Trecea zîmbitor prin fața invitaților, cu tava cu pahăruțe – „Poftiți! Mai serviți?” După ce se sfîrșea acest mic ritual, stătea cu ochii pe sticla cu țuica ca pe butelie, pentru că știa că nu se cade să dosească sticla pentru mai tîrziu, așa cum ar fi făcut orice român țuicar și cu grija zilei de mîine.