La sfârșitul volumului II, în epilogul consacrat Perioadei comuniste, Mihai Zamfir află prilejul de a mai scurta nițel istoria literaturii române: contemporanii, în sens strict, n-ar avea ce căuta în paginile istoriilor literare, fiindu-ne prea apropiați, ba chiar înrudiți, ceea ce ne-ar răpi din obiectivitatea necesară.