Cînd ajungi să treci în raftul doi memoriile lui Radu Mărculescu din gulagul sovietic pe motiv că sunt mate sub unghi stilistic, cînd de fapt adevărul lor este de o mie de ori mai tulburător decît Moartea lui Ivan Ilici sau decît Amintiri din casa morților, cînd procedezi în acest fel dovedești că ceva șchioapătă în viziunea criticii literare.