Fluiditatea evoluțiilor ce scapă, adesea, și celor mai competenți „observatori” (a se vedea felul în care a receptat Cioculescu poezia generației 60, după ce fusese un apărător de calibru al modernismului interbelic) se însoțește, în cazul lui Manolescu, de o mobilitate neobișnuită a gândirii critice.