Miza nu rezidă doar din procesele de transformare și identificare, ci mai ales din funcționarea naturală și autonomă a noii realități paradoxale create: „pe dinăuntrul capul meu e fierbinte și plin de pămînt / cîrtița galbenă se mișcă în cercuri / lasă în urmă mirosurile sale de femelă / cumplită vreme aceasta a împreunării / de-ar fi limba mea mai lungă și mai sîrmoasă / să-mi pot scărpina în neștire pielea dinăuntrul capului / dar nu / așa că-mi izbesc fața și ceafa de mobilă / pînă cînd ei intră purtînd pe brațe tortul festiv.