Erau scrisori lungi, narative, uneori de dragoste: mama îi copia versurile unui șlagăr la modă („Hai, vino iar în gara noastră mică” de Gabriel Dorobanțu), iar tata îi trimitea poezii despre dorul de casă și de familie, despre timpul care trece, despre viața care e frumoasă, dar schimbătoare – poezii pe care nu știu dacă le scrisese chiar el sau dacă nu cumva erau creații colective.