Și totul era real! Ha! Cum să crezi în așa ceva, cum să ții în loc flacăra fugară a miracolului suprem, cum să faci din această ceață atât de volatilă încât dispărea mereu, dar dureros de otrăvitoare prin ireversibilitatea clipei insesizabile, măcar o bucățică de veșnicie, solidificată în labele tari și noduroase ale voinței? Și totul în zadar! Ce fuseseră așadar visurile despre micile monstruozități din timpul mesei de nuntă? Niște mici prostii.