Pe urmele unor Pascal sau Voltaire, eventual Julian Barnes (cel din Nimicul de temut), Jean d’Ormesson scrie despre spectacolul lumii cu uimire și admirație (că există așa și nu altfel), dar și cu multă curiozitate, nostalgie, resemnare (că există așa și nu altfel), ridicînd întrebări aproape banale în legitimitatea lor, cărora le răspunde cu alte întrebări și mai încuietoare, cu aforisme paradoxale sau formulări abstract-poetice: „în spatele inimaginabilului se află de neconceputul“ sau „Dumnezeu e neverosimil, dar absența lui Dumnezeu este și mai neverosimilă“ sau „e bine să credem în Dumnezeu, dar să ne comportm ca și cum n-ar exista“.