Într-un capitol pe care i-l consacră în cartea sa Verfremdung und Freundschaft [1] , scriitoarea letonă Zenta Maurina notează justificat: „În plan muzical nu exista nimic ce ea nu putea realiza, dar cu oamenii era timidă, se temea să călătorească, îi era frică de lucrurile materiale neprevăzute, frică să-și facă noi cunoștințe.“ Mai este demn de menționat faptul că în această perioadă, deși trăiește acea neliniște încercată de orice artist adevărat în clipa în care se abandonează publicului, e mult prea sigură pe ea ca să simtă tracul copleșitor care te înlemnnește, angoasa și panica pe care le va înfrunta mai tîrziu, pînă la ultimul ei concert, și care vor face ca fiecare intrare pe scenă să fie o adevărată dramă.