De cîte ori nu ni s a întîmplat să fim strigați pe stradă de o cunoștință și să nu o auzim sau să ne spună cineva că ne-a văzut în urmă cu cîteva zile, pe lîngă Cișmigiu: „Dar eu cum de nu te am văzut?“ Orașul a devenit un spațiu de tranzit, iar privirea noastră s a obișnuit să alunece peste clădirile mutilate și ruinate, chiar și peste persoane, fără să le mai vadă, dintr-un fel de instinct de supraviețuire.