*  Îmi închipui că reflecții de acest fel v-au stimulat, Domnilor, să îmi permiteți să pronunț în fața dumneavoastră – fără să mă trăsnească cerul, fără să se prăbușească această Cupolă, fără să vină să mă smulgă din fotoliul meu umbrele indignate ale celor care ne-au precedat în această spiță conservatoare a patrimoniului cultural, unde, fideli etimologiei, strămoșii noștri par să se fi dedat dintotdeauna și singuri unui soi de echivalent masculin și paradoxal al partenogenezei – un cuvînt nemaiauzit și teribil de original: Doamnă.