Ultimul, ardelean cu judecata prea cumpănită, face figură de muritor admis printre zei, care a văzut și înregistrat dezbaterile olimpienilor, fără să le fi înțeles bine și dedesubturile, căci, scriindu-și la bătrînețe Amintirile, povestește: „îndeosebi Caragiale, născut în ceas bun, ar fi fost în toate împrejurările un om însemnat; el n-ar fi putut însă să fie ceea ce a fost dacă n-ar fi trăit o parte din viața sa împreună cu Eminescu, care pentru dînsul era o nesecată comoară de știință și de îndemnuri binecuvîntate„.