Și totuși, pe acest fundal de creștere optimistă, cu Hegel și Goethe înmormîntați ca niște moaște legendare, din țărîna cărora urma să se ridice noul ev german, pe acest fundal aveau să apară semnele unei adînci crize a spiritului: Feuerbach publică în 1841 Esența creștinismului, dînd ateismului o subtilă proptea speculativă, Marx publică în 1847 Manifestul Partidului Comunist, o ațîțare concisă la revolta plebei internaționale, iar în contrapondere, Arthur Gobineau publică în 1853 Eseul despre inegalitatea raselor umane.