Dar să nu-i spui că „nu-i merge mintea“! Românul e „dăștept“! Atît de „dăștept“, încît știe să preschimbe și prostia, dacă e prea evidentă, în virtute: „sînt prost de bun…“, „prost am fost!“ (cu sensul: „m-am lăsat fraierit de cumsecade ce sînt“), „mare prostie am făcut!“ (cînd n-am obținut profitul așteptat, după ce am făcut ceva „bun“).