Aici este superioritatea lui adîncă față de un Eugène Labiche – dramaturgul francez bun meșter al scenei, pe care-l admira, dar care totuși depășește rareori comicul buf – și mai ales aici este superioritatea „momentelor și a schițelor“ față de propriile lui comedii, unde personajele se individualizează prin ticuri verbale și calambururile sînt scop în sine.