Putem oare afirma, absurd, că literatura acelor ani a avut conștiința existenței sale înainte ca literatura să existe cu adevărat ? Nu avem decât să recitim „criticele” lui Maiorescu, anterioare poemelor eminesciene, anterioare nuvelelor lui Slavici, anterioare comediilor și Momentelor lui Caragiale, anterioare poveștilor și amintirilor lui Creangă, toate acestea opere de creație atât de individuale în genialitatea lor divergentă, neprevăzute și imposibil de prevăzut, desigur.