Ba chiar i-l propun omului cu tava spre meditație: „Sus, pe gardul dinspre vie,/ O găină cenușie/ Și-un cocoș împintenat/ S-au suit și stau la sfat:/ – Ia te uită, mă rog ție,/ Cât de sus ne-am înălțat!// Și de-ndată, cu glas mare/ Începură amândoi/ Să cotcodăcească-n soare./ – Nu mai e nimeni ca noi!// Dar de sus, din corcoduș,/ Pitulându-se-ntre foi,/ Mititel și jucăuș,/ Le-a răspuns un pițigoi: – Câți ca voi! Câți ca voi!...”. să nu vă imaginați cumva că am simțit vreo satisfacție demontând elucubrațiile komartiniene.