laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pärnu Vanalinna Põhikool

Pärnu Vanalinna Põhikool on Pärnus tegutsev põhikool. 1971. aastal avati ajaloolises Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi hoones aadressil Kuninga 29 Pärnu IX 8-klassiline kool. 1979. aastal kolis kool ajaloolisse Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi hoonesse aadressil Nikolai 26. Alates 1991. aastast kannab kool Pärnu Vanalinna Põhikooli nime. 1971–1979 Hilda Jõesalu 1979 – Rein Eglon 1980–1990 Vaike Vaga 1990–1994 Garri Trofimov 1994–1995 Neeme Ellermaa 1995–1999 Mart Kuuskmann 1999–2010 Jaan Viertek alates 2010. aastast – Pille Tahker Püssirohuait-võimla Kõnnitee mälestispinkidega Lydia Koidula kooli õpetajatele Mälestupink Lydia Koidula kooli õpetajale Lembit Pants Mälestuspink Lydia Koidula kooli direktorile Linda Soovik Mälestuspink Lydia Koidula kooli direktorile Jüri Erm Mälestuspink õpetajale Dorrit Regina Villems
Elektron (sulam)

Elektron on kulla ja hõbeda sulam, milles kulda on kuni 80%. Looduslikult leidub seda kõige rohkem Ameerika Ühendriikide lääneosas ning Uuralites Venemaal ja Kasahstanis. Elektroni värvus varieerub sõltuvalt hõbedasisaldusest kahvatukollasest valgeni. Elektron võib sisaldada ka vaske ja mõningaid teisi metalle. Elektroni on kasutatud ehetes ja müntides (esimesed leiud 8. sajandist eKr Väike-Aasias).
6

◄ | 1. sajand eKr | 1. sajand | 2. sajand | ► ◄ | 20. aastad eKr | 10. aastad eKr | 0. aastad eKr | 0. aastad | 10. aastad | 20. aastad | 30. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | ► | ►► Augustus koostas oma tegude loetelu hauamonumendi jaoks. Tiberius tegi Carnuntumi baasiks oma operatsioonidele Maroboduuse vastu. Leegion Legio XX Valeria Victrix võitles Tiberiuse juhtimisel markomannide vastu. Agrippa Posthumus pagendati poliitilistel põhjustel ja oma iseloomu tõttu Surrentumisse (Sorrento) ja hiljem (7) Planasiasse (Pianosa). Seal mõrvati ta tõenäoliselt Augustuse jäetud käsul 14 pärast Augustuse surma. Pannoonias ja Dalmaatsias puhkes ülestõus, mis sai nimeks Bellum Batonicum 'Bato sõda', sest mõlema juhi nimi oli Bato. Et kasvavaid sõjalisi kulutusi paremini katta, asutas Augustus spetsiaalse sõjaväeriigikassa aerarium populi Romani militare. Roomas hakati ehitama Concordia templit (lõpetati 10). Wiesbadeni linnale pandi alus Rooma kantsina. Hiinas tõusis troonile keiser Ru Zi Ying Hani dünastiast ning algas Jushe ajastu. Hiina riigiametnikukandidaatidele seati sisse eksamid. Herodes Archelaos tagandati Juudamaa, Samaariamaa ja Edomi vürsti kohalt ning saadeti pagendusse Galliasse. Juudamaast sai Rooma provints. Quirinius korraldas Juudamaal rahvaloenduse (Josephus Flaviuse andmetel). ... Kleopatra Selene ...
Luksemburgi riigipeade loend

Luksemburgi riigipeade loend esitab nimestiku Luksemburgi suurhertsogitest alates riigi iseseisvumisest 1815. aastal. Kõik varasemad Luksemburgi valitsejad sõltumata nende tiitlist on loetletud Luksemburgi valitsejate loendis. Aastatel 1815–1890 oli Luksemburg personaalunioonis Madalmaadega, see tähendab, et Luksemburgi suurhertsog ja Madalmaade kuningas oli sama isik. Tabelis on esitatud valitsejate nimekujud nii nagu neid kasutatakse letseburgi keeles, kuigi mitmed suurhertsogid on tuntud rohkem oma saksa-, prantsuse- või hollandikeelse nimekuju järgi. Kõik erinevad nimekujud on ära toodud valitsejate isikuartiklites. Luksemburgi suurhertsog Luksemburgi valitsejate loend
Jüri Jaaksoni valitsus

Jüri Jaaksoni juhitud valitsus oli ametis alates 16. detsembrist 1924 kuni 15. detsembrini 1925. Valitsus asus ametisse Friedrich Karl Akeli juhitud vähemusvalitsuse tagasiastumise tõttu 2. detsembril 1924. Riigivanem – Jüri Jaakson Välisminister – Karl Robert Pusta, kuni 5. oktoobrini 1925 Välisminister – Ado Birk, alates 23. oktoobrist 1925 Siseminister – Karl Einbund Põllutööminister – August Kerem Haridusminister – Hugo Bernhard Rahamägi Töö- ja hoolekandeminister – Christian Kaarna Kohtuminister – Rudolf Gabrel Rahaminister – Leo Sepp Sõjaminister – Jaan Soots Teedeminister – Karl Virma Portfellita minister – Karl Ast Riigikogu 16. detsembri 1924 a. otsus. Riigikogu kutsus 16. detsembril 1924 a. ametisse Wabariigi Walitsuse järgmises koosseisus:, Riigi Teataja, nr. 148, 19 detsember 1924
Friedrich Akeli valitsus

Friedrich Akeli valitsus oli ametis 26. märtsist 1924 kuni 16. detsembrini 1924. Riigivanem – Friedrich Akel Välisminister – Otto Strandman, kuni 14. maini 1924 Välisminister – Karl Robert Pusta, alates 6. juunist 1924 Siseminister – Theodor Rõuk Põllutööminister – August Kerem Haridusminister – Hugo Bernhard Rahamägi, alates 27. märtsist 1924 Töö- ja hoolekandeminister – Christian Kaarna Kohtuminister – Rudolf Gabrel Rahaminister – Karl Baars, 1. aprill – 14. mai 1924 Rahaminister – Otto Strandman, alates 14. maist 1924 Sõjaminister – Oskar Amberg, kuni 18. oktoobrini 1924 Sõjaminister – Hans Kurvits, 11. november – 26. november 1924 Teedeminister – Karl Kark (surnud 1. detsembril 1924) Friedrich Akeli valitsus moodustati pärast 10. märtsi 1924, kui senine oli Konstantin Pätsi teine valitsus oli sunnitud lahkuma. Valitsuse kukutamise otsustavateks jõududeks olid Eesti Rahvaerakond ja Tööerakond ja nende juhid Jaan Tõnisson ja Otto Strandman. See oli oluline pöördepunkt Pätsi valitsuse poolt juhitud Eesti ummikusse jooksnud majanduspoliitika muutmisel. Friedrich Akeli valitsus koosnes Tööerakonna ja Demokraatliku Liidu[küsitav] ministritest, vähemalt esialgu toetasid seda sotsiaaldemokraadid ja väiksemad parlamendirühmad. Rahaministriks Otto Strandman, kes ei toetanud seni Pätsi aetud laiaulatusliku idaäri ega uskunud selle võimalustesse. Strandmani-poolse majanduse tervendamispoliitika üks alustala, Eesti majanduspoliitika ajaloos üks olulisemaid seadusi oli valoriseerimine, samuti võeti rahandusminister Strandmani ajal kasutusele alates 11. juulist 1924 Eesti krooni väärtusühikuna Rootsi krooni väärtusega võrdne, kulla alusel püsiv niinimetatud kuldkroon. Krooni nimetuse ja Rootsi krooni kullasisalduse võtmine uue rahaüksuse – Eesti krooni aluseks tulenes eelkõige asjaolust, et Rootsi krooni väärtus oli 1924. aasta suve kursi järgi ligilähedaselt 100 Eesti marka. Seaduse algses eelnõus nimetatud taalri asemel võeti Otto Strandmani ettepanekul kasutusele kroon.  Pikemalt artiklis Eesti kroon#Kuldkroon (1924–1927) Valitsus vabastas kokkuhoiu eesmärgil 1. septembriks 1924 ennetähtaegselt 4500 ja 1. detsembriks 1924 veel üle 1000 ajateenija, mille tagajärjel oli Eesti kaitseväes detsembrist 1924 kuni märtsini 1925 vaid 6400 ajateenijat, mida oli tõhusa riigikaitse tagamiseks liiga vähe. Valitsuse ametiajal, 1. detsembril 1924, toimus 1. detsembri riigipöördekatse, mille tagajärjel sai surma teedeminister Karl Kark. Samal päeval kehtestas valitsus üleriigilise sõjaseaduse ja nimetas Johan Laidoneri Sõjavägede Ülemjuhatajaks, milleks tal põhiseaduse järgi õigust ei olnud. 1. detsembri riigipöördekatse 149 protsess Ago Pajur. Eesti riigikaitsepoliitika aastail 1918–1934. Kirjastus Eesti Ajalooarhiiv, Tartu 1999, lk. 121–122 Kuldraha üksus ja kuldrahas lepingute sõlmimine. Kaja, 21. juuni 1924, nr 162, lk 6 Vene esituse kingitus riigivanemale dr. F. Akelile Kaja, 21. juuni 1924, nr 162, lk 3.
Jean (Luksemburgi suurhertsog)

Jean Benoit Guillaume Robert Antoine Louis Marie Adolphe Marc d'Aviano (5. jaanuar 1921 Colmar-Berg – 23. aprill 2019 Luxembourg) oli Luksemburgi suurhertsog aastail 1964–2000. Ta loobus vabatahtlikult troonist. Suurhertsog Jean oli 9. aprillist 1953 abielus Belgia printsessi Joséphine-Charlotte'iga. Neil oli viis last. printsess Marie-Astrid (sündis 17. veebruaril 1954) suurhertsog Henri (sündis 16. aprillil 1955) prints Jean (sündis 15. mail 1957) printsess Margaretha (sündis 15. mail 1957) prints Guillaume (sündis 1. mail 1963)
Konstantin Pätsi teine valitsus

Konstantin Pätsi teine valitsus tegutses 2. august 1923 kuni 26. märts 1924. Riigivanem - Konstantin Päts Rahaminister - Georg Vestel Siseminister - Karl Einbund Välisminister - Friedrich Akel Haridusminister - Aleksander Veidermann, kuni 19. veebruar 1924 Sõjaminister - Ado Anderkopp, kuni 19. veebruar 1924 Teedeminister - Karl Ipsberg, kuni 13. november 1923 Kaubandus-tööstusminister Bernhard Rostfeld Põllutööminister - August Kerem Töö- ja hoolekandeminister - Oskar Amberg Kohtuminister - Rudolf Gabrel, alates 12. oktoober 1923 Valitsuse eesmärgina nimetas Päts Vene seaduste kogu asemele uue Eesti seaduste kogu loomine.
Emma (Madalmaade kuninganna)

Adelheid Emma Wilhelmina Theresia (2. august 1858 Arolsen, Saksamaa – 20. märts 1934 Haag, Holland) oli Waldecki ja Pyrmonti printsess, Madalmaade kuninganna (kuningas Willem III teine abikaasa) 1879–1890 ja regent 1890–1898. Ta oli Waldecki ja Pyrmonti vürsti Georg Viktori ja Nassau printsessi Helene neljas tütar. Tema vend Friedrich oli viimane valitsev Waldecki ja Pyrmonti vürst. Tema õde Helena Frederica abiellus prints Leopoldiga, kes oli Suurbritannia kuninganna Victoria poeg. Emma vanavanavanaema oli Braunschweig-Wolfenbütteli printsess Auguste Karoline, kes oma elu lõpus elas Koluvere mõisas ja seal ka suri. Ta abiellus kuningas Willem III-ga Arolsenis 7. jaanuaril 1879, kaks aastat pärast kuninga esimese abikaasa Sophie surma. Vananeva ja liiderliku kuningaga abiellumisest olid eelnevalt keeldunud Emma õde Pauline ja Taani printsess Thyra. Neil sündis 31. augustil 1880 tütar Wilhelmina, kellest sai pärast isa surma Madalmaade kuninganna. Kuningal oli eelmisest abielust ka kolm poega, kes aga kõik surid enne teda. Kui Willem 23. novembril 1890 suri, sai Emmast oma alaealise tütre regent kuni Wilhelmina 18. sünnipäevani 31. augustil 1898. Emma suri 1934. aastal 75-aastaselt bronhiidi tüsistustesse ja ta maeti Delfti.
Biomagnifikatsioon

Biomagnifikatsioon ehk bioloogiline kuhjumine on suhteliselt püsivate keemiliste ühendite (näiteks raskmetallide, DDT) kontsentratsioonide järkjärguline suurenemine toiduahela madalamatest lülidest kõrgemate lülide suunas. Selle tagajärjel on enim püsivaid ühendeid akumuleerunud tippkiskjates, kes moodustuvad toiduahela viimase lüli. Mõistega "biomagnifikatsioon" sarnaneb mõiste "bioakumulatsioon", mis tähendab püsivate keemiliste ühendite kogunemist mingil troofsustasemel oleva organismi kudedesse ta eluea jooksul. Bioakumulatsioon
Sophie (Madalmaade kuninganna)

Sophie (sünninimi Sophia Frederika Mathilde; 17. juuni 1818 – 3. juuni 1877) oli Württembergi printsess, Madalmaade kuninganna (kuningas Willem III esimene abikaasa) 1849. aastast kuni surmani.
Henri (Luksemburgi suurhertsog)

Henri (sündinud 16. aprillil 1955) on Luksemburgi suurhertsog. Tema isa oli endine suurhertsog Jean. Henri abiellus 1981. aastal Kuuba päritolu María Teresa Mestre y Batista-Fallaga ja neil on viis last: prints Guillaume (sündinud 1981) prints Félix (sündinud 1984) prints Louis (sündinud 1986) printsess Alexandra (sündinud 1991) prints Sébastien (sündinud 1992) 2003 – Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Adolphe (Luksemburgi suurhertsog)

Adolphe (sünninimi Adolph Wilhelm Carl August Friedrich; 24. juuli 1817 – 17. november 1905) oli viimane Nassau hertsog aastail 1839–1866 ja Luksemburgi suurhertsog 1890. aastast kuni surmani. Tema isa oli Nassau hertsog Wilhelm (1792–1839) ja tema ema oli Wilhelmi esimene abikaasa, Saksi-Hildburghauseni printsess Luise. Adolphe'i poolõde Sophia abiellus Rootsi kuninga Oscar II-ga. Pärast oma isa surma sai Adolphe 20./30. oktoobril 1839 Nassau hertsogiks. Ta toetas Austria-Preisi sõjas Austriat. Seetõttu annekteeris Preisimaa pärast Austria lüüasaamist Nassau ja Adolphe jäi troonist 20. septembril 1866 ilma. 1890 sai Adolphe Luksemburgi suurhertsogiks. Seni olid Luksemburgi suurhertsogiteks olnud Madalmaade kuningad, kuid 1890 suri Madalmaade kuningas Willem III ilma meessoost pärijata. Hollandi kuningannaks sai tema ainus tütar Wilhelmina, kuid Luksemburgis kehtiv Saali õigus keelas naisel trooni pärida. Selletõttu läks Luksemburgi suurhertsogi tiitel Adolphele, kes oli Willemi kauge sugulane meesliinis. Ta abiellus 31. jaanuaril 1844 Venemaa suurvürstinna Jelizaveta Mihhailovnaga, kes oli Nikolai I lelletütar. Naine suri vähem kui aasta hiljem sünnitusel, kui tõi ilmale surnud tütre. 23. aprillil 1851 abiellus ta 17-aastase Adelheid Mariega, kelle isa oli Anhalt-Dessau vürst Friedrich. Neil oli viis last, kellest ainult kaks elas vähemalt 18-aastaseks. Trooni päris nende vanim poeg Wëllem IV.
Juhan Kuke valitsus

Juhan Kuke valitsus tegutses 21. novembrist 1922 kuni 2. augustini 1923. Riigikogu kinnitas Juhan Kuke juhitud valitsuse ametisse 21. novembril 1922. Valitsuse poolt hääletasid põllumeeste rühm, rahvaerakonna rühm ja tööerakonna rühm (35 inimest). Erapooletud olid Kristlik Rahvaerakond, sakslaste ja venelaste esindajad. Kogu pahem tiib: sotsiaaldemokraadid, isesotsid, kommunistid hääletasid valitsuse vastu (27 inimest) (Postimees, 22. nov. 1922, lk. 2). Riigivanem - Juhan Kukk Raha- ja kaubandus-tööstusminister - Georg Vestel Siseminister - Karl Einbund (alates 7. aprillist 1923 Sõjaminister - Jaan Soots Põllutööminister - Bernhard Rostfeld Teedeminister - Karl Ipsberg Kohtuminister - Jaak Reichmann, kuni 17. jaanuar 1923 Töö- ja hoolekandeminister - Christian Kaarna Haridusminister - Aleksander Veidermann Välisminister - Aleksander Hellat, alates 28. november 1922 s:Valitsuse kriisi lahendamine "Meie Maa" 22. november 1922, lk 2
Aleksandr Žirjajev

Aleksandr Stepanovitš Žirjajev (20. juuli[viide?] 1815 Podolnoje – 12. detsember 1856 Peterburi) oli vene õigusteadlane. Vaimuliku poeg, õppis Peterburis, töötas 1846–1856 Tartu ülikooli Vene õiguse professorina.
Vassili Žukovski (arstiteadlane)

Vassili Pavlovitš Žukovski (27. veebruar 1861 – 1938) oli vene arstiteadlane, kes töötas Tartu Ülikoolis lastehaiguste dotsendi (1908–1912) ja professorina (1912–1917).
Paul Tacchella

Paul Tacchella (1848 Glay Montbeliardi (Prantsusmaa) – 17. detsember 1914 Tartu) oli prantsuse keele lektor Tartu Ülikoolis 1910–1914.
Vassili Tarassenko

Vassili Jefimovitš Tarassenko (7. märts 1859 Odessa – 25. juuli 1926 Voronež) oli vene mineraloog. Talupoja poeg, õppis ja töötas Kiievi Ülikoolis. Oli Tartu Ülikooli mineraloogia professor aastatel 1903–1918.
Jevgeni Tarle

Jevgeni Viktorovitš Tarle (vene keeles Евгений Викторович Тарле) (27. oktoober (vkj)/ 8. november 1874 Kiiev – 5. jaanuar 1955 Moskva) oli juudi päritolu Venemaa ja NSV Liidu ajaloolane, NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik (1927). Jevgeni Tarle oli päritolult kaupmehe poeg, Ta õppis Kiievi Ülikoolis. Ta oli 1903–1917 Peterburi Ülikooli eradotsent, 1913–1918 Tartu Ülikooli üldajaloo professor. Hiljem töötas ta Peterburi Ülikoolis ja Moskva Riiklikus Ülikoolis. Ta uuris Euroopa, eelkõige Prantsusmaa ajalugu (peamiselt Prantsuse revolutsiooni ja Napoleoni ajajärku) ning diplomaatia ajalugu, hiljem ka Krimmi sõda. "Падение абсолютизма в Западной Европе" (1924) "Рабочий класс во Франции в первые времена машинного производства от конца Империи до восстания рабочих в Лионе" (1928) "Европа в эпоху империализма" (1927) "Европа от Венского конгресса до Версальского мира, 1814–1919" (1927) "Наполеон" (1936) "Жерминаль и прериаль" (1936) "Нашествие Наполеона на Россию 1812 г." (1938) "Талейран" (1939) "Отечественная война 1812" (1941) "Крымская война" (1941–1943) On ilmunud tema kogutud teosed: "Сочинения: в двенадцати томах" (Moskva 1957–1962). "Napoleon". Tõlkinud Karl Luksep. Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1964. 460 lk "Talleyrand". Tõlkinud Meta Maksing, eessõna Rein Helme. Olion. Tallinn 1993. 176 lk; ISBN 5460000408 Ljudmila Dubjeva. "Akadeemik Jevgeni Viktorovitš Tarle – Tartu Ülikooli üldajaloo professor 1913–1918". // Eesti Ajalooarhiivi Toimetised 14(21). Tartu 2006 Jevgeni Tarle. Rindportree
Edgar Anton Terrepson

Edgar Anton Terrepson (16. juuli 1872 Võru – 13. detsember 1934 Tartu) oli arstiteadlane. Raehärrast kaupmehe poeg, õppis Tartu Ülikoolis 1893–1898. Oli sealsamas naha- ja suguhaiguste eradotsent 1912–1918.
Louis Thal

Louis Thal (30. aprill 1867 Jelgava – 14. juuni 1933) oli õigusteadlane, kes töötas Tartu Ülikoolis 1907–1908 tsiviilõiguse eradotsendina. Ta õppis Moskva, Jena ja Berliini Ülikoolis ja töötas lisaks Tartu Ülikoolile ka Peterburi ja Moskva Ülikoolis.
Richard Franz Karl Andreas Thoma

Richard Franz Karl Andreas Thoma (11. detsember 1847 Bonndorf – 26. november 1923 Heidelberg) oli saksa arstiteadlane. Advokaadi poeg, õppis Heidelbergi (1866–1872) ja Berliini Ülikoolis. Oli Heidelbergi Ülikooli assistent 1872–1873, eradotsent 1873–1877 ja professor 1877–1884. Töötas 1884–1894 Tartu Ülikoolis üldpatoloogia ja patoloogilise anatoomia professorina.
Arvid Dietrich Leopold Thomson

Arvid Dietrich Leopold Thomson (9. mai 1862 Tartu – 22. august 1941 Viljandi) oli baltisaksa põllumajanduse spetsialist. Mõisaomaniku poeg, õppis Tartu Ülikoolis 1881–1889 põllumajandust, töötas sealsamas 1890–1901 eradotsendina, 1901–1911 dotsendina ja 1911–1918 professorina. Õpetas Tartu Ülikoolis aastani 1930.
Johann Friedrich Thürner

Johann Friedrich Thürner (7. jaanuar 1768 Königsberg – 19. jaanuar 1848 Tartu) oli Tartu Ülikoolis vene ja inglise keele lektor aastatel 1804–1836.
Aleksandr Tihvinski

Aleksandr Vassiljevitš Tihvinski (1789 – teadmata) oli Tartu Ülikooli vene keele lektor 1825–1837.
Robert Tiling

Robert Tiling (23. aprill 1853, Maarjakulmu – 17. august 1919, Rotenbergi haigla Riia lähedal) oli eesti teoloog. Ta õppis eksegeetikat Leipzigi, Erlangeni, Tübingeni, ja Tartu ülikoolides ning õpetas Tartu Ülikoolis eradotsendina 1878–1880.
Fjodor Tjulpin

Fjodor Timofejevitš Tjulpin (21. september 1866 Monajenok – 2. detsember 1942 Odessa) oli arstiteadlane. Talupoja poeg, õppis Moskva ja Tartu ülikoolis, oli 1910–1914 eripatoloogia eradotsent Tartu ülikoolis.
Ewald Tobien

Ewald Sigismund Tobien (1. aprill (vkj) 1811 Jēkabpils – 26. jaanuar (vkj) 1860 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane. Ta oli Jēkabpilsi raehärra kaupmees Karl Friedrich Tobieni (1785−1861) ja tema abikaasa Sophia Gerdruta Harderi poeg. Alghariduse omandas Jēkabpilsi kreiskoolis. Aastatel 1826−1833 õppis Riia kubermangugümnaasiumis. 1834. aastal tegutses ta VIII hingerevisjoni korraldamisel maksunduse raamatupidajana. Samal aastal astus Tartu ülikooli, kus tudeeris 1837. aastani õigusteadust, arstiteadust ja kameralistikat. 1838. aastal sai õigusteaduse kandidaadi ja 1840. aastal magistrikraadi. Juba 1839. aastal promoveerus Halle ülikooli õigusteaduse doktoriks, 1844. aastal sai ta sama kraadi ka Peterburi ülikoolist. 1840. aastal oli Tartu ülikooli eradotsent ja seejärel aastatel 1840−1844 dotsent. 1844. aastal valiti ta vene õiguse erakorraliseks ja 1845. aastal korraliseks professoriks, kellena oli ametis surmani. 1851−1854 oli ta ühtlasi õigusteaduskonna dekaan ja 1852−1853 prorektori asetäitja. 1850. aastal anti talle riiginõuniku teenistusaste. 1859−1860 oli ta Õpetatud Eesti Seltsi president. Püha Stanislavi ordeni II klass (1856) Ta oli kaks korda abielus. Esimest korda naitus Auguste Reesega (1817−1848), kellega ta sai kaks last. Teist korda abiellus 1849. aastal Tartu raehärra tütre Martha Henriette Wegeneriga (1827−1906). Sellest liidust sündis seitse last, sealhulgas tuntud agraarajaloolane Alexander Johannes von Tobien (1854−1929). Pärast Edwaldi surma tõsteti tema lesk ja lapsed 1863. aastal aadliseisusse ja võeti 1886. aastal Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse. Tobien Ewald Tobien veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Списокъ гражданскимъ чинамъ седъмаго класса. Исправленъ по 1-е Сентября 1858 г. Lk 305. Списокъ гражданскимъ чинамъ шестaго класса. Исправленъ по 20-е Октября 1849 г. Lk 381.
Džonki

Džonki on lamedapõhjaline, madala keskosaga pukspriidita rannasõidu- ja jõepurjelaev Kagu-Aasias ja Indoneesias. Pikkus on harilikult kuni 60 meetrit, kandevõime umbes 600 tonni. Purjeka sisemus oli juba keskajal jaotatud veetihedate vaheseintega ruumideks. Enamasti 2–3 mastis on nelinurksed horisontaalsete tugevusliistudega pilliroost või niinest punutud rasked purjed. Viimastel aastakümnetel on paljudel džonkidel mootor. Vaikse ilmaga kasutatakse aere. Laeva vööriparrastele olid maalitud silmad. Sampan – Kagu-Aasia purje- või aerupaat
Ernst Rudolph von Trautvetter

Ernst Rudolf von Trautvetter (8. veebruar 1809 Jelgava – 12. jaanuar 1889 Peterburi) oli baltisaksa botaanik. Õppis Tartu Ülikoolis 1825–1831 ja lõpetas Kiievi Ülikooli 1839. Oli botaanika eradotsent Tartu Ülikoolis 1833–1835, töötas 1838–1859 Kiievi Ülikoolis professorina. Recke, Johann Friedrich v.; Napiersky, Karl Eduard: Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-Lexicon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland. 4 köide S-Z, Mitau 1832, lk.393-394
Arseni Tsarevski

Arseni Semjonovitš Tsarevski (1. märts 1853 Nõžnja Vilhova, Venemaa – 7. aprill 1917 Tartu) oli usuteadlane. Ta oli vaimuliku poeg, õppis Kiievis ning töötas Tartu Ülikoolis õigeusu teoloogia professorina aastatel 1892–1917. Ta on maetud Tartu Uspenski kalmistule.
Grigol Tseretheli

Grigori Filimonovitš Tsereteli (vene keeles Григорий Филимонович (Григол) Церетели, gruusia გრიგოლ წერეთელი) (Grigol Tseretheli); 12. märts 1870 Peterburi – 1938 Thbilisi) oli gruusia klassikaline filoloog, hellenist, tuntud papüroloog ja paleograaf. Teda peetakse klassikalise filoloogia rajajaks Gruusias. Ta oli kohtuametnikust aadliku poeg, õppis Peterburi ülikoolis. Ta jäi ülikooli juurde professorikutseks valmistuma ning õppis kolm aastat välismaal, töötas Viinis, Münchenis, Berliinis, Pariisis, Roomas, Veneetsias ja Ateenas, uuris kreeka papüürusi ja käsikirju. Peterburi ülikooli eradotsendina kaitses ta 1904. aastal Tartus magistriväitekirja lühenditest kreeka käsikirjades ("Сокращения в греческих рукописях преимущественно по датированным рукописям Санкт-Петербурга и Москвы." C.-Петербург, 1904). Aastatel 1905–1914 oli Tartu ülikooli klassikalise filoloogia professor. 1914. aastal valmis G. Tseretheli väitekiri "Menandrose uued komöödiad" ("Новые комедии Менандра." Юрьев, 1914), mille eest andis Peterburi ülikool talle doktorikraadi. 1914. aastal siirdus ta Petrogradi ülikooli. 1917. aastal valiti ta Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks. Alates 1920. aastast töötas ta Thbilisi ülikoolis klassikalise filoloogia kateedri juhatajana. Biograafiline artikkel Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakonna kodulehel
Soojusjuhtivustegur

Soojusjuhtivustegur (tähis λ {\displaystyle \lambda \,} ) on keskkonna soojusjuhtivust iseloomustav suurus. Soojusjuhtivusteguri ühik SI-süsteemis on vatt meetri ja kelvini kohta (W/(m·K)). Mida suurem on soojusjuhtivustegur, seda paremini kannab materjal energiat soojusena edasi. Soojusjuhtivustegur võimaldab hinnata ajaühikus keskkonna ristlõiget läbivat soojushulka. Kehtib järgmine seos k = Q d S Δ T , {\displaystyle k={\frac {Qd}{S\Delta T}},} kus k on keskkonna soojusjuhtivustegur (W/(m·K)), Q on ajaühikus pinda läbiv soojushulk (W), S on pindala (m2), d on pinna paksus (m), ΔT on temperatuurierinevus pinna erinevatel külgedel (°C). See valem ütleb, et soojusvoog on võrdeline temperatuuri gradiendiga, kus võrdeteguriks on soojusjuhtivustegur. Teisisõnu näitab soojusjuhtivustegur, mitu džauli soojusenergiat kandub ühe sekundi jooksul läbi ühe ruutmeetri suuruse pinna, kui temperatuurimuutus 1 meetri kohta on 1 kelvin. Mittehomogeenses keskkonnas tuleb kasutada ülalantud valemi diferentsiaalset kuju, q = k ∇ T , {\displaystyle \mathbf {q} =k\nabla T,} kus k on soojusjuhtivustegur vaadeldavas keskkonna punktis ja q on soojusvoog. Soojusjuhtivustegur sõltub üldjuhul keskkonna temperatuurist. Soojusmahtuvus Saveljev, I. (1978). Füüsika üldkursus I. Tallinn: Valgus. Ehitusfüüsika õppematerjal: Hoone piirdekonstruktsioonide soojusjuhtivus ja soojapidavus Mõnede levinud materjalide soojusjuhtivustegurid (inglise keeles) Soojustehnika