Oca făcea și ea parte din peisaj, era, inițial, un soi de bunică alternativă – mă lua din cînd în cînd la ea acasă, mă hrănea cu lucruri pe care bunica mea hipercorectă nu le-ar fi introdus în alimentația rațională, precum puiul pane, mă familiariza cu religia catolică (religia ei) – de fapt, pînă una-alta, mai singura religie la care am avut acces, care la vremea respectivă avea aproape o singură formă de manifestare: „Înger, îngerașul meu“, rostit înainte de culcare.