19). Are uneori privirea caustică (răutățile și bîrfele îi ies mai bine, le versifică mai cu vervă, dar nu vreau să psihanalizez) și dacă s-ar fi rezumat la observații condensate, fără taclale interminabile, Ana ar fi avut o pregnanță epigramatică, de sarcasm fulgurant, care ar fi calificat-o ca poetă de maliții: „Pe stradă era o păpușă, o frumusețe./ Privind-o, se-ncălzeau ochi stinși de bătrînețe./ Acasă însă cu melci în păr, cu hîrtiuțe,/ Cu papuci rupți, ciorapi în serpentine,/ Visînd coliere, caviar, mandarine“ etc.