De aici, spectacolul evoluează, deschizînd noi cîmpuri de analiză sub aceeași supratemă, a mărfii care devine obiect de artă – ce este și ce NU este arta conceptuală? care este granița între artă și deșeu? cum evoluează arta în era consumului? cum se refolosesc/recontextualizează icon-urile clasice? care este relația între copie și original? Massimo Gerardi folosește în tot spectacolul aceleași elemente, din perspective și cu narațiuni coregrafice diferite: cartoanele în pungi transparente sînt purtate de personaje care defilează ca pe podiumurile de modă, pizza vomată este livrată ca operă de artă, banana este scoasă la licitație în aceeași ipostază, sloganurile brand-urilor contemporane sînt rostite ca mantre etc.