Aici schema subiectului e luată declarat din Schiller, dar punerea în scenă, dichisită cu detalii și dialoguri pe ton familiar, e tipic caragialescă: la împărțeala bunurilor acestei lumi, poetul, în latura omenirii rostuite cum se cuvine, se alege doar cu clondire de cerneală și topuri de hîrtie, încît pînă și Dumnezeu îl consideră a fi „cam găgăuță“.