Jumala ompi linnamme

Question: Kuka on alkujaan sanoittanut Jumala ompi linnamme -virren?






Jumala ompi linnamme on suomalaisen virsikirjan tunnetuimpia virsiä. Virren on alkujaan sanoittanut Martti Luther, jonka alkuperäisteksti Ein’ feste Burg ist unser Gott () vuodelta 1528 perustuu psalmiin numero 46: ”Jumala on turvamme ja linnamme, auttajamme hädän hetkellä”. Ein’ feste Burgista tuli jo Lutherin aikana uskonpuhdistuksen kannattajien tunnuslaulu, ja sitä on kutsuttu myös ”reformaation taistelulauluksi”.
Lutherin virsi oli jo Jacobus Finnon suomalaisessa virsikirjassa vuodelta 1583 (”Meidhän linnam on Jumal taivast, meidhän kilpem ja otam”). Nykyinen suomennos on vuodelta 1886 ja virsikirjakomitean tekemä.
Sama Lutherin teksti on ollut pohjana myös Johann Sebastian Bachin tunnetuimpiin kuuluvalle kantaatille numero 80. Enkeli taivaan -virren viimeinen säe eroaa vain yhden sävelen verran Jumala ompi linnamme -virren viimeisestä säkeestä.[1]
Luther tarkoitti ensimmäisen säkeistön ”sillä vanhalla vainoojalla” (saksaksi der altböse Feind) saatanaa, mutta Suomessa sanontaa käytettiin usein tarkoittamaan keisarillista Venäjää tai Neuvostoliittoa.[2] Suomessa virttä veisattiin muun muassa Moskovan neuvotteluihin lähteneelle valtuuskunnalle Helsingin rautatieasemalla syksyllä 1939.[3] Vuosittainen joulurauhan julistus Suomen Turussa alkaa tällä virrellä.  
Ruotsin kirkon virsikirjassa on tästä virrestä erilainen käännös kuin Suomen ev. lut kirkon virsikirjassa. Siellä virsi 237 alkaa sanoin "Vain Jumala on linnamme". Tekstin muokkaus seuraa Ruotsin kirkon ruotsinkielisen virsikirjan tekstiä sekä Lutherin alkuperäistä tekstiä. Samoin sävelmässä on pieniä eroja, ja Suomen virsikirjasta tuttu teksti ei käy sävelmämuotoon. Virren muokkaus on Pekka Kivekkään tekemä. Lutherin virrestä on Ruotsin kirkon virsikirjassa myös toinen versio, joka on Olov Hartmanin kirjoittama virsi "Jumala vahva turva on" (477). VIrren suomennos on Pekka Kivekkään tekemä, ja se on toisen joulupäivän virsien osastossa.[4]

Sanat

Suomeksi

Jumala ompi linnamme 

ja vahva turva aivan,

on miekkamme ja kilpemme

ajalla vaaran, vaivan.

Se vanha vainooja,

kavala, kauhea,

on kiivas, kiukkuinen

ja julma, hirmuinen.

Vain Herra hänet voittaa.

On turha oma voimamme

vääryyden valtaa vastaan.

Me turman vallat voitamme

Herrassa ainoastaan.

Hän, Kristus, kuningas,

on voitonruhtinas,

lyö joukot helvetin,

ne tallaa jalkoihin

ja voiton meille saattaa.

Jos täyttyisikin maailma

nyt valheen enkeleistä,

niin pimeys ei voittoa

kuitenkaan saisi meistä.

Ne olkoot raivoissaan

ja syöskööt kiukkuaan.

Nyt valheen vallat on

jo saaneet tuomion.

Ne yksi sana kaataa.

Se sana seisoo vahvana,

ne ei voi sitä kestää.

Kun kanssamme on Jumala,

ken meiltä voiton estää?

Jos veis he henkemme,

osamme, onnemme,

ne heidän olkohon,

vaan meidän iät on 

Jumalan valtakunta.


Saksaksi

Ein feste Burg ist unser Gott, 

ein gute Wehr und Waffen. 

Er hilft uns frei aus aller Not, 

die uns jetzt hat betroffen. 

Der altböse Feind, 

mit Ernst er's jetzt meint; 

groß Macht und viel List 

sein grausam Rüstung ist, 

auf Erd ist nicht seinsgleichen. 
Mit unsrer Macht ist nichts getan, 

wir sind gar bald verloren; 

es streit' für uns der rechte Mann, 

den Gott hat selbst erkoren. 

Fragst du, wer der ist? 

Er heißt Jesus Christ, 

der Herr Zebaoth, 

und ist kein andrer Gott, 

das Feld muß er behalten. 
Und wenn die Welt voll Teufel wär 
 
und wollt uns gar verschlingen, 

so fürchten wir uns nicht so sehr, 

es soll uns doch gelingen. 

Der Fürst dieser Welt, 

wie sau'r er sich stellt, 

tut er uns doch nicht; 

das macht, er ist gericht': 

ein Wörtlein kann ihn fällen. 
Das Wort sie sollen lassen stahn 

und kein' Dank dazu haben; 

er ist bei uns wohl auf dem Plan 

mit seinem Geist und Gaben. 

Nehmen sie den Leib, 

Gut, Ehr, Kind und Weib: 

laß fahren dahin, 

sie haben's kein' Gewinn, 

das Reich muß uns doch bleiben. 

Sananmukainen käännös

Vahva linna on Jumalamme, 
 
hyvä puolustus ja ase. 

Hän auttaa meidät vapaaksi kaikesta hädästä,

joka meitä on nyt kohdannut. 

Vanha, paha vihollinen, 

hän nyt totisena juonii; 

suuri voima ja oveluus 

ovat hänen kauhea varustuksensa 

maan päällä ei ole hänen veroistaan.
Oma voimamme on turha, 

olemme jo pian hävinneet; 

vuoksemme taistelee oikea[mielinen] mies, 

jonka Jumala on itse valinnut.

Kysytkö, kuka hän on?

Hänen nimensä on Jeesus Kristus, 

Herra Seebaot, 

eikä ole toista Jumalaa, 

[taistelu]kentän on hän pitävä. ["taistelun hän voittaa"]
Ja jos maailma olisi täynnä piruja 

ja haluaisi meidät nielaista, 

sitä emme pelkää niin paljoa, 

kaikki kääntyy vielä meille hyväksi. 

Tämän maailman ruhtinas, 

kuinka tylysti käyttäytyykin, 

ei voi meille mitään;

se tarkoittaa, hänet on tuomittu: 

yksi sananen hänet kaataa.
Sana, jonka heidän on annettava seistä 

siitä lainkaan kiittämän; 

hän on täysin kanssamme taistelukentällä

henkensä ja lahjojensa kera.

Jos he ottaisivat ruumiin [hengen], 

tavarat, kunnian, lapsen ja vaimon: 

vaikka sen veisivät 

he eivät voittaisi 

meille jääköön silti [Jumalan] valtakunta.

Lähteet

Aiheesta muualla

   Vanhassa Virsikirjassa 1701
Luokka:Virret