Creionul descriptiv e însă destul de ascuțit și se vede că pe Ana o prinde verva improvizației, dar și că își ține ochiul critic deschis: „Poarta este totdeauna zăvorîtă./ Prin curtea îngustă, îngrijită,/ Intri în bucătăria supra-încălzită./ Familia strînsă la un loc./ Numai femei, bătrîne femei/ Cu viața frîntă, fără temei./ Femei decepționate,/ Pătate,/ Exagerate,/ Înveninate…//…/ Însă nici ea nu e măritată/ Și grozăvia de-a fi fată/ La infinit, la infinit/ Le-a răvășit./ Sălbatec s-azvîrle cînd cade o pradă,/ Cu ce nu este fac paradă,/ Refulat, un trăznet!/ Viață, blestem, răcnet!/ Ce pripă!/ Cum țipă…/ O clipă!/ Și furtuna ce-a răvășit/ În veci a pierit…/ Rămîne noroiul, glodul scîrbos,/ Hidos,/ Lipicios“ (Familia din casa cu nr.