Aerul acesta de sprinteneală autoironică se răsfrînge nefast asupra consecvenței cu care își urmărește firul gîndurilor, volumul fiind un amalgam de intercală ri, trimiteri și juxtapuneri cărora nu le poți găsi o coerență clară, afară de condiția subînțeleasă că toate, într-un fel sau altul, au legătură cu Noica.