laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Artis Pabriks

Artis Pabriks (sündinud 22. märtsil 1966 Jūrmalas) on Läti poliitik, jaanuarist 2019 Läti kaitseminister. Ta oli kaitseminister ka 2010–2014 ja enne seda 2004–2007 Läti välisminister. 1. juulist 2014 kuni 5. novembrini 2018 oli Pabriks Euroopa Parlamendi liige. Ta kuulus 2018. aastani erakonda Ühtsus. 2018 lahkus ta erakonnast ja kandideeris 2018. aasta seimi valimistel valimisiidu Arengu eest/Poolt! nimekirjas ning osutus valituks. Artis Pabriks lõpetas 1992. aastal Läti Ülikooli ajaloolasena ja kaitses 1996. aastal doktorikraadi politoloogia erialal Taanis Aarhusi ülikoolis. Seejärel nimetati ta Valmierasse asutatud Vidzeme Kõrgkooli esimeseks rektoriks, kellena ta töötas kuni 2004. aastani. Selle kõrgkooli õppejõud on ta tänapäevani. 1998 astus Pabriks poliitikasse Rahvapartei asutajaliikmena. 2004. aastal valiti ta seimi liikmeks. Ta on seimi 8., 9. ja 10. koosseisu liige. 21. juulist 2004 kuni 28. oktoobrini 2007 oli ta Läti välisminister. Ta lahkus sellest ametist vastuolude tõttu oma erakonna liidritega ja järgmisel kuul lahkus ta ka Rahvaparteist. 2008. aasta septembris sai ta erakonna Ühendus Teise Poliitika Eest asutajaliikmeks. 2009. aasta sügisel oli ta külalisprofessor Boğaziçi Ülikoolis Türgis. Ühtsus võitis 2010. aasta Läti parlamendivalimised ning Pabriksist sai 3. novembril 2010 Läti kaitseminister. Ta oli selles ametis kuni 22. jaanuarini 2014. 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel sai erakond Ühtsus neli kohta võimalikust kaheksast ning koos Valdis Dombrovskise, Sandra Kalniete ja Krišjānis Kariņšiga läks Pabriks Euroopa Parlamenti. 23. jaanuarist 2019 on ta Läti kaitseminister ja 17. maist 2022 ka siseministri kohusetäitja. 2012 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk
Helsingi Eesti Maja

Helsingi Eesti Maja (soome keeles Viro-keskus) on Eesti Maja Soome pealinnas Helsingis. See asub aadressil Sörnäisten rantatie 22. Helsingi Eesti majas tegutsevad Eesti-Soome kultuuri-, haridus-, turismi- ja majandussuhteid korraldavad organisatsioonid. Hoonesse koliti 2010. aastal. Enne Sörnäisten rantatiele kolimist asus Eesti maja Helsingis Ma­riankatul. Helsingi Eesti Majas asuvad Eesti-Soome suhteid korraldavad organisatsioonid: EAS-i Soome esindus, Eesti Instituut Soomes, Soome Eesti Ühingute Liit, Tuglase selts ja Tartu ülikooli esindus. Ka Helsingi Eesti Akadeemiline Klubi näitab Eesti Maja oma postiaadressina. Eesti Maja asub Helsingi vanas elektrijaamas, mis ehitati aastail 1908–1913. Majas on kasulikku pinda 624 m2. Majas asub suurim eestikeelne raamatukogu väljaspool Eestit. Tuglase seltsi Balti raamatukogus on 33 000 eestikeelset, 1200 lätikeelset ja 800 leedukeelset teost. Eesti Maja – Viro-keskus Eesti Maja lõi Helsingis eestluse kihama, Postimees, 25. november 2010
Heiki Lindpere

Heiki Lindpere (sündinud 8. jaanuaril 1949 Tallinnas) on eesti õigusteadlane. Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna Merekooli tehnik-laevajuhina. Aastal 1976 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli juristina; aastal 1984 kaitses õigusteaduste kandidaadi kraadi Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia Riigi ja Õiguse Instituudis. Heiki Lindpere on töötanud muu hulgas Eesti Merelaevanduses tüürimehena, Eesti NSV Teaduste Akadeemia teadussekretärina, Eesti Merelaevanduse peajuristina, Tartu Ülikooli õigusinstituudi direktori ja mereõiguse professorina, Eesti Mereakadeemia teadusprorektori ja mereõiguse professorina ning Akadeemia Nord õigus- ja rahvusvaheliste suhete instituudi direktorina. Ta on Haagi Alalise Vahekohtu liige ning lepitaja ja vahekohtunik riikidevahelistes mereõiguse alastes vaidlustes. Alates juulist 2010 töötab ta Tallinna Tehnikaülikooli sotsiaalteaduskonna õiguse instituudis tehnoloogiaõiguse õppetooli teadurina. 24. novembril 2010 valiti ta Eesti Mereakadeemia rektoriks. Rektori viieaastane ametiaeg algas 1. jaanuaril 2011. Haridus- ja teadusminister Jaak Aaviksoo vallandas mereakadeemia rektori Heiki Lindpere 28. novembril 2012 koolis järelevalve käigus tuvastatud olematu personalipoliitika[viide?], eelarve- ja finantsdistsipliini rikkumiste tõttu[viide?]. Heiki Lindpere on jalgpalluri Joel Lindpere onu. MRP: raske ülestunnistus. Tallinn 1991. ISBN 546000185 Kaasaegne rahvusvaheline mereõigus. Tallinn 2003. ISBN 9985575253 MRP: Molotovi-Ribbentropi pakt: raske ülestunnistus. Tallinn, 2009. ISBN 9789949170692 Riigivapi IV klassi teenetemärk (2006) Heiki Lindpere Eesti Teadusinfosüsteemis
Arnold Johann Knüpffer

Arnold Johann Knüpffer (17. detsember/28. detsember 1707 Jõelähtme – 19. detsember/30. detsember 1755 Kuusalu) oli Eesti vaimulik. Knüpffer immatrikuleeriti 6. septembril 1729 Halle ülikooli, 30. oktoobril 1730 Jena ülikooli. Ordineeriti õpetajaks 3. detsembril/14. detsembril 1735. Oli aastatel 1735–1755 (kutsuti 10. detsembril/21. detsembril 1734) Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Tema isa Arend Johann Knüpffer olid Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, vanaisa Andreas Knüpffer oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Tema poeg Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, pojapoeg Arnold Friedrich Johann Knüpffer oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja, teine pojapoeg Georg Magnus Knüpffer oli Väike-Maarja koguduse õpetaja. Tema äi Johann Heinrich Gerth oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Knüpffer Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
August Vares

August Vares (16. juuni 1899 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 26. oktoober 1985 London) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor). Väljavõte ohvitseride andmekogust
Apolo Nsibambi

Apolo Robin Nsibambi (27. oktoober 1940 – 28. mai 2019) oli Uganda poliitik ja politoloog. 5. aprillist 1999 kuni 25. maini 2011 oli ta Uganda peaminister. Ta õppis Londoni Ülikoolis majandusteadust ja Chicago Ülikoolis politoloogiat ning kaitses Nairobi Ülikoolis doktorikraadi. Aastatel 1978–1983 ja 1985–1987 oli ta Makerere ülikooli sotsiaalteaduskonna dekaan ning seejärel kuni 1990. aastani politoloogiaosakonna juhataja. Aastatel 1996–1998 oli ta avalike teenuste minister ja 1998–1999 haridus- ja spordiminister. Ta kuulub erakonda Rahvuslik Vastupanuliikumine. Uganda peaministri büroo koduleht
Constantin Ackermann

Constantin Ackermann (surnud 1858) oli Tallinna raehärra alates 7/19. detsembrist 1852. Friedrich Georg von Bunge. Die Revaler Rathslinie nebst einem Anhange über Riga und Dorpat. Reval, 1874. Lk. 80.
Arend Johann Knüpffer

Arend Johann Knüpffer (1673 Märjamaa – 17. august/28. august 1713 Kuusalu) oli Eesti vaimulik. Õppis Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleeriti 15. septembril 1691 Tartu-Pärnu ülikooli, siis 5. septembril 1692 Wittenbergi ülikooli, kus sai 16. oktoobril 1694 magistriks, immatrikuleerus aastal 1698 veel Leipzigi ülikooli. Ordineeriti 22. oktoobril 1700 õpetajaks. Oli aastatel 1700–1713 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja. Kuid 1710 aasta alguses põgenes Tallinna, ent oli aasta lõpus (pärast katku ja vene sõjaväe laastamistööd) tagasi Jõelähtmes, teenides siis ka Kuusalu, Harju-Jaani, Jüri ja Hageri kogudust. Aastatel 1711–1713 teenis veel Kuusalu Laurentsiuse kogudust. Pidas Wittenbergi ülikoolis 17. veebruaril 1693 ja mais 1694 dispuute De molitionibus anabaptistarum in Scecia (Resp. Arn. Joh. Knüpffer). Tema isa Andreas Knüpffer oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, poeg Arnold Johann Knüpffer oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, pojapoeg Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja. Knüpffer Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Andreas Knüpffer

Andreas Knüpffer (1635 Greiz, Vogtland – veebruar 1705 Märjamaa) oli Eesti vaimulik. Andreas Knüpffer sündis Greizis (praeguse haldusjaotuse järgi Tüüringi liidumaal). Ta immatrikuleerus aastal 1656 Leipzigi ülikooli ning aastal 1662 Jena ülikooli. Ordineeriti 25. juunil 1671 õpetajaks. Oli aastatel 1671–1674 Märjamaa Maarja koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1674–1705 oli sama koguduse õpetaja. Sai mais 1692 Maa-Lääne praostkonna praostiks. Tema pani aluse Knüpfferite suguvõsale Eestimaal. Tema poeg Arend Johann Knüpffer oli Jõelähtme ja Kuusalu koguduse õpetaja, pojapoeg Arnold Johann Knüpffer oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Knüpffer Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Jüri Georg Kimmel

Jüri Georg Kimmel (11. mai/23. mai 1899 Palamuse – 18. juuli 1982 Põlva) oli eesti vaimulik Kimmel õppis Mõisamaa vallakoolis, Palamuse köstrikoolis ja Kaarepere ministeeriumikoolis. Aastal 1914 astus ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi, ent sõjaolukorra tõttu oli ta sõjaolukorra tõttu sunnitud õppima Riia Nikolai I Gümnaasiumis. Samuti võttis ta osa Vabadussõjast Kuperjanovi jalaväepataljoni koosseisus. Hugo Treffneri Gümnaasiumi lõpetas ta aastal 1920. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1920–1927. Ülikooli ajal oli ta Akadeemilise Usuteadlaste Seltsi asutajaliige ja esimees aastal 1923, Eesti Kristliku Üliõpilasühingu abiesimees ja Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Juba aastal 1922 töötas ta usuõpetajana. Kimmel tegutses koos Tallmeistri, Kuljuse ja Tennmanniga Protestantlikus Ühingus. Prooviaastale läks ta aastal 1924 Viru-Nigula kogudusse Aleksander Alveri juurde. Ent kõigest kaheks kuuks. Lahkumise põhjuseks toob ta "tollekordsed hingelised vastuolud ja pettumused". Aleksander Alver (6. augustil 1924) kirjutas tema kohta: "Tal paistab umbrohtu ja nisu mõlemaid hinges hästi palju olevat – ja on raske teada, kumb ülekaalu viimaks oma kätte võtab". Kimmel töötas vahepealse aja mitmes koolis usuõpetajana, aastal 1933 jätkas ta prooviaastat Tartu Peetri kogudus Gustav Rutopõllu juures. 2. septembril 1934 ordineeriti ta Tallinna Toomkirikus õpetajaks. Aastatel 1934–1937 oli ta Tartu praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1937–1939 oli ta Tartu Ülikooli koguduse õpetaja Johan Kõpu isiklik adjunkt. Aastatel 1940–1945 oli ta Tartu Ülikooli ja Tartu Jaani koguduse õpetaja, aastal 1946 oli ta Tartu Ülikooli koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1945–1982 oli ta Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, hooldades aastal 1945 Kanepi Jaani kogudust. Ta oli aastatel 1944–1949 Lõuna-Eesti kirikuelu korraldaja ja aastatel 1945–1949 konsistooriumi assessor. Alates sügisest 1937 kuni kevadeni 1940 ta arendab nende Evald Saagi abil heebreakeelse ja kreekakeelse Piibli seletamist, "et saaks jumalasõnale lähemale". Talle anti tegeliku usuteaduse alal magistrikraad. Ta oli aastatel 1941–1949 Usuteaduse Instituudi dotsent. Jüri Kimmel suri 18. juulil 1982 Põlva kirikus, kui ta valmistus pühapäevaseks jumalateenistuseks. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 https://eelk.ee/elulood/kimmel_jyri.html https://eelk.ee/elulood/kimmel.html
Karplik murre

Karplik murre ehk karpjas murre on amorfsetele tahkistele ja puuduva või halva lõhenevusega mineraalidele omane viis mehaanilisel purunemisel jaguneda siledate kõverjooneliste ja läikivate pindadega fragmentideks. Karplikuks murdeks nimetatakse nii vastava murdepinna tekkimist kui ka murdepinda ennast. Karpliku murdega on näiteks purunenud klaasi teravad servad. Karplikku murret võib näha ka tahke pigitüki purustamisel. Samasugune murdepind on omane ka mõnedele mineraalidele, mille kristallstruktuuris pole nõrku tasandeid, mida mööda eelistatult lõheneda. Selliste mineraalide tuntuim esindaja on kvarts. Karplikuks nimetatakse vastavat murdepinda seetõttu, et sageli on ta kaarjas ehk võib meenutada kujult karbi ühe poolme jäljendit. Mõned karplikku murret omavad materjalid olid eelajaloolisel ajal teravate lõikavate servade tõttu hinnatud tööriistade tegemise materjalina. Selliste materjalide hulka kuuluvad ränikivi ja obsidiaan ehk vulkaaniline klaas. Kuna materjalidel, millel esineb karplik murre, puuduvad eelistatud lõhenemistasandid, siis saab murde järgi kindlaks teha, kui suured jõud on murde põhjustanud. Insenerid kasutavad selliseid materjale, et välja selgitada, kui suured ja mis suunalised jõud mõjusid mingile kehale selle purunemise ajal. See on võimalik sellepärast, et karplik murre tekib üksnes mehaanilise jõu mõjul, aga mitte näiteks suure külma käes.
Kairi Kasearu

Kairi Kasearu (sündinud 29. veebruaril 1980) on eesti sotsioloog. Tema peamised uurimisteemad jagunevad perekonnasotsioloogia, militaarsotsioloogia ja sotsiaalse ebavõrdsuse valdkondade vahel. Ta on avaldanud töid perekonna muutuste, perestruktuuri, põlvkondadevaheliste suhete, NEET-noorte, militaarperede, ajateenistuse mõjude ning reservväelaste kaitsetahte teemadel. Kasearu lõpetas Räpina Ühisgümnaasiumi. 2002. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli sotsioloogia erialal (bakalaureuseõppes), 2004. aastal sai sealsamas magistrikraadi ning 2010. aastal kaitses doktoriväitekirja teemal "Structural Changes or Individual Preferences? A Study of Unmarried Cohabitation in Estonia" ("Strukturaalsed muutused või individuaalsed eelistused? Vaba kooselu Eestis", juhendaja Dagmar Kutsar). Kairi Kasearu oli aastatel 2005–2011 Tartu Ülikooli sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika instituudi assistent. 2007. aastal oli ta külalisteadur Konstanzi Ülikoolis Saksamaal. 2011–2013 töötas ta Tartu Ülikoolis lektorina ning 2011–2013 sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika instituudi juhatajana. Aastatel 2014–2015 oli ta ühiskonnateaduste instituudi sotsioloogia teadur ning alates 2015. aastast üldsotsioloogia dotsent. Kairi Kasearu on alates 2004. aastast Põhjamaade perekonnauurijate võrgustiku liige, 2005. aastast ESA (European Sociological Association) liige ning 2011. aastast kuulub Eesti Sotsioloogide Liitu. 2009. aastast osaleb ta uurimisprojekti "Value of Children and Intergenerational Relations" võrgustikus. 2004 – Haridus- ja Teadusministeeriumi üliõpilaste teadustööde riiklik konkursi diplom 2006 – Eesti Käitumis- ja Tervisteteaduste Tippkeskuse konverentsi parim stendiettekanne 2014 – Sotsiaalministeeriumi auhinna pälvinud doktoritöö juhendaja (Jing Wu "European older adults' well-being and suicide in the societal and family context") 2014 – Sotsiaalministeeriumi preemia pälvinud bakalaureusetöö juhendaja (Liina Eamets "Naiste eelistatud töökoormuse ja seda mõjutavate tegurite analüüs") 2018 – Sotsiaalministeeriumi eripreemia pälvinud doktoritöö juhendaja (Kadri Rootalu "Abielulahutuste põhjusi ja tagajärgi Eestis põlvkonna ajaperspektiivis") 2019 – Sotsiaalministeeriumi eripreemia pälvinud magistritöö juhendaja (Heidi Paabort "Neet-noorte toetamise koostöömudeli edasiarendamine Euroopa Komisjoni noortegarantii Eesti tegevuskava elluviimise näitel") "Eesti Teadusinfosüsteem. Kairi Kasearu". Kairi Kasearu Eesti Teadusinfosüsteemis Kairi Kasearu Google Scholaris Kairi Kasearu ResearchGate'is Eesti naised naljalt abieluettepanekut ei tee. Nils Niitra intervjuu Kairi Kasearuga. Postimees, 26. oktoober 2010
Kuštšovskaja

Kuštšovskaja on staniitsa Venemaal Krasnodari krais, Kuštšovskaja rajooni ja Kuštšovskaja külaasunduse keskus. Asub umbes 180 km Krasnodarist põhja pool Jeja jõe ääres. Staniitsa rajasid Musta mere kasakad 1794. aastal. Staniitsa lähedal asub sõjaväelennuväli. 4. novembri õhtul 2010 tungis ühe kohaliku ettevõtja majja rühm relvastatud kurjategijaid, kes tapsid majas olnud 12 inimest, sealhulgas 4 last, kellest noorim oli 9-kuune. Pärast veretööd üritati maja süüdata. Maja kustutama saabunud tuletõrjujad leidsid surnukehad. Enamik ohvritest olid surnud torkehaavadesse. 19. novembril teatas Krasnodari krai kuberner, et mõrva tellijad ja täideviijad on tabatud. Mõrvade taga oli staniitsas aastaid karistamatult tegutsenud kuritegelik jõuk. Kubanimaa kuberner: jõhker massimõrv on lahendatud, Postimees, 19. november 2010 Kuberner: Sotši piirkonna kriminaalid on väljunud kontrolli alt http://mystanica.3dn.ru/ http://www.kuschevka1.narod.ru/
Vihased koprad

"Vihased koprad" on Ameerika Ühendriikide Annie auhinna võitnud joonissari, mille autor on Mitch Schauer. Seriaal valmis aastatel 1997–2001 filmiettevõttes Nickelodeon Animation Studios. Eestis on seda sarja näidanud TV1 ja TV3. Eestikeelset teksti loeb Meelis Sepp. Joonissarja peategelasteks on kaks kopra venda Norbert ja Dagget. 1997 – Best Individual Achievement: Production Design in a TV Production (Annie Awards) – Mitch Schauer 1998 – Outstanding Sound Editing – Special Class (Daytime Emmy Awards) 1998 – Best Animation Produced for Daytime: WAC Winner (World Animation Celebration) – Mitch Schauer, Mary Harrington 1998 – Best Director for Daytime Series: WAC Winner (World Animation Celebration) – Robert Hughes The Angry Beavers. TV.com The Angry Beavers. TV Show The Angry Beavers – Ukraine Fan-site. Free Angry Beavers Games for Kids. Nick Games
Tsüklomorfoos

Tsüklomorfoosiks nimetatakse hüdrobioloogias vees hõljuvatele organismidele (plankteritele) omast eri põlvkondade kehakuju aastaajalist muutumist. Neid erineva kehakujuga isendite põlvkondi nimetatakse temporaalvariatsioonideks. Tsüklomorfoosi esineb keriloomadel, mitmetel vetikatel, vesikirbulistel jt. Tsüklomorfoosi esinemine mingil liigil on geneetiliselt fikseerunud ja see sõltub vee temperatuurist jm ökoloogiliste tegurite aastaajalisest varieeruvusest. Ökomorfoos *Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus.
Piimjas planaar

Piimjas planaar (Dendrocoelum lacteum) on lameusside hõimkonda kuuluv liik ripsusside klassist. Ta on laialt levinud paljudes madalike järvedes ja jõgedes, sealhulgas Eestis. Piimja planaari keha on lai ja selgmiselt-kõhtmiselt (dorsoventraalselt) lamendunud. Keha on kuni 25 mm pikkune. Tema keha on väga kleepuv. *Greenhalgh, M. & Ovenden, D. (2007). Euroopa magevee-elustik. Toim. Timm, H. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 96. Piimjas planaar andmebaasis eElurikkus
Harjasliimukas

Harjasliimukas (Hediste diversicolor) on sugukonda Nereidae kuuluv hulkharjasussiliik. Tema keha pikkus on kuni 120 mm pikkune ja see on natuke lamendunud. Kehalülide arv on üle 100. Harjasliimukas elab enamasti jõesuudmete liivas ja mudas. Eestis esineb teda Läänemeres, kus on tavaline. *Greenhalgh, M. & Ovenden, D. (2007). Euroopa magevee-elustik. Toim. Timm, H. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 98. Harjasliimukas andmebaasis eElurikkus
Avatša abajas

Avatša abajas (vene keeles Авачинская бухта ehk Авачинская губа) on aasta läbi jäävaba laht Vaikse ookeani idaosas Kamtšatka poolsaare kagurannikul, Avatša lahe siseosa. Selle pikkus on 24 km, suurim laius 3 km, pindala 215 km² ja sügavus kuni 26 meetrit. See on suuruselt teine abajas maailmas. Sinna mahuks kogu maailma laevastik. Avatša abajasse suubuvad Avatša ja Paratunka jõgi. Abaja rannikul paiknevad Petropavlovsk-Kamtšatski ja Viljutšinsk. Petropavlovsk-Kamtšatskis on kala- ja kaubasadam ning mereväebaasid. Avatša abaja omapäraseks sümboliks on abaja suudmealas paiknevad kaljud "Kolm venda" ("Три брата"). Legendi järgi olid need kaljud muinasajal kohalike hõimude noormehed. Elanikele tõi suurt kahju tsunamid, mille eest vennad otsustasid oma rahvast kaitsta. Nad seisid abaja suudmesse ega lubanud hiidlainetel randa jõuda. Niimoodi seisavadki nad siiani. Venelased avastasid Avatša abaja 1703. aastal. Камчатка. Авачинская бухта. Экологические проблемы Авачинской бухты.
Luule Tull

Luule Tull (sündinud 16. oktoobril 1942 Eismal) on eesti mootorrattasportlane. Ta lõpetas 1960. aastal Rakvere 1. Keskkooli. Aastatel 1966–1991 võitis Luule Tull NSV Liidu meistrivõistlustel ringraja-, hipodroomi-, krossi- ja mitmepäevasõidus kokku 21 kuld-, 7 hõbe- ja 3 pronksmedalit. Eesti meistriks on ta tulnud 42 korda. Ta on muu hulgas töötanud Rakvere EPT-s autojuhina ja pidanud Eisma rannas kalapüügifirmat. 1971 Eesti aasta naissportlane Eesti 20. sajandi parim naistehnikasportlane Luu­le ­Tull: ­Olen nii­su­ke poiss­lee­nu old elua­eg Neljas.ee, 1. oktoober 1999 Võidusõitja istus kaluripaati Virumaa Teataja, 16. oktoober 2002 Greta Kaupmees. “Medaleid ikka anti. Polnd teisi aega ju vahtida, oli vaja sõita.” Õhtuleht, 16. oktoober 2002 Biograafia ESBL-is
Moritz von Wrangel

Moritz von Wrangel (ka Mauritius von Wrangel; mõnikord kasutati tema nime ka ilma aadliseisusele viitava partiklita "von") oli Tallinna piiskop (täpsemalt elekt ehk valitud piiskop) aastatel 1558–1560. Moritz pärines Wrangeli aadlisuguvõsast ja oli sündinud Tartu piiskopkonnas. Tema nooruse ja ülikooliõpingute kohta pole aga midagi teada. 1546. aastaks oli temast aga saanud juba Tartu toomkapiitli dekaan ning 1549. aastal on teda esimest korda mainitud Tartu toompraostina. 1550. aasta esimesel poolel on teda aga taas mainitud dekaanina, kuid aasta lõpus oli temast uuesti saanud toompraost. Tõenäoliselt oli see ametikohtade vahetus seotud Tartu piiskopi Jodokus von der Recke viimastel valitsusaastatel toimunud segadustega piiskopkonna valitsemises; näib, et eelmine toompraost Johann von Stackelberg keeldus 1549. aastal ametist lahkumast ning seetõttu saigi Wrangel end lõplikult praostikohal sisse seada alles aasta hiljem. Wrangelil olid tihedad seosed ka Tallinna piiskopkonnaga. Tõenäoliselt sai temast 1557. aastal või isegi varem piiskop Friedrich von Ampteni koadjuutor. Kuid et sellele ei õnnestunud hankida paavsti toetust, oli tema koadjuutoripositsioon kanoonilise õiguse koha pealt siiski õigustühine. Ampten suri tõenäoliselt 1557. aasta oktoobris ning seejärel valis Tallinna toomkapiitel Wrangeli uueks piiskopiks. Pole selge, millal see täpselt juhtus, Wrangelit on esimest korda elektina mainitud 1558. aasta märtsis. Paavsti kinnitust oma piiskopikohale ta ei saanudki. 1560. aastal, kui Ivan IV oli ligi pool Liivimaad vallutanud ning Liivi ordu osutus võimetuks vastupanu osutama, otsustas Wrangel oma piiskopikoha Kuramaa ja Saare-Lääne piiskopi Johann von Münchhauseni eeskujul hertsog Magnusele maha müüa. Et tegemist oli ainult vaimuliku ametikohaga ja Magnus kunagi Tallinna ei jõudnud, on kaheldav, et ta tegelikult Tallinna piiskopina tegutses. Wrangel siirdus aga Magnuse juurde Kuressaarde, kus teda on mainitud veel 1562. aastal. Leonid Arbusow vanem. Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert.
Carl Magnus Johann Knüpffer

Carl Magnus Johann Knüpffer (16. mai / 27. mai 1781 Kuusalu – 24. november / 6. detsember 1808 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Õppis Jena ülikoolis, immatrikuleerus 4. augustil / 16. augustil 1807 Tartu ülikooli. Ordineeriti 4. augustil / 16. augustil 1807 õpetajaks. Oli aastatel 1807–1808 Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Tema isa Christian Georg Magnus Knüpffer ja vanaisa Arnold Johann Knüpffer olid Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetajad, onu Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, onupoeg Arnold Friedrich Johann Knüpffer oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja. Knüpffer Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Ojapäeviklased

Ojapäeviklased (Baetidae) on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond. Eestis on vähemalt 5 liiki: Baetis rhodani (harilik ojapäevik) Centroptilum luteolum (harilik järvepäevik) Cloeon dipterum (harilik tiigipäevik) Cloeon simile Procloeon bifidum (suvepäevik)
Ühepäeviklased

Ühepäeviklased (Ephemeridae) on putukate klassi ühepäevikuliste seltsi kuuluv sugukond. Ühepäeviklasi on kirjeldatud umbes 150 liiki kõikjal maailmas peale Austraalia ja Okeaania ning Antarktika. Need on kuni 3,5 cm pikkused putukad, ühepäeviklaste kohta suhteliselt suured. Neil on kaks või kolm sabaniiti ja omapärase mustriga tiivad. Ühepäeviklaste vastsed on pikliku silinderja keha ja tugevate kaevejalgadega . Nad kaevavad käike aeglase vooluga jõgede savises põhjas . Vastsed on peamiselt lihatoidulised ja kas röövputukad või raipesööjad. Mõned söövad ka detriiti. Eestis on ühepäeviklasi vähemalt kolm liiki: Ephemera danica (oja-ühepäevik) Ephemera vulgata (harilik ühepäevik) Ephemera lineata (triip-ühepäevik) "Loomade elu", 3. kd., lk. 189
Mudapäeviklased

Mudapäeviklased (Caenidae) on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond. Eestis on vähemalt 2 liiki: Caenis horaria (harilik mudapäevik) Brachycercus harrisellus (sarvpäevik)
Samblapäeviklased

Samblapäeviklased (Ephemerellidae) on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond. Eestis on vähemalt 2 liiki: Ephemerella ignita (harilik samblapäevik) Ephemerella mucronata
Kivipäeviklased

Kivipäeviklased (Heptageniidae) on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond. Eestis on vähemalt 6 liiki: Heptagenia sulphurea (harilik kivipäevik) Heptagenia fuscogrisea Arthoplea congener Ecdyonurus venosus Ecdyonurus lateralis Rhithogena germanica