Pe unul pentru că are și o impresionantă carieră internațională (Vladimir Tismăneanu), pe altul pentru că e „filo-german – deci nazist”, strălucitor stilist și „băsescian” (Andrei Pleșu), pe altul pentru că scrie „pornografii” și cărți care nu se vând la chioșcurile din gări, ba chiar se pregătește să ne facă rușinea de-a primi Nobelul (Mircea Cărtărescu), pe altul pentru că nu scapă niciun prilej pentru a se ridica împotriva anomaliilor din viața publică (Gabriel Liiceanu) etc., etc. La o analiză atentă, constați că aceste expresii ale urii nu sunt născute în adâncimile societății – deși adeseori ajung acolo și se metamorfozează în forme huliganice de exprimare: scuipături în plină stradă, huiduieli la aparițiile publice, comentarii de-o vulgaritate indescriptibilă pe Facebook ori Twitter, represalii ale instituțiilor statale mascate în vigilente și „imparțiale” verificări la locurile de muncă, execuții de tip stalinist în studiourile de televiziune năimite etc.