De unde și concluzia rezonabilă a prefațatoarei, conform căreia înrolarea lui Jünger, la 19 ani, ca voluntar, nu are „de-a face cu patriotismul, iubirea de țară, apărarea gliei strămoșești etc., ci e vorba pur și simplu de dorința aprigă a unui elev mediocru de a se scutura cât mai degrabă de constrângerile nesuferite ale obligațiilor școlare și de a răspunde chemării irezistibile a depărtărilor misterioase [...]“ Acestea erau dominante într-adevăr în acele momente, dar nu cred totuși că tânărul Jünger nu avea și un sentiment patriotic latent, mai curând ca orgoliu identitar, moștenit din ascendența sa familială.