Dimensiunea intertextuală a cărții („din profil, melcul pare un șerpișor boa care tocmai a înghițit un elefănțel“, „e o zi perfectă pentru melcul-banană“ sau „viața este ceea ce li se întîmplă melcilor în drum spre cimitir“) este dublată de cea paremiologică („necunoașterea de sine nu miroase-a bine“, „melcîinele este cel mai bun prieten al pomului“ ș.a.) Nu e o surpriză dexteritatea cu care Iulian Tănase inventează parafraze, paradoxuri și jocuri de cuvinte, dar Melciclopedia este o carte-festin care, situată la mijloc de poezie și umor, abundă în trimiteri culturale, dar mai ales în stări de grație a limbajului și a imaginației (iar ilustrațiile lui Mircea Pop sînt o operă în sine), ca în această splendidă descriere, printre atîtea altele: „Tigru și Eufrat sînt fluvii prin ale căror albii nu curge pic de apă; melcii sînt cei care curg, ca niște caravane care șerpuiesc lent, într-un continuum vîscos, cu unduiri imperceptibile, două procesiuni moi, două fluvii nevertebrate curgînd cu lentoarea cu care se scurge timpul“.