Autoritarismi

Question: Mitä tarkoittaa autoritaarinen?



Autoritarismi tarkoittaa enemmän tai vähemmän itsevaltaista hallintotapaa erotuksena demokraattisesta hallintomuodosta.[1] Sillä tarkoitetaan vahvaa, keskitettyä vallankäyttöä ja poliittisen vapauden rajoittamista. Yksilönvapaus alistetaan valtiovallalle, jolla ei ole perustuslaillista valvontaa.[2]
Autoritaariset valtiot voi jakaa esimerkiksi sen mukaan, ovatko ne personalistisia vai populistisia.[3] Personalistisia hallitaan kannattajaverkostojen ja pakottamisen avulla enemmän kuin instituutioiden ja muodollisten sääntöjen.[3] Personalistisia autoritaarihallintoja on ollut siirtomaa-ajan jälkeisessä Afrikassa. Populistinen autoritarismi perustuu karismaattiseen ja manipuloivaan vahvaan johtajaan, jonka koalitioon kuuluu alempien luokkien avainryhmiä.[3] Tällaisia ovat Juan Perónin Argentiina,[3] Nasserin Egypti[3] sekä Venezuela Hugo Chávezin ja Nicolás Maduron aikana.[4][5]
John Duckitt korostaa autoritarismin ja kollektivismin yhteyttä, koska molemmat vastustavat individualismia.[6] Ne asettavat ryhmän tavoitteet yksilöiden oikeuksien ja tavoitteiden sijalle.[7]
Autoritaarista valtiota hallitsee keskitetysti yksi henkilö tai juntta (esimerkiksi  sotilasdiktatuuri). Hallinto toimii yleensä ilman kansanedustusta, tai edustuksellisuus on tiukasti rajattu hallinnon kannattajiin. Hallinnon toimien ulkopuolista valvontaa ei ole järjestetty. Tyypillisesti autoritaarisen valtion johto on tietty eliittiryhmä, joka vallassa pysyäkseen käyttää painostusta.
Autoritaarisuutta pidetään politiikassa yleisesti liberaalin tai demokraattisen asennoitumisen vastakohtana. Toisaalta esimerkiksi Richard Sakwa on tuonut esiin termin ”demokraattinen autoritaarisuus” () perustellen tätä sillä, että autoritaarisuus syntyy sekä sisällöstä että prosessista.[8]
Usein romahtaa suoriutuessaan huonosti
Autoritaarisen hallinnon legitimiteetti on riippuvainen sen suorituskyvystä. Haasteiden tullen hallinto usein tiukentaa otettaan, jolloin sen on usein vaikea tyydyttää kansan tarpeita. Tämä voi viedä legitimiteetin ja kaataa autoritaarisen hallinnon.[9]
Singapore on esimerkki puoliautoritaarisesta hallinnosta, jonka aikana kansan elintaso on noussut moninkertaiseksi. Hallinto oikeuttaa toimintansa vetoamalla näihin hyötyihin ja tehokkuuteen, ja se ei-poliittisten kansalaisten elämään paljon vapauksia, myös talouselämä on harvinaisen vapaata. Muodollisesti maa on demokratia, mutta erilaisin keinoin opposition toiminta tehdään vaikeaksi.
Ideologinen hallinto,kuten totalitarismi, saattaa voida pysyä vallassa ideologiaansa vedoten ja tiukan kontrollin avulla, vaikka kansan elintaso olisi surkea. Vrt. Pohjois-Korea, Maon Kiina sekä 1980-luvun kommunistiset Etiopia ja Somalia. Silti kaikenlaiset hallinnot kaatuvat helpoimmin huonoina aikoina.
Autoritaarisen ja totalitaarisen hallinnon eroja
Totalitarismi tarkoittaa yleensä ideologiaan perustuvaa hallintoa, joka ulottuu kaikille elämän aloille (kommunismi, kansallissosialismi, ääri-islamismi, esimerkiksi Hitlerin, Maon ja Stalinin hallinnot). Autoritarismilla yleensä tarkoitetaan suppeampaa hallintoa, jossa valtio jättää tiettyä vapautta yksityiselämään ja talouteen. Se ei välttämättä perustu ideologiaan, mutta yleensä tällaiset valtiot luetaan autoritaarisiksi, vaikka ne olisivatkin ideologisia, kuten sosialistiset Chávezin ja Maduron Venezuela, Nasserin Egypti, Gaddafin Libya tai Sosialistisen ohjelman puolueen Burma (ks. luettelot tällä sivulla).
Yhdysvalloissa määriteltiin autoritarismin ero totalitarismiin Kirkpatrickin doktriinia sovellettaessa. Jeane Kirkpatrickin kehittämän doktriini saneli Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa 1980-luvun alusta. Teorian mukaan lännen kanssa yhteistyötä tekevät ei-demokraattiset valtiot olivat ”autoritaarisia”, kun taas Neuvostoblokki oli ”totalitaarinen”. Kirkpatrickin mukaan totalitaariset valtiot olivat kestävämpiä ja siksi vaarallisempia kuin autoritaariset. Esimerkkejä autoritaarisista valtioista ja järjestöistä olivat Ferdinand Marcosin Filippiinit, sekä Angolan UNITA- ja Nicaraguan Contra-sissiliikkeet. 
Joidenkin määritelmien mukaan autoritaarista ja totalitaarista hallintoa erottaa pääasiassa se, että siinä kun autoritaarisessa yhteiskunnassa valtaa pitää yksi henkilö tai ihmisryhmä, niin totalitaarisessa yhteiskunnassa vallassa on yksi poliittinen tai uskonnollinen ideologia.
Nykyisiä esimerkkejä
Seuraavasta listasta muun muassa Pohjois-Korea ja ainakin vuosien 1949-1976 osalta Kiina luokitellaan totalitaristisiksi, koska niissä ideologinen hallinto tunkeutuu kaikille elämänaloille. Siksi niitä ja eräitä muita ei usein lasketa autoritaristisiksi.
:   İlham Əliyevn alaisuudessa   vuodesta  2003  [10]
:   Al Khalifa dynastian alaisuudessa  vuodesta  1746  [11]
:   Alexander Lukashenkon alaisuudessa    vuodesta  1994  [12][13] [14][15][16]
:   Punakhmerien ja Hun Senin  alaisuudessa   vuodesta  1985  [17]
:   Paul Biya alaisuudessa    vuodesta  1982 vuodesta  [18][19]
:   Kiinan kommunistisen puolueen valtakausi  vuodesta  1949  [20]
:   Fidel ja Raúl Castro alaisuudessa   vuodesta  1959  [21]
:   Hosni Mubarakin  (valtakausi 1981–2011) ja Abdel Fattah el-Sisin alaisuudessa  vuodesta  2014  [22]
:   Ruhollah Khomeinin ja  Ali Khameneiin alaisuudessa  vuodesta  1981    [23] [24]
:   Abdullah II  :n alaisuudessa[25]
:   Nursultan Nazarbayevin alaisuudessa[18]
:   Laosin kansan vallankumouspuolueen valtakausi  vuodesta  1975[26]
:   Muhammad VI:n alaisuudessa[25]
:   Korean työväenpuolueen alaisuudessa   vuodesta  1947[27]
:     Al-Thani dynastian alaisuudessa.[28]
:   Vladimir Putinin alaisuudessa  vuodesta  1999 [29][30][31]
:   Lee Kuan Yewin alaisuudessa vuoteen  2015.[32][33]
: Al-Saudi dynastian alaisuudessa  vuodesta  1744[34]
:   Omar al-Bashirin alaisuudessa  vuodesta  1989  [18]
:   Hafez ja Bashar al-Assadi alaisuudessa  vuodesta  1970  [35]
: kenraali Prayut Chan-o-cha  alaisuudessa  vuodesta  2014[36]
:   Recep Tayyip Erdoganin alaisuudessa  vuodesta  2003 [37]
:   Saparmurat Nijazovin   (valtakausi  1991–2006)  ja Gurbanguly Berdimuhamedowin alaisuudessa  vuodesta  2006  [38]
United Arab Emirates:   vuodesta  1972  [39][40]
:   Islom Karimovin    ( valtakausi  1989–2016)[41][42]  ja  Shavkat Mirziyoyevin alaisuudessa  vuodesta  2016[43]
:   Hugo Chávezin ja Nicolás Maduron alaisuudessa vuodesta  1999  [44]
:   Vietnamin kommunistisen puolueen valtakausi  vuodesta  1976[45]
Historiallisia esimerkkejä

Konstantin Pätsin Viro
Esimerkki autoritaarisesta hallinnosta voisi olla Viron Konstantin Pätsin hallinto vuosina 1934–1938. Äärioikeistolaisten vapsien (vapaussoturien) ollessa voittamaisillaan vaalit Päts esti tämän hyödyntämällä näiden tahdosta jo säädettyä valtionpäämiehen oikeutta hallita ilman eduskuntaa. Päts julisti maahan poikkeustilan, toimi autoritaarisena yksinvaltiaana ja kielsi poliittiset puolueet. Vaikka järjestäytynyt poliittinen vastustus oli tällöin kielletty, jonkinasteinen oppositiotoiminta sallittiin. Kansanedustuksellisia elimiä ei poistettu, mutta esimerkiksi parlamenttia ei kutsuttu koolle, ja muiden elimien vaaleissa ehdokasasettelu rajattiin hallituksen kannattajiin. Päts valitutti itsensä riigivanemiksi ja presidentiksi. Poliittisia vastustajia painostettiin monin tavoin, ja vangitsemiset olivat yleisiä. Vastustajia ei kuitenkaan teloitettu. Viron myöhempi presidentti Lennart Meri on kuvannut Pätsin hallintoa pehmeäksi diktatuuriksi. Vuonna 1938 vapsien aseman heikennyttyä hän alkoi taas palauttaa demokraattisia elementtejä hallintoon.
Lähteet

Luokka:Politiikan käsitteet
Luokka:Poliittiset järjestelmät
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Politiikan tutkimuksen teoriat
Luokka:Fasismi