Mutat la țară, oarecum departe de babilonia capitalei noastre, Dragoș Neagoe și-a regîndit propria existență, ca om și ca artist, dar și a întregii sale familii, înrudindu-se cu acest „popor așa de hotărît și de pătrunzător, hrănit cu lumină și căldură, cu ceea ce este mai curat în natură, cu sufletul florilor, zîmbetul cel mai cald al materiei și strădania ei cea mai minunată către fericire și frumusețe“ (Maeterlinck, Viața albinelor, cartea a II-a, XI).