laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eduard Kutsar

Eduard Kutsar (31. mai 1902 Tartu – 15. märts 1970 Elva) oli eesti maalikunstnik. Aastatel 1919–1926, 1928–1932 ja 1935. aasta kevadest 1937. aasta lõpuni õppis Kutsar Tartus Kõrgemas Kunstikoolis Pallas maali, graafikat ja skulptuuri. Tema õpetajate seas olid Konrad Mägi, Nikolai Triik, Ado Vabbe ja Hando Mugasto. Eduard Kutsar suri 1970. aastal, ta maeti Elva metsakalmistule. Eduard Kutsari looming hõlmab maastiku- ja olustikumaali, natüürmorte, portreid, joonistusi ja skulptuure. Tema käsitluslaad on ekspressionistlik, mõnel juhul lüürilise varjundiga. Tema esimene isikunäitus oli 1.–30. augustil 1933 oli Pärnu rannasalongis. Hiljem on tema teoste näitusi korraldatud Narva-Jõesuus, Tartus ja Tallinnas. 1944. aasta augustis põles Eduard Kutsari ateljee teostega, samuti põles Tartumaal Verevi külas Vellaveres Vestre talu, kuhu ta oli osa loomingust sõjapakku viinud. Seepärast on Eduard Kutsari varasest loomingust säilinud vähe teoseid. 1944. aastast elas kunstnik alaliselt Elvas. Otsekohese ja impulsiivse loomu tõttu oli Eduard Kutsaril aastatel 1944–1956 vähe võimalusi näitustel esineda, puudus ka majanduslik kindlustatus. Loomingu paremiku kaotamine ja tõrjutus mõjus laastavalt ta vaimsele tervisele. 1956. aastal Kutsar haigestus, jäi auto alla ja kaotas parema käe. Ta õppis küll maalima vasaku käega, ent tegi enamasti väiksemaformaadilisi töid. 1964. aastal oli Tartu Kunstnike Majas Eduard Kutsari esimene sõjajärgne isikunäitus, mis andis ülevaate kogu tema loomingust alates 1922. aastast. Väljas oli 136 õlimaali ja akvarelli, kuus skulptuuri keraamikas ja puus. 1964. aasta detsembris oli Eduard Kutsari isikunäitus ka Elva Rajoonidevahelises Koduloomuuseumis. Viimane isikunäitus oli 1967. aastal. Eduard Kutsar kuulus aastast 1934 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingusse ja aastast 1946 Eesti NSV Kunstnike Liitu. 1932. aastal abiellus Eduard Kutsar Elisabeth Sillaga. 27. märtsil 1971 avati Eduard Kutsari abikaasa eestvedamisel Eduard Kutsari kodumajas Elvas aadressil Kärneri 4 Eduard Kutsari Ateljeemuuseum. 3. juunil 1972 avati kunstniku 70. sünniaastapäeva puhul muuseumi ees aias Aleksander Elleri tehtud portreebareljeef. Majamuuseumi ekspositsiooni laiendati ja see pakkus läbilõiget kogu Eduard Kutsari loomingust. Alates 11. veebruarist 2008 tegutses muuseum Eduard Kutsari Majamuuseumi nime all Tartumaa Muuseumi filiaalina. 2012. aastal teatas Kultuuriministeerium algselt soovist anda muuseum Tartumaa Muuseumi koosseisus üle Elva linnale, kuid läbirääkimised jooksid ummikusse. Ministeerium otsustas Tartumaa Muuseumi koos selle filiaalidega sulgeda. Museaalid anti üle Eesti Rahva Muuseumile, kinnistu Riigi Kinnisvara ASile. Tartumaa Muuseumi tegevuse lõpetamine. RT I, 23.11.2012, 4. Tartumaa muuseum lõpetab tegevuse. Delfi, 1. oktoober 2012. Kaia Ivask. Ülevaade Eduard Kutsari elust ja loomingust Tartumaa Muuseumi kodulehel (arhiivitult)
Seebi tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Seebi tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi ja Järve asumis. Tänav algab Tondi tänavalt, kulgeb esialgu loode–kagusuunaliselt, jõuab välja Tallinna–Keila raudteeni ning kulgeb seejärel raudteega paralleelselt edela suunas, kuni pöörab loode poole ja lõpeb Marsi tänaval. Seebi tänav on ligikaudu 950 meetri pikkune. Seebi tänaval asus Tallinna Farmaatsiatehas. Seebi tänav on nime saanud 1881. aastal lähikonnas paiknenud seebivabriku järgi. Tänava saksakeelne nimi oli Seifenstrasse ja venekeelne Мыловая улица. Pikka aega ulatus Seebi tänav Tondi tänavalt üle Tallinna–Keila raudtee Pärnu maanteeni. 1950. aastatel Seebi tänava raudteeülesõidukoht likvideeriti ja Seebi tänav ulatus ainult Tallinna–Keila raudteeni. 25. septembril 1959 ühendati Seebi tänavaga endine Salu tänav Tallinna–Keila raudtee ääres nime kordumise tõttu. Tallinna tänavanimed. KNAB. Tallinna temaatiline entsüklopeedia : illustreeritud ülevaade Tallinna 84 asumist. Tallinn, 2016, lk. 129 Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 112
Võru Tarbijate Ühistu

Võru Tarbijate Ühistu (lühend VTÜ) on Võrumaal tegutsev tarbijate ühistu. Ühistu sünnipäevaks loetakse 3. novembrit 1911, kui kinnitati Võru Tarbijate Ühisuse "Põllumees" põhikiri. "Põllumees" pankrotistus 1935. aastal. Järelejäänud varade alusel moodustas ETK Võru Majandusühingu, mille tegevus kestis kuni 1940. aasta juunini. Siis moodustati Võrumaa Tarbijate Kooperatiivide Maakondlik Liit, mille koosseisu kuulus ka Võru Tarbijate Kooperatiiv. Praegune nimi on ühistul alates 1992. aastast. 2012. aastal oli VTÜ-l 18 kauplust, nende seas 1 Maksimarket, 2 Konsumit, 12 A ja O kauplust. VTÜ on Eesti Tarbijateühistute Keskühistu (ETK) grupi liige. Koduleht
Ashihe

Ashihe on: Ashi jõgi Hiinas Heilongjiangi provintsis Achengi linna (Hiina, Heilongjiang) endine nimi.
Antsla Tarbijate Ühistu

Antsla Tarbijate Ühistu (algselt Antsla Tarwitajate Ühisus) on 1902. aastal Antslas asutatud tarbijate ühistu. Eesti tarbijate ühistuid ühendav organisatsioon on tänapäeval Coop Eesti (endine ETK). Antsla Tarbijate Ühistul on Võru maakonnas kaheksa toidukauplust. Lisaks kuuluvad ühistule Võru- ja Valgamaal sõitev kauplusauto ning Antsla linnas asuvad ehitusmaterjalide ja tööstuskaupade poed. Antsla Tarbijate Ühistu korraldab Hauka laata regulaarselt alates 1960. aastatest. See on kõige pikema traditsiooni ja ajalooga laat Eestis. Kaubapuuduse tõttu jäi laat korraldamata aastatel 1991–1992. Alates aastast 1994 toimub Hauka laat Antsla kesklinnas. Antsla Tarwitajate Ühisus asutati Villem Pakleri eestvõttel 1902. aastal; see oli esimene eestlaste tarbijate ühistu. Eesti esimesel iseseisvusperioodil oli ühingul peakauplus Antslas ja harukauplused Karulas, Tsoorus, Tagulas, Restus ja Antslas. Coop – Tarbijate ühistud www.coop.ee Antsla Tarbijate Ühistu ajalugu www.antslatu.ee Hauka laat – Ajalugu" www.antslatu.ee Viitamistõrge: <references>-siltide vahel olevat <ref>-silti nimega "EE, 1959" ei kasutata eelnevas tekstis. Antsla Tarbijate Ühistu koduleht
Elva lauluväljak

Elva lauluväljak asub Elva kesklinnas Arbi järve lähedal. Lauluväljak on rajatud 1951. aastal. 8. augustil 2015 avati lauluväljakul mälestusmärk koorijuhule ja pedagoogile Ants Söödile.
Elva kalmistu

Elva kalmistu on surnuaed Elva linna servas parkmetsas. Kalmistu aadress on Vaikne tänav 39. Elva kalmistu on rajatud 1924. aastal. Peavärava kavandas 1934. aastal Hanno Kompus. Kalmistu uue osa on kujundanud maastikuarhitekt Nora Tammoja. Elva kalmistule on teiste hulgas maetud teoloog Ago Viljari, geograaf Endel Varep, kirjanikud Jaan Kärner ning Ain Kaalep, keeleteadlane Johannes Silvet, näitleja Leopold Hansen, ilmatark Vadim Želnin, kirjandusteadlane Daniel Palgi, kunstnik Eduard Kutsar, kirjanik Jim Ollinovski, keemik Ivan Kondakov, riigikontrolör Karl Soonpää, telerežissöör Jaan Rommot, koorijuht ning pedagoog Ants Sööt ning füüsik ja astronoom Charles Villmann. Samuti koolidirektorid Edgar Kurg, Vello Namm ja Arvo Mälberg. Elva kalmistul on sõjaväelase Hugo Kulboki kenotaaf. Elva kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Elva Gümnaasium

Elva Gümnaasium (varem Elva Keskkool) on gümnaasium Tartu maakonnas Elva linnas aadressil Tartu maantee 3 ja Puiestee tänav 2. Alates 23. jaanuarist 2023 on kooli direktor Marek Sammul. Kooli kahes õppehoones õpib kokku umbes 800 õpilast. Aadressil Tartu maantee 3 asuvas õppehoones on 1.–6. klassid (algkool) ja aadressil Puiestee tänav 2 asuvas õppehoones on 7.–12. klassid. Tartu maantee õppehoone tiibhoones tegutseb ka Elva Linnaraamatukogu. Esimene kool avati Elvas 1914. aasta jaanuaris linnakodanik Vasara majas Elva 2-klassilise Ministeeriumikooli nime all. Õppetöö toimus vene keeles kuni 1917. aastani, mil kool muudeti 6-klassiliseks ja sai nimeks Elva 6-klassiline Algkool. 1923. aastal anti Elvale aleviõigused. Seetõttu nimetati ka Elva kool ümber Elva Alevi Algkooliks. 16. novembril 1924 sai kool esimese oma maja, mis oli ehitatud ümber Elva postijaama hoonest. Sel põhjusel tähistatakse Elva kooli aastapäeva 16. novembril. 1. mail 1938 sai Elva linnaõigused ja seetõttu nimetati kool ümber Elva Linna Algkoolks. 12. mail 1941 nimetati kool Elva Mittetäielikuks Keskkooliks ja Saksa okupatsiooni ajal 1941. aastal taas Elva Linna Algkooliks. 1. novembril 1944 avati 7. klass ja kool nimetati taas Elva Mittetäielikuks Keskkooliks. 1. septembril 1945 avati Elva koolis 8. klass ja kool nimetati ümber Elva Keskkooliks. 1. septembril 1946 eraldati Elva Keskkoolist vene õppekeelega klassid ja neist moodustati Elva Mittetäielik Keskkool (Elva 7-klassiline Kool) mille direktoriks määrati Peeter Kattala. See kool suleti 1. septembrist 1958 ja liideti uuesti Elva Keskkooliga. 20. septembril 1958 avati aadressil Tartu maantee 3 uus keskkoolihoone. 1. septembril 1970 avati ka hoone juurdeehitis – tiibhoone. 1986. aastal hakati aadressile Oktoobri puiestee 2 (tänapäeval Puiestee tänav 2) ehitama uut koolihoonet. 1. septembril 1987 alustas Elvas tööd kaks keskkooli: Elva 1. Keskkool Tartu maanteel ja Elva 2. Keskkool Oktoobri puiesteel. 1991. aasta sügisest korraldati koolid ümber: Tartu maanteele jäi Elva Põhikool ja Puiestee tänavale Elva Keskkool. 1. juulil 1995 reorganiseeriti koolid veel kord – vastavalt Elva Algkooliks ja Elva Gümnaasiumiks. 2002. aastal liideti kolm kooli – Elva Gümnaasium, Elva Algkool ja Peedu Algkool – Elva Gümnaasiumiks. 1913–1919 Jaan Linsi 1919–1923 Arnold Muna 1923–1944 Johannes Lang(e) 1944–1945 Helmi Kiisküla 1945–1948 Mihkel Roonurm 1948–1954 Mihkel Karro 1954–1958 Herbert Kaselo 1958–1960 Lembit Raid 1960–1973 Arvo Mälberg 1973–1975 Albert Aavasalu 1975–1980 Edgar Kurg 1980–1998 Vello Namm 1998–2002 Ain Jõesalu 2002–2006 Kalmer Kivi 2007–2014 Matti Kangor 2014–2022 Tarmo Post 2022 Deivy Kivisalu alates 23. jaanuarist 2023 Marek Sammul Elva Gümnaasiumis on gümnaasiumi osas kolm õppesuunda: kultuurisuund, teadussuund ja riigikaitsesuund. Kooli ajalugu. Elva Gümnaasiumi veebisait. Elva Gümnaasiumi veebisait
George Scott (poksija)

George Kelly Scott (kuni 1990 Cramne; sündinud 20. detsembril 1966 Monrovias Libeerias) on Rootsi endine poksija. Scott (Cramne) oli kokku viiekordne Rootsi meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1986. aastal ning kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1987-1988 ja 1990-1991. Scott (Cramne) võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 1988. aasta Seouli olümpiamängude poksivõistlusel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Andreas Zülow'le (Ida-Saksamaa). Scott (Cramne) osales kergekaalus (kuni 60 kg) 27. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1987), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, 28. Euroopa meistrivõistlustel (Ateena, 1989), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Konstantin Tszjule (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Marco Rudolphile (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Scott poksis juulist 1991 kuni novembrini 2001 elukutselisena ning pidas kokku 46 kohtumist, millest võitis 41 (neist 17 nokaudiga) ja kaotas 5 (neist 1 nokaudiga) kohtumist. "Rootsi meistrivõistlused poksis. Tulemused rootsi keeles". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. veebruar 2011. Vaadatud 24. juuli 2012. 24. suveolümpiamängude poksivõistlus. Seoul 1988. Tulemused inglise keeles 27. Euroopa meistrivõistlused poksis. Torino 1987. Tulemused inglise keeles 28. Euroopa meistrivõistlused poksis. Ateena 1989. Tulemused inglise keeles 29. Euroopa meistrivõistlused poksis. Göteborg 1991. Tulemused inglise keeles George Scott (Cramne) lehel Ringside. Rootsi keeles George Scott (Cramne) lehel boxningsarkivet.net. Rootsi keeles George Scott (poksija) veebisaidil Olympedia (inglise) George Scott veebisaidil BoxRec (inglise)
Grenzstein

Grenzstein on perekonnanimi. See tähendab saksa keeles piirikivi. Nimede eestistamisel anti Grenzsteini-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Arula, Helk, Kaldre, Nurme, Piirikivi, Risthein ja Sale. Ado Grenzstein, ajakirjanik ja pedagoog Endel Grenzstein (Endel Risthein), elektrotehnikateadlane Tõnis Grenzstein, maalikunstnik
Grünberg

Grünberg (Gruenberg, Grunberg) on perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Grünberg 284 inimesel: 133 mehel ja 151 naisel. August Grünberg, kunstnik August Grünberg Georg Grünberg, raamatute toimetaja ja tõlkija Grethe Grünberg Johannes Grünberg, kirikuõpetaja Maile Grünberg Herbert Olev Grünberg Silja Grünberg, toimetaja Sven Grünberg "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. oktoober 2019. Vaadatud 13. august 2021.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Lääne-Ukraina

Lääne-Ukraina on Austria-Ungari ja Rzeczpospolita koosseisu kuulunud praeguse Ukraina alad. Lääne-Ukraina moodustavad Galiitsia (Lvivi oblast, Ternopili oblast, Ivano-Frankivski oblast), Volõõnia (Volõõnia oblast, Rivne oblast, mõnikord ka Žõtomõri oblasti lääneosa), Bukoviina (Tšernivtsi oblast) ja Taga-Karpaadi oblast. Mõnikord loetakse Lääne-Ukraina alla kuuluvaks ka Hmelnõtskõi oblast. Lääne-Ukraina suurim linn on Lviv. Lääne-Ukraina kuulus algselt Poola-Leedule, kuid 18. sajandil toimunud Poola jagamiste käigus ala jagati: Galiitsia läks 1772. aastal Austriale ning Volõõnia 1795. aastal Venemaa keisririigile. Pärast esimest maailmasõda ning Nõukogude-Poola sõda jagunes Lääne-Ukraina sõdijate vahel: Galiitsia ja Volõõnia läksid Poolale; Ida-Ukraina, Lõuna-Ukraina ja Ukraina tuumik jäid Nõukogude Liidu võimu alla, kus moodustati Ukraina Nõukogude Sotsialistlik Vabariik. Ukrainlased tegid ka katse iseseisvust saavutada, kuulutades välja Lääne-Ukraina Rahvavabariigi, aga selle liitis endaga Poola. Sellele lisaks jäid Austria-Ungari jagamise järel tänapäeval Lääne-Ukrainale kuuluvad Ruteenia Tšehhoslovakkiale ja Bukoviina Rumeeniale. Kui Saksamaa 1939. aastal Tšehhoslovakkia okupeeris, vallutas Ungari 15. märtsil 1939 Ruteenia. Sama aasta septembris tungis Nõukogude Liit Poolasse ning Galiitsia ja Volõõnia langesid ka Nõukogude võimu alla. 1940. aastal nõudis Nõukogude Liit Rumeenialt ultimaatumiga välja ka Bessaraabia ning Bukoviina. Teise maailmasõja lõpupäevil jõudsid Nõukogude väed ka Taga-Karpaatiasse, okupeerisid selle ja kuulutasid välja Tagakarpaatia Ukraina Vabariigi, mis Nõukogude Liiduga liitus. Tšehhoslovakkia tunnustas piiride muutust 1946. aastal ning nõnda sai terve tänapäevane Lääne-Ukraina esimest korda ajaloos ühe riigi alla ühendatud. 1940.-1950. aastatel toimus just Lääne-Ukrainas suurim Nõukogude-vastane tegevus Ukrainas - Stepan Bandera ja Roman Šuhhevõtši juhitud UPA partisanid. Sellele reageerisid ka Nõukogude võimud vastavalt - Lääne-Ukrainas toimusid samuti 1940. ja 1950. aastatel küüditamised. Piirkond on tugevalt ukrainakeelne ja rahvuslik - 1. detsembril 1991 toimunud Ukraina iseseisvusreferendumil toetas Lääne-Ukrainas iseseisvust igas oblastis üle 90% hääletanutest. Lääne-Ukrainas on populaarsed läänemeelsemad poliitikud, nagu Viktor Juštšenko ja Julija Tõmošenko. Samas on Bukoviinas ning Taga-Karpaatias palju rahvusvähemusi (Bukoviinas rumeenlased, Taga-Karpaatias russiinid ning ungarlased). Tänapäeva Ukraina sh Krimm Volõõnia Rivne Žõtomõr Kiiev Hmel- nõtskõi Ternopil Ivano- Frankivsk Taga- Karpaatia Tšernivtsi Vinnõtsja Tšerkassõ Kirovohrad Mõkolajiv Poltava Tšernihiv Sumõ Harkiv Dnipropetrovsk Odessa Herson Zaporižžja Donetsk Krimm Luhansk Kiiev Sevastopol Lviv • • Galiitsia, Volõõnia Ruteenia Paremkalda-Ukraina "Lääne-Ukrainlased küüditatakse Kesk-Aasiasse". Stockholms-Tidningen Eestlastele. 12.04.1950. {{netiviide}}: puuduv või tühi |url= (juhend)
Lääne-Valgevene

Lääne-Valgevene on mitteametlik termin, millega tähistatakse aastatel 1919–1939 Poola (II Rzeczpospolita) koosseisu kuulunud Valgevene alasid. Nõukogude-Poola sõjas (1919–1921) vallutasid 8. augustil 1919 Poola väed Minski, 27. veebruaril 1919 moodustatud Leedu NSV-st ja Valgevene NSV-st Leedu-Valgevene NSV vabariigi valitsus asus ümber Smolenskisse. 6. juunil 1920 Leedu-Valgevene NSV likvideeriti, Valgevene NSV taastati 31. juulil 1920 Poola poolt Riia rahulepinguga Vene SFNV-le loovutatud aladel. Riia rahuleping lõpetas Nõukogude-Poola 1919.–1920. aasta sõja ja lepinguga määrati kindlaks Poola idapiir (Poolale läksid Ukraina ja Valgevene läänealad). Teises maailmasõjas NSV Liidu kallaletungi järel Poolale okupeeris NSV Liidu Punaarmee Poola idaosa Lääne-Ukraina ja Lääne-Valgevene. Neil aladel moodustati talurahvamiilits ja tööliskaart, kelle kontrolli all toimusid Lääne-Valgevene Rahvakogu ja Lääne-Ukraina Rahvakogu valimised (26. oktoobril). Viimased asusid vastavalt Brestis ja Lvivis. 25. septembril moodustati nõukogude võimuorganid linnades, maakondades ja valdades. 28. oktoobril esitasid Lääne-Ukraina ja Lääne-Valgevene rahvakogud palve liitumiseks NSV Liiduga. Lääne-Ukraina liideti NSV Liidu Ukraina NSV-ga 1. novembril ja Lääne-Valgevene Valgevene NSV-ga 2. novembril 1939. Lääne-Valgevene Poola territooriumi osana 1938. aastal Lääne-Valgevene NSV Liidu territooriumi osana 1940. aastal Nõukogude-Poola sõda II Rzeczpospolita Poola Teises maailmasõjas NSV Liidu kallaletung Poolale
Katseseeria

Katseseeria on tõenäosusteoorias ühelaadsete katsete lõplik jada, kus ühte ja sama katset korratakse kindel arv kordi. Abel, E. & L. Lepmann, 2010. Matemaatika mõisted gümnaasiumile (eesti-vene-eesti sõnastik). Tartu Ülikooli Kirjastus. 360 lk
Erni Lõbu

Erni Lõbu (25. juulil 1933 Kirikuküla, Kärla vald, Saaremaa – 27. juuli 2015 Tallinn) oli eesti ajakirjanik. Erni Lõbu oli taluniku poeg. Lõpetas 1948. aastal Kärla 7-klassilise Kooli ja 1952. aastal Kingissepa Keskkooli. Töötas 1952 ja 1956–1962 Kingissepa rajoonilehe Kommunismi Ehitaja kirjandusliku kaastöölisena, vastutava sekretärina ja 1959–1962 peatoimetajana. Aastatel 1952–1956 teenis aega NSV Liidu mereväe Musta mere laevastikus. 1969–1975 oli ta ajalehe Sirp ja Vasar peatoimetaja. 1991–1994 töötas teabe- ja reklaamilehe Tere toimetuses. 1994. aastal jäi pensionile, kuid tegi tõlkijana kaastööd ajakirjale Soveršenno Sekretno ja linnaosa ajalehele Haabersti Postipoiss. 1959 NLKP liige 1962–1966 õppis Vilniuse Kõrgema Parteikoolis ajakirjanduse erialal 1966–1969 EKP Keskkomitee kultuuriosakonna kirjanduse ja kunsti sektori instruktor 1975–1991 ajakirja Eesti Kommunist / Poliitika toimetuses osakonnajuhataja ja vastutav sekretär "Saaremaa". / Eesti NSV Teaduste Akadeemia, Eesti Geograafia Selts ; [koostanud Erni Lõbu, Endel Prooses, Voldemar Miller]. Tallinn : Eesti Raamat, 1970 "Eesti 1939–1940 : fakte, probleeme, meenutusi". / Olaf Kuuli, Erni Lõbu. Tallinn : Eesti Raamat, 1989 "Kuukalender : 365 praktilist nõuannet". / tõlge eesti keelde OÜ Singoni, Erni Lõbu. Tallinn : Singoni, 2002 "Saarlaste toel Sirpi ja Vasarat toimetamas". Meie Maa, 6. november 2007 Tema abikaasa oli pedagoog Juta Lõbu. Nende poeg on omavalitsusametnik Ivar Lõbu ning tütar on kirjastaja Piret Voll. Postimees. 29. juuli 2015 (surmakuulutused)
Descartesi koordinaadid

Descartesi koordinaadid (ladinapäraselt ka Cartesiuse koordinaadid) on reaalarvude järjestatud paar (x, y), mis määrab punkti asukoha tasandil, või järjestatud kolmik (x, y, z), mis määrab punkti asukoha rist- või kaldkoordinaatide süsteemina kujutatud ruumis; üldisemalt: reaalarvude järjestatud komplekt (x1, ..., xn), mis määrab punkti asukoha n-mõõtmelises ruumis. Koordinaadisüsteem TEA entsüklopeedia 5. köide, 2010.
Kümnendsüsteem

Kümnendsüsteem ehk detsimaalsüsteem on positsiooniline arvusüsteem, mille alus on kümme. Arvu esitust kümnendsüsteemis nimetatakse kümnendarvuks ehk detsimaalarvuks. Kümnendarvu iga numbrikoht näitab, mitmes kümne aste sellesse arvu kuulub. Kümnendarvu igal numbrikohal olev number näitab, mitu korda kümne vastav aste sellesse arvu kuulub. Näiteks kümnendarv 5847,21 tähendab kümnendsüsteemis tegelikult summat 5×103 + 8×102 + 4×101 + 7×100 + 2×10−1 + 1×10−2. Suurte arvude nimetused EE 5. köide, 1990.
Jalami-kilpsamblik

Jalami-kilpsamblik (Peltigera praetextata) on kilpsambliku perekonda kuuluv liik samblikke. Jalami-kilpsambliku fotosünteesivaks komponendiks on tsüanobakter. Erinevalt koer-kilpsamblikust on jalami-kilpsamblikul talluse peal väikeste soomuste või isiidide kogumikud, mõnikord küll päris vähe, aga ikkagi olemas, koer-kilpsamblikul pole neid kunagi. Jalami-kilpsamblik on väga tundlik õhureostuse suhtes. Jalami-kilpsamblik andmebaasis eElurikkus Pilt
Burn

"Burn" on ansambli Deep Purple 1974. aasta veebruaris ilmunud kaheksas stuudioalbum. See oli ansambli esimene album, mille salvestamisel osalesid laulja David Coverdale ja ansamblist Trapeze üle tulnud laulja-basskitarrist Glenn Hughes. Album salvestati Šveitsis Montreux's novembris 1973. Album võeti pubiku ja kriitikute poolt hästi vastu ning jõudis Suurbritannia albumimüügi edetabeli 3. kohale. Saksamaal, Norras ja Austrias tõusis album müügiedetabeli tippu. A-pool Burn – 06:05 (Ritchie Blackmore/David Coverdale/Jon Lord/Ian Paice) Might Just Take Your Life – 04:36 (Blackmore/Coverdale/Lord/Paice) Lay Down, Stay Down – 04:15 (Blackmore/Coverdale/Lord/Paice) Sail Away – 05:48 (Blackmore/Coverdale) B-pool You Fool No One – 04:47 (Blackmore/Coverdale/Lord/Paice) What's Goin’ on Here – 04:55 (Blackmore/Coverdale/Lord/Paice) Mistreated – 07:25 (Blackmore/Coverdale) `A´ 200 – 03:51 (Blackmore/Lord/Paice)
Walter Ulbricht

Walter Ernst Paul Ulbricht (30. juuni 1893 Leipzig – 1. august 1973 Groß Dölln (tänapäeval Templin)) oli Saksa Demokraatliku Vabariigi poliitik, kelle eestvedamisel aastatel 1949–1971 kujunes Ida-Saksamaast sotsialistlik riik. 25. juulist 1950 kuni 3. maini 1971 oli Walter Ulbricht Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee esimene sekretär. Ulbricht oli noorpõlvest peale Saksamaa sotsialistliku töölisliikumise liige. Weimari vabariigi lõpuaastatel oli ta Saksamaa Kommunistliku Partei juht Berliinis. Ulbricht kuulus ümber Ernst Thälmanni koondunud partei juhtgruppi, mis juhtis võitlust sotsiaaldemokraatia ja vabariikliku korra vastu. 1945. aastal Nõukogude Liidust eksiilist naasnult juhtis ta nn Ulbrichti gruppi, tegutsedes Nõukogude okupatsioonitsoonis tihedas koostöös okupatsioonivõimudega. Saksamaa Kommunistliku Partei ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei juhtiva liikmena mõjutas ta oluliselt tulevase Saksa DV riigiaparaadi ülesehitust. Aastatel 1950–1971 oli Ulbricht Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee esimene sekretär ning omas kõige kõrgemat poliitilist otsustusõigust. Ulbricht võttis vastu olulisi poliitilisi otsuseid, sealhulgas sotsialismi ülesehitamise kohta 1952. aastal, Lääne-Saksamaaga piiri sulgemise kohta 1952. aasta mais, 17. juuni 1953 rahvaülestõusu mahasurumise ning Berliini müüri rajamise kohta augustis 1961. Aastatel 1949–1960 oli Ulbricht Ministrite Nõukogu aseesimees ning 1960–1973 Saksa DV Riiginõukogu esimees (formaalselt riigipea). German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org