Sankt Petersburgul acelor vremuri, cu podurile lui peste Neva, cu acoperișurile de la Kazanski Sobor și Isaakievski Sobor sclipind în soare, cu nenumăratele canale ale râului Moika, mi-au alimentat din plin melancolia.” (p. 37). Câteva pagini mai încolo, bine stârnit de interlocutoarea sa, Dan Grigore rememorează întâlnirea lui esențială (la 12 ani) cu muzica lui Rahmaninov.