Lichidul ca un soare de aprilie – de dinainte de încălzirea globală – îmi trimitea surîsuri cînd vioaie, cînd galeșe, la limita complicității, în fronturile oleiforme ghiceam forma cîrceilor de viță-de-vie, semn că oricît de încovrigat urma să fie discursul meu, el va fi primit cu indulgență, oricum toată lumea era pe cale să fie „luată“.