlikke kultuurikeskusi. Linna rajas William Penn 1682. aastal Pennsylvania koloonia pealinnaks, linn inkorporeeriti 25. oktoobril 1701. Linn on üks USA ajaloolise tähtsusega linnu, olles olnud USA pealinnaks mitmel korral: Carpenter's Hall'is kogunes 5. septembrist 26. oktoobrini 1774 Esimene Kontinentaalkongress (First Continental Congress), Independence Hall'is kogunes 10. maist 1775 kuni 12. detsembrini 1776 (mille ajal võeti seal vastu ka Ameerika Ühendriikide Iseseisvusdeklaratsioon 4. juulil 1776) ja uuesti 5. märtsist 18. septembrini 1777 Teine Kontinentaalkongress (Second Continental Congress), hiljem kogunes see College Hall'is 2. juulist 1778 1. märtsini 1781. 2. märtsist 1781 kuni 21. juunini 1783 kogunes Philadelphias Konföderatsiooni Kongress (Congress of the Confederation, mitte seotud Ameerika Riikide Konföderatsiooniga). Juunis 1783 toimuski linnas ka 1783. aasta Pennsylvania mäss, mistõttu otsustati luua uus pealinn - Columbia föderaalringkond. Kuni Washingtoni ehitamiseni oli Philadelphia uuesti ajutiseks pealinnaks 6. detsembrist 1790 14. maini 1800, siis kogunes Kongress Congress Hallis. Philadelphia oli ka Pennsylvania osariigi pealinnaks kuni 1799. aastani, kui osariigi valitsus kolis Lancasteri ja 1812. aastal Harrisburgi. 2. veebruaril 1854 võeti vastu "Konsolidatsiooniseadus" (Consolidation Act), millega linn liideti Philadelphia maakonnaga - linna koosseisu inkorporeeriti kõik maakonna teised asulad nagu Kensington, Southwark, Northern Liberties ja Spring Gardens, mis täna on linnajaod). Alates sellest ajast on linna ja maakonna piirid ühtsed. Ameerika Ühendriikide Rahvaloenduse Büroo järgi on linnaterritoorium 369,3 km2, millest 349,9 km² moodustab maapind ja 19,7 km2 ehk 5,29% on veepind. Linna madalaim koht on merepind ja kõrgeim Chestnut Hill (136 m merepinnast). 2009. aastal elas Philadelphias 1 539 226 inimest. Philadelphias oli 2005. aastal USA linnadest neljas suurim ja maailmas üheksas SKP, mis oli 312 miljardit USA dollarit. Ainult New Yorgis (1133 miljardit dollarit), Los Angeleses (693 miljardit dollarit) ja Chicagos (460 miljardit dollarit) oli suurem SKP. Väiksem SKP oli näiteks Washingtonis, Bostonis ja Miamis. Philadelphia 76ers Philadelphia Flyers Permanent Bridge Philadelphia kogudus nationalmap.gov välja arvatud 27.11.10 Ameerika Ühendriikide Rahvaloenduse Büroo[alaline kõdulink] vaadatud 4. veebruar 2011 citymayors.com vaadatud 4. veebruar 2011 Philadelphia linnavalitsuse koduleht (inglise keeles)
1969. aasta Liibüa riigipööre

1969. aasta Liibüa riigipööre (ka al-Fatehi revolutsioon või 1. septembri revolutsioon) toimus 1. septembril 1969 Liibüas. Vabade Unionistlike Ohvitseride liikumine eesotsas kolonel Mu‘ammar al-Qadhdhāfīga kukutas kuningas Idris I. 1969. aasta Liibüa riigipöördekatse 2013. aasta Liibüa riigipöördekatse 2014. aasta Liibüa riigipöördekatsed Kultuurirevolutsioon (Liibüa) 1952. aasta Egiptuse revolutsioon Louka, Maria (2014). "Ο Καντάφι και οι Έλληνες [Gaddafi and the Greeks]". To Vima. Psarras, Dimitris (2011). "Οι ιδιαίτερες σχέσεις της χούντας με το καθεστώς του Καντάφι [The Junta's special relations with the Gaddafi Regime]". Athens Indymedia (inglise). Vaadatud 18. september 2021.{{cite web}}: CS1 hooldus: url-olek (link) Cyrenaican Defence Force Leigh Ingram-Seal
792

792. aasta Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand Aastakümned: 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad - 790. aastad - 800. aastad 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad Aastad: 787 788 789 790 791 - 792 - 793 794 795 796 797 Markeli lahing Bütsantsis kuulutati Ateena Irene oma poja, keiser Konstantinos VI kaasvalitsejaks Hadrianus II, paavst Abo, Jaapani prints Virasena, India matemaatik Osred II, Northumbria kuningas Vseviov, David (2004). Bütsantsi keisrid. Valitsejad purpuris. Tallinn: Kunst.
Eve Kruus

Eve Kruus (sündinud 20. augustil 1964) on eesti vaimulik, teoloog ja jurist. Ta lõpetas 1982. aastal Tallinna 39. Keskkooli ja 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Kruus töötas aastatel 1982–2014 kriminaalmenetlejana miilitsas ja Eesti politseis, sealhulgas Põhja Politseiprefektuuri Põhja politseiosakonnas politseijuhtivinspektorina. Aastatel 1991–1999 ning 2006–2007 studeeris Kruus teoloogiat EELK Usuteaduse Instituudis, olles vahepeal praktikal Tallinna Jaani koguduses ja lõpetas aastal 2007 EELK Usuteaduse Instituudi pastoraalseminari. Kruus ordineeriti Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) diakoniks 5. juunil 2005 ning preestriks 5. juunil 2007. Aastast 2008 teenib Eve Kruus abiõpetajana (preestrina) Tallinna Jaani kogudust. EELK konsistoorium määras Eve Kruusi alates 1. septembrist 2023 üheks aastaks Tallinna Jaani koguduse peaõpetajaks ametist kõrvaldatud Jaan Tammsalu asemele. 8. veebruaril 2024 valis Jaani koguduse nõukogu Eve Kruusi alaliseks peaõpetajaks. Eesti Kirik
Massif barlong

Massif barlong (prantsuse keeles umbes 'ristsuunaline maht', 'ristsuunaline massiiv') on paikkondlikult romaani arhitektuuris esinev transepti kõrgendus nelitise kohal, mis toetab nelitistorni või kellatorni. Esineb Basse-Auvergne'i kuuel suurel kirikul Clermont-Ferrandi ümbruse Limagne'i nime all tuntud piirkonnas Prantsusmaal: Puy-de-Dôme'i Saint-Saturninil, Saint-Nectaire'i endisel prioraatkirikul, Notre-Dame d’Orcivalil, Clermont-Ferrandi Notre-Dame-du-Portil ja Issoire'i St-Austremoine'il ja Mozaci kloostrikirikul (viimasel tänapäevaks hävinud). Kõigi nende kirikute eeskujuehitiseks oli eelromaani Clermont-Ferrandi katedraal (tänapäeval gooti ehitis). Massif barlong'i laius võrdub reeglina kooriümbriskäigu laiusega. Saint-Austremoine d’Issoire Saint-Saturnin, Puy-de-Dôme Notre-Dame-du-Port de Clermont-Ferrand Notre-Dame d’Orcival Saint-Nectaire'i massif barlong altvaates "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2021. Vaadatud 17. detsembril 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Volker Wissing

Volker Wissing (sündinud 22. aprillil 1970 Landaus) on Saksamaa poliitik, ta on Vaba Demokraatliku Partei liige. Ta on 8. detsembrist 2021 Saksamaa transpordi- ja digitaristuminister ning 2020. aastast Vaba Demokraatliku Partei peasekretär. Ta sündis 1970. aastal Landaus Rheinland-Pfalzi liidumaal. 1991. aastal lõpetas ta Saarimaa Ülikooli, kus õppis õigusteadust. 1994. aastal lõpetas Freiburgi Ülikooli ja 1997. aastal Münsteri ülikooli. 1998. aastal astus ta Vaba Demokraatliku Partei koosseisu, aastatel 2004–2013 oli ta Bundestagi liige. 2011. aastal juhtis ta Vaba Demokraatliku Partei (FDP) maabürood Rheinland-Pfalzis, 2013. aastal astus partei eestseisusse. 18. mail 2016 määrati ta Rheinland-Pfalzi liidumaa majandus-, transpordi-, põllumajandus- ja viinamarjakasvatuse ministriks ning Rheinland-Pfalzi liidumaa esimeseks asepeaministriks. 19. septembril 2020 valiti ta FDP peasekretäriks. 2021. aasta Saksamaa parlamendivalimiste tulemusena naasis ta Bundestagi. Ta osales koalitsiooniläbirääkimistel valitsuse moodustamisel Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei ja erakonnaga Liit 90/Rohelised. 8. detsembrist 2021 on ta Saksamaa transpordi- ja digitaristuminister.
Lõuna-Venemaa

Lõuna-Venemaa (vene keeles Юг России) on kõnekeelne väljend kirjeldamaks Venemaa Euroopa-osa kõige lõunapoolsemaid alasid, mis asuvad enamasti Lõuna föderaalringkonnas või Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas. Neid alasid, mille kultuuri on oma jälje jätnud bütsantsi ja vähemal määral pärsia mõjutused, on idaslaavi hõimud asustanud alates 3. sajandist. [viide?]Teise aastatuhande alguses rajasid Volga ja Doni vahelisele alale oma riigid tatarlased. Pärast mongolite sissetungi hakkas sealsetel aladel levima islam.
Rákospalota

Rákospalota on Ungari pealinna Budapesti naabruskond. Koos Pest-újhely ja Új-palotaga moodustavad need XV. linnaringkonna. http://www.ksh.hu/apps/hntr.telepules?p_lang=HU&p_id=11314  Rákospalota – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vananemine

Vananemine on kogum nähtusi, mis kaasnevad eakamaks (e vanemaks) saamisega. Vananemisnähtusi uurib gerontoloogia. bioloogiline vananemine geriaatria VIkitsitaadid: vananemine
Alexandros (Bütsantsi keiser)

Alexandros Porphyrogenitus (kreeka keeles: Αλέξανδρος (Alexandros); u 870  – 6. juuni 913) oli Bütsantsi keiser aastatel 912–913. Leo VI surma järel oli troonile kaks pretendenti: lahkunud keisri alaealine poeg Konstantinos ja Leo noorem vend Alexandros. Olles Leo ametlikuks kaasvalitsejaks, pühendus Alexandros vaid pidutsemisele ja jahipidamisele. Pärast venna ootamatut surma aga tekkis tal idee sandistada vennapoeg ja haarata võim täielikult enese kätesse. Õukondlastel õnnestus suure vaevaga veenda teda loobuma sellest plaanist. Kuid ühe sammu võttis Alexandros ikkagi ette – ta tõi patriarhi ametisse tagasi Nikolaos Müstiku. Vahepealne patriarh aga peksti lihtsalt läbi. Kättemaksust ei pääsenud ka kirikupea eesel. Vaene loom aeti välja, kaelas silt hoiatusega: "Kes seda eeslit toidab ja joodab, sellest saab keisri ja patriarhi vaenlane. Süü tõestamisel saab ta karistatud ning linnast välja saadetud." Kavandatud plaani tagasilükkamine Alexandrost eriti ei heidutanud ning ta jätkas pidutsemist, jahil käimist või aja veetmist kallimaga, kellega ta hakkas kokku elama pärast oma seadusliku naise minemakihutamist. Nõndamoodi Alexandros valitseski ühe aasta ja kakskümmend kaks päeva, kuni ta 913. aasta 6. juunil suri. Väidetavalt olevat ta läinud palli mängima ja tulnud tagasi üleni verisena. Mis aga oli selle põhjuseks, on teadmata. Enne surma kutsus ta enese juurde Nikolaose ja usaldas tema hoolde Konstantinose. Kuigi Alexandros valitses vaid lühikest aega ega tegelnud praktiliselt üldse riigiasjadega, suutis ta rikkuda rahumeelsed suhted äsja ristiusu vastu võtnud Bulgaariaga. Alexandrose roll ajaloos on niivõrd olematu, et tavaliselt ei leiagi tema nime Bütsantsi keisrite loetelust. Basileios I Zoe Karbanopsina Konstantinos VII Romanos I Makedoonia dünastia Bütsants Bütsantsi ajalugu Bütsantsi keisrite loend David Vseviov (2004). Bütsantsi keisrid. Valitsejad purpuris. Tallinn: Kunst. Lk 243–244.
Mimoň

Mimoň (saksa keeles Niemes) on linn Tšehhis Libereci maakonnas Česká Lípa ringkonnas. Mimoň asub Česká Lípast umbes 13 km idas ja Liberecist ligikaudu 26 km lääneedelas. Linna läbib Liberec–Česká Lípa raudteeliin. Asulat on esmamainitud 1352. aastal. Linnaks on Mimoňit ürikutes esmakordselt nimetatud 1505. aastal. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Historie obce Mimoň Místopisný seznam obcí České republiky
Canned Heat

Canned Heat on ameerika bluusi- ja rokkansambel, mis asutati Los Angeleses 1965. aastal. Bänd on andnud suure panuse bluusmuusika ja selle originaalartistide populariseerimisse. Bändi asutasid bluusientusiastid Alan Wilson ja Bob Hite, kes võtsid nime Tommy Johnsoni 1928. aasta laulust "Canned Heat Blues", mis räägib alkohoolikust, kes oli meeleheitlikult hakanud jooma denaturaliseeritud (tehnilist) piiritust "Sternot", mida selles kultuuriruumis üldiselt nimetati Canned Heatiks (algne 1914. aasta tootenimi oli Sterno Canned Heat). Pärast esinemist Monterey ja Woodstocki festivalidel 1960. aastate lõpus saavutas bänd ülemaailmse kuulsuse koosseisuga: Bob Hite (vokaal), Alan Wilson (kitarr, suupill ja vokaal), Henry Vestine ja hiljem Harvey Mandel (soolokitarr), Larry Taylor (bass) ja Adolfo de la Parra (löökriistad). Canned Heati muusika ja suhtumine leidis oma sihtrühma ning tegi bändist ühe hipiajastu populaarseima bändi. Canned Heat esines enamikul suurematel muusikaüritustel 1960. aastate lõpus, esitades bluusiklassikat koos omaloominguga ja mängides kontsertidel aeg-ajalt pikki "psühhedeelseid" soolosid. Kaks nende lugu – "Going Up the Country" ja "On the Road Again" – said rahvusvahelisteks hittideks. "Going Up the Country" oli 1927. aastal salvestatud Henry Thomase loo "Bull Doze Blues" uusversioon. "On the Road Again" oli uusversioon 1953. aasta samanimelisest Floyd Jonesi laulust, mis väidetavalt põhineb 1928. aastal salvestatud Tommy Johnsoni laulul "Big Road Blues". 1970. aastate algusest peale toimus Canned Heatis arvukalt koosseisumuudatusi. Alates 1990. ja 2000. aastatest ning pärast Larry Taylori surma 2019. aastal on Adolfo de la Parra olnud ainus algliige bändi 1960. aastate koosseisust. Ta kirjutas ansambli ajaloost raamatu "Living the Blues". Tuntud kitarristidest mängisid hilisemates koosseisudes näiteks Harvey Mandel, Walter Trout ja Junior Watson.
Letohrad

Letohrad (kuni 1950. aastani Kyšperk, saksa keeles Geiersberg) on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Ústí nad Orlicí ringkonnas. Letohrad asub Poola piirist ligi 13 km kaugusel, Ústí nad Orlicíst 10 km kirdes ja Pardubicest ligikaudu 52 km idas. Letohrad paikneb merepinnast 364 meetri kõrgusel. Kyšperki lossi on esmamainitud 1308. aastal, loss on rajatud 13. sajandil. Kyšperki linna on esmamainitud 1513. aastal. Letohradi vanalinn on alates 1990. aasta novembrist ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Letohrad Místopisný seznam obcí České republiky Historie Kulturní centrum Letohrad Letohrad : právní ochrana Národní památkový ústav
Prometheus

Prometheus oli kreeka mütoloogias titaanide Lapetose ja Klymene poeg, inimkonna kaitsja. Tõi inimestele tule, mille ta oli varastanud jumalatelt. Zeus karistas teda, aheldades ta kalju külge, kus kotkas päeval tema maksa käis nokkimas. Öösel kasvas maks tagasi. Ennustas Iole, et Egiptuses saab ta tagasi oma inimese kuju ning temast saab Heraklese esivanem. Ta õpetas inimestele paljut: õpetas loomi taltsutama, haigusi ravima ja tulega tööd tegema.
Bikolikeelne Vikipeedia

Bikolikeelne Vikipeedia (bikoli keeles Wikipedia) on Vikipeedia bikolikeelne versioon. Bikolikeelsele Vikipeediale pandi alus 2007. aastal. Seal on 17 534 artiklit, millega see on artiklite arvult 135. keeleversioon, ja 45 011 lehekülge. Seal on 25 274 registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on 59) ja 4 administraatorit. All Wikipedias ordered by number of articles Bikolikeelne Vikipeedia
Radoje Domanović

Radoje Domanović (serbia kirillitsas Радоје Домановић; 16. veebruar 1873 – 17. august 1908) oli Serbia kirjanik, ajakirjanik ja õpetaja, kes on tuntud eeskätt satiiriliste novellide poolest. Radoje Domanović sündis Kesk-Serbias Ovsište külas kohaliku õpetaja ja ettevõtja Miloš Domanovići ja Persida Cukići, esimese ja teise Serbia ülestõusu ühe väejuhi Pavle Cukići järeltulija pojana. Lapsepõlve veetis ta Kragujevaci lähedal Jarušice külas, kus käis algkoolis. Ta lõpetas keskkooli Kragujevacis, seejärel õppis Belgradi ülikooli filosoofiateaduskonnas serbia keelt ja ajalugu. 1895. aastal sai Domanovićist õpetaja Pirotis Lõuna-Serbias, piirkonnas, mis oli alles hiljuti Osmanite impeeriumist vabastatud. Pirotis tutvus ta õpetaja ja aktivisti Jaša Prodanovićiga (1867–1948), kes aitas kujundada tema poliitilisi vaateid. Seal tutvus ta ka Sremski Karlovci vaese kooliõpetaja Natalija Raketićiga (1875–1939), kellega ta hiljem abiellus. See naine toetas Domanovići kogu tema lühikese ja rahutu elu jooksul ning nad said kolm last. Pärast opositsioonilisse Rahvaradikaalsesse Parteisse astumist sattus ta konflikti Obrenovićite dünastia režiimiga ning ta viidi 1895. aasta lõpuks üle Vranjesse ja seejärel 1896. aastal uuesti Leskovaci. Domanovići kirjanikukarjäär algas siis, kui ta töötas õpetajana. Tema esimene realistlik novell ilmus 1895. aastal. Pärast esimest avalikku esinemist valitsuse vastu 1898. aastal vabastati nii tema kui ta naine riigiteenistusest ning Domanović kolis koos perega Belgradi. Belgradis alustas ta koostööd kirjanikega nädalalehes Täht ja opositsioonilises poliitilises ajalehes Kaja. Sel ajal hakkas ta kirjutama ja avaldama oma esimesi satiirilisi lugusid, nagu “Deemon” ja “Kirgede kaotamine”. Radoje kuulsus tõusis tema kuulsaimate lugude “Juht” (1901) ja “Stradija” (1902) avaldamisega, milles ta ründas avalikult režiimi silmakirjalikkust ja eksitusi. Pärast riigipööret, mis lõpetas Aleksandar Obrenovići valitsemisaja 1903. aastal, sai Domanović populaarsuse tipul haridusministeeriumis kirjatundja ametikoha ning uus valitsus lubas tal minna Saksamaale üheks aastaks spetsialiseerumiseks, mille ta veetis Münchenis. Tagasi Serbias tundis Radoje pettumust, et ühiskonnas pole tegelikke muutusi. Ta alustas oma poliitilist nädalapäevikut Stradija, milles kritiseeris jätkuvalt uue demokraatia nõrkusi, kuid tema kirjutistel polnud enam seda jõudu ja inspiratsiooni, mis varem oli. Radoje Domanović suri 17. augustil 1908 pool tundi pärast südaööd 35-aastaselt pärast pikka võitlust kroonilise kopsupõletiku ja tuberkuloosiga. Ta maeti Belgradi uuele kalmistule. Tema ülejäänud avaldamata teosed läksid kaduma Esimese maailmasõja ajal. "Deemon", 1898 "Hariliku Serbia härja arutluskäik", 1902 "Juht", 1901 "Kaasaegne ülestõus", 1902 "Kirgede kaotamine", 1898 "Märgistus", 1899 "Prints Marko teist korda serblaste seas", 1901 "Stradija", 1902 "Surnumeri", 1902 Projekti „Radoje Domanović” (eesti) Radoje Domanovići tervikteosed
Kikujukeelne Vikipeedia

Kikujukeelne Vikipeedia (kikuju keeles Wikipedia) on Vikipeedia kikujukeelne versioon. Kikujukeelsele Vikipeediale pandi alus 2004. aastal. Seal on 1785 artiklit, millega see on artiklite arvult 267. keeleversioon. All Wikipedias ordered by number of articles Kikujukeelne Vikipeedia
Johann Heinrich Füssli

Johann Heinrich Füssli (7. veebruar 1741 – 17. aprill 1825) oli Šveitsi maalikunstnik, joonistaja ja kunstikirjanik, kes elas suure osa oma elust Suurbritannias. Paljud tema teosed, näiteks "Košmaar", käsitlevad üleloomulikkuse teemasid. Ta maalis teoseid John Boydelli Shakespeare'i galeriisse ja lõi oma "Miltoni galerii". Ta oli Kuninglikus Akadeemias maaliprofessor. Tema stiilil oli märkimisväärne mõju paljudele noorematele Briti kunstnikele, sealhulgas William Blakele. Fuseli sündis Šveitsis Zürichis pere 18 lapsest teisena. Tema isa oli portreede ja maastike maalija Johann Caspar Füssli. Isa tahtis, et Heinrichist saaks vaimulik, ja ta saatis poja Zürichi Caroline'i kolledžisse. Seal sõbrunes ta koolikaaslaslase Johann Caspar Lavateriga. "Thor võitlemas Midgardi maoga", 1790 "Kunstnik meeleheitel antiikkildude suurejoonelisusest", 1778–1779 "Anna Magdalena Schweizer", 1779 "Kunstnik vestlemas Johann Jakob Bodmeriga", 1778–1781 "Achilleuse surm", 1780 "Kaks Clarence'i hertsogi mõrvarit", 1780–1782 "Titania ja põhi", u 1790 "Falstaff pesukorvis", 1792 "Eeva loomine" Miltoni "Kadunud paradiisist", 1793 "Pandareuse tütred", u 1795 "Odysseus Scylla ja Charybdise ees", 1794–1796 "Öönõid Lapi nõidadele külla sõitmas", 1796 "Ariel", u 1800–1810 "Kriemhild ja Gunther", 1807 "Lady Macbeth", 1810–1812 Rossetti, William Michael (1911). "Fuseli, Henry". In Chisholm, Hugh (ed.). Encyclopædia Britannica. Vol. 11 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 368.
École nationale des chartes

École nationale des chartes on Prantsuse grande école ja Université PSL-i kolledž, mis on spetsialiseerunud ajalooteadustele. See asutati 1821. aastal. Võistlevate eksamitega värvatud ja riigiteenistuja praktikandi staatuses olevad üliõpilased saavad pärast lõputöö valmimist arhivaari-paleograafi kvalifikatsiooni. Tavaliselt teevad nad karjääri kultuuripärandi kuraatoritena arhiivides ja visuaalvaldkondades, raamatukogude kuraatoritena või humanitaar- ja sotsiaalteaduste õppejõudude ja teadlastena. 2005. aastal võeti koolis kasutusele ka magistrikraadid, kuhu värvati üliõpilasi taotlusportfelli alusel, ning 2011. aastal doktorikraadid. Outi Merisalo, soome keeleteadlane, romanist ja klassikaline filoloog Les Chartes : plongée dans la plus méconnue des grandes écoles françaises Un timbre pour célébrer les 200 ans de l'École nationale des Chartes Koduleht
Mäetaguse valla vapp

Mäetaguse valla vapp on Ida-Viru maakonna endise Eesti haldusüksuse Mäetaguse valla vapp. Valla vapil olev karu on Alutaguse metsade valitseja, tugevuse ja sihikindluse sümbol. Seistes mäe taga viitab ta paiga nimele, kolme harjaga mägi aga kujutab valla kolme mõisa ja tähtsamat küla. Kuldne värv sümboliseerib küpseid viljapõlde, rikkust ja põlevkivi; roheline loodust, noorust ja lootust; must viljakat mulda, püsivust ja tugevust. Mäetaguse valla lipp Ida-Viru maakond Mäetaguse valla sümboolika valla kodulehel Mäetaguse valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Risto (laev)

Risto (pardatähis P02) oli Eesti mereväe Patrol 18 WP-klassi (Roland-klassi) patrullkaater. Kaater veesati koos sõsaralusega Roland 10. detsembril 2020. aastal Nasval. EML Risto ristiemaks sai Hiiumaa kodutütar Meribell Rüütel. Kaater oli pärast katsetusi ja relvastamist kasutusvalmis 2021. aasta kevadeks. 02.05.2024 Anti kaater koos oma sõsarlaevaga üle Ukrainale. Roland-klass RKIK https://mil.ee/uudised/saaremaal-ristiti-tana-uhiuued-merevae-vaekaitsekaatrid/
Liidutehas

Liidutehas (ka nn „numbritehas“) oli nõukogude võimu ajal toiminud liidulise alluvusega tootmisüksus. Dvigatel Pöögelmanni elektrotehnikakoondis Tartu Aparaaditehas /.../ Endisaegne Nõukogude Liidus toiminud salastatud asukohaga, seetõttu numbrit kandev ettevõte, mis tootis sõjavarustust ja sellega seonduvat. Tõnis Erilaid. Kuidas liidutehaste direktorid kinga said. Õhtuleht, 21. august 2013
Haage

Haage on küla Tartu maakonnas Tartu linnas. Külas asuvad Haage mõis ja Haage ohvrikivi. Enne Tartu ülikooli raamatukogu ehituse algust viidi kesklinnas asunud Ameerika Hääle segamismastid Haagele. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. EKI KNAB (vaadatud 21.05.2016)