Într-o enumerare succintă de subiecte întoarse pe toate fețele de Sebastian, să notez „pauperitatea” repertoriului nostru permanent, presiunea exercitată de gustul public asupra repertoriului Filarmonicii, prejudecata valorii soliștilor străini și desconsiderarea celor din țară, confuzia între marea muzică și virtuozitatea în interpretarea ei, improvizațiile prin care se „transformă” o orchestră simfonică într-una de cameră, reluarea la nesfârșit a unor piese și lipsa de curaj în a înnoi repertoriul, lipsa de receptivitate la contribuțiile moderne în muzică, ignorarea și descurajarea tinerilor, pentru a nu se tulbura cumva „adâncul somn filarmonic”, prețul piperat al biletelor ce ține departe un public mai larg, necreditarea muzicii înregistrate pe discuri, amatorismul în instituția serviciului de presă și a impresariatului, în fine, lunga, prea lunga vacanță artistică, pe durata căreia artiști și spectatori, interpreți și critici intră într-un „șomaj muzical”.