Vapaaottelu

Question: Mitkä liikkeet ja otteet ovat Thai-nyrkkeilyssa sallittua?


Vapaaottelu eli Mixed Martial Arts (MMA) on yleisnimitys erilaisin säännöin kilpailtavalle täyskontakti-kamppailulajille, jossa on yhdistelty tekniikoita monista perinteisistä kamppailulajeista. Vapaaottelussa tavallista on, että säännöt sallivat monipuoliset pysty- ja mattotekniikat, iskut ja lukot. Ottelut käydään vapaaottelukehässä tai häkissä. Yleisesti ottaen selkein jako on amatööri- ja ammattilaisvapaaottelun välillä. Vapaaottelusta käytettyjä muita nimityksiä ovat shootfighting, ultimate fighting, shooto, mixfight, pancrase, freefight, vale tudo, NHB (no holds barred) ja cage fighting.
Historia
Nykyaikaisen vapaaottelun nousukausi länsimaissa alkoi 1990-luvun alussa. Perusteiltaan vastaavaa lajia, pankrationia, harjoitettiin kuitenkin jo antiikin ajan Kreikassa, missä se oli myös Olympian kisojen ohjelmassa. Pankration-perinnettä jatkettiin Rooman valtakunnassa, missä se muuttui luonteeltaan entistä raaemmaksi. Rooman luhistuttua vapaaottelu katosi Euroopasta vuosisadoiksi.
Kiinassa nykyaikaisen tapaista vapaaotteluperinnettä ovat edustaneet kung fun tyylisuuntien edustajien kesken käydyt ottelut, samoin Japanissa erilaisten karatesuuntausten kesken on järjestetty otteluita. 1800-luvulla aloitettiin Euroopassa ammattilaispainijoiden väliset, säännöiltään varsin vapaamuotoiset ottelut.
Brasiliassa paikallinen ju-jutsu kehittyi Gracie-perheen keskuudessa, ja 1900-luvulla Carlos Gracie ryhtyi järjestelemään haasteotteluita muiden kamppailulajien harjoittajia vastaan. 1930-luvulla Carlosin veli Helio voitti Brasilian silloisen nyrkkeilymestarin Antonio Portugalin alle puolessa minuutissa.
Erilaisten kamppailutyylien yhdistelemistä kehitti ja toi suuren yleisön suosioon Bruce Lee 1960- ja 1970-lukujen vaihteen tienoilla. Leen mukaan paras ottelija on henkilö, joka osaa käyttää useita tyylejä. Vuonna 2004 UFC:n johtohahmo Dana White nimittikin Leetä vapaaottelun isähahmoksi.  Japanissa vapaaotteluita ryhdyttiin järjestämään 1970-luvulla. Sittemmin perustettiin useita vapaaottelujärjestöitä, suurimpana Shooto vuonna 1985.
Varsinaisen läpimurtonsa ammattilaisvapaaottelu teki vasta 1990-luvulla. Silloin Yhdysvalloissa järjestettiin Ultimate Fighting Championship -turnaus, jossa eri taistelulajien harjoittajat ottivat toisistaan mittaa. Tuolloin voiton vei Royce Gracie. Samoihin aikoihin Japanissa ryhdyttiin järjestämään K-1-otteluita. 2000-vuosikymmenen alkupuoliskolla suurin ammattilaispromootio oli vuonna 1997 perustettu PRIDE Fighting Championships, joka myytiin talousongelmien vuoksi UFC:n omistajayhtiölle Zuffalle vuonna 2007.
Vapaaottelun kehittyminen
Varsinaisena kamppailumuotona länsimainen vapaaottelu on varsin nuori. 1990-luvun alussa kilpailuissa nähtiin edustajia useista eri kamppailulajeista aina sumopainista potkunyrkkeilyyn. Alkuvaiheissa erilaiset mattokamppailuun perustuvien lajien kuten brasilialaisen jujutsun, vapaapainin ja kreikkalais-roomalaisen painin sekä japanilaisten painimuotojen tekniikat osoittautuivat tehokkaimmiksi. Erityisesti ottelijat, jotka kykenivät tehokkaasti yhdistämään lyönti- ja potkutekniikan maahanvienteihin ja lukkoihin olivat ylivoimaisia. Sittemmin laji on muuttunut suuresti noista ajoista asiantuntemuksen ja tietotaidon lisääntyessä. UFC:n kommentaattorina toimiva Joe Rogan on todennut kamppailulajien kehittyneen viimeisen kymmenen vuoden aikana enemmän kuin edeltäneen seitsemän sadan vuoden aikana. Nykyajan huippuvapaaottelijat eivät enää olekaan jonkin tietyn lajin harjoittajia, vaan tavoitteena on tehokkaimpien tekniikoiden hallitseminen sekä niiden tehokas yhdisteleminen.
Säännöt
Vapaaottelun säännöt vaihtelevat edelleen jonkin verran. Eri organisaatioiden välillä on eroja mm. painoluokissa, sallituissa tekniikoissa sekä erien ja otteluiden kestossa. Jotkin organisaatiot, esimerkiksi Suomen Vapaaotteluliitto, sallivat myös ottelukohtaiset sopimukset joidenkin sääntökohtien voimassaolosta.
Historia
Länsimaat
Länsimaisen vapaaottelun sääntöjen kehityksen voidaan katsoa alkaneen vuonna 1993 The Ultimate Fighting Championship-tapahtumasta. Säännöt olivat tuolloin hyvin väljät; kukin osallistuja otteli useita otteluita yhden illan aikana käydyssä turnauksessa, ottelijoilla ei, nyrkkeilijä Art Jimmersonia lukuun ottamatta, ollut hanskoja, heitä ei ollut eroteltu painoluokkiin ja säännöt kielsivät vain puremisen sekä silmiin ja sukuelimiin kohdistuneet hyökkäykset.[1]
UFC:n alkuaikoina sääntöjen vähäisyys oli promootion markkinoinnin kulmakivi. Tämä kuitenkin toi sille huomattavasti negatiivista julkisuutta ja vaikeutti suhteita osavaltioiden urheilukomissioihin, jotka Yhdysvalloissa valvovat urheilutapahtumia. Taatakseen toimintamahdollisuutensa ja saadakseen vapaaottelulle tunnustusta todellisena urheilulajina, UFC kehitti sääntöjään edelleen, toimien samalla uranuurtajana koko lajille.

UFC:n sääntöjen kehitys
UFC 1 - Pureminen, sormien työntäminen silmiin ja iskut nivusiin kielletty. Ottelut loppuivat tyrmäykseen, luovutukseen tai kulman heittäessä pyyhkeen kehään.
UFC 2 - Iskut nivusiin sallittiin.
UFC 3 - Kehätuomari sai lopettaa ottelun kun toinen ottelija ei enää kyennyt puolustamaan itseään. (Tuomarit olivat keskeyttäneet otteluita aikaisemmissa tapahtumissa, mutta nämä oli tulkittu tyrmäysvoitoiksi.) Kenkiä käyttävät ottelijat eivät saaneet potkia.
UFC 4 - Steve Jennumin astuttua loukkaantuneen Ken Shamrockin sijaiseksi ja voitettua UFC 3-turnauksen osallistumalla vain finaaliin sijaisten oli voitettava karsintaottelu ennen turnausta.
UFC 5 - Ottelun kesto rajattiin 30 minuuttiin. Turnauksen lisäksi järjestettiin ensi kertaa Superfight-ottelu, jonka voittajan tuli puolustaa Superfight-mestaruuttaan seuraavassa tapahtumassa.
UFC 6 - Kehätuomari sai komentaa matossa liian passiivisesti ottelevat kilpailijat uudelleen seisomaan. 5 minuutin lisäaika 30 minuutin ottelun jälkeen.
Ultimate Ultimate 1995 - Sormien työntäminen vastustajan suuhun kiellettiin. Alkuerät kestivät 15 minuuttia, semifinaalit 18 minuuttia ja finaali 27 minuuttia. Ottelun loputtua ilman ratkaisua, arvostelutuomarit äänestivät voittajan.
UFC 8 - Karsintaottelut kestivät 10 minuuttia, finaali ja Superfight-ottelu 15.
UFC 9 - Iskut suljetulla nyrkillä päätettiin kieltää juuri ennen tapahtuman alkua paikallisviranomaisten määräyksestä. Viimeinen Superfight-ottelu.
Ultimate Ultimate 1996 - Häkkiin tarttuminen kiellettiin.
UFC 12 - Ottelijat jaettiin kevyeen ja raskaaseen sarjaan. Superfight-mestaruus korvattiin raskaan sarjan mestaruudella.
UFC 14 - Vapaaotteluhanskojen käyttämisestä tuli pakollista.
UFC 15 - Sallittuja iskujen kohteita rajattiin; päällä puskeminen, iskut nivusiin, kyynärpääiskut takaraivoon ja niskaan, sormien ja varpaiden vääntäminen sekä hiuksista vetäminen kiellettiin.
UFC 21 - Kaikki erät kestivät 5 minuuttia. Televisioimattomat ottelut kestivät 2 erää, televisioidut 3 ja mestaruusottelu 5 erää. Arvostelutuomarit ryhtyivät käyttämään nyrkkeilystä kopioitua 10 pisteen arvostelujärjestelmää.
UFC 28 - Ensimmäinen UFC -tapahtuma New Jerseyn urheilukomission alaisuudessa. Lajin standardiksi myöhemmin muuttuneet Yhdistetyt vapaaottelun säännöt () ensi kertaa käytössä; polvipotkut maassa olevan vastustajan päähän sekä kyynärpääiskut niskaan ja selkärankaan kiellettiin; otteluasua, terveystarkastuksia ja viranomaisvalvontaa säänneltiin tarkemmin. Painoluokkajärjestelmää laajennettiin.
UFC 31 - Painoluokat muokattiin nykyiseen muotoonsa,
UFC 43 - Mikäli ottelu pysäytetään, uudelleenaloitus tapahtuu samasta asennosta.
UFC 94 - Vaseliinin levittäminen ottelijan kasvoihin erätaukojen aikana kiellettiin.
UFC 97 - Jalkaterän tallaaminen kiellettiin.
UFC 98 - Jalkaterän tallaaminen sallittiin.
UFC 133 - Uimahousumalliset ottelushortsit kiellettiin.
UFC 138 - Tapahtuman pääottelun kesto korotettiin kolmesta erästä viiteen, riippumatta siitä onko kyseessä mestaruusottelu.
Nykytilanne
Suomessa käytetyt säännöt
Suomessa vaikuttaa kaksi eri liittoa, Suomen vapaaotteluliitto ja Shooto Finland, joiden säännöt poikkeavat hieman toisistaan.
Suomen Vapaaotteluliitto
Suomen vapaaotteluliiton säännöt määrittelevät seuraavat yleiset ja luokkakohtaiset rikkeet[2]:
Yleiset rikkeet
Sormien tai varpaiden työntäminen silmiin
Pureminen
Hiuksista repiminen
Kaikki sukuelimiin kohdistuvat hyökkäykset
Sormien tai varpaiden työntäminen ruumiinonteloihin tai haavoihin
Sormien tai varpaiden vääntäminen
Raapiminen tai nipistäminen
Tarttuminen vastustajan otteluasuun sekä otteluvarustuksesta kiinnipitäminen
Sylkeminen
Epäurheilijamainen käytös
Kehäköysistä tai häkistä kiinni pitäminen
Epäasiallinen kielenkäyttö
Hyökkäykset vastustajaa kohti erätauon aikana
Hyökkäykset vastustajaa kohti hänen ollessa kehätuomarin huostassa
Hyökkäykset vastustajaa kohti erän loputtua
Kehätuomarin ohjeiden noudattamatta jättäminen
Passiivisuus mukaan lukien kontaktin välttäminen vastustajan kanssa, hammassuojien sylkeminen suusta sekä loukkaantumisen teeskentely
Kulma-avustajien puuttuminen ottelun kulkuun
Tuomarin koskemattomuuden rikkominen
Ammattilaiset
A -luokka
Kolme viiden minuutin erää, minuutin erätauoilla.
Pääpuskut
Iskeminen alaspäin kyynärpään kärjellä
Matossa olevan vastustajan potkaiseminen päähän jalalla
Matossa yllä olevan vastustajan potkaiseminen päähän polvella
Jalkapöytään kohdistuvat iskut kantapäällä
Kaikki iskut selkärankaan sekä takaraivon ja niskan alueelle
Kaikki iskut kurkun alueelle sekä kurkunpäähän tarttuminen
Heitot joissa pidetään kiinni ainoastaan vastustajan päästä
Vastustajan tahallinen tiputtaminen päälleen tai niskoilleen
Solisluuhun tarttuminen
Ottelukohtaisesti voidaan sopia kyynärpäällä ja kyynärvarrella suoritettavista iskuista päähän.
B -luokka
Kaksi viiden minuutin erää, minuutin erätauoilla
Kaikki A-luokan kohdat
Kaikki kyynärpäällä ja kyynärvarrella suoritettavat iskut päähän
Amatöörit
C -luokka
Kolme kolmen minuutin erää, minuutin erätauoilla
Kaikki A- ja B -luokan kohdat
Vastustajan potkaiseminen päähän polvella
Matossa olevan vastustajan iskeminen
Pystyssä olevan vastustajan iskeminen matosta
Kokonelson ja krusifiksi-otteet
Polvea kiertävät jalkalukot
Kädellä, polvella, kyynärpäällä tai päällä painaminen vastustajaa kasvoihin
D -luokka
Kaksi kolmen minuutin erää, minuutin erätauolla
Kaikki A-, B- ja C-luokan kohdat
Vastustajan tyrmääminen ja tyrmäyshakuinen otteleminen
Vastustajan nostaminen matosta ja paiskaaminen kanveesiin
Suoraan kurkunpäähän kohdistuvat kuristukset
Niskalukot ja selkärankaan kohdistuvat lukot
Polveen ja kyynärpäähän kohdistuvat painelukot
Kaikki jalkalukot lukuun ottamatta akilleslukkoa
Ottelijat ottelevat yhdeksässä eri painoluokassa.
Ammattilaisvapaaotteluliittoja
Affliction Entertainment (lopetettu)
Bellator MMA
Deep
DREAM (lopetettu)
EliteXC (lopetettu)
HERO'S (lopetettu)
International Fight League (lopetettu)
Invicta Fighting Championships
M-1 Global
ONE Fighting Championship
Pancrase
PRIDE Fighting Championships (lopetettu)
Shooto
Strikeforce (lopetettu)
Ultimate Fighting Championship
World Extreme Cagefighting (lopetettu)
World Series of Fighting
World Victory Road (lopetettu)
ZST
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Sakari Luoma| title = Fight! Vapaaottelu Suomessa| location = Helsinki| publisher = Johnny Kniga| year = 2010| id = ISBN 978-951-0-35971-6| accessdate = 8.2.2012}}
Viitteet

Aiheesta muualla
  Pakkotoiston vapaaottelukeskustelu, suomen suurin portaali
 Suomalainen MMA-portaali


*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit