A fost secretar al Filialei locale a Uniunii Scriitorilor, a înființat în 1949 un cerc literar muncitoresc la Uzina de Tractoare, scriind paralel, fără tragere de inimă, versuri „aliniate” politic (colabora și la revista „Flacăra” din Capitală), dar și o piesă de teatru, Oameni și năluci, respinsă de Teatrul Național din București, pe motivul că ar fi „demoralizantă”, iar în colaborare cu soția sa, bucovineanca Sidonia Drapaca, fiica unor profesori din Cernăuți, refugiați la București, a tradus din poezia lui Maiakovski și câteva dintre piesele lui Cehov.