Concluzia la care ajung, pornind de la arborele genealogic, este că uimitoarele limite intelectuale ale decidenților politici (miniștri, dar nu numai) nu reprezintă un accident de parcurs al democrației, ci o normă, o consecință a contraselecției naturale (căreia-i dau și-o definiție simplificată: „Orice șef se înconjoară necesarmente de proști“).