În smerenie, ca în orice altceva, depășirea măsurii stimulează orgoliul, iar acest tip de orgoliu e de o mie de ori mai subtil și mai primejdios decît cel obișnuit, care nu e, adesea, decît o vană gloriolă lumească…“ Henry de Montherlant (Le Démon du bien): „…în materie de căsătorie, toată lumea minte (…); (…) o complicitate generală face ca această instituție să subziste.“ Sau: „…căminul nu trebuie să fie locul în care stai, ci locul în care revii.“ Pe aceeași temă (se vede treaba că, pe vremea acestei lecturi – aveam vreo 20-23 de ani – colecționam comentarii „cinice“ despre căsătorie) este invocată o vorbă a doamnei Tolstoi, despre celebrul său soț: „Nu pot să-l suport, pentru că nu suferă și pentru că scrie.“ Arthur Koestler (Darkness at Noon): „…confruntarea cu moartea modifică mecanismul gîndirii și produce cele mai surprinzătoare reacții.