Ca demers performativ auctorial absolut, Pasărea retro… este o arhivă performativă cu mai multe planuri: universul izolat comunist din anii ’70-’80, copilăria regizorului, dar și lumea lui interioară, dominată de imaginație (o formă inedită de realism magic – care amintește de spectacolul lui Alvis Hermanis, The Sound of Silence – bazată pe o perspectivă subiectivă asupra realității și combinată cu elemente onirice, rezultînd astfel o viziune hibridă asupra unor timpuri și locuri reale).