(Este o prejudecată culturală și socială, liniștitoare pentru conștiința agenților juni ai istoriei, aceea de a crede că voința de a fi scade pe măsură ce înaintăm în vîrstă; în fapt, nu există nici o legătură: abulia este independentă de vîrstă și de starea de sănătate, exemplul cel mai elocvent fiind acela că depresia apare masiv în rîndul oamenilor tineri și sănătoși, iar depresia senectuții este de cele mai multe ori doar efectul dez-integrării sociale, al morții sociale la care îi condamnăm, fără milă, pe cei în vîrstă.) Poate că Cervantes marchează, prin Don Quijote, epistema tristei figuri a bătrîneții.