Suomen aluemuutokset

Question: Miten välirauha määritellään?

Suomen rajamuutokset tarkoittavat sellaisia valtiollisten rajojen muutoksia, jotka ovat historian aikana tapahtuneet nykyisen Suomen alueella. Ruotsin vallan ajasta puhuttaessa Suomen rajamuutokset ovat tosiasiassa Ruotsin valtakunnan itä- ja koillisrajojen muutoksia, koska Suomea ei vielä tuolloin ollut olemassa. Suomen suuriruhtinaskunnan aikaiset rajamuutokset liittyvät Venäjän keisarikunnan ulkoisten ja sisäisten rajojen muutoksiin.
Rajamuutoksissa ei huomioida vuokra-alueita (ns. väliaikaisia aluemuutoksia) eli Hankoa (1940–1944), Porkkalaa (1944–1956) eikä Saimaan kanavan Venäjän puoleista osaa (vuodesta 1963) kuten ei myöskään määräaikaisia rajankäyntejä.

Suomen alue osana Ruotsia (1323–1809)

Pähkinäsaaren rauha 1323

Ruotsin vallassa olleen Pohjanlahden itäpuolella ja Suomenlahden pohjoispuolella sijaitsevan alueen raja määriteltiin ensimmäisen kerran Pähkinäsaaren rauhassa Ruotsin ja Novgorodin välillä. Raja alkoi Suomenlahdella jakaen Retusaaren[1] ja kulki sitten Raja- eli Siestarjokea pitkin sekä Karjalankannaksen ja Savon halki päättyen perinteisen tulkinnan mukaan Pattijokea myöten Pohjanlahteen. Vaihtoehtoisen tulkinnan mukaan raja olisi kulkenut Pyhäjokea pitkin ja sopimuksen "Petajoki" olisi tarkoittanut Petäjäsojaa, jolloin Pyhäjoen suu olisi jäänyt novgorodilaisten hallintaan. Toinen varteenotettava tulkinta on, että "Pähkinäsaaren rauhan rajalinja kulkee lännempänä kuin aiemmin esitetyt rajavaihtoehdot. Tätä teoriaa tukee myös alueen nimistö, rajaluettelon päätejokien Pathajoki (Pahkalanjoki Himanka/Kalajoki) ja Petäjäjoki (Petäjäoja Sievissä) sekä Maanselän (Suomenselkä) ja meren väliltä löydetyt useat rajakivet." 
Kannatusta on saanut myös teoria, jonka mukaan yhtenäinen raja ulottui vain Karjalankannakselta eteläiseen Savoon. Tästä pohjoiseen oli tämän teorian mukaan luonnosteltu kaksi rajalinjaa, joista itäisempi olisi kulkenut Vienanmeren Kantalahteen. Vaihtoehtoisten rajalinjojen välinen harvaan asuttu alue olisi jäänyt valtakuntien yhteiseksi verotusalueeksi.
Riippumatta siitä, mikä teoria on oikea, keskiaikaisella rajalla tuskin oli vielä suurta merkitystä vuorovaikutusta, kaupankäyntiä, muuttoliikkeitä tai kulttuurivaihtoa haittaavana tekijänä.
Täyssinän rauha 1595

Venäjän ja Ruotsin välinen raja määriteltiin Täyssinän rauhassa kulkevaksi pohjoisessa Varanginvuonoon. Ruotsin alueeseen liitettiin itäinen Savo ja pohjoinen Pohjanmaa sekä Kemin Lappi. Viimeksi mainittua hallittiin myöhemmin osana Västerbottenin lääniä.
Stolbovan rauha 1617

Stolbovan rauhassa Venäjä luovutti Ruotsille Käkisalmen läänin. Tätä aluetta, samoin kuin Ruotsiin myös liitettyä Inkeriä, hallittiin ns. voittomaana, jonka asema oli hyvin erilainen kuin Ruotsin perinteisten alueiden. Läntinen Retusaari siirtyi hallinnollisesti Inkerin yhteyteen.[1]
Uudenkaupungin rauha 1721

Uudenkaupungin rauhassa Ruotsi luovutti Venäjälle voittomaana hallitsemansa Käkisalmen läänin itä- ja eteläosan sekä perinteisestä alueestaan Suomenlahden ulkosaaret, läntisen Karjalankannaksen ja Viipurinlahden länsirannikon. Ruotsille jäänyt Käkisalmen läänin pohjoisosa liitettiin nyt kiinteästi valtakuntaan.
Turun rauha 1743

Turun rauhassa Ruotsi luovutti Venäjälle itäisimmän osan Uudestamaasta, pienen alueen Hämeestä, kaakkoisen Savon sekä Etelä-Karjalan. Raja kulki Kymijokea pitkin, Mäntyharjun reittiä ja Saimaata Savonlinnan länsi- ja itäpuolelta.
Suomen suuriruhtinaskunta osana Venäjää 1809–1917

Haminan rauha 1809

Haminan rauhassa Ruotsi luovutti suomalaiset lääninsä Venäjälle. Raja Venäjän ja Ruotsin välille vedettiin Tornion-, Muonion- ja Könkämäeno-jokia myöten Kilpisjärvelle sekä edelleen Kuohkimajokea Kuohkimajärvelle ja Koltajokea Kolta(pahta)järvelle saakka, joten Ruotsi luovutti myös Västerbottenin läänistä Tornionlaakson itäpuolen ja sekä koko Kemin Lapin ja Tornion Lapin itäosan. Luovutetuista alueista muodostettiin Suomen suuriruhtinaskunta.
Rajatarkistus 1812
Vanha Suomi liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812 Venäjän keisarikunnan sisäisenä aluejärjestelynä. Alueeseen kuuluivat Suomenlahden ulkosaaret, pohjoinen Karjalankannas, Viipurinlahden länsirannikko, Laatokan Karjala, Raja-Karjala sekä Turun rauhassa (1743) Ruotsin Venäjälle luovuttamat alueet. Lisäksi Suomen suuriruhtinaskuntaan yhdistettiin Siestarjoen kaupunki.[2]
Rajatarkistus 1833
Suomen suuriruhtinaskunnan rajankäynnissä itäraja siirtyi idemmäksi Pohjanmaalla ja Lapissa.
Rajatarkistus 1842
Suomen suuriruhtinaskunnasta siirrettiin Siestarjoen Kankaankylän kaupunginosa kuulumaan Pietarin kuvernementtiiin.[2]
Rajatarkistus 1864
Suomen suuriruhtinaskunnasta siirrettiin Siestarjoen kaupunki kuulumaan Pietarin kuvernementtiin.[2]
Itsenäinen Suomi vuodesta 1917

Tarton rauha 1920

Tarton rauhassa Suomeen liitettiin Venäjästä Petsamo korvauksena vuonna 1864 luovutetusta Siestarjoen asetehtaan alueesta.
Moskovan rauha 1940

Suomi luovutti Neuvostoliitolle Moskovan rauhassa Suomenlahden ulkosaaret, pohjoisen Karjalankannaksen, Viipurinlahden länsirannikon, Laatokan Karjalan, Raja-Karjalan, Kuusamon ja Sallan itäosat sekä läntisen Kalastajasaarennon Petsamosta.
Moskovan välirauha 1944

Suomi luovutti Neuvostoliitolle Petsamon Moskovan välirauhassa, joka vahvistettiin Pariisin rauhassa 1947.
Aluemyynti 1947
Suomi myi Neuvostoliitolle Jäniskosken–Niskakosken alueen Inarista.
Rajamuutoksia aiheuttaneet tapahtumat ja kestot



























































rajamuutostapahtumavuosiv.Pähkinäsaaren rauha1323272Täyssinän rauha159522Stolbovan rauha1617104Uudenkaupungin rauha172122Turun rauha174366Haminan rauha18093rajatarkistus181221rajatarkistus18339rajatarkistus184222rajatarkistus186456Tarton rauha192020Moskovan rauha19404Moskovan välirauha19443aluemyynti1947
Lähteet

Viitteet




Luokka:Suomen historia
Luokka:Suomen rajat