A mai făcut trei pași și a căzut pe spate ca și cum i s-ar fi retras picioarele de sub corp, a dat din brațe și s-a rostogolit într-un crater de obuz din care i-am văzut clar prin lunetă încă multă vreme mânecile brune.“ Pentru ca abia peste un an, în martie 1918, inițierea să-și fi urmat lucrarea și tânărul locotenent Ernst Jünger să simtă și să reacționeze cu totul altfel când, în fața unui ofițer englez rănit, dă să-l împuște, dar ezită și în cele din urmă îl cruță: „Mai târziu am considerat că a fost o mare fericire că l-am lăsat în pace și am plecat în goană mai departe.