Pentru că acestea sînt cazuri oarecum personale (deci contestabile), citez în continuare din cartea profesorului Gherasim Rusu Togan*: „Și jalnic mai sunau aceste cîntece intonate de vocea plină a bunicului meu, depămîntenit două decenii, pe care, însă, norocul l-a ocolit toată viața! Dar revenise acasă un altul, pedant și detașat de normele sociale!“ (p.