Se mai întîmplase și asta, și noi ne învățaserăm să culegem păsările pe timpul zilei și să le ascundem în coșul de nuiele, pe care îl piteam printre brusturii de la marginea lacului, unde se spunea că umblă ăia ce s-au prăpădit în baltă și au ieșit moroi din ei, și țiganii n-aveau curaj să umble pe acolo, așa că, dacă veneau seara, le arătam cîte un grangure mic sau vreun scatiu prăpădit, în cel mai bun caz, dar de cele mai multe ori, le rînjeam cu palmele goale și-i lăsam să ne spurce, să ne facă lefteri și coate-goale, pînă se săturau și se cărau.