Spre ceea ce ar putea fi numit ca fiind capătul visului (dar visele nu au nici început, nici sfîrșit, ele sînt un continuum din care noi, căzînd în brațele somnului, decupăm un fragment ca și cum ne-am tăia o felie dintr-o pîine căreia nu îi vedem marginile), liliacul și-a făcut din nou apariția și mi-a propus să îi vînd sufletul, ceea ce m-a mirat, căci nu știam că aș avea un suflet, nici nu știam ce-i aia suflet, i-am și spus, iar el m-a asigurat că, da, am un suflet, pe care s-ar bucura foarte mult dacă i l-aș vinde lui pentru a-și face un acvariu cu suflete, și atunci m-am gîndit la suflet ca la un pește înotînd în acvariul unui liliac cu cochilie.