Ghica, trăitor într-un veac de-a lungul căruia societatea românească își schimbase temeliile, scrie deliberat spre a-și arăta colecția personală de amintiri și curiozități dintr-o lume dispărută parcă fără să se fi prelungit nicicum spre urmași: începutul secolului, nu foarte îndepărtat ca număr de ani, părea antichitate străveche, din alt mileniu, față de celălalt capăt al lui, deși era încă în viață o generație care le apucase pe amîndouă și care le unea.