Mai mult, trecând la faza postbelică, a Anilor Nebuni, când Jünger, eliberat de exaltările tinereții, dar încă în căutarea unei axe, acordă credit național-socialismului, – efemer credit de altfel, devreme ce se delimitează de această opțiune chiar în 1933, când Hitler accede efectiv la putere, – doamna Viorica Nișcov recurge la o pertinentă analogie cu a noastră „Generație “: „Nu mă pot împiedica să nu observ similitudinea între felul în care a fost tratat în propria țară Ernst Jünger [...] și „punerea la zid“ a memoriei unora dintre cele mai strălucite spirite ale noastre din perioada interbelică [...] acuzate de „păcatele tinerețelor“, indiferent că acestea n-au avut nicio consecință asupra operei sau vieții ulterioare a împricinaților.“ În Germania, adversitatea, senzația de disconfort și iritare pe care Jünger o produce încă, se explică desigur prin persistența complexului de culpabilitate care se resimte și azi, la atâția ani după cel de Al Doilea Război.