Copiii învățau slovele cu numele lor slavonești urlînd în cor „on, mislete, ucu: omu“, de pe ceasloave de cult ca Octoihul și Psaltirea, și aflau psaltichia (muzica bisericească) de la cîte-un dascăl obscur și rău plătit, însă depozitar natural al limbii românești, care-i muștruluia cu nuiaua și la mînie mai arunca cu papucul după ei.