Brendan Shanahan

Question: Mikä NHL:n jääkiekkojoukkue in kotoisin New Jerseystä?


Brendan Frederick Shanahan (s. 23. tammikuuta 1969 Mimico, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, nykyinen jääkiekkovaikuttaja. Hän voitti kolme Stanley Cupia Detroit Red Wingsissä. Lisäksi hän on voittanut olympiakultaa ja maailmanmestaruuden, joten hän kuuluu niin sanottuun kolmen kullan klubiin. Hän on voittanut myös Kanada-cupin.[1] Pelaajauran jälkeen Shanahan on valittu Hockey Hall of Fameen ja hän jatkoi jääkiekkouraansa ensin NHL-liigan hallinnossa, kunnes hänet valittiin NHL-seura Toronto Maple Leafsin puheenjohtajaksi.
Shanahan pelasi 1524 NHL:n runkosarjan ottelua ja teki niissä 1354 pistettä. Maaleja hän teki 656 ja lopettaessaan uransa hän oli NHL:n kaikkien aikojen maalintekijätilaston 11. sijalla. Detroitin lisäksi hän edusti New Jersey Devilsiä, joka varasi hänet NHL:ään vuoden 1987 toisena varauksena, St. Louis Bluesia, Hartford Whalersia ja New York Rangersia.[1] Shanahan palkittiin keväällä 2003 King Clancy Memorial Trophyllä, joka annetaan johtajuudesta sekä jäällä että sen ulkopuolella ja humanitaarisesta työstä.[2]
Shanahan oli ensimmäisiä pelaajia, joita kutsuttiin voimahyökkääjiksi.[3] Hänen vahvuuksiaan olivat kova laukaus ja fyysisyys, sillä hän pystyi myös taklaamaan kovaa ja tappelemaan.[4] Shanahan sai pelityylinsä takia myös paljon rangaistuksia, ja hän onkin NHL:n ainoa pelaaja, joka on tehnyt yli 600 maalia ja saanut yli 2000 minuuttia rangaistuksia.[1]
Jääkiekkoura
Seurajoukkueissa
Ammattilaisuran alku New Jerseyssä
Viimeiset juniorivuotensa Shanahan pelasi OHL-liigassa London Knightsissa, missä hän teki tulokaskaudellaan 62 ja toisella kaudella peräti 92 pistettä. Shanahanin mukaan Londonin valmentaja Don Brankley oli hänelle tärkeä auttaja uran alkuvaiheissa.[5]
New Jersey Devils varasi Shanahanin NHL:ään vuoden 1987 varaustilaisuuden toisena varauksena Pierre Turgeonin jälkeen, ja Shanahan siirtyi New Jerseyyn heti kaudeksi 1987–1988.[2] New Jerseyn johto piti hänen aggressiivisesta pelityylistään, ja häntä pidettiin hyvänä lisänä nuoreen joukkueeseen. Shanahan ei kuitenkaan onnistunut ensimmäisellä kaudellaan heti, sillä häneen kohdistui suuria paineita. Hänen peliaikansa väheni, ja ennen häntä varattu Turgeon pelasi Buffalo Sabresissa huomattavasti paremmin.[3] Shanahanilla meni kuukausi, ennen kuin hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa 10. marraskuuta 1987 John Vanbiesbrouckin taakse ottelussa New York Rangersia vastaan.[6] Juniorisarjassa Shanahan oli joukkueensa avainpelaajia, mutta New Jerseyssä hän sai huomattavasti vähemmän peliaikaa. Hän päättikin muuttaa hieman pelityyliään, minkä seurauksena hän tappeli muutamia kertoja tulokaskaudellaan ja keräsi 131 jäähyminuuttia 65 ottelussa. Maaleja Shanahan teki vain seitsemän, mikä ei tyydyttänyt New Jerseyn seurajohtoa.[3]
Kolmannella NHL-kaudellaan, 1989–1990, Shanahan sai kuitenkin jo lähes pisteen peliä kohden: 72 pistettä 73 ottelussa. Hän teki 30 maalia ja oli New Jerseyn toiseksi paras maalintekijä John MacLeanin jälkeen.[7] Kauden 1990–1991 jälkeen Shanahan teki sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa, mutta hän ei ollut vielä täysin siirtokorvauksista vapaa pelaaja. Siksi välitystuomioistuin määräsi St. Louisin antamaan korvaukseksi puolustaja Scott Stevensin.[5]
Kaudet St. Louisissa ja Hartfordissa
St. Louisissa Shanahanista kehittyi sellainen maalintekijä, mitä hänestä oli odotettu. Hän sai oppia joukkuetoveriltaan Brett Hullilta, joka oli tehnyt kaudella 1990–1991 peräti 86 maalia.[8] Shanahan tekikin ensimmäisen kerran yli 50 maalia toisella St. Louis -kaudellaan, 1992–1993. Hän teki 71 ottelussa 51 maalia, mikä oli joukkueessa toiseksi eniten Hullin jälkeen.[9] Seuraavalla kaudella 1993–1994 Shanahan teki 102 pistettä. Hän oli St. Louisin joukkueen eniten pisteitä tehnyt pelaaja ja koko liigassakin kahdeksas.[10] Lisäksi hän sai peräti 211 jäähyminuuttia. Samalla kaudella Shanahan pelasi ensimmäistä kerta NHL:n tähdistöottelussa ja hänet valittiin liigan tähdistökentälliseen.[11]
Kausi 1994–1995 alkoi NHL:n työsululla, jonka aikana Shanahan pelasi kolme ottelua Saksan DEL-liigan Düsseldorfer EG:ssä ja teki niissä kahdeksan pistettä. NHL:ssä hän pelasi St. Louisin joukkueessa 45 ottelua, joissa hänelle merkittiin 41 pistettä.[11] St. Louisin valmentajana aloitti keväällä Mike Keenan, joka ei pitänyt Shanahanista, ja kesällä 1995 Shanahan kaupattiinkin Hartford Whalersiin.[6] Vaihdossa St. Louis sai puolustaja Chris Prongerin. Shanahan oli niin tunnettu St. Louisissa, että paikallinen televisiokanava keskeytti lähetyksensä kertoakseen Shanahanin kaupasta.[2] Shanahan oli pelitaitojensa ja persoonallisuutensa ansiosta suosittu, ja kannattajat pettyivät kauppaan, jossa joukkue sai lupaavan mutta vielä kokemattoman puolustajan. Pian siirron jälkeen fanit alkoivat buuata valmentajalle, ja Keenan erotettiin lopulta joulukuussa 1996.[12]
Hartfordissa Shanahan teki kaudella 1995–1996 44 maalia, mutta joukkue ei menestynyt. Hänet valittiin kauden aikana toistamiseen NHL:n tähdistöotteluun.[2] Whalersin tulevaisuus Hartfordin kaupungissa ei ollut kovinkaan varmalla pohjalla, ja Shanahan pyysikin kauden jälkeen, että hänet kaupattaisiin toiseen seuraan.[13]
Kolme Stanley Cupia Detroitissa

Kautta 1996–1997 oli ehditty pelata vain kaksi ottelua, kun Hartford kauppasi Shanahanin ja Brian Glynnin Detroit Red Wingsiin, mistä Hartford sai vastineeksi Paul Coffeyn, Keith Primeaun ja ensimmäisen kierroksen varausoikeuden varaustilaisuudessa 1997.[2] Detroitin valmentajan Scotty Bowmanin mukaan Shanahan hankittiin taitavaan joukkueeseen, koska hän oli isona voimahyökkääjänä siitä ”puuttuva pala”.[14] Detroit oli jo monena vuotena pelannut loistavasti runkosarjassa mutta ei ollut kuitenkaan pärjännyt pudotuspeleissä. Shanahan toi Detroitiin tarvittavaa päättäväisyyttä. Hän teki runkosarjassa 47 maalia ja 88 tehopistettä ja nousi liigan maalintekijätilastossa jaetulle kuudennelle sijalle.[15] Ylivoimamaaleja Shanahan teki 20, mikä oli eniten koko liigassa.[16] Hän pelasi kauden aikana myös NHL:n tähdistöottelussa,[2] ja hänet valittiin helmikuussa 1997 NHL:n kuukauden pelaajaksi.[17] Hän oli joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä sekä eniten ottelun voitto-, ylivoima- ja alivoimamaaleja tehnyt pelaaja. Pudotuspeleissä Detroit eteni Stanley Cup -finaaleihin ja voitti Philadelphia Flyersin suoraan voitoin 4–0. Shanahanille Stanley Cup oli ensimmäinen. Hän oli myös pudotuspeleissä joukkueensa paras maalintekijä ja voittomaalien tekijä.[17]
Detroitin valmentaja Bowman tiesi, että hänen piti muokata Shanahanin pelityyliä puolustavammaksi, jotta Detroit pystyisi pitämään Stanley Cupin itsellään. Hän oli jo aiemmin saanut tyyliltään hyökkääviä pelaajia, kuten Steve Yzermanin ja Sergei Fjodorovin, pelaamaan hyvin myös puolustussuuntaan. Vaikka Shanahan keskittyikin kaudella 1997–1998 paremmin puolustuspeliin, hän aloitti kauden tehokkaasti ja teki ensimmäisessä 29 ottelussa 14 maalia. Lopulta Shanahan teki kuitenkin koko kaudella vain 28 maalia. Viimeksi hän oli jäänyt alle 30 maalin kaudella 1990–1991.[17] Shanahan oli kuitenkin mukana jo neljännen kerran tähdistöottelussa.[2] Stanley Cup -finaaleissa Detroit voitti Washington Capitalsin 4–0.[18]
Kahden Stanley Cup -voittonsa jälkeen Detroit ei menestynyt enää aivan yhtä hyvin kuin ennen, mutta Shanahan ylitti kaudella 1999–2000 viidennen kerran 40 maalin rajan, kun hän teki runkosarjassa 41 maalia.[2] Se riitti NHL:n maalitilaston kuudenteen sijaan.[19] Shanahan pelasi jälleen NHL:n tähdistöottelussa sekä keväällä 1999 että 2000.[2]
Kausi 2001–2002 toi Shanahanille kolmannen Stanley Cupin. Pudotuspeleissä hän teki 19 pistettä 23 ottelussa sekä oli Detroitin toiseksi ja koko liigan kolmanneksi tehokkain pelaaja.[16] Runkosarjassa Shanahan saavutti kaksi merkkipaalua: tammikuussa 2002 hän ylitti Dallas Starsia vastaan 1000 pisteen rajan[20], ja maaliskuussa hän sai NHL-historian 30. pelaajana 500 maalia täyteen ottelussa Colorado Avalanchea vastaan.[21] Shanahan pelasi jälleen kauden aikana NHL:n tähdistöottelussa, ja hänet valittiin keväällä sarjan kakkostähdistökentälliseen. Seuraavan kahden kauden aikana Shanahanin pistemäärät putosivat, mutta kauden 2002–2003 jälkeen hänet palkittiin humanitaarisesta työstään King Clancy Memorial Trophyllä.[2]
Toiminta työsulkukaudella ja paluu työsulun jälkeen
Kausi 2004–2005 peruuntui työsulun takia, eikä Shanahan pelannut missään. Työsulun aikana hän järjesti huippukokouksen, johon hän kutsui ryhmän pelaajia, valmentajia, televisiojohtajia, jääkiekkovaikuttajia ja tuomareita. Tämän ryhmän tarkoituksena oli keskustella uusista tiukemmista sääntötulkinnoista, jotka astuisivat voimaan työsulun jälkeen.[22] Shanahan alkoi suunnitella kokouksen järjestämistä marraskuussa 2004, kun hän luki Hockey Hall of Fameen valitun puolustajan Paul Coffeyn kritiikin jääkiekon tilasta.[23]
Torontolaisessa hotellissa järjestetyn kokouksen jälkeen Shanahan tapasi kasvokkain sekä NHL:n komissaarin Gary Bettmanin että NHL:n pelaajayhdistyksen NHLPA:n johtajan Bob Goodenow'n. Shanahan esitti kummallekin useita uusia sääntöehdotuksia. Lopulta tulevalle kaudella hyväksyttiin monia muutoksia, joista suurin osa oli syntynyt Shanahanin järjestämissä tapaamisissa.[23]
Uudet säännöt muuttivat NHL:ää jälleen hyökkäysvoittoisemmaksi, kun sarja jatkui kaudella 2005–2006. Shanahan oli yksi niistä harvoista vanhemmista pelaajista, jotka pystyivät nostamaan tasoaan uusien sääntöjen aikakaudella.[13] Hän tekikin kauden aikana 40 maalia ja sai yhteensä 81 pistettä.[2] The Globe and Mail -lehden jääkiekkokolumnistin Eric Duhatschekin mukaan Shanahanin avustuksella luodut uudet säännöt auttoivat 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen tähtisukupolven siirtymistä NHL:ään.[4]
Uran loppu NY Rangersissa ja New Jerseyssä

Kesällä 2006 Shanahan jätti Detroitin, kun hän teki neljän miljoonan dollarin arvoisen yksivuotisen sopimuksen New York Rangersin kanssa.[24] Shanahan oli viihtynyt Detroitissa ja piti sitä kotikaupunkinaan. Hän koki kuitenkin kesän aikana, että hänellä ei ollut enää osaa Red Wingsin tulevaisuudensuunnitelmissa, minkä takia hän päätti jättää joukkueen. Shanahan nimitettiin kaudeksi 2006–2007 Rangersin varakapteeniksi.[5] Ensimmäisessä ottelussaan Rangersissa Shanahan teki kaksi maalia, joista jälkimmäinen oli hänen uransa 600:s. Shanahan oli 15. pelaaja, joka teki NHL:ssä 600 maalia.[25] Marraskuussa hänelle myönnettiin ensimmäinen Mark Messier Leadership Award. Valinnan teki Mark Messier, joka valitsi kauden aikana viisi palkinnon saajaa, yhden joka kuukausi.[26]
Tammikuussa 2007 Shanahan nimettiin jo kahdeksanteen tähdistöotteluunsa ja hänet valittiin myös Itäisen konferenssin joukkueen kapteeniksi.[27] Helmikuussa Shanahan sai aivotärähdyksen ottelussa Philadelphia Flyersia vastaan, kun hän törmäsi Mike Knubleen. Pelaajat eivät huomanneet toisiaan ja osuivat toisiinsa, jolloin Shanahan kaatui ja löi päänsä jäähän. Hän makasi liikkumatta kymmenen minuuttia, kunnes hänet saatiin niskatuen ja paarien avulla pois kentältä. Knublelta murtui kaksi luuta kasvoista.[28] Shanahan oli lopulta aivotärähdyksen oireiden takia sivussa 15 ottelusta.[29] Pudotuspeleissä Rangers onnistui voittamaan ensimmäisen ottelusarjansa kymmeneen vuoteen. Kauden jälkeen Shanahan teki vuoden jatkosopimuksen, joka oli arvoltaan 2,5 miljoonaa dollaria, vaikka bonusten kanssa sopimuksen kokonaisarvo on saattanut nousta neljään miljoonaan dollariin.[30]
Shanahan pelasi Rangersissa lopulta kaksi kautta mutta ei saanut enää uutta sopimustarjousta kauden 2007–2008 jälkeen. Perheensä takia hän halusi jäädä Yhdysvaltain koillisosaan, joten hän hylkäsi Läntisestä konferenssista tulleet sopimusehdotukset. Shanahan ei pelannut kauden 2008–2009 alussa missään, kunnes teki tammikuussa 2009 sopimuksen New Jersey Devilsin kanssa.[31] Loppukauden kattava sopimus oli arvoltaan 800000 dollaria.[32] Shanahan pelasi kauden ensimmäisen ottelunsa 19. tammikuuta. Edellisen kerran hän oli edustanut New Jerseyä runkosarjassa 31. maaliskuuta 1991, 6504 päivää sitten. Yksikään NHL-pelaaja ei ollut aikaisemmin palannut joukkueeseen näin pitkän tauon jälkeen.[33] Aiempi ennätys oli Randy Cunneyworthilla, joka oli palannut marraskuussa 1998 Buffalo Sabresiin 6169 päivän tauon jälkeen.[34] Helmikuussa Shanahan saavutti 12. pelaajana 1500 NHL:n runkosarjaottelun rajan.[33]
Shanahan teki vuoden ja miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen New Jerseyn kanssa elokuussa 2009. Joukkue ilmoitti kuitenkin ennen kauden 2009–2010 alkua lokakuussa, että Shanahan ei jatka seurassa, vaan joukkue panostaa tulevana kautena nuorempiin pelaajiin. Shanahan oli sopinut general manager Lou Lamoriellon ja valmentaja Jacques Lemairen kanssa, että hän jää pois joukkueesta, jos hänelle ei löydy sopivaa roolia.[35] Shanahan ilmoitti 17. marraskuuta lopettavansa uransa.[1]

Shanahan pelasi NHL:ssä 21 kautta ja ylsi niistä 19:ssä pudotuspeleihin.[36] Hän jätti NHL:n pelattuaan 1524 ottelua runkosarjassa ja 184 pudotuspeleissä. Shanahan teki runkosarjassa 656 maalia ja sai 1354 tehopistettä. Hän oli lopettaessaan NHL:n kaikkien aikojen maalintekijätilastossa 11. ja pistetilastossa 23:s. Ottelun voittomaaleja Shanahan teki runkosarjassa 109 ja ylivoimamaaleja 237. Molemmissa tilastoissa hän oli viides. 184 pudotuspelissään hän teki 134 pistettä, joista maaleja oli 60.[16]
Maajoukkueessa













Shanahan edusti ensimmäisen kerran Kanadaa arvoturnauksessa nuorten MM-kilpailuissa 1987.[37] Kanada olisi voittanut turnauksesta vähintään pronssia, mutta joukkue diskattiin Neuvostoliitto-ottelun tapahtumien takia. Ottelu keskeytettiin toisessa erässä, kun kentällä syttyi joukkotappelu, johon molempien joukkueiden kaikki pelaajat osallistuivat, ja sen jälkeen sekä Kanada että Neuvostoliitto diskattiin turnauksesta.[38]
Shanahan pelasi Kanadan maajoukkueessa ensimmäisen kerran aikuisten arvoturnauksessa Kanada-cupissa 1991, jonka Kanada voitti. Seuraavan kerran Shanahan pelasi maajoukkueessa MM-kilpailuissa 1994. Hän teki turnauksessa seitsemän pistettä kuudessa ottelussa.[2] Kanada voitti turnauksen loppuottelussa Suomen rangaistuslaukauskilpailun jälkeen.[39]
Maailmancup 1996 oli kolmas aikuisten arvoturnaus, missä Shanahan edusti Kanadaa. Hän teki maailmancupissa kuusi pistettä seitsemässä ottelussa. Naganossa 1998 Shanahan pelasi ensimmäisen olympiaturnauksensa.[2] Kanada jäi turnauksessa neljänneksi, kun se hävisi pronssiottelussa Suomelle. Välierissä joukkue oli hävinnyt rangaistuslaukauskilpailussa olympiakultaa voittaneelle Tšekille. Shanahan oli Kanadan viides laukoja. Dominik Hašek torjui Shanahanin laukauksen, ja koska Tšekin Robert Reichel oli onnistunut omalla vuorollaan, Kanada ei selviytynyt turnauksen finaaliin. Naganon olympialaiset olivat ensimmäiset, joissa oli mukana NHL-pelaajia, joten Kanada oli ollut ennakkosuosikki.[40]
Shanahan palasi olympiakaukaloon Salt Lake Cityssä 2002. Kanada voitti olympiakultaa, ja samalla Shanahan, Rob Blake ja Joe Sakic liittyivät ns. kolmen kullan klubiin, jonka jäsenet ovat voittaneet kaikki kolme merkittävintä jääkiekkopalkintoa: Stanley Cupin, olympiakullan ja maailmanmestaruuden. Myöhemmin keväällä Shanahan voitti kolmannen Stanley Cupinsa Detroit Red Wingsissä. Shanahan ja Steve Yzerman olivat ensimmäiset kanadalaiset, jotka voittivat samana vuonna sekä olympiakultaa että Stanley Cupin.[41][37] Shanahanille turnaus oli vaikea, sillä hänen peukalonsa murtui ensimmäisessä ottelussa Suomea vastaan. Hän on kertonut, ettei pystynyt turnauksessa laukomaan kunnolla. Shanahanille merkittiin toisissa olympialaisissaan vain yksi syöttöpiste.[42]
Shanahan pelasi vielä MM-kilpailuissa 2006, ja Kanadan valmentaja Marc Habscheid nimesi Shanahanin joukkueen kapteeniksi.[37][43]
Shanahan pelasi yhteensä 50 maaottelua ja teki 23 maalia Kanadan maajoukkueessa.[43][2]
Peliuran jälkeen NHL:n hallintoon
NHL palkkasi Brendan Shanahanin kiekko- ja liiketoimintaosastonsa varajohtajaksi loppuvuodesta 2009.[44] Shanahan työskenteli NHL:n varapuheenjohtajan, jääkiekko-osaston johtajan Colin Campbellin kanssa. Hänen tehtävänään on tuoda esiin pelaajan näkemys jääkiekon kehittymisestä. Lisäksi Shanahanin vastuulla olivat erikoisprojektit, joita antavat komissaari Gary Bettman ja varakomissaari Bill Daly.[45]
Shanahan piti ryhmänsä kanssa tutkimus- ja kehitysleirin, joka järjestettiin Torontossa elokuussa 2010. Leirillä oli 33 lupaavaa nuorta pelaajaa, jotka pelasivat koeotteluita entisten NHL-valmentajien Ken Hitchcockin ja Dave Kingin johdolla. Otteluissa kokeiltiin Shanahanin kesän aikana kehittämiä sääntömuutoksia.[46] Osa muutoksista oli pieniä muokkauksia, mutta jotkut melko suuria. Leirin tarkoituksena ei kuitenkaan ollut luoda uusia sääntöjä vaan kerätä tietoa.[47] Shanahanin mukaan leirin jälkeen alkaa tietojen kerääminen ja tulkitseminen ja tuloksilla voi olla käyttöä joko pian tai 5–10 vuoden viiveellä.[48]
Shanahanin rooli NHL:n hallinnossa kasvoi kesällä 2011, kun hänelle annettiin lisäksi liigan kurinpitovastuu, joka oli ollut Campbellilla 13 vuoden ajan. Lisäksi Shanahanin johtoon annettiin uusi pelaajien turvallisuuden parantamiseen tähtäävä osasto.[49]
Toronto Maple Leafsin puheenjohtaksi
Shanahan jatkoi NHL:n kurinpidollisena johtajana kevääseen 2014 saakka, jolloin hänen paikalleen nousi toinen entinen NHL-pelaaja Stéphane Quintal. Samana päivänä NHL-seura Toronto Maple Leafs ilmoitti palkanneensa Shanahanin seuran puheenjohtajaksi.[50] Shanahan sai alaisuuteensa edellisen puheenjohtajan palkaaman toimitusjohtajan Dave Nonisin. Shanahanin ensimmäinen kokonainen kausi, 2014–2015 päättyi Maple Leafsin osalta todella heikkoon tulokseen ja joukkue jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Vain 12 tuntia kauden päättymisen jälkeen Shanahan puhdisti joukkueen. Hän erotti toimitusjohtaja Nonisin, väliaikaisen päävalmentajan Peter Horachekin, jonka Nonis oli palkannut aiemmin kauden aikana, apuvalmentajat, maalivahtivalmentajan, kykyjenetsijöiden päällikön ja melkein kaikki 24 kykyjenetsijää.[51][52] Shanahan palkkasi toukokuussa Maple Leafsiin uuden päävalmentajan Mike Babcockin kahdeksan vuoden mittaisella sopimuksella, jonka rahallinen arvo on 50 miljoonaa dollaria. Sopimus tekee Babcockista NHL-historian parhaiten palkatun valmentaan.[53]
Pelityyli ja pelaajakuva
Shanahan oli NHL:n ensimmäisiä todellisia voimahyökkääjiä. Voimahyökkääjän rooli alkoi kehittyä 1980-luvulla. Sitä edustivat ensimmäisenä Clark Gillies ja Cam Neely, ja heidän esimerkkinsä mukaan kehittyivät esimerkiksi Rick Tocchet ja Shanahan. Voimahyökkääjät ovat useimmiten isoja, voimakkaita ja ketteriä, ja heidän tehtävänään on jokaisessa ottelussa ajaa röyhkeästi vastustajan maalille.[3]
Yksi Shanahanin parhaimmista ominaisuuksista oli hänen laukauksensa.[42] Hän ei laukaissut hyvin kovaa mutta yleensä oikeaan aikaan. Hän pystyi myös laukomaan voimakkaasti lähes mistä asennosta tahansa.[4] Shanahan laukoi oikea käsi alhaalla ja pelasi lähes koko uransa vasempana laitahyökkääjänä, jotta pystyi ampumaan helpommin suoraan syötöstä. Hän sijoittuikin usein suhteellisen kauas maalista hakemaan hyvää laukaisupaikkaa. Työsulun jälkeisellä kaudella 2005–2006 Detroit Red Wingsin valmentaja Mike Babcock vaihtoi Shanahanin pelaamaan oikealle laidalle. Babcock halusi, että Shanahan luistelisi suoraviivaisemmin maalille, tekisi ohjausmaaleja ja ”rumia” maaleja maalin edustalta.[54] Shanahan ei ollut kuitenkaan koskaan erityisen nopea pelaaja, ja hän saattoi näyttää luistellessaan jopa kömpelöltä. Scotty Bowmanin aikana Detroitissa Shanahan pelasi välillä keskushyökkääjänäkin, koska ei ollut tarpeeksi nopea vasemmaksi laitahyökkääjäksi Bowmanin pelijärjestelmän mukaan.[4]
Shanahanin etu oli hyvän laukauksen lisäksi hänen fyysinen pelityylinsä. Hän taklasi mielellään ja jopa tappeli usein.[4] Hän on ainoa NHL:n pelaaja, joka on sekä tehnyt yli 600 maalia että saanut yli 2000 rangaistusminuuttia. Hän teki 17 niin sanottua Gordie Howen hattutemppua (maali, syöttö ja tappelu yhdessä pelissä). Shanahan oli yksi harvoista tähtipelaajista, joka ei tarvinnut suojakseen erityistä poliisipelaajaa.[36] Shanahan tappeli urallaan lähes 100 kertaa. Erityisesti uransa alkuvaiheissa hän tappeli usein saadakseen mainetta NHL:ssä, mutta mieluiten hän käytti voimaansa luodakseen itselleen maalipaikkoja.[4]
Shanahan oli johtaja, ja hän halusi todella voittaa. Myöhemmin urallaan hän piti myös kunnia-asianaan auttaa nuorempia pelaajia kehittymään.[1] Detroitissa puhuttiin Stanley Cup -voittojen jälkeen, että Shanahan olisi ollut joukkueen todellinen johtaja vähäpuheisen kapteenin Steve Yzermanin sijaan.[4]
Kaukalon ulkopuolella

Nuoruus ja perhe
Brendan Shanahan syntyi Mimicossa, Ontariossa 23. tammikuuta 1969. Hänen vanhempansa olivat Donal ja Rosaleen Shanahan, ja hän oli nuorin neljästä veljeksestä. Donal ja Rosaleen olivat kotoisin Irlannista, Donal Corkin kreivikunnasta ja Rosaleen Belfastista. He muuttivat Torontooon 1950-luvulla, tapasivat tanssiaisissa ja menivät naimisiin.[55] Donal Shanahan oli palomies, ja lapsena Brendankin halusi tulla palomieheksi.[56]
Donal Shanahan kuoli, kun Brendan pelasi kolmatta kauttaan New Jersey Devilsissä. Hän oli sairastunut Alzheimerin tautiiin, kun Brendan oli ollut yhdeksännellä luokalla.[55] Brendan on kertonut olleensa silloin hyvin hämmentynyt isän käytöksestä, sillä hän ei ollut aiemmin kuullutkaan taudista, joka diagnosoitiin noin vuoden päästä ensimmäisistä oireista. Brendan muutti 16-vuotiaana Londoniin pelaamaan jääkiekkoa, ja hänen vanhempansa tulivat sinne Torontosta joka perjantai katsomaan häntä. He viettivät illat yhdessä, vaikka isä ei enää ymmärtänytkään aivan kaikkea.[57]
Shanahan voitti high schoolin jääkiekkojoukkueessa Ontarion koulu-urheilujärjestön OFSAAn mestaruuden 1980-luvulla.[58] Hän pelasi myös haavipalloa juniorisarjoissa mississaugalaisessa joukkueessa mutta lopetti pelaamisen teini-ikäisenä. Myöhemmin hänestä tuli haavipalloliiga NLL:ssä pelaavan ammattilaisjoukkueen Toronto Rockin osaomistaja. Shanahan myös harjoitteli joukkueensa mukana NHL:n työsulkukaudella.[59]
Brendan Shanahanin vaimon nimi on Catherine, ja heillä on kolme lasta: kaksi poikaa ja tyttö.[60]
Hyväntekeväisyystyö
Shanahan on tunnettu hyväntekeväisyystyöstään.[61] Isänsä kuoleman jälkeen hän halusi auttaa taistelussa Alzheimerin tautia vastaan ja järjesti isänsä muistoksi softballottelun, jossa pelasi julkisuuden henkilöitä ja joka tuotti 30000 dollaria Alzheimer-tutkimukselle.[57]
Keväällä 2003 NHL palkitsi Shanahanin King Clancy Memorial Trophyllä, joka annetaan humanitaarisesta työstä. Shanahan sai palkinnon ohjelmasta, joka toteutettiin yhteistyössä Detroitin kaupungin ja Detroitin pelastuslaitoksen kanssa. Ohjelman tarkoituksena oli avustaa köyhiä perheitä palovaroittimien hankkimisessa ja asentamisessa. Shanahan hankki itse tuhansia palovaroittimia, kannusti ihmisiä antamaan tukensa ohjelmalle ja oli myös usein auttamassa pelastuslaitosta laitteiden asentamisessa. Detroitin pelastuslaitos nimesi Shanahanin vuoden 2001 huomattavaksi kansalaiseksi.[62]
Shanahan on ollut mukana myös Make-A-Wish Foundation -säätiön toiminnassa. Säätiö tukee parantumattomasti sairaita lapsia.[62]
Tarinat
Shanahan on pitänyt aina tarinoiden kertomisesta ja antanut näin väriä joukkueiden mediaoppaisiin. Hän on väittänyt, että hän on asunut kesäisin irlantilaisessa kartanossa, osallistunut Pamplonan härkäjuoksuun ja soittanut saksofonia jazzfestivaaleilla. Lisäksi Shanahan on kertonut hakeneensa dinosauruksen roolia The Flintstones – Kiviset ja Soraset -elokuvaan, esiintyneensä jalkapallokohtauksessa Forrest Gumpissa ja olleensa Irlannin varamaalivahtina jalkapallon MM-kilpailussa sekä pallopoikana Andre Agassin ottelussa Yhdysvaltain avoimissa.[63]
Shanahanin tarinat eivät yleensä pidä paikkaansa, ja hän onkin myöntänyt halunneensa hieman elävöittää kesäkuulumisiaan, sillä hän oli nähnyt muidenkin pelaajien tehneen kaikkea mielenkiintoista.[64] Shanahan on kuitenkin esiintynyt elokuvassa, joskaan ei Forrest Gumpissa: hänellä oli pieni poliisin rooli komediassa Me kaksi & Irene.[65]
Saavutukset ja palkinnot
Seurajoukkueissa
3 Stanley Cupia (1997, 1998, 2002)
King Clancy Memorial Trophy (2003)
2 kertaa NHL:n ykköstähdistökentällisessä (1994, 2000)
NHL:n kakkostähdistökentällinen (2002)
8 kertaa NHL:n tähdistöottelussa (1994, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2002, 2007)
Kaikki 4 NHL:n merkkipaalupalkintoa: 1000 ottelua, 400 maalia, 600 syöttöpistettä ja 1000 pistettä
Maajoukkueessa
Maailmanmestaruus (1994)
Olympiavoitto (2002)
Kanada-cupin voitto (1991)
Tilastot






























































































































































































































































































































































1985–1986London KnightsOHL59283462705551051986–1987London KnightsOHL56395392128–––––JMM64374New Jersey DevilsNHL65719261311221344New Jersey DevilsNHL68222850115–––––New Jersey DevilsNHL73304272137633620New Jersey DevilsNHL75293766141735812St. Louis BluesNHL80333669171623514KC82026St. Louis BluesNHL715143941741143718St. Louis BluesNHL81525010221142574 MM64376Düsseldorfer EGDEL35384–––––St. Louis BluesNHL45202141136545914Hartford WhalersNHL74443478125–––––Hartford WhalersNHL21010–––––MC73368Detroit Red WingsNHL7946418713120981743 Detroit Red WingsNHL752829571542054922 OK62020Detroit Red WingsNHL813127581231037106Detroit Red WingsNHL78413778105932510 Detroit Red WingsNHL813145768122240Detroit Red WingsNHL80373875118238111920  OK60110Detroit Red WingsNHL7830386810341124Detroit Red WingsNHL822528531171215620Detroit Red WingsNHL8240418110561126MM831410New York RangersNHL67293362471052712New York RangersNHL7323234635101458New Jersey DevilsNHL3468142971232NHL yhteensä1524656698135424891846074134279aikuisten arvokisat411482230
Lähteet: [2][66]
Katso myös
Luettelo 1 000 tehopistettä saavuttaneista NHL-pelaajista
Luettelo 500 NHL-maalia tehneistä pelaajista
Luettelo NHL-ennätysten tekijöistä
Lähteet


Citation error, replace with{{cite book| author = Fischler, Stan| title = Detroit Red Wings Greatest Moments and Players| publisher = Sports Publishing LLC| year = 2002| id = ISBN 1582612714| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google-kirjat]| accessdate = 8.9.2010}}

Viitteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.


Luokka:79.32 Jääkiekko
Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Luokka:Kanadalaiset olympiavoittajat
Luokka:Jääkiekon maailmanmestarit
Luokka:New Jersey Devilsin varaamat pelaajat
Luokka:King Clancy Memorial Trophy -voittajat
Luokka:Mark Messier Leadership Award -voittajat
Luokka:Kolmen kullan klubi
Luokka:Vuonna 1969 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Hockey Hall of Fame