Altfel privind lucrurile, nu sînt oare destinul unui I.D. Sîrbu sau discursul postdecembrist al unui Paul Goma tocmai produsele sau efectele acelei traume blestemate, la care se referea de la bun început Eugen Negrici? Deși sacrificînd sau exagerînd prin centrarea a aproape întregului său discurs critic pe o teză și pe o percepție exclusiv organiciste asupra literaturii române – obiecție excelent formulată de Alex Goldiș – este foarte dificilă, dacă nu imposibilă, demontarea în bloc a observațiilor formulate de Negrici în cele două volume mai sus citate.