În seara aceea de 23 decembrie 1913, cînd ultimele ecouri ale aplauzelor s-au stins, în liniștea aceea ușor melancolică ce urmează după încordarea din timpul concertului, în înflăcărarea aclamațiilor, Clara visează fără-ndoială ca acest succes să-i deschidă ușile spre viitor: încă nu știe că, dimpotrivă, trăiește un fel de moment apoteotic și că odată cu stingerea luminilor cortina cade peste o altă perioadă a vieții sale.