Oamenii muncii, indiferent că-și făceau sau nu treaba, erau obligați să își facă autocritica în fața întregului colectiv, care aplauda cu elan tovărășesc momentul de sinceritate vinovată a colegului, îndemnat să-și recunoască greșelile știute și neștiute.“ Fără a respinge radical abordarea autoarei franceze, acesta insistă asupra necesității de a opera o delimitare de bun-simț: în partea pozitivă, criticile sau cîrcotelile justificate, care ar trebui să atragă după sine o reacție a managerilor, în partea toxică și de descurajat acele cîrcoteli injuste și sterile, care țin mai curînd de zona trivialității și a sentimentelor josnice.