Deși oamenii care ieșiseră pe stradă în ziua de Paști ca să întîmpine un rege ce se întorcea în țara lui din exil, după 45 de ani, trăiau încă o viață la limita sărăciei, nu aveau conștiința nici unei națiuni în care să aibă încredere, precum francezii, pentru că statutul de cetățean român nu implica de multe ori nici mîndrie, nici bucurie, și erau îmbrăcați la fel de ponosit ca în anii comunismului (ceea ce este valabil și acum, mai puțin partea cu hainele).