Iată însă ce spune Perpessicius – „în ciuda imensei sale bunăvoințe“, după cum nu uită să precizeze – despre cartea Anei, o carte în care „n-a găsit nici un grăunte de poezie, nici o imagine mai de Doamne-Ajută, nici un vers măcar, cît de cît dat la rindea“.* Nu-l înduplecă nici notița alintat-jucăușă cu care Ana încearcă să se acopere, zicînd că scrie ceva „nici proză, nici versuri – și proză și versuri“, ceva „în genul meu“, gen care, zice Perpessisius scurt, nu există.