Dacă e vorba de ecouri, ar putea fi făcute câteva trimiteri și la Arghezi ori Eminescu, poate la Emil Botta... Cartea se încheie cu reluarea aceleiași obsesii a visului („La porțile visului, în veghe deșartă, / Am cerșit pâinea uscată și-amară” – versuri ce pot aduce aminte de figura altui confrate, Dimitrie Stelaru, nu fără a mai pomeni prezența simbolică a visătorului alter ego, Sixto Escobar, asociat cu gândul la „marele larg” și cu „viitoarele nave cu pânze de-argint” pe catargul cărora vor flutura „fantomele” visătorilor solitari din clipa prezentă... Ca visător impenitent se autodefinește subiectul liric și în volumul inedit Noul Robinson, ce reeditează simbolic figura personajului din cărțile copilăriei.