Robert Graves

Question: Minä vuonna Lucius Apuleius on syntynyt?


Robert von Ranke Graves (tunnetaan yleisimmin nimellä Robert Graves, myös nimellä Robert Ranke Graves, 24. heinäkuuta 1895 Wimbledon – 7. joulukuuta 1985 Mallorca) oli brittiläinen runoilija ja kirjailija. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat historialliset romaanit Minä, Claudius (1934) ja sen jatko-osa Claudius jumala (1934) sekä omaelämäkerrallinen teos Good-Bye to All That (1929).
Elämä
Lapsuus ja nuoruuden sotavuodet
Graves syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Wimbledonissa 24. heinäkuuta 1895. Hänen isänsä oli runoilija ja koulutarkastaja Alfred Perceval Graves ja äiti yläluokkaisen saksalaisperheen tytär Amalia von Ranke, joka oli sukua kuuluisalle saksalaiselle historoitsijalle Leopold von Rankelle. Peruskoulutuksensa Graves sai Charterhousen sisäoppilaitoksessa, jossa hän tutustui nyrkkeilyyn ja runouteen. Yksi sisäoppilaitoksen opettajista oli George Mallory, joka tutustutti Gravesin vuorikiipeilyyn ja tuki häntä kirjoittamisen ensitaipaleella.[1][2]

Graves liittyi ensimmäisen maailmansodan kynnyksellä armeijaan. Sodassa hän toimi vuosina 1915–1917 fusilieerijoukkojen kapteenina Ranskassa.[1] Vuonna 1916 hän haavoittui vakavasti kranaatinsirpaleesta Sommen taistelussa, mutta selvisi hengissä ja lähetettiin lopulta sodan loppuhetkien ajaksi takaisin kotimaahansa.[1] Gravesin vammat olivat niin vakavat, että häntä taistelukentällä hoitanut lääkäri ehti jo julistaa miehen kuolleeksi. Tieto Gravesin kuolemasta lähetettiin hänen vanhemmilleen ja se kirjattiin myös sodassa kaatuneiden listalle The Timesiin, joka myöhemmin oikaisi vääräksi osoittautuneen tiedon.[3] Sodassa Graves ystävystyi kirjailija Siegfried Sassoonin kanssa, joka myöskin toimi armeijassa upseerina. Graves käsitteli kokemuksiaan ensimmäisestä maailmansodasta realistisessa sotarunoudessaan, joita julkaistiin vielä sodan ollessa käynnissä. Sodan traumat, kranaattien ja taistelukaasujen pelot, seurasivat häntä pitkään sotavuosien jälkeenkin.[1][2]
Sodan jälkeen
Sodan jälkeen Graves opiskeli englannin kieltä ja kirjallisuutta Oxfordin yliopiston St John’s Collegessa, jossa hänen tuttaviinsa kuului muun muassa T. E. Lawrence.[4] Graves muutti vuonna 1929 silloisen rakastettunsa runoilija Laura Ridingin kanssa Mallorcalle Deiàn vuoristokylään, jossa hän kirjoitti useita tuontantonsa keskeisiä teoksia. Pariskunta muutti vuonna 1936 Espanjan sisällissodan alettua pois Mallorcalta ja asuivat jonkin aikaa Englannissa ja Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa. Deià pysyi kuitenkin Espanjan sisällisodan ja toisen maailmansodan aikoja lukuun ottamatta Gravesin vakituisena kotipaikkana hänen elämänsä loppuun saakka.[3] Elämänsä eri vaiheissa Graves työskenteli Kairon yliopistossa ja runouden professorina Oxfordin yliopistossa.[1]
Graves oli elämässään naimisissa kahdesti, ensin Nancy Nicholsonin kanssa ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja myöhemmällä iällä Beryl Hodgen kanssa. Gravesille syntyi yhteensä kahdeksan lasta.[5][6] Gravesin muisti heikkeni 1970-luvun alkuajoista lähtien, kunnes hän vähitellen lopetti kirjoittamisen kokonaan tultuaan 80-vuoden ikään 1975. Graves kuoli 90-vuotiaana 7. joulukuuta 1985 sydämen vajaatoiminnan seuraksena.[2] Hänet on haudattu kotipaikkakunnalleen Deiàan. Gravesin kotitalo toimii nykyisin museona.[2]
Tunnustukset ja perintö
pienoiskuva|Veistos Robert Gravesista hänen kotitalonsa edustalla Deiàssa
Vuoden 1962 Nobelin kirjallisuuspalkinnon ehdokkuus
Robert Graves oli elämänsä aikana neljä kertaa ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Vuonna 1962 hän oli viiden ehdokkaan listalla, joiden joukosta lopullinen palkinnon saaja valittiin.[7] Nobel-komitean silloinen sihteeri Anders Österling on todennut, että komitealla oli vaikeuksia päättää palkinnon saaja Gravesin ja John Steinbeckin välillä. Steinbeckia pidettiin maineeltaan populaarimpana ja korkeamman profiilin omaavana kirjailijana, jonka keskeisen tuotannon nähtiin kuitenkin olevan jo takanapäin. Gravesia sen sijaan pidettiin historiallisista romaaneistaan huolimatta edelleen ensisijaisesti runoilijana eikä siksi kirjallisuuspalkinnon arvoisena.[8] Palkinnon myöntämistä Steinbeckille pidettiin suurena yllätyksenä – jopa Steinbeck itse on todennut yllättyneensä valinnastaan. Nobel-komitean päätös sai runsasta arvostelua. Esimerkiksi The New York Times näki palkinnon kuuluneen Gravesille, jolla oli lehden mukaan perustavanlaatuinen merkitys aikansa kirjallisuudelle.[9]
Vaikutus Mika Waltariin
Panu Rajala on todennut Mika Waltarin elämäkerrassaan Unio mystica, että Waltari on ominut Gravesilta ”historiallisen minä-kertojan mahdollisuudet”. Waltari oli tutustunut Minä, Claudius -teokseen ennen ensimmäisen historiallisen romaaninsa Sinuhe egyptiläisen ilmestymistä. Rajalan mukaan Gravesin kirjoitustyyli miellytti Waltaria enemmän kuin Tatu Vaaskiven koristeellinen ja luottelomainen tyyli romaanissa Yksinvaltias, joka myös käsitteli keisari Tiberiuksen aikakautta.[10]
Tuotanto
Robert Gravesin kirjallinen tuotanto on poikkeuksellisen laaja, ja se käsittää yli 140 julkaistua teosta. Tuotantoon kuuluu muun muassa runoutta, novelleja, romaaneja, tietokirjallisuutta, elämäkertoja, käännöskirjallisuutta ja kritiikkejä.
Graves julkaisi useita myyntimenestyksiä, kuten elämäkerrallisen teoksen Lawrence and the Arabs (1927) ystävästään T. E. Lawrencesta ja runollista tarujen luomista käsittelevän teoksen The White Goddess (1948). Erityisen suosittuja vielä 2000-luvullakin ovat hänen historialliset romaaninsa, joihin kuuluvat Minä, Claudius (1934), Valtamarski Belisarius (1938) ja King Jesus (1946). Graves itse toivoi, että hänet muistettaisiin suursuosion saavuttaneiden historiallisten romaanien sijaan ensisijaisesti runoilijana ja kriitikkona.[11]
Gravesin omaelämäkerrallinen teos Good-Bye to All That (1929) käsitteli juoksuhautasodankäynnin todellisuutta ja sopeutumisvaikeuksia normaaliin elämään sodan jälkeen. Hän julkaisi tulkintoja klassisesta myyttitarustosta ja runoudesta, kuten The Greek Myths (1955), sekä käännöksiä antiikin ajan kirjallisuudesta, joista keskeisimpiä ovat Suetoniuksen Rooman keisarien elämäkertoja ja Apuleiuksen Kultainen aasi.[12][13][3][2]
Valikoima teoksia
Over the Brazier (1916), sotarunoteos
Lawrence and the Arabs (1927), T.E. Lawrencesta kertova elämäkerrallinen teos
Good-Bye to All That (1929), omaeläkerrallinen teos koskien Gravesin kokemuksia ensimmäisessä maailmansodassa
I, Claudius (1934), Rooman keisari Claudiusta käsittelevä historiallinen romaani
Minä, Claudius, suom. Frithiof J. Pennanen, WSOY 1936
Claudius the God (1934), jatko-osa romaanille I, Claudius
Claudius jumala ja hänen vaimonsa Messalina, suom. Frithiof J. Pennanen, WSOY 1936
Count Belisarius (1938), historiallinen romaani koskien sotapäällikkö Belisariusta
Valtamarski Belisarius, suom. Saara Tuuma, Otava 1939[14]
King Jesus (1946), Jeesusta käsittelevä historiallinen romaani
The White Goddess (1948), essee runollisesta tarujen luomisesta
The Islands of Unwisdom (1950), historiallinen romaani Álvaro de Mendaña de Neiran tutkimusmatkasta Salomonsaarille
Turhuuden saaret, suom, Jorma Partanen, Tammi 1952
The Greek Myths (1955), antiikin Kreikan myyttejä esittelevä teos
Käännöksiä
Lucius Apuleius, The Golden Ass (1951, käännös latinasta, alkuperäisteos Asinus aureus)
Gaius Suetonius Tranquillus, The Twelve Caesars (1957, käännös latinasta, alkuperäisteos De vita Caesarum)
Runo Suomesta
Loukkaannuttuaan ensimmäisessä maailmansodassa Graves julkaisi sota-aikana kirjoittamiaan runoja teoksessa Fairies and Fusiliers (1917). Eräs teoksen runoista, nimeltään Finland, kertoo nimensä mukaisesti Suomesta. Runossa kuvaillaan jäistä maata ja suomalaisia, joiden kasvot ovat paperin kaltaisia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

 Open Library -palvelussa
 LibriVox -palvelussa
 Project Gutenberg -sivustolla


Luokka:Brittiläiset kirjailijat
Luokka:Brittiläiset runoilijat
Luokka:Vuonna 1895 syntyneet
Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit