Mai e un element care trebuie adus în discuție când comparăm costurile aociate diferitelor surse de finanțare în cazul companiilor de stat, multe din ele aflate în poziții cvasimonopoliste în sectoare primare: nu cumva tocmai aceste două criterii, respectiv forma de proprietate și poziția pe piață le califică pentru atragerea de finanțări externe la costuri (și mai) competitive? Sunt de acord că instabilitatea politicii în domeniul dividendelor în cazul companiilor autohtone cotate pe bursă îngreunează gestionarea eficientă a portofoliului de investiții al investitori calificați, cum este cazul fondurilor de pensii, dar nu mă pot abține să nu remarc că investitorii de retail au fost beneficiarii (indirecți) ai politicii actuale de repartizare a profitului net al companiilor în care statul este acționar majoritar .