Așadar, „la treabă“: să smulgă brusc fața de masă, să arunce câteva farfurii în capul musafirilor, să izbucnească apoi într-un râs sfâșietor de nebunesc și dureros în fața chipurilor înmărmurite ale mamei, al lui Liljan, al prințesei și al Elizei, să mânjească cu maioneză mutra bărboasă a directorului școlii, generalul Próchwa, și să fugă, să fugă, să fugă – dar unde? Lumea era prea mică pentru o asemenea fugă.