Spre deosebire de ceilalți vecini, fata asta era vorbăreață, tot timpul cînd mă prindea la lift sau în fața blocului îmi povestea despre cît de grozav era arabul ei – pardon! era din Iran, „deci el nu este arab, e persan”, îmi spunea ea, ca să sublinieze diferența –, despre cum o tratează ca pe o regină și cum o umple de bijuterii din aur – „Ia uite brățara asta! Și cercelușii ăștia îți plac?” Probabil că se aștepta să-mi stîrnească vreo invidie, dar, sincer, mi-era un pic milă de ea.