— De ce nu te însori atunci? Pfoa! Mi se întîmplă, cînd repectivul are o figură în spatele căreia ghicesc sursa inocent neanderthaliană care-i dirijează procesele neuronale și, implicit, întrebările idioate, să răspund la întrebarea dacă am copii cu această glumă obosită: „Nu de care să știu”, o glumă veche de cînd a luat ființă rizibila instituție a holteiului care trăiește în afara normelor (unora din ele) statornicite de societate, dar asemenea curioși, invariabil, precum doctorul Cottard al lui Proust, nu cunosc „dacă interlocutorul voia să rîdă sau era serios” și își înfloresc fizionomia cu „un surîs convențional”, care vrea să arate, chipurile, că ei ghicesc exact ce ai vrut să spui, deși n-au deloc habar.