Ubicuitatea pe care Lanthimos o împrumută camerei (ca un semn suprem al dominației demiurgice în spațiu), nonșalanța cu care construiește spațiile largi, cu rezonanțe de sfîrșit al timpului, suprafețele reflectorizante și culorile reci, toate însumate dau voce unui rece și sec blestem al zeilor într-o lume întoarsă cu susul în jos, ca într-un nou Metropolis (se uzează de cadre fixe sau, dimpotrivă, curgere și furișare felină a camerei, unghiuri insolite de filmare, cadraje îndrăznețe, gros-planuri intercalate uimitor).