Călinescu într-o cronică3, inversînd interpretarea comună a acestor eroi ai lui Molière, fiindcă personajul din urmă, ciufut și nesociabil, ar spera totuși în perfectibilitatea umană, celălalt se adaptează facil la orice și nu crede în nimic; încît consideră că rîsul lui Caragiale e „trist“ , ca al dramaturgului clasic francez4.