Dacă nu le mai putea stăpîni și folosi nemijlocit ca în primii zece ani, le putea manipula discret, ca în ceilalți treizeci și ceva.“ (Eugen Negrici, Literatura română sub comunism, Editura Fundației Pro, 2002) „Literatura dezvoltată sub guvernare totalitară nu ar putea fi închipuită decît ca un soi de teren al anomaliilor stilistice, cu excrescențe, formațiuni insidioase, multiplicări stranii, deformări vicioase, concrescențe defensive.“ (Eugen Negrici, Iluziile literaturii române , Cartea Românească, 2008) Deși adoptînd nuanțe diferite în Despre idei & blocaje (Humanitas, 2006), la concluzii apropiate ajunge și H.-R. Patapievici, preluînd (și prelucrînd) însă unele sugestii venite dinspre gîndirea noiciană (din „Comunicare și cuminecare“, în Cuvînt împreună despre rostirea românească): „În mod paradoxal, tipul de comunicare la care ne-a condamnat clandestinitatea adevărului sub comunism a fost unul constrîns să includă în formula lui cuminecarea .