Cînd credința nu mai este un dat, ci fie o rămășiță precară, fie o împlinire personală greu dobîndită, atunci nevoia de religie irupe în forme noi, unii recunoscînd baza lor religioasă, ca în spasmele New Age ce-i înfioară scurt pe tineri, alții negînd-o public, ca în vulcanii acum stinși, sau în orice caz latenți, ai fascismului și comunismului.