Poate că uneori se lasă el însuși luat de val, numind „capodoperă a cărții” un poem doar onorabil al Martei Petreu, dar și când o face – cronicarul este în deplină bună-credință: „Aici nu mai există cer nori răsărit și asfințit/ Aici soarele este negru și nevăzut/ aici sigur îți tai pe pipăite prin vaier calea/ afund jos/ Aici vrei să urci și numai cobori/ aici e cale de jos// aici nimicul bate ca o inimă/ și mă privește ca o reptilă drept în ochi/ de aici nu mai există nici întoarcere nici mai departe/ de aici n-ai cum să scapi// Eu sunt aici la mine acasă”.