Pielea de satin a lui Zypcio, mușchii lui superbi și chipul lui tânăr, à la Rudolf Valentino, bestializat de satisfacerea dorinței, se transformau, la amintirea plăcerii de-abia trăite, nedesăvârșite din cauza repeziciunii cu care se petrecuseră evenimentele, în ceva ce depășea orice idee putuse avea Eliza despre dragoste, în general.