Itsemurha

Question: Montako mielenterveys häiriö tapausta Suomessa todettiin 2018?



Itsemurha tarkoittaa itsensä tarkoituksellista surmaamista.[1]
Itsemurhaa edeltää usein tukala olotila, josta ihminen ei näe enää muuta ulospääsyä. Ihminen voi hautoa itsemurhaa pitkän aikaa. Itsemurhariskiä kasvattavat suuret elämänmullistukset kuten avioero tai läheisen kuolema. Myös rahallisten vaikeuksien, seksuaalisen väkivallan ja pitkäaikaisten sairauksien, masennuksen ja skitsofrenian on huomattu kasvattavan itsemurhariskiä. Itsemurha-aikeet voi usein ennakoida. Alkoholi liittyy usein itsemurhayrityksiin.[2]
Maailman terveysjärjestö WHO:n mukaan miljoona ihmistä maailmassa vuodessa yrittää itsemurhaa[3] ja siinä onnistuu vuosittain noin 800000 ihmistä.[4] Suomessa itsemurhia tehtiin vuonna 2014 alle 800.[5] Liettuassa itsemurhia tehdään prosentuaalisesti eniten koko maailmassa, Venäjä on toisella sijalla.[6]
Yleisyys
Miehillä suurin riski itsemurhaan on 41–45-vuotiaana ja naisilla 46–50 vuoden iässä. Suomessa itsemurhat ovat yleisiä myös nuoremmilla ja 20–34-vuotiailla miehillä se on yleisin yksittäinen kuolinsyy.[7] 15–24-vuotiaiden tyttöjen itsemurhakuolleisuus on Suomessa WHO:n mukaan toiseksi korkein ja poikien viidenneksi korkein maailmassa.[8]
Vastoin uskomusta itsemurhat eivät yleisty joulunpyhien aikana. Yhdysvaltain kansallisen terveystietoviraston mukaan itsemurhat vähenevät joulun lähestyessä ja kasvavat huippuunsa vasta keväällä.[9] Suomessa yleisin kuukausi tehdä itsemurha on toukokuu.[10]
Eri ammattiryhmistä lääkäreiden itsemurhatilastot ovat herättäneet keskustelua. Lääkärit tekevät muihin akateemisesti koulutettuihin verrattuna enemmän itsemurhia. Syyksi on ehdotettu esimerkiksi stressaavaa työtä.[11]
Itsemurha on Suomessa kansainvälisillä mittapuilla melko yleinen ilmiö. Ilmiö koskettaa jossakin määrin myös lapsia ja nuoria, joilla laukaisevia tekijöitä saattavat olla muun muassa koulukiusaaminen, masennus, huonot kotiolot, läheisen kuolema sekä monenlaiset sosiaaliset ongelmat kuten esimerkiksi vanhempien päihdeongelma.[12] WHO:n mukaan suurimmat itsemurhaluvut ovat Liettuassa: vuosittain siellä tehdään noin 34,1 itsemurhaa 100000 asukasta kohden (2009).[13] Itsemurhat ovat olleet hälyttävä kansallinen ongelma myös Unkarissa, jossa 1980-luvulla vuosittain lähes 5000 ihmistä teki itsemurhan.[14] Maan asukasluku on reilut kymmenen miljoonaa. Vertailun vuoksi Suomen noin 5,5 miljoonasta asukkaasta 789 kuoli oman käden kautta vuonna 2014.[15]
Vakavista itsemurha-ajatuksista kärsii peräti lähes 10% ihmisistä, mutta hyvin pieni osa heistä toteuttaa aikeitaan. Riski kasvaa kuitenkin itsemurha-ajatusten pitkittyessä ja suunnitelmien yksityiskohtaistuessa.[16] Itsemurha-ajatukset ovat yleisiä jo nuorilla: noin 20–25% yläasteikäisistä tytöistä ja 15% pojista on kärsinyt niistä viimeksi kuluneen vuoden aikana. Myös itsemurhayritykset ovat yleisiä, ja ne myös ovat erittäin tärkeä myöhempää itsemurhaa ennakoiva tekijä.[17]
Seksuaalivähemmistöön kuuluvilla nuorilla on selvästi muita suurempi riski tehdä itsemurha. Vuonna 2017 julkaistun, noin 15 000 lukioikäisen vastauksiin perustuvan yhdysvaltalaistutkimuksen mukaan 40 prosenttia lukioikäisistä seksuaalivähemmistöön kuuluvista oli miettinyt itsemurhaa kuluneen vuoden aikana ja joka neljäs oli myös yrittänyt itsemurhaa. Heteroseksuaaleilla vastaavat määrät olivat 15 ja 6 prosenttia. Erityisesti biseksuaalipoikien itsemurhariski oli tutkimuksen mukaan suuri. Vakavat itsemurha-ajatukset olivat yli neljä kertaa yleisempiä kuin samanikäisillä heteropojilla. Aiempien tutkimuksien mukaan homo- ja biseksuaalit kärsivät useammin psyykkisestä ahdingosta, terveysongelmista ja riskitekijöistä kuin heteroseksuaalit. Yksi selitys terveyseroille on niin sanottu vähemmistöstressi, joka liittyy seksuaalivähemmistöjen elämän hankaluuksiin sekä rakenteelliseen ja suoraan syrjintään.[18][19]
Tilastojen mukaan onnellisuustutkimuksissa pärjänneillä alueilla on myös suurimmat suhteelliset itsemurhaprosentit. Tämä saattaa johtua siitä, että onnellisten alueiden onnettomat huomaavat suuremman suhteellisen eron vertaillessaan itseään muihin, kuin onnellisuusmittauksissa huonosti pärjänneillä alueilla.[20]
Yleisyys Suomessa
Itsemurhien määrän tilastoitu (1921–2017) huippu Suomessa on ollut 1512 vuonna 1990[21][22], joka vastaa 30,25 itsemurhaa 100000 henkilöä kohden.[23] Vuosina 1990–1991 15–19-vuotiaiden poikien itsemurhat kaksinkertaistuivat, syinä olivat perheiden ahdistus ja taloudellinen ahdinko[24].
2000-luvun alkuvuosina itsemurhia oli enää noin tuhat vuodessa. Tilastollisesti 2,4 ihmistä tekee itsemurhan vuoden jokaisena päivänä Suomessa.[25] Vuonna 2015 tehtiin enää 13,32 itsemurhaa 100000 henkilöä kohden eli vuosien 1924–2017 pienin määrä itsemurhia[23][21]. Tämä väestöön suhteutettu määrä on 56,0 prosenttia pienempi kuin vuoden 1990 vastaava. Itsemurhakuolleisuus vuonna 2017 oli 14,95 sataatuhatta ihmistä kohden.[23][21] Tilaston mukaan miehien tekemiä näistä oli 74,2 prosenttia. Itsemurhayrityksiä arvellaan olevan 10–15-kertainen määrä itsemurhiin nähden. Naiset yrittävät itsemurhaa usein enemmän kuin miehet, mutta se saatetaan joskus leimata pelkäksi huomion hakemiseksi. Miehet käyttävät usein aggressiivisempia itsemurhamenetelmiä ja kuolevat naisia useammin itsemurhayrityksissä.[26]
Itsemurhaprosessi
Itsemurhaan ajautuminen on prosessi. Itsemurhaa edeltää usein ihmisen elämän tukala olotila. Hän ei näe enää muuta ulospääsyä. Ihminen voi hautoa itsemurhaa pitkän aikaa. Kun päätös itsemurhasta on valmis, sen tekijä saattaa vaikuttaa silminnähden helpottuneelta.
Itsemurhariskiä kasvattavat suuret elämänmullistukset kuten avioero tai läheisen kuolema. Myös rahallisten vaikeuksien, seksuaalisen väkivallan ja pitkäaikaisten sairauksien on huomattu kasvattavan itsemurhariskiä. Kerran itsemurhaa yrittäneistä 10 prosenttia tekee lopulta itsemurhan.[27]
Mielenterveyden häiriöiden on todettu liittyvän usein itsemurhaan. Tutkimusten perusteella on huomattu että jopa 93 prosenttia itsemurhan suorittaneista kärsi jonkinasteisesta mielenterveyden häiriöstä. Yleisin oli mielialahäiriöihin lukeutuva masennus, joka todettiin jonkinasteisena 66 prosentilla itsemurhan tehneistä. Vain kahdella prosentilla tutkituista ei todettu minkäänlaisia mielenterveydellisiä ongelmia. Kyseisessä tutkimuksessa viiden prosentin mielentilaa ei kyetty määrittämään. Muita huomattavia itsemurhariskin kasvattajia ovat skitsofrenia ja alkoholismi.[28] Myös ahdistuneisuushäiriöt aiheuttavat itsemurha-alttiutta.[29] Itselleen vaaraksi olevat potilaat saatetaan lain mukaan määrätä tahdosta riippumattomaan hoitoon, jos henkilö on mielisairas ja muut keinot eivät sovellu käytettäväksi.[30]
Itsemurhan vaarasta viestivät aiemmat itsemurhayritykset, itsemurhasta puhuminen ja vaikea-asteinen masennus. Myös itsemurhien aiempi esiintyminen suvussa, itsetuhoinen käyttäytyminen, tarpeeton riskienotto ja voimakas kiinnostus kuolemaa kohtaan saattavat olla riskitekijöitä.[31] Monilla ilmenee myös persoonallisuuden muutoksia, psykoottistasoisia oireita, koulu- tai työsuorituksen heikkenemistä, keskittymisvaikeuksia, mielenkiinnon ja energian puutetta, päihteiden väärinkäyttöä, eristäytymistä, nukahtamisvaikeuksia tai halua nukkua koko ajan sekä muutoksia ruokahalussa.[32]
Tekotavat

Suomessa miesten yleisimmät itsemurhamenetelmät ovat vuosina 1979–1998 koottujen tilastojen mukaan hirttäytyminen (35%) ja ampuma-aseiden käyttö (27%);[33] Yhdysvalloissa, jossa tuliaseita on vapaammin saatavilla kuin useimmissa maissa, yleisin tapa on ampuma-aseiden käyttö.[9] Vuonna 2009 Suomessa kuoli 181 henkilöä ampuma-aseella tehtyyn itsemurhaan. Heistä 96 % oli miehiä. Ampumalla tehdyt itsemurhat ovat Suomessa selvästi yleisempiä kuin muissa Pohjoismaissa. Asekontrollilla on todettu olevan vaikutus ampumalla tehtyjen itsemurhien määrään (Maailman terveysjärjestö 2009, Nordentoft 2011). Ampuma-aseiden ja ammusten säilyttäminen erillään toisistaan ja lukkojen takana sekä aseiden säilyttäminen purettuina vähentävät nuorten ampumalla tehtyjä itsemurhia ja tapaturmia (Grossman 2005). Vuodesta 1999 alkaen Norjassa on toteutettu sarja toimenpiteitä aseiden turvallisen säilytyksen lisäämiseksi ja niiden saatavuuden rajoittamiseksi. Toimenpiteiden myötä miesten ampumalla tehdyt itsemurhat vähenivät 57 % kymmenen vuoden seurannassa.[34]
Tutkimusten mukaan Suomessa 14,4 (2014)[35] ja Yhdysvalloissa 22 (2002) ihmistä päätyy itsemurhaan 100000:sta henkilöstä.[36] Suomessa tilastojen mukaan miesten toiseksi yleisin itsemurhatapa on ampuma-aseiden käyttö (27%). Suomessa naisten yleisin itsemurhatapa oli vuosina 1979–1998 myrkyttäytyminen (39%) ja toiseksi yleisin hirttäytyminen (24%).[33] Miehet tekevät enemmän onnistuneita itsemurhia kuin naiset (noin 5:1). Naiset yrittävät noin kymmenen kertaa useammin itsemurhaa kuin onnistuvat siinä: pääasiassa miesten käyttämät menetelmät ovat väkivaltaisempia ja ”varmempia” kuin naisten. Suomessa naiset esimerkiksi vain harvoin ampuvat itsensä, kun taas Yhdysvalloissa se on tavallista. Myös valtimoiden aukileikkaaminen on melko yleistä varsinkin nuorten keskuudessa. Useimmiten itsensä kuiviin vuodattaminen epäonnistuu. Itsemurhan tyypilliset tekotavat riippuvat suuresti ympäristöstä ja kulttuurista.
Korkealta paikalta hyppääminen, hukuttautuminen ja tahallinen liikenneonnettomuus, esimerkiksi autolla ajaminen vastaantulevaa rekkaa päin, ovat myös toisinaan käytettyjä tapoja tehdä itsemurha. Osa näitä keinoja käyttäneistä jää myös eloon vammautuneena. Suomessa tapahtuu vuosittain noin 20 itsemurhakolaria. Lisäksi 50–60 heittäytyy junan tai rekka-auton eteen.[37]
Lääkkeiden yliannostelu itsemurhatarkoituksessa on varsin yleistä, mutta tämä jää usein yritykseksi. Masennuksen hoidossa käytettäviä SSRI-lääkkeitä vaaditaan itsemurhan tekemiseen erittäin suuri määrä. Yliannostusitsemurhaa saatetaan yrittää myös huumausaineilla. Myös myrkkyjä saatetaan käyttää, vaikkakaan tällöin ei puhuta yliannostusitsemurhista. Myrkyt ovat lääkkeiden yliannostuksia vaarallisempia.
Tietyissä uskonnoissa, ainakin hindulaisuudessa ja jainalaisuudessa, tunnetaan myös itsensä näännyttäminen kuoliaaksi. Kyseessä on hidas ja länsimaalaisittain harvinainen itsemurhatapa.
Polttoitsemurha tehdään monesti poliittiseksi protestiksi. Tunnettuja tapauksia ovat muun muassa
Thích Quảng Đức, buddhalaismunkki, poltti itsensä 1963 protestiksi Ngô Đình Diệmin politiikkaa vastaan.
Jan Palach poltti itsensä Prahassa protestiksi Neuvostoliiton miehitykselle Tšekkoslovakiassa.
Norman Morrison, yhdysvaltalainen kveekari, joka poltti itsensä protestiksi Vietnamin sotaa vastaan.
Malachi Ritscher protestoi polttoitsemurhallaan vuonna 2006 Yhdysvaltain toimintaa Irakin sodassa.
Mohamed Bouazizi, tunisialainen katukauppias, poltti itsensä joulukuussa 2010 protestina viranomaisten korruptoituneisuutta kohtaan. Teko oli alkusysäys Tunisian vallankumoukselle ja vaikutti näin ollen olennaisesti arabikevään tapahtumiin.
Muun muassa Yhdysvalloissa on uutisoitu lukuisista tapauksista, joissa itsemurhaa yrittävä on tarkoituksellisesti aiheuttanut yleistä vaaraa tai hämännyt poliisia niin, että häntä on jouduttu esimerkiksi ampumaan. Tämä tunnetaan nimellä suicide by cop. Harvinaisempi suicide by state tarkoittaa sellaisen rikoksen tekemistä, josta rangaistuksena on kuolemanrangaistus. Tämä oli aikoinaan yleinen tapa 1700-luvulla tehdä Ruotsissa itsemurha, koska kirkko tuomitsi itsemurhan mutta ei kuolemanrangaistusta. Usein rikos oli lapsenmurha, koska siitä kuolemantuomio pantiin täytäntöön suhteellisen tuskattomasti mestaamalla, ja lasten katsottiin olevan synnittömässä tilassa ja pelastuvan automaattisesti.
Suhtautuminen itsemurhaan
Historian aikana useiden maiden lainsäädännöissä itsemurhan yrittäminen on ollut rikos, mutta nykyään länsimaissa siihen ei suhtauduta tuomitsevasti.[38] Suomessa itsemurhayrityksen kieltänyt säännös poistettiin rikoslaista vuonna 1889.[39] Joissakin uskonnoissa, varsinkin monet kristilliset suuntaukset, itsemurha on synti. Tätä perustellaan siten, että elämää pidetään Jumalan lahjana ihmiselle;[38][40]
itsemurhapommitusta pidetään pikemminkin pommi-iskun tai marttyyriyden tyyppinä kuin itsemurhana.
Esimerkiksi japanilaisessa kulttuurissa itsemurha voi olla kunniallinen tapa välttää häpeällinen tai toivoton tilanne. Eri kulttuureissa tyypilliset tavat tehdä itsemurha vaihtelevat, esimerkiksi japanin kielessä on lukuisia käsitteitä erilaisille itsemurhille.[41]
Perhemurha
Perhemurhaa pidetään laajennettuna itsemurhana. Siinä asianomainen surmaa ensiksi perheenjäsenensä tai perheenjäseniään ja lopuksi itsensä. Tunnetuista henkilöistä muun muassa showpainija Chris Benoit on surmannut perheensä ja itsensä. Myös Joseph Goebbels ja Magda Goebbels ovat tehneet perhemurhan. He surmasivat ensin kuusi lastaan ja lopuksi itsensä.[42]
Suisidaalimurha
Suisidaalimurhassa itsetuhoinen tekijä surmaa viattoman sivullisen tavoitteenaan saada teostaan kuolemantuomion. Kyseessä on siis eräänlainen välillinen itsemurha. Tämä yleistyi 1600- ja 1700-luvuilla pohjoisen Euroopan maissa, ja erityisesti Ruotsin valtakunnassa. Ruotsin oikeussaleissa suisidaalimurhat kasvoivat niin suureksi ongelmaksi 1700-luvulla, että lainsäädäntöä jouduttiin tiukentamaan, ja suisidaalimurhaajia ryhdyttiin rankaisemaan kovilla ruumiinrangaistuksilla kuolemantuomion lisäksi. Syy 1700-luvun suisidaalimurhiin oli se, että itsemurha oli tuolloin vakava rikos, jota seurasi kadotus. Sen sijaan teloitus saattoi lepyttää syntiselle vihastuneen Jumalan. Tyypillinen suisidaalimurhan tekijä oli nuori nainen ja uhri leikki-ikäinen lapsi. Tekijä oli usein huono-osainen, kärsi köyhyydestä ja toivottomuudesta tai oli muuten elämän kolhima.[43]
Katso myös
Itsemurhaviesti
Avustettu itsemurha
Joukkoitsemurha
Luettelo tunnetuista itsemurhan tehneistä
Luettelo valtioista itsemurhien määrän mukaan
Seppuku (harakiri)
Itsemurhaisku
The Bridge (dokumenttielokuva) – dokumentti Golden Gate Bridgeltä tehdyistä itsemurhista
Lähteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Kilpeläinen, Tapani| title = Itsemurhan filosofia| location = Tampere| publisher = Niin & näin| year = 2012| id = ISBN 978-952-5503-68-5}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Vuori, Katariina & Pulkkinen, Jonna| title = Kourallinen tabuja. Kertomuksia itsemurhasta| location = Jyväskylä| publisher = Atena| year = 2014| id = ISBN 978-952-300-031-5}}
Aiheesta muualla

Lönnqvist, Jouko:  Terveyskirjasto.fi, 19.1.2009.
 (.pdf)


 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Linnake, Tuomas:  IT-viikko, 14.4.2008.
 British Medical Journal, 2008.
Pekka Kilpinen: . Yliopisto-lehti 4/1996.
Koskinen, Maria:  1870–1914. niin & näin 3/1999, 34–38.
Saresma, Tuija:  niin & näin 1/2000, 64–67.
 Tilastokeskus

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit