O critică serioasă trebuie să arate modelele bune câte au mai rămas și să le distingă de cele rele și, curățind astfel literatura de mulțimea erorilor, să prepare junei generații un câmp liber pentru îndreptare.” Problema este dublă: puținul salvat era cu adevărat foarte puțin, iar până la venirea „junei generații” aveau să mai treacă încă ani buni; deocamdată, nici urmă de ea! Cu o misterioasă încredere în efectul sanitar al criticii aflate în plin marș, Maiorescu anunță însă venirea ei, și ea nu va întârzia să vină: din toate regiunile țării viitorii mari clasici se vor reuni la Iași, acolo unde erau așteptați să vină! Erau așteptați ca scriitorii adevărați ai noii literaturi încă de pe vremea când ei înșiși nu-și închipuiau că vor scrie! La fel de uimitor este apoi faptul că atunci când vin în fine, noii veniți sunt de îndată recunoscuți, după aproape nimic, de cel ce-i anunțase.