Dacă Banca Națională a României ar fi acționat în sens contrar, urcând dobânzile, ar fi fost o politică înțeleaptă?   2) Dacă România s-ar fi izolat de restul lumii, lăsând dobânzile sus, în timp ce pe toată planeta ele erau date în jos, tot mai în jos, nu ar fi năvălit la noi o mulțime de capitaluri străine în căutare de randamente bune, inundând țara?   3) Și dacă, așa cum ni s-a mai întâmplat după septembrie 2006, când am fost obligați să liberalizăm contul de capital, ca o condiție a aderării la UE, am fi suportat din nou o inundație de capitaluri, n-am fi ajuns inevitabil la dobânzi nu de 2 sau de 4 la sută, ci de 9-10 la sută? Iar leul, pe piața valutară, nu s-ar fi dezechilibrat grav?   4) Și ar fi fost corect, față de populație, față de economie și față de societatea noastră în ansamblu ca în timp ce în toată lumea dobânzile scădeau, noi să păstrăm dobânzi înalte și credite scumpe?   5) Dacă nu câteva luni, ci trei ani, cursul pieței noastre valutare a fost stabil și dobânzile au scăzut, asta e o iluzie sau o oportunitate?   6) Și, apoi, avem cea mai firavă garanție că, mergând în contrasens cu lumea, urcând deci dobânzile în timp ce inflația scădea, nu am fi ajuns la o catastrofă? Și, la urma-urmei, cum să fi ținut dobânzile sus doar de teama că va veni un timp în care vor urca iar?   La stabilitatea cursului de schimb mă voi referi în următorul comentariu.