Astfel, dorind să prezinte publicului român contemporan nu atât o etichetă de mare pictor, cât un interesant și complex personaj, curatoarele acestei expoziții au avut în vedere în mod explicit dialogul dintre opera consacrată și experimentele artistice, căutând să ofere și laturi noi ale personalității baronului Löwendal, să îl elibereze astfel de poncife și ierarhii tematice, de insistența covârșitoare pe portret țărănesc și pe latura de "zugrav al sufletului românesc, [...] în tot ce are el mai adânc, mai sfânt, mai uman", sau pe aceea de "Dostoievski român al picturii românești" (conform Luciei Demetrius, într-un articol din 1943).