Poate mai mult decât toți aceștia, poetul brașovean a rămas ancorat în convenția acelor reverii în parte „datate”, pe care a reușit însă adesea să le pună în ecuație cu lumea pornită pe calea alienării, a rupturii cu natura, purtând încă stigmatul traumelor provocate de un măcel abia încheiat, cu urmări încă greu de prevăzut.