Această perspectivă, precum și faptul că un personaj important al artei românești postbelice, autoexilat la București, deci rupt în chip vădit de traiul la țară, dar care evoca rolul crucial al albinei în societatea tradițională, îl plasează pe un mai tînăr confrate în ale artelor, pe Dragoș Neagoe, pe poziția cea mai convenabilă nu numai de a vorbi despre albine, ci și de a lucra programatic cumva înlăuntrul civilizației lor.