(Cel dintîi se străduiește să fie plin de „zvîc“ și de duh, se dă la om, inventează euforic cuvinte, înjură, n-are mamă, n-are tată, e fericit să fie contemporan cu el însuși…) Celălalt e, din contra, mai curînd placid, de o combativitate oarecum previzibilă și nu prea expresivă.