Izbândind să surmonteze numeroasele dificultăți ale fidelității față de textul sursă – menționate, de altfel și în Nota traducătoarei –, problemă majoră când este vorba de traduceri din limbi mult îndepărtate geografic, traducătoarea reușește adecvarea „asimptotică“ a textului- țintă la textul-sursă, printr-o hermeneutică în litera și spiritul textului, oferind cititorului nu numai informații generale despre relevanța textului (Studiu introductiv), ci și explicații detaliate celor interesați (oferta titlurilor cărților-capitole și a altor cuvinte intraductibile în original, intervențiile auctoriale în text marcate cu alt corp de literă, note de subsol explicite, ce dau mărturie de acribia specialistului într-ale etnologiei și folclorului japonez), sau date tehnice (Glosar de nume).