Polis

Question: Miten määritellään hellenistinen kausi?



Polis (, monikossa poleis, ) tarkoitti antiikin Kreikassa kaupunkia. Erityisesti sillä viitataan kreikkalaisiin kaupunkivaltioihin. Polis oli tyypillinen tapa, jolla kreikkalaiset yhteisöt olivat antiikin aikana järjestäytyneet. Kukin polis oli oma poliittinen kokonaisuutensa, jolla oli omat poliittiset instituutionsa, lakinsa ja oikeudenkäyttönsä sekä omat uskonnolliset ja yhteisölliset käytäntönsä, ja näin niitä voidaan pitää itsenäisinä valtioina.[1][2][3]
Polisten huippukautta Kreikassa olivat myöhäinen geometrinen kausi sekä arkaainen ja klassinen kausi eli noin aika 750–323 eaa. Poliksia oli useita satoja, ja merkittävimpiä niistä olivat Ateena, Sparta ja Theba. Koska antiikin ajan Kreikka ei muodostanut yhtä tiettyä valtiota, aikakauden historia esitetään usein yksittäisten polisten historiana ja toimintana sekä niiden välisten suhteiden kautta. Hellenistisellä ja roomalaisella kaudella polikset menettivät itsenäisyytensä ja poliittisen merkityksensä, vaikkakin kaupungit säilyttivät monia polisten ulkoisia muotoja.[2][3]
Poliksia on tunnistettu  kappaletta, mutta niitä on voinut olla yhteensä jopa , sillä kaikista ei ole säilynyt tietoja antiikin lähteissä. Poliksia sijaitsi paitsi varsinaisen Kreikan alueella myös siirtokuntina eri puolilla Välimeren ja Mustanmeren rannikoita.[4]
Määritelmä
Termiä polis käytettiin antiikin Kreikassa kahdessa päämerkityksessä, sekä merkitsemään kaupunkia (kaupunkikeskusta) että valtiota (kaupunkivaltiota). Mogens Herman Hansenin mukaan termiä käytetään kuitenkin antiikin lähteissä maantieteellisessä merkityksessä kaupungeista pääasiassa vain silloin, kun kyseinen kaupunki oli samalla poliksen keskus poliittisessa merkityksessä eli kaupunkivaltiona. Toisin sanoen, nämä kaksi merkitystä vaikuttavat lähes aina kulkevan yhdessä silloinkin, kun sanaa käytetään tekstissä ensisijaisesti toisessa sen merkityksistä: lähes kaikki polis-kaupungit olivat polis-valtioiden keskuksia, ja lähes kaikilla polis-valtioilla oli polis-kaupunkikeskus. Kolmannessa mutta harvinaisemmassa päämerkityksessä termiä polis käytetään antiikin lähteissä maa-alueesta, joka käsitti sekä kaupunkikeskuksen että muun sen vallassa olleen alueen.[5][6]

pienoiskuva|Gortynin lait eli Gortynin kaupunkivaltion lait ovat varhaisimpia tunnettuja esimerkkejä kirjoitetuista kreikkalaisen poliksen laeista.
Polikset nähdään usein ennen kaikkea valtioina ja määritellään niiden valtiomuodon, instituutioiden ja lakien kautta, tai vaihtoehtoisesti tiettynä paikkana ja alueena. Toisaalta polis voidaan käsittää päinvastoin ennen kaikkea tiettynä kansalaisten joukkona, joka muodosti poliksen poliittisen, sotilaallisen, taloudellisen, uskonnollisen ja muun yhteisöllisen toimintansa kautta.[3][7] Tällöin polis olisi voinut ainakin periaatteessa vaihtaa sekä valtiomuotoa että paikkaa, ja pysyä silti samana. Ajan kuluessa termi polis sai sellaisia sivumerkityksiä kuin ”kansalaiset”, ”kansankokous”, ”poliittiset oikeudet”, ”poliittinen elämä” ja ”valtion alue”, mitkä kuvaavat osaltaan niitä ajatuksia, joita kreikkalaiset käsitteeseen liittivät.[7]
Vaikka poliksille ei ole olemassa yhtä täsmällistä määritelmää, eri poliksia yhdistävät kuitenkin kaikki tai useimmat seuraavista piirteistä:[1][2][7]
Itsenäisyys ja riippumattomuus, toisaalta liittolaissuhteet (symmakhia, sympoliteia, koinon) muiden polisten kanssa.
Valtiomuoto (politeia): demokratia, oligarkia/aristokratia tai tyrannia.
Tietty täysivaltaisten kansalaisten joukko (politai), joka erottautui muiden polisten asukkaista sekä poliksen kansalaisoikeuksia vailla olevista asukkaista. Yleensä jokaisella vapaalla miehellä oli ainakin periaatteessa yhtäläiset kansalaisoikeudet ja/tai tasa-arvo lain edessä.[8]
Päätösten tekeminen yhdessä kokoontuen,[9] sekä tästä seuraavat poliittiset instituutiot, kuten neuvosto (bule) ja/tai kansankokous (ekklesia), ja niiden määritellyt kokoontumispaikat.
Kirjoitetut lait (nomos) sekä poliksen nimissä tehdyt ja ylös kirjoitetut päätökset.
Tietty paikka tai maa-alue, rajojen merkitseminen, maanomistus vain kansalaisilla.
Akropolis ja kaupunginmuurit.
Kaupunkisuunnittelu, eri alueiden määrittely kaupallisille (agora), poliittisille, uskonnollisille yms. toiminnoille; suuremmissa kaupungeissa myöhemmin usein Hippodamoksen asemakaava.
Joukko tiettyjä julkisia rakennuksia, kuten buleuterion, teatteri ja gymnasion.
Yhteinen kultti, kuten perustajan (oikistēs) heeroskultti sekä akropoliilla tai muulla keskeisellä paikalla sijainnut kaupungin suojelijajumalan tai -jumalattaren temppeli, sekä uskonnolliset juhlat ja kalenteri. (Lisäksi poliksilla oli useamman poliksen jakamia sekä kaikille kreikkalaisille yhteisiä eli panhelleenisiä kulttipaikkoja.)[10]
Sotilasjärjestelmä, hopliittiarmeijan ja rannikkopoliksilla myös laivaston ylläpito.
Oman rahan lyöminen.
Siirtokuntien perustaminen, jolloin alkuperäinen polis toimi äitikaupunkina (metropolis) uusille poliksille.
Historia
Polisten synty
Polisten syntyä edesauttoi se, että Kreikka on vuoristoista ja muutoinkin maantieteellisesti rikkonaista aluetta. Kansa oli aina hajaantunut pieniin yksiköihin, joilla oli oma identiteettinsä, murteensa ja tapansa. Kukin kaupunki hallitsi luontaisesti lähinnä ympärillään olevaa tasankoaluetta tai rannikkokaistaletta, kun taas vuoret ja meri erottivat sen muista alueista.[11][12]
Sana polis (tai ptolis) on vanhaa indoeurooppalaista juurta ja tarkoitti alun perin ”linnaketta”.[13] Polisten varhaishistoria voidaan juontaa mykeneläiselle kaudelle 1000-luvulle eaa., jolloin valtakunnat olivat kuninkaiden (anaks) hallitsemia suhteellisen pieniä, kaupunkivaltioiden tapaisia valtakuntia tai ”kaupunkikuningaskuntia”. Niiden keskuksena oli linnavuori, jolla sijaitsi kuninkaan palatsi (anaktorion) megaroneineen.[1] Mykeneläisen esikuvan lisäksi kreikkalaisten polisten syntyyn ovat voineet vaikuttaa muun muassa Foinikian kaupunkivaltioiden ja Kyproksen kaupunkikuningaskuntien esimerkki.[8]
Mykeneläisen kulttuurin romahdettua hallintorakenne romahti, ja väestö hajautui pieniin yksiköihin.[1] Varsinaiset polikset alkoivat kehittyä tätä seuranneina niin kutsuttuina Kreikan pimeinä vuosisatoina. Poliksella tarkoitettiin alun perin sen etymologian mukaisesti kukkulalla ollutta linnoitusta ja turvapaikkaa, johon maaseudun kylien väestö saattoi vaaran uhatessa vetäytyä. Näin se tarkoitti samaa kuin myöhempi termi akropolis. Osa poliksista, kuten Ateena, sai alkunsa pienempien kaupunkien tai kylien yhteenliittymänä (synoikismos) keskuksen ympärille. Kaikissa poliksissa tällaista keskusta ei kuitenkaan ollut.[1][13]


Ensimmäisten polisten katsotaan syntyneen Attikassa ja Euboialla jo noin 1000 eaa. alkaen.[7] Laajempaa polisten syntyaikaa oli geometrisen ja arkaaisen kauden taite 800–700-luvuilla eaa.,[1] jolloin poliksia alkoi syntyä eri puolille Manner-Kreikkaa ja saaristoa sekä siirtokuntina Sisiliaan, Etelä-Italian Suur-Kreikkaan ja Vähän-Aasian rannikolle. Viimeistään vuoden 750 eaa. jälkeen kaikki perustetut kreikkalaiset siirtokunnat olivat poliksia.[7] Kreikkalaiset polikset levittäytyivät eri puolille itäisen Välimeren aluetta erityisesti noin 750–550 eaa.[14]
Polisten synty ja kehitys oli seurausta muun muassa väkiluvun kasvusta ja alempien yhteiskuntaluokkien vaurastumisesta, joka seurasi olojen vakiintumisesta ja kaupan kasvusta pimeiltä vuosisadoilta arkaaiselle kaudelle siirryttäessä. Tämä johti väistämättä yhteiskunnallisiin muutoksiin, jossa aiemmin valtaa pitäneiden aristokraattisten sukujen merkitys väheni, ja alemmat luokat alkoivat vaatia yhtäläisiä oikeuksia ja osuutta vallasta.[15] Tämä on usein kytketty hopliittitaktiikan nousuun sodankäynnissä, sillä se vähensi aristokraattisen ratsuväen merkitystä.[16] Seurauksena poliittisten oikeuksien lähtökohdaksi tuli sukutaustan, omaisuuden tai muiden tekijöiden sijaan kansalaisuus; tämän käsitteen synty on keskeisenä polisten synnyssä.[17]
Polisten kehitys
Poliittiset oikeudet laajenivat vähitellen ja eri määrissä eri kaupungeissa.[9] Vielä geometrisella kaudella polikset olivat yleensä kuninkaiden hallitsemia monarkioita. Tämän jälkeen käytännössä kaikki polikset kehittyivät aristokratioiksi. Myöhemmin osa poliksista kehittyi oligarkioiksi tai tyrannioiksi, osa demokratioiksi (mahdollisesti oltuaan ensin oligarkioita tai tyrannioita).[1] Esimerkiksi Ateena kehittyi monarkiasta aristokratian kautta varhaisdemokratiaksi, oli tämän jälkeen jonkin aikaa tyrannia, ja kehittyi sitten demokratiaksi. Demokratian aikanakin kansanvaltaisuus laajeni asteittain.
Väkiluvun kasvaessa kaupungit laajenivat kaupunkikukkuloilta ympäröivälle alueelle. Seurauksena käsite polis alkoi pitää sisällään linnavuoren lisäksi myös ympäröineen alakaupungin (asty), joka sekin suljettiin usein muurien piiriin. Tällöin syntyi erillinen käsite akropolis, ”yläkaupunki”, joka alkoi viitata pelkästään linnavuoreen. Nyt polis alkoi tarkoittaa samaa kuin kaupunki, vastakohtanaan ympärillä ollut maaseutu (khora). Ajan kuluessa käsitteen polis alle alettiin lukea myös kaupungin vallassa olleet maaseutualueet, jolloin käsite alkoi maantieteellisessä merkityksessä vastata varsinaisen kaupunkikeskuksen lisäksi myös laajempaa kaupunkivaltiota.[13]
Suurin osa kaupunkivaltioista pysyi maanviljelysmaan rajallisuuden vuoksi suhteellisen pieninä suuren osan historiaansa. Jotkut kaupungit, kuten Ateena, alkoivat kuitenkin kasvaa varsin suuriksi. Tämä vaati elintarvikkeiden tuontia muualta, mikä vaati puolestaan laajaa kaupankäyntiä tämän rahoittamiseksi.[11] Myös siirtokuntien perustaminen oli seurausta kaupunkien väkiluvun kasvusta Kreikassa, sillä osan väestöstä täytyi muuttaa pois viljelysmaan vähyyden vuoksi. Tämä vaikutti samalla polis-mallin leviämiseen laajalle alueelle. Useista siirtokunnista kehittyi emäkaupunkejaan kukoistavampia, koska maanviljelysolosuhteet olivat Kreikkaa paremmat.
Polikset olivat usein sodassa keskenään ja myös muodostivat liittolaissuhteita (symmakhia, sympoliteia, koinon) keskenään. Joskus polikset liittoutuivat yhteen lähimpien polisten kanssa, ja muodostivat kahden (dipolis), kolmen (tripolis), neljän (tetrapolis), viiden (pentapolis), kuuden (heksapolis) tai esimerkiksi kahdentoista (dodekapolis) poliksen liittoja. Usein polikset olivat kuitenkin vihollisuuksissa juuri naapuriensa kanssa, ja liittoutuivat näitä vastaan yhdessä kauempana sijaitsevien polisten kanssa. Monet liittosuhteet perustuivat siihen, että polisten asukkaat kuuluivat samaan heimoon, ollen esimerkiksi doorilaisia tai joonialaisia. Monet liittosuhteet perustuivat puolestaan samanmielisten, kuten demokraattisesti tai oligarkisesti hallittujen, polisten yhteyksiin. Liittosuhteet johtivat pahimmillaan suuriin ja pitkiin sotiin, kuten peloponnesolaissota, jossa lähes jokainen polis oli joko Ateenan johtaman liittouman eli Deloksen meriliiton tai Spartan johtaman peloponnesolaisliiton puolella. Joillakin poliksilla, kuten Ateenalla, oli voimakas laivasto, jonka avulla ne pystyivät hallitsemaan parhaimmillaan suuria alueita.[2]
Hajanaiset polikset olivat liian heikkoja vastustamaan nousevia suuria valtakuntia, kuten Makedoniaa ja Roomaa.[7] 300-luvun eaa. jälkimmäiseltä puoliskolta lähtien polikset menettivät vähitellen merkityksensä Makedonian vallattua koko Kreikan. Vanhat polikset, samoin kuin hellenistisellä ajalla perustetut uudet kaupungit, noudattivat kuitenkin edelleen polisten ulkoisia muotoja, vaikkakaan eivät enää olleet itsenäisiä. Toisaalta Aleksanteri Suuren valloitukset levittivät polis-ajatuksen laajoille alueille, joihin perustettiin polisten kaltaisia kreikkalaisia siirtokuntia. Vielä roomalaisella kaudella osa poliksista oli olemassa muodollisesti itsenäisinä vaikkakin roomalaisten provinssien osina. Tällöin niiden merkitys oli enemmänkin yhteiskunnallinen ja kulttuurinen kuin poliittinen. Poliksilla säilyi kuitenkin jonkinasteista valtaa paikallisiin asioihin.[1][2]
Muun muassa sanat ”politiikka” ja ”poliisi” perustuvat etymologisesti sanaan polis.
Maantiede ja väestö

Poliksiin kuului yleensä kaupunkikeskus (asty) sekä ympäröivää maaseutua (khora), sekä joukko kansalaisia (politai). Kullakin poliksella oli yleensä helposti puolustettava keskuspaikka, akropolis, sen ympärillä viljavaa maatalousmaaksi sopivaa tasankoa, ja sen ympärillä vuoria tai meri, jotka toimivat luonnollisina rajoina.[1]
Poliksen täysivaltaisia kansalaisia olivat yleensä vapaat miehet, joita saattoi olla väestöstä vain noin 10 %. Lisäksi kansalaisiin luettiin vapaat naiset ja lapset, joilla ei kuitenkaan ollut täysiä kansalaisoikeuksia. Näiden lisäksi väestöön kuului esimerkiksi orjia, vapautettuja orjia, kansalaisuutta vailla olevaa alemman luokan työväkeä sekä metoikkeja eli ulkomaalaisia.[2] Väkiluku on suurimmassa osassa poliksia ollut vähemmän kuin  aikuista miestä, sekä päälle muu väestö. Ateena oli ainakin varsinaisen Kreikan poliksista väkiluvultaan suurin, ja sen miespuolisten kansalaisten lukumäärä oli 400-luvulla eaa. noin  ja 300-luvulla eaa. noin , mitä pidettiin polikselle jo hyvin suurena ja jopa epäihanteellisena. Esimerkiksi Korintin väkiluku oli noin – miespuolista kansalaista, mikä teki siitä jo suuren ja voimakkaan poliksen.[13]
Suurin osa poliksista oli pinta-alaltaan suhteellisen pienikokoisia, ja niiden alue on ollut alle 100 neliökilometriä. Pinta-alaltaan suurin polis oli yleensä Sparta, jonka valtaan kuului suurimmillaan paitsi Lakonia myös muun muassa Messenia mukaan lukien yhteensä  neliökilometrin kokoinen alue Peloponnesoksen niemimaasta. Kaikista suurin alue oli kuitenkin Syrakusalla 300-luvulla eaa., jolloin sen valtaan kuului lähes puolet Sisiliasta, noin  neliökilometriä. Suurimpiin kuului myös Ateenan kaupunkivaltio, johon kuului koko Attikan alue eli noin  neliökilometriä. Esimerkiksi Korintin alueen koko oli noin 900 neliökilometriä.[13][19] Pienemmät saaret muodostivat usein oman poliksensa, mutta suuremmilla saarilla, kuten Euboia, Kreeta, Kypros, Lesbos, Rhodos ja Sisilia, poliksia oli useampia. Toisaalta esimerkiksi suhteellisen suurilla Khioksella ja Samoksella oli vain yksi polis kummallakin, kun taas suhteellisen pienellä Keoksella oli neljä polista.[21]
Polisten kaupunkikeskusten yleensä muurien ympäröimän alueen koko on ollut useimmiten vähintään 5 hehtaaria. Yli 150 hehtaarin kokoisia kaupunkikeskuksia tunnetaan ainakin 23. Suurimmat tunnetut muurien ympäröimät kaupunkikeskukset olivat Kyrenellä (750 ha), Korintilla (600–700 ha) ja Akragaalla (625 ha).[20] Poliksen vallassa olleella alueella saattoi olla kaupunkikeskuksen lisäksi muita kaupunkeja ja jopa toisia sen alaisuudessa olleita ei-itsenäisiä poliksia, sekä maaseudun kyliä (komē) ja haja-asutusta. Alueen muita asutuksia kutsuttiin joskus nimellä dēmos. Ympäröivä maaseutu ja muu kaupunkivaltion hallussa ollut alue tarjosivat kaupunkikeskuksen käyttöön resursseja, kuten elintarvikkeita, ja maksoivat veroja.[12]
Kreikkalainen maailma on ollut hyvin kaupungistunutta, sillä useimmissa poliksissa suurin osa väestöstä asui kaupunkikeskuksissa sen sijaan, että olisi ollut hajautuneena pitkin maaseutua. Poikkeuksen muodostaa esimerkiksi Sparta, joka oli ennemmin maaseutumainen kylien yhteenliittymä, ja jolla ei ollut klassisella kaudella edes kaupunginmuureja.[2] Varsinkin pienemmissä poliksissa lähes koko väestö on asunut kaupunkikeskuksessa, josta maanviljelyllä elantonsa saanut väestö on siirtynyt päiväksi maatöihin muurien ulkopuolelle. Väestöltään ja pinta-alaltaan suuremmissa poliksissa, kuten Ateenassa, maaseudun väestön osuus on ollut suhteellisesti suurempi.[20]
Keskeisiä piirteitä
Kansalaisuus
Kansalaisuus oli keskeinen käsite kreikkalaisissa poliksissa. Polis koostui ennen kaikkea sen kansalaisista. Kansalaisuus määrittyi yleensä syntyperän perusteella, mutta se voitiin joissakin tapauksissa myös myöntää. Kuka tahansa poliksen alueella asunut tai syntynyt ei ollut automaattisesti kansalainen. Tässä polikset eroavat myöhemmistä kaupunkivaltioista ja muista valtioista useimmat nykyvaltiot mukaan lukien.[13][8][17]
Täysivaltaisia kansalaisia olivat miespuoliset kansalaiset, sillä heillä oli oikeus poliittiseen toimintaan. He olivat myös ainakin periaatteessa tasa-arvoisia lain edessä ja saattoivat vedota oikeuteen. Siinä missä poliittisten oikeuksien määrä riippui poliksen valtiomuodosta ja joskus esimerkiksi varallisuudesta tai muulla perusteella määräytyvästä yhteiskuntaluokasta, ainakin lain suoja oli sama kaikille. Kansalaisuuden omaavat naiset eivät voineet osallistua politiikkaan, mutta olivat muutoin osa kansalaisten yhteisöä, ja saattoivat osallistua siihen muun muassa uskonnon tai muun yhteisöllisen toiminnan kautta, ja myös heillä oli lain suojaa. Kansalaisuus erotti niin rikkaat kuin köyhätkin kansalaiset asemaltaan ja oikeuksiltaan orjista sekä metoikeista eli kaupungissa asuneista muiden polisten kansalaisista.[8][17]
Kaupungin kultti
Jokaisella kaupunkivaltiolla oli omat uskonnolliset kulttinsa, joista keskeisin oli kaupungin suojelijajumalan tai -jumalattaren kultti. Sama jumaluus saattoi toimia usean kaupungin suojelijana. Yleisin kaupungin suojelija oli Athene epiteetillä Athene Polias; se oli muun muassa Ateenan ja Spartan suojelija. Suojelijajumaluuden kultin sekä muiden kaupungin kunnioittamien jumalten kulttien hoitaminen oli poliksen eli kaikkien sen kansalaisten vastuulla. Näin kaupungin asukkaat muodostivat samalla uskonnollisen yhteisön. Ammattipapistoa ei juurikaan ollut, vaan pappeudet periytyivät tietyissä suvuissa tai myönnettiin valituille kansalaisille. Keskeisin kulttitoimitus oli uhrien suorittaminen perinteiden vaatimalla tavalla kaupungin puolesta.[10] Jokaisella poliksella oli omat uskonnolliset juhlansa ja tähän liittyvä kalenterinsa.
Tutkimus
Ensimmäisenä poliksia tutki järjestelmällisesti Aristoteles. Hän kirjoitti aiheesta erityisesti teoksessaan Politiikka, sekä kokosi kaupunkivaltioiden valtiomuotoja kokoelmaansa 158 kaupungin valtiomuodot. Aristoteleen mukaan polisten synty oli luonnollisen kehityksen tulosta. Hän määritteli valtion (polis) olevan täydellisin ihmisen muodostamista yhteisöistä (koinōniā), ja katsoi, että ”kaupunkivaltio kuuluu luonnostaan olemassa oleviin asioihin ja että ihminen on luonnostaan kaupunkivaltiossa elävä olento”. Tämä oli seurausta siitä, että ihminen on luonnoltaan moraalinen olento, päin vastoin kuin eläimet, ja toisaalta vailla jumalten kaltaista itseriittoisuutta, ja tällaisten olentojen yhteisöistä tulee luonnostaan tilayhteisöjä ja kaupunkivaltioita. Näistä kaupunkivaltio on ensisijainen, sillä kokonaisuus on aina ensisijainen osiinsa nähden. Jos joku ihminen eli poliksen ulkopuolella, tämän täytyi olla joko peto tai itseriittoinen kuin jumala.[22][23]
Nykyaikana poliksia on tutkinut erityisesti The Copenhagen Polis Centre -tutkimusyksikkö, joka on pyrkinyt selvittämään, mitä ilmaisu polis tarkkaan ottaen piti sisällään antiikin aikana, mitä eri tyyppejä poliksissa mahdollisesti on tunnistettavissa, ja mitkä kaupungit luettiin poliksiksi (näissä eri merkityksissä).[24]
Eräs polis-tutkimuksen ongelmista on se, että suurin osa antiikin ajalta säilyneestä lähdeaineistosta käsittelee Ateenaa, joka oli kuitenkin väkilukunsa ja muun kokonsa puolesta harvinainen poikkeustapaus kreikkalaisten kaupunkien joukossa, eikä näin edusta tyypillistä polista.[15]
Luettelo poliksista

Poliksia arvioidaan olleen laajimmillaan klassisen ja hellenistisen kauden taitteessa eri arvioissa 500–.[7] The Copenhagen Polis Centre on tunnistanut ja luetteloinut  arkaaisen ja klassisen kauden polista, mutta arvioi, että niitä on voinut olla jopa , sillä kaikista ei ole säilynyt mainintaa kirjallisissa lähteissä. Inventaario poliksista on julkaistu teoksessa An Inventory of Archaic and Classical Poleis (2004).[4][24]
Kaikki tunnistetut polikset on luetteloitu luettelossa antiikin Kreikan poliksista sekä luettelossa antiikin Kreikan poliksista alueittain. Eräitä merkittäviä ja tunnettuja poliksia olivat muun muassa:[5][6]

Abdera
Aigai
Aigina
Akragas
Amathus
Ambrakia
Amfipolis
Amfissa
Andros
Antissa
Apollonia
Argos
Asea
Ateena
Byzantion
Daulis
Delfoi
Dion
Dodona
Efesos
Elateia
Elea
Elis
Epidamnos
Epidauros
Eresos
Eretria
Ferai
Figaleia
Fleius
Gela
Gortyn
Gortys
Haliartos
Halieis
Halikarnassos
Herakleia Pontike
Hermione
Hierapytna
Himera
Histiaia
Ialysos
Itanos
Iulis
Kalydon
Kameiros
Karystos
Kassope
Katane
Khaironeia
Khalkeia
Khalkis
Khersonesos
Khios
Kios
Kleonai
Knidos
Knossos
Kolofon
Korkyra
Korintti
Koroneia
Kos
Kroton
Kydonia
Kyme, Aiolis
Kyme, Suur-Kreikka
Kyrene
Lampsakos
Lebadeia
Leontinoi
Lepreon
Leukas
Lindos
Lokroi Epizefyrioi
Lykosura
Mantineia
Maroneia
Massalia
Megalopolis
Megara
Megara Hyblaia
Melos
Messene
Metapontion
Methymna
Miletos
Mytilene
Naksos, Kykladit
Naksos, Sisilia
Naupaktos
Neapolis
Oiniadai
Olynthos
Opus
Orkhomenos, Arkadia
Orkhomenos, Boiotia
Pale
Pantikapaion
Paros
Pella
Pellene
Pergamon
Plataiai
Pleuron
Poseidonia
Priene
Pydna
Rhegion
Rhodos
Salamis, Attika
Salamis, Kypros
Samos
Same
Selinus
Sikyon
Skillus
Smyrna
Soloi, Kilikia
Soloi, Kypros
Sparta
Stratos
Stymfalos
Sybaris
Syrakusa
Tanagra
Taras
Tegea
Teos
Thasos
Theba
Thera
Thespiai
Thurioi
Troizen
Zankle

Katso myös
Antiikin Kreikan maantiede
Lähteet

Kirjallisuutta
Yleisteoksia
Citation error, replace with{{cite book| author = Hansen, Mogens Herman| title = Polis: An Introduction to the Ancient Greek City-state| publisher = Oxford University Press| year = 2006| id = ISBN 0199208506}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine| title = An Inventory of Archaic and Classical Poleis| location = Oxford| publisher = Oxford University Press| year = 2004| version = An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation| id = ISBN 0-19-814099-1}} The Copenhagen Polis Centre -tutkimusyksikön inventaario poliksista.
Acts of the Copenhagen Polis Centre
Citation error, replace with{{cite book| author = Hansen, Mogens Herman (ed.)| title = The Ancient Greek City-State| location = Copenhagen| publisher = Kgl. Danske Videnskabernes Selskab| year = 1993| version = Acts of the Copenhagen Polis Centre 1. Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab, Historisk-filosofiske Meddelelser 67}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Hansen, Mogens Herman (ed.)| title = Sources for The Ancient Greek City-State| location = Copenhagen| publisher = Kgl. Danske Videnskabernes Selskab| year = 1995| version = Acts of the Copenhagen Polis Centre 2. Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab, Historisk-filosofiske Meddelelser 72| id = ISBN 8773042676}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Hansen, Mogens Herman (ed.)| title = Introduction to an Inventory of Poleis| location = Copenhagen| publisher = Kgl. Danske Videnskabernes Selskab| year = 1996| version = Acts of the Copenhagen Polis Centre 3. Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab, Historisk-filosofiske Meddelelser 74| id = ISBN 8773042757}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Hansen, Mogens Herman (ed.)| title = The Polis as an Urban Centre and as a Political Community| location = Copenhagen| publisher = Kgl. Danske Videnskabernes Selskab| year = 1997| version = Acts of the Copenhagen Polis Centre 4. Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab, Historisk-filosofiske Meddelelser 75| id = ISBN 8773042919}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Hansen, Mogens Herman| title = Polis and City-State. An Ancient Concept and its Modern Equivalent| location = Copenhagen| publisher = Kgl. Danske Videnskabernes Selskab| year = 1998| version = Acts of the Copenhagen Polis Centre 5. Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab, Historisk-filosofiske Meddelelser 76}}
Papers from the Copenhagen Polis Centre
Citation error, replace with{{cite book| author = Hansen, M. H. & Raaflaub, K. (eds.)| title = Studies in the Ancient Greek Polis| location = Stuttgart| publisher = Franz Steiner Verlag| year = 1995| version = Papers from the Copenhagen Polis Centre 2. Historia Einzelschriften 95| id = ISBN 3515067590}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Hansen, M. H. & Raaflaub, K. (eds.)| title = More Studies in the Ancient Greek Polis| location = Stuttgart| publisher = Franz Steiner Verlag| year = 1996| version = Papers from the Copenhagen Polis Centre 3. Historia Einzelschriften 108| id = ISBN 3515069690}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Heine Nielsen, T. (ed.)| title = Yet More Studies in the Ancient Greek Polis| location = Stuttgart| publisher = Franz Steiner Verlag| year = 1997| version = Papers from the Copenhagen Polis Centre 4. Historia Einzelschriften 117| id = ISBN 3515072225}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Flensted-Jensen, P. (ed.)| title = Further Studies in the Ancient Greek Polis| location = Stuttgart| publisher = Franz Steiner Verlag| year = 1999| version = Papers from the Copenhagen Polis Centre 5. Historia Einzelschriften 138| id = ISBN 3515076077}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Heine Nielsen, P. (ed.)| title = Even More Studies in the Ancient Greek Polis| location = Stuttgart| publisher = Franz Steiner Verlag| year = 2002| version = Papers from the Copenhagen Polis Centre 6. Historia Einzelschriften 162| id = ISBN 351508102X}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Heine Nielsen, T. (ed.)| title = Once Again: Studies in the Ancient Greek Polis| location = Stuttgart| publisher = Franz Steiner Verlag| year = 2004| version = Papers from the Copenhagen Polis Centre 7. Historia Einzelschriften 180| id = ISBN 351508438X}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Hansen, M. H. (ed.)| title = The Return of the Polis: The Use and Meanings of the Word Polis in Archaic and Classical Sources| publisher = Steiner| year = 2007| version = Papers from the Copenhagen Polis Centre 8. Historia Einzelschriften 198| id = ISBN 3515090541}}
*
Luokka:Antiikin Kreikan politiikka
Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat