Gîndiți-vă că un copil de 13 ani trecuse deja, ca mulți asemeni lui, prin șocul unei schimbări de regim din categoria horror, pe care părinții lui îl credeau etern, apoi, imediat după 1990, participase la manifestații de stradă, învățase pe de rost cîntece care se terminau cu „Mai bine mort, decît comunist!“ și pricepuse cumva că nici după schimbarea acelui regim nu era deloc bine, apoi văzuse oameni bătuți de niște mineri, pentru că avuseseră curajul să protesteze, în zilele acelea, își văzuse propriul tată cum își scosese ochelarii dimineața, înainte să plece la serviciu, și îi pusese în geantă: „Ca să nu mă creadă idioții ăia intelectual și să mă bată!“ Și, după toate acestea, vede în sfîrșit un rege, un prinț și o mulțime fericită care îi aclamă.