Abia acum, eul uman, format în el cu atât anevoință de-a lungul a milioane de generații, începea să miște, să tremure, să fornăie, să țâșnească, să spargă, să sfărâme, plesnind într-o explozie lentă și dureroasă, dizolvându-se în vidul fără fund, unde rânjea moartea pură.