SUNT CEASURI Zarvă inutilă a zilei lumini orbitoare pacte stranii făcute cu tine însuți sunt ceasuri în care mereu și mereu revine pendulul sâcâitor al îndoielii Totul în cele din urmă cade sub pacea întunericului sub sigiliul obștesc al mizeriei și uitării când abia deslușită răsună parola apelor subterane și foșnetul îndepărtat al aștrilor Acesta e ceasul în care sub arborii nopții se face vânzarea de frate când zeii uitați își ivesc capul de sub tufele de brusturi și sensul unor întâmplări de demult se luminează în inima ta cu brutalitatea unui pumnal Sunt ceasuri în care umbrele nopții îți ridică în față munți de spaimă când se neliniștesc vocile lăuntrice Sfâșietor e atunci strigătul fratelui tău ce moare de sete într-un oraș de la marginea deșertului CARE care e rostul acestei lupte sterile te întrebi cu șarpele ce urcă pe apele fluviului binecuvântat cu șoricelul ce-și caută hrana pe câmpul pustiu cu maimuțele ce fură portocale din grădinile orbului care e rostul acestui plâns înfundat în perna unui hotel imund la ceasul când umbrele se refugiază în curtea cazărmilor pustii în coridoarele pline de chicote înăbușite ale liceului de fete când totul se bucură de generozitatea nopții pline de stele de geamătul acestor copaci bătrâni cu brațele ridicate a rugă spre lumina îndepărtaților aștri .