Desigur că nu e vorba doar de un peisaj climateric terorizat, ci de un frig existențial de care poeta se apără – voluntar ori involuntar bacovian – transformîndu-și casa în mormînt: "Apărați-mă, pereți gîrboviți, căci afară/ seara ucide culorile, iarna trimite/ călăreții de viscol și bicele-n pocnet vestesc/ stăpînirea zăpezii" etc.