Nu aveau prea multe date, dar suficiente pentru ca două imaginații zglobii să poată alcătui un personaj din ele: scrisoarea albastru-pal, cu liniile ambigue; vocea, pe care numai Nick i-o auzise cu prilejul veselei pălăvrăgeli pompoase, în cursul căreia își puseseră la punct planurile și care era neutră, londoneză, nu în mod evident de bărbat de culoare, deși sesizase în ea o ironie și o resemnare aparte; și fotografia color, ce arăta că, deși Leo nu era așa de arătos cum pretindea el, totuși merita privit.