Într-un final scăldat în lumina crudă a zăpezii și a merelor încă neculese în toiul iernii, care lasă alienarea în cercul său închis, ne amintim tot de Cehov: „Iar peste amărăciunile noastre de azi vom arunca o privire încărcată de afecțiune surîzătoare… și ne vom odihni“..