Trauma a murit, trăiască trauma! La polul opus față de Eugen Negrici se poziționează Ion Simuț în Literaturile române postbelice (Editura Școala Ardeleană, 2017), care mută accentele, supralicitînd, în opinia noastră, rolul unor scriitori precum Paul Goma sau I.D. Sîrbu în economia literaturii române postbelice, dinspre literatura oportunistă asupra contrapartidei reprezentate de triada evazionism – subversiune – disidență, probabil și din dorința de a restabili un echilibru asupra discuției prin contrabalansare, echilibru bruiat de ceea ce fusese citit drept un radicalism negativist al intervențiilor lui Negrici (vezi rezervele lui Mircea Martin cu privire la finalitatea practică a acestui așa-numit radicalism: „După ce recunoaștem (toate) iluziile și denunțăm (toate) relele, ce ne rămîne, cu ce rămînem?“ în Radicalitate și Nuanță, Tracus Arte, 2015), cu care criticul ardelean întreține o polemică ușor stridentă, după ce își făurise în aproape trei decenii de critică postdecembristă un renume și o imagine de critic-sociolog prudent și echilibrat.