O poezie amintind, prin simplitataea notației, de „stanțele” bacoviene, spune mult despre acest proces de reapropiere de „omul concret” și de lumea lui: „Trenuri de noapte / Șerpi / Șoapte / Miezul pământului / Flăcări prin vise / Felinare putrede / Ceață / Gările cântului... // Nesfârșiri, depărtări / Cine tresare prin somn? / Undeva / Cantonul 207 / Nici o oprire / Îngândurări...” (207). În Polul Vest, și în Vulturul palid, revin cu o insistență nouă, reveriile evaziunii, visele cu personaje de navigatori și tărâmuri de departe.