khalidalt/tydiqa-goldp huggingface dataset:
Melanesia

Question: Mikä on Melanesian pinta-ala?


Melanesia (kreikan kielestä "mustat saaret") on Oseanian osa, joka kattaa alueen läntiseltä Tyyneltä valtamereltä Australian koillispuolelle.[1][2] Oseanian kaksi muuta osaa ovat Polynesia ja Mikronesia. Termiä käytti ensimmäisenä Jules Dumont d'Urville vuonna 1832.[2] d'Urville jaotteli Oseanian etnisesti ja maantieteellisesti, mutta nykyään hänen rotuluokitustaan pidetään epätarkkana Melanesian ollessa kulttuurisesti, kielitieteellisesti ja geneettisesti monimuotoinen alue ja nimeä käytetäänkin kuvaamaan vain maantieteellistä aluetta.[3]
Seuraavia saaria ja saariryhmiä on perinteisesti pidetty osana Melanesiaa[2][3]:
Itsenäiset valtiot

Epäitsenäiset alueet

Lähteet


Luokka:Melanesia
Euroopanpyökki

Question: Kasvaako pyökki luonnonvaraisena Suomessa?



Euroopanpyökki eli pyökki (Fagus sylvatica) on tammen ja kastanjan sukuinen lehtipuu, joka on metsiä muodostava kliimaksivaiheen laji laajalti Euroopassa. Suomessa vastaava laji on metsäkuusi.
Kuvaus
Euroopanpyökki voi saavuttaa lähes 50 metrin korkeuden.[1] Sen lehdet ovat puikeansoikeita, ehytlaitaisia, kiiltävänsileitä. Puun kuori on sileä, harmaa tai harmaanvalkoinen. Lajin kahta noin 1,5 cm pitkää pähkinää ympäröi piikkinen kehto.
Pyökki on kliimaksilaji laajoilla alueilla Keski- ja Länsi-Euroopassa sekä Etelä-Euroopan vuoristoissa. Kasvupaikoillaan varsinkin alamailla se syrjättää usein muut puulajit, ja lopulta metsässä ei kasva juuri muuta kuin pyökkiä.[2] Se kestää taimena hyvin varjostusta. Häiriön sattuessa, esimerkiksi suuren pyökin kaatuessa tai tautiepidemian tappaessa metsää, aukkopaikan voivat vallata joko metsässä jo kasvavat pyökintaimet tai pioneeripuiden, kuten rauduskoivun, vaahteran, raidan ja haavan muodostama varhaisen sukkessiovaiheen metsä. Myöhemmin pyökkien ilmaannuttua alueelle, muut puulajit joutuvat taas antamaan tilaa pyökeille. Vuoristometsissä pyökki kasvaa usein saksanpihdan ja euroopankuusen kanssa.[3]
Levinneisyys
Luonnonvarainen euroopanpyökki vaatii vuoden keskilämpötilaksi kahdeksan celsiusastetta. Levinneisyysalue on siten Espanjan pohjoisosista aina Englantiin ja Etelä-Skandinaviaan ja idässä Valko-Venäjälle, Ukrainaan ja Pohjois-Balkanille saakka. Euroopanpyökki arvostaa mereistä tai puolimantereista lehtimetsäilmastoa, jossa sillä on kilpailuetu pohjoisempana hallitsevaan kuuseen. Skandinaviassa pyökki kasvaa reliktilajina Norjan etelärannikolla, Ruotsissa koko Etelä-Ruotsissa, pohjoisimmillaan noin 150 km Tukholmasta etelään, ja yleisenä puulajina koko Tanskassa kaikilla sille soveltuvilla kasvupaikoilla. Baltiassa pyökkiä tavataan pohjoisimmillaan Latvian ja Liettuan rajaseudulla, jossa se joutuu kilpailemaan samasta elintilasta kuusen kanssa.
Suomessa pyökki on hyvin harvinainen koristepuu eteläisimmässä Suomessa. Kuitenkin lounaisimmassa osassa maata pyökkiä saattaa tavata harvoin myös viljelykarkulaisena. Suomen komein pyökkimetsikkö on istutettu Riilahden kartanon alueelle Raaseporin Bromarvissa,[2] missä pyökki myös lisääntyy luontaisesti.
Käyttö
Puuta käytetään sen kauniin värin (puna-ruskeatäpläinen), kovuuden ja kulutuksenkestävyyden takia paljon erityisesti huonekaluteollisuudessa huonekaluihin, parketteihin ja muuhun sellaiseen. Euroopanpyökistä valmistetaan myös jäätelöpuikkojen ja mehujäiden puutikut[2].
Lajikkeita
Fagus sylvatica 'Asplenifolia' – sulkapyökki
Fagus sylvatica 'Atropunicea' – veripyökki, punalehtisestä muodosta f. purpurea jalostettu lajike.
Fagus sylvatica 'Dawyck' – pylväspyökki
Fagus sylvatica 'Pendula' – riippapyökki
Fagus sylvatica 'Purpurea Pendula' – riippapunapyökki
Fagus sylvatica 'Zlatia' – lehdet kellertäviä keväällä

Lähteet

Aiheesta muualla
 (in Swedish)
, Mustila.fi
Luokka:Pyökit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Pilvet (albumi)

Question: Mikä oli Nono Söderbergin ensimmäinen julkaisu?


Pilvet on Jukka Kuoppamäen loppuvuodesta 1977 julkaistu albumi. Se oli ensimmäinen levy hänen Länsi-Saksaan muuttonsa jälkeen, ja kappaleet on sävelletty Stuttgartin pappisseminaarissa. Niistä kuvastuu katse elettyyn elämään, koti-ikävä ja ensimmäisen lukukauden teemat, joista lauluja syntyi. Se oli Kuoppamäen tapa sisäistää seminaarikursseja.[1]
Sävellykset ja sanoitukset on tehnyt Jukka Kuoppamäki, sovitukset ovat Pirjo ja Matti Bergströmin käsialaa. ”Keskeltä läpi” kertoo Parsifalin tarinan, kun taas ”Neito ja lohikäärme” käsittelee vanhaa tarinaa lohikäärmeen voittajasta.[1] Singlenä julkaistiin kappale ”Taivaan linnut” B-puolenaan ”Mä olen puu”.[2]
Albumista ei muodostunut kaupallista menestystä, vaan se jäi vähälle huomiolle. Artisti oli keikkalavojen kiertämisen sijaan kaukana Länsi-Saksassa opiskelemassa.[1]
Kappaleet
Sävellykset ja sanoitukset Jukka Kuoppamäki
Sovitukset Pirjo ja Matti Bergström
A-puoli

B-puoli


{kappale|Taivaan linnut|3|06}}



Singlet

Kokoonpano
Otto Berger, Nono Söderberg ja Jukka Kuoppamäki – kitara
Matti Bergström – basso
Nappi Ikonen – rummut
Mikko Kuoppamäki – bongot
Pirjo Bergström – kosketinsoittimet, haitari, syntetisaattori
Lähteet
LP-levy SATLP 1038
Viitteet


Luokka:Jukka Kuoppamäen albumit
Luokka:Vuoden 1977 albumit
Luokka:Satsanga Recordsin albumit
Heljä Liukko-Sundström

Question: Minä vuonna Harry Houdini muutti Yhdysvaltoihin?

Heljä Tuulia Mirjam Liukko-Sundström (s. 15. kesäkuuta 1938 Vehmaa)[1] on suomalainen keramiikkataiteilija. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1994.
Liukko-Sundström työskenteli Arabian palveluksessa taitelijana tehtaan sulkeutumiseen saakka 1962 - 2016. Sittemmin työskentely on jatkunut samaisessa tehdasrakennuksessa Arabian Taideosastoyhdistys ry[2]:ssä. Lisäksi hänellä on oma yritys Heljä Oy. Hän on tehnyt useita lastenkirjoja. Hän on tunnettu erityisesti uuniikki keramiikkatöistään, joita on ollut esillä niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Lisäksi hän on saanut töistään useita palkintoja.

Heljä Liukko-Sundströmin tuotantoon kuuluu uniikkireliefejä, veistoksia ja -laattoja sekä useita julkisia teoksia. Peijaksen sairaalan aulaan hän on tehnyt ison reliefiteoksen Onnellisten saari[3].
Teolliseen tuotantoon Liukko-Sundström on tehnyt erilaisia laattasarjoja, kelloja, rasioita, nukkeja, mukeja sekä Tuuli-astiaston.
Heljä Liukko-Sundström on tehnyt merkittävää työtä lastenkulttuurin edistämiseksi ja saanut Taiteen keskustoimikunnan jakaman Lastenkulttuurin valtionpalkinnon 1982 (erit. Jäniksen poika -satu näkövammaisille)[4].
Liukko-Sundströmille myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 2001 ja hän sai valtion lastenkulttuuripalkinnon 1982.[5]
Heljä Liukko-Sundströmillä on vuodesta 2005 lähtien ollut Humppilassa Atelje Heljä.[6]
Hänellä on kolme sisarusta: Ilkka Liukko,[7] kuvanveistäjä Rauni Liukko ja rehtori Marketta Liukko-Hollmérus.
Kirjallista tuotantoa
Heljän lempeitä satuja ; teksti ja kuvat Heljä Liukko-Sundström. Otava 1977
Mari ja varis. Otava 1978
Jäniksenpoika ; teksti ja kuvat Heljä Liukko-Sundström. Otava 1981
Tietokoneprinssi: kirja isoille lapsille ; teksti ja kuvat Heljä Liukko-Sundström. Otava 1984
Korkealla päällä pilvien puutarha sininen. Otava 1999, 3. painos 2001
Oma enkelini. Kirjapaja, Helsinki 2004
Olli ja Dolli: tarina ystävyydestä. Otava 2005
Saven runoilija. Minerva, Helsinki- Jyväskylä 2006
Toi rusakko. Kirjapaja, Helsinki 2008
Jossain aina aurinko. Kirjapaja, Helsinki 2012
Sinun pikku enkelisi. Kirjapaja, Helsinki 2012
Arabian Heljä; teksti Marjo Tiirikka. Art House 2018
Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Artikkeli Tenavalehden syksyn numerossa:

Mielikuvia - suomalaisia lastenkirjakuvittajia; toim. Arja Kanerva, Kaisa Lange, Maria Laukka; kirj. Arja Kanerva ym. ISBN:	951-626-781-5





Luokka:Suomalaiset keramiikkataiteilijat
Luokka:Taiteilijaprofessorit
Luokka:Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Luokka:Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Luokka:Pro Finlandia -palkitut
Luokka:Vuonna 1938 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Wärtsilä
Luokka:Keramiikan valmistajat
Luokka:Sisustusalan tuotemerkit
Elefanttisaari

Question: Mistä Elefanttisaaren nimi juontuu?


Elefanttisaari () on Eteläisiin Shetlandsaariin kuuluva saari Eteläisessä jäämeressä. Saari sijaitsee 890 kilometriä kaakkoon Kap Hornista ja sen pinta-ala on noin 558 neliökilometriä. Saaren nimi juontuu sen elefantin päätä muistuttavasta ulkomuodosta ja saaren rannoilla nähdyistä merinorsuista.
Shackletonin retkikunta päätyi saarelle huhtikuussa 1916 pelastautuessaan laivansa murskauduttua jäissä.
Galleria

Elefanttisaaren kartta.
Elefanttisaari mereltä nähtynä.

Aiheesta muualla


Luokka:Eteläiset Shetlandsaaret
Luokka:Shackletonin Etelämantereen ylitysretki
J. B. S. Haldane

Question: Milloin J. B. S. Haldane syntyi?


John Burdon Sanderson Haldane (5. marraskuuta 1892 – 1. joulukuuta 1964) oli brittiläinen geneetikko ja evoluutiobiologi. Hän oli Ronald Fisherin ja Sewall Wrightin ohella yksi populaatiogenetiikan keksijöistä.
Haldane otti ensimmäisenä käyttöön sanan klooni vuonna 1963 puheessaan Biological Possibilities for the Human Species of the Next Ten-Thousand Years:sta.
Julkaisuja
Daedalus; or, Science and the future, 1923
Possible Worlds and other Essays, 1927
The Causes of Evolution, 1932
My Friend Mr Leakey, 1937
Adventures of a Biologist, 1947
What is Life?, 1947

Haldane
Haldane
Haldane
Denguekuume

Question: Missä esiintyy Denguekuumetta?

Denguekuume [dɛŋge] on dengueviruksen aiheuttama kuumetauti. Denguevirus kuuluu flaviviruksiin, ja sitä on neljä tyyppiä: DEN-1, DEN-2, DEN-3, ja DEN-4. Taudin oireet muistuttavat usein tavallista flunssaa. 
Denguen eri muodot

Denguekuume on Aedes aegypti- eli keltakuumehyttysen levittämä virustauti, jota esiintyy pääasiassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Denguekuumeelle on ominaista päänsärky sekä nivel- ja lihaskivut. Dengueen liittyvä kuume alkaa äkillisesti ja saattaa kohota 39,5–41,4 asteeseen. Denguen itämisaika on 5–10 päivää.[1] Joissain tapauksissa perättäiset tartunnat saattavat johtaa verenvuotokuumeeseen (Dengue haemorrhagic fever - DHF) ja hengenvaaralliseen sokkitilaan (Dengue shock syndrome).[2] Yhden serotyypin sairastaminen antaa immuniteetin ainoastaan nimenomaiselle serotyypille, ja siksi sama henkilö voi sairastaa denguekuumeen elämänsä aikana useamman kerran.[3]
Levinneisyys

Joidenkin tilastojen mukaan taudille altistuu 50–100 miljoonaa ihmistä. Suurimpia riskialueita ovat Intia, Kaakkois-Aasia sekä tietyt Afrikan ja Latinalaisen Amerikan alueet.[4] Lisäksi sairastuneisuus Pakistanissa on ollut kasvussa. 
Tropiikinmatkailun yleistyessä denguetapauksia on tullut Suomessa esiin vuodesta 2004 alkaen. Kap Verden saarella todettiin laaja epidemia syksyllä 2009.[5] Tuorein tapaus on Madeiran saarelta 4. syyskuuta 2012. Tautitapauksia oli varmistunut tähän mennessä kaksi, minkä lisäksi tartuntaa epäiltiin yli 20 ihmisellä.
3. marraskuuta 2012 mennessä Madeiralla oli varmistettu 52 denguekuumetapausta. Todennäköisiä tapauksia oli 404. Kaksi viikkoa aiemmin samat luvut olivat 37 ja 262, mikä kertoo tapausten nopeasta lisääntymisestä. Ensimmäiset tartunnat havaittiin lokakuun alussa.
5. helmikuuta 2013 mennessä Madeiralta oli raportoitu kaikkiaan 2164 denguekuumetapausta. Yhtään kuolemantapausta ei ilmennyt. Tapauksista 78 oli diagnosoitu henkilöillä, jotka olivat vierailleet Madeiralla. Seitsemän näistä tapauksista oli Suomessa.
Oireet
akuutti korkea kuume
kovat nivel- ja jäsenkivut
raajojen kankeus
päänsärky
selkäsärky
voimattomuus
valtimonsyke hidastuu
veren valkosolujen määrä laskee
heikosti punoittava ihottuma
hilseily
suurentuneet imusolmukkeet kyynärtaipeissa, nivustaipeissa ja niskassa
voimakas hikoilu kuumeen jälkeen
nenäverenvuoto
ripuli
sydän- ja aivotulehdukset
maksa- ja munuaisvauriot
Suojautuminen
Sairaudelta voi suojautua välttämällä hyttysten pistoja sairauden esiintymisalueilla. Vaatteilla sekä hyttysmyrkyllä voi suojautua hyvin. Denguekuumeeseen ei ole ennakkolääkettä eikä rokotetta. Rokotteita on kuitenkin kehitteillä.[5]
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Virustaudit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Mekaniikka

Question: Mitä statiikka tarkoittaa?

Mekaniikka on tieteenala, joka tutkii vuorovaikutuksia ja liikeilmiöitä. Mekaniikka voidaan jakaa statiikkaan ja dynamiikkaan. Mekaniikka voidaan myös jaotella kontinuumimekaniikkaan ja partikkelimekaniikkaan. Klassinen mekaniikka perustuu partikkelimekaniikkaan.[1]
Mekaniikan teoria lähtee aksioomista, joista päätellään lauseita. Mekaniikan teorioihin kuuluu kiinteästi niiden kokemusperäinen testaaminen.[2]
Mekaniikan peruslait

Mekaniikan peruslait käsittelevät kappaleiden liiketilan muutoksia, kun niihin vaikuttaa voimia.
Katso myös
Fysiikka
Statiikka
Dynamiikka
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Salmi, Tapio| title = Teknillisen mekaniikan perusteet| location = Tampere| publisher = Pressus| year = 2006| id = ISBN 952-9835-80-9}}
Viitteet

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo Yhdysvaltain osavaltioista pinta-alan mukaan

Question: Mikä on USA suurin osavaltio?

Tämä on luettelo Yhdysvaltain osavaltioiden ja erillisalueiden pinta-alasta.
Kokonaispinta-ala


Maata kokonaispinta-alasta


Vettä kokonaispinta-alasta


Katso myös
Luettelo Yhdysvaltain osavaltioista väkiluvun mukaan
Lähteet




Osavaltioista pinta-alan mukaan
 Pinta-alan mukaan
Terrorizer (lehti)

Question: Mihin musiikkiin Terrorizer-lehti perustuu?


Terrorizer on metallimusiikkiin keskittynyt lehti, jota julkaistaan 13 numeroa vuodessa joka neljäs viikko. Sen päätoimisto sijaitsee  Lontoossa. Lehti on englanninkielinen ja sen levikki on maailmanlaajuinen. Julkaisija on Dark Arts Ltd.
Terrorizer Online -verkkolehteä on julkaistu vuodesta 2007 alkaen.
Terrorizer Online
'Terrorizer Online' on syksystä 2007 lähtien ilmestynyt viikoittainen verkkolehti. Sen sisältö vaihtelee yhtyeiden, kuten Apocalyptica, Today Is The Day, Testament, Cannibal Corpse, Pestilence, yleiskatsauksista kokonaisiin haastatteluihin, joita on tehty esimerkiksi Massacren, Finntrollin, Sepulturan, Bad Brainsin, Wintersunin ja Iced Earthin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Musiikkilehdet
Luokka:Metallijulkaisut
Jonathan Dahlén

Question: Mikä seura varasi Jonathan Dahlénin toisella kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa 2016?


Jonathan Dahlén (s. 20. joulukuuta 1997 Östersund[1]) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka edustaa HockeyAllsvenskanissa pelaavaa Timrå IK:ta. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ottawa Senators varasi Dahlénin vuoden 2016 NHL:n varaustilaisuudessa toisella kierroksella, 42:sena pelaajana. Hänen isänsä Ulf Dahlén on entinen jääkiekkoilija, joka pelasi omalla pelaajaurallaan 966 NHL-runkosarjaottelua.[1]
Tilastot



















2013–2014HV71SuperElit61120311202014–2015Timrå IK J20SuperElit402525501421120WJC-1852350Timrå IKAllsvenskan50000–––––2015–2016Timrå IK J20SuperElit32130–––––Timrå IKAllsvenskan511514298–––––2016–2017Timrå IKAllsvenskan4525194418–––––WJC-2075160Timrå IK J20SuperElit00000241542017–2018Timrå IKAllsvenskan442321448–––––4 kauttayhteensäAllsvenskan145635411734–––––
Lähteet


Luokka:Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Luokka:Vancouver Canucksin pelaajat
Luokka:Vuonna 1997 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Rikkikiisu

Question: Mitä rikkikiisu on?


Rikkikiisu eli pyriitti eli "katinkulta" (FeS2, rautasulfidi) on yleisin kaikista sulfidimineraaleista. Rikkikiisun toinen nimi pyriitti on johdettu kreikan kielen sanasta πυρίτης (pyritēs), joka tarkoittaa "tulesta" tai "tulessa". Nimi on todennäköisesti peräisin siitä, että rikkikiisu kipinöi, kun sitä iskee terästä tai piikiveä vasten. Tätä rikkikiisun ominaisuutta on hyödynnetty esimerkiksi rataslukolla varustetuissa varhaisissa tuliaseissa[1][2] Rikkikiisu sekoitetaan hyvin helposti markasiittiin, jonka kemiallinen koostumus on sama (FeS2, rautasulfidi), mutta sen kiderakenne on rikkikiisun kuutiollisesta poiketen ortorombinen.[3] Siinä voi olla hivenaineena pieniä määriä kuparia tai kultaa.[4]
Ominaisuuksia
Rikkikiisua tavataan esimerkiksi kvartsijuonissa, sedimenttikivissä, metamorfisissa kivilajeissa ja malmiesiintymissä, joissa se esiintyy usein yhdessä muiden sulfidi- ja oksidimineraalien kanssa. Rikkikiisu itse ei kuitenkaan ole varsinainen malmimineraali, mutta siitä voidaan valmistaa ferrosulfaattia ja rikkihappoa,[5] joka on maailman eniten käytetty kemikaali.
Rikkikiisu on tärkeä rikin lähde, ja jalostettaessa siitä syntyy myös jonkin verran rautarikastetta.
Konkreetiot
Rautasulfidit, niin rikkikiisu kuin markasiittikin muodostavat joskus pallomaisia konkreetioita (ks. kuva alhaalla). Konkreetiot kiteytyvät säteittäisesti keskeltä suoraan pintaa kohti, ja muodostavat näin kauniita palloja. Konkreetion säteittäinen kiderakenne tulee parhaiten esille, kun konkreetio halkaistaan.[3]
Kuvan konkreetioiden läpimitta on noin 3 cm. Konkreetiot ovat yleensä tämän kokoisia, mutta toisinaan löytyy myös joitakin senttimetrejä suurempia konkreetioita. Joidenkin uskomusten mukaan rikkikiisu- ja markasiittikonkreetiot ovat niin sanottuja "energiakiviä".
Esiintymiä
Rikkikiisu on hyvin yleinen mineraali kaikkialla maailmassa ja tärkeitä esiintymiä on löydetty muun muassa seuraavilta paikkakunnilta ja maista: Meggen, Sveitsi; Kärnten, Itävalta; Norja; Ruotsi; Elba, Italia; Espanja; Ural, Venäjä; Colorado, Yhdysvallat; Etelä-Afrikka ja Kanada.[3] Suomessa on merkittävä esiintymä Pyhäjärvellä.
Käyttö
Inkat käyttivät suuria, tasapintaisia rikkikiisukiteitä peileinä.[3]
Kuvia rikkikiisusta eri muodoissa

Kaksi omamuotoista, erillistä rikkikiisukidettä.
Rikkikiisukiteitä kvartsikiteiden lomassa. Romania.
Rikkikiisukonkreetioita. Kansas, Yhdysvallat.

Lähteet
Schumann, Walter, 1993: Kivet ja mineraalit. Otava, Keuruu. ISBN 951-1-10207-9
Schumann, Walter, 1989: Jalokivet ja korukivet. Otava, Keuruu. ISBN 951-1-10837-9
Brocardo, G., 1994: Minerals & Gemstones. ISBN 0-7153-0197-7
Hamilton, Woolley, Bishop; 1996: Minerals, Rocks and Fossils. Hamlyn, Lontoo. ISBN 0-600-57512-8
Viitteet


Luokka:Malmimineraalit
Luokka:Pyriittiryhmä
Luokka:Rautamineraalit
Luokka:Sulfidimineraalit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo kansalliseläimistä

Question: Mikä on Intian kansalliseläin?

Kansalliseläin on kansalliseksi symboliksi valittu eläin.


Katso myös
Kansalliskoira
Kansalliskukka
Kansallispuu
Suomen kansallisperhonen
Lähteet

Luokka:Luettelot kansallissymboleista
Luokka:Eläimet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Pankkitili

Question: Mitä tioli tarkoittaa?

Pankkitili tarkoittaa pankin ottolainaustiliä. Pankin asiakkaat tallettavat pankkitileille rahaa. Pankkitilien tyyppejä ovat mm. talletustili, sekkitili ja valuuttatili.[1]
Tavanomaisia talletustilejä ovat käyttötili eli käyttelytili, säästötili ja karttuva talletustili. Käyttötili sopii päivittäisten raha-asioiden hoitoon. Säästötiliin voi liittyä nostorajoituksia.[2] Määräaikaistiliksi kutsutaan talletustiliä, jolta varoja voi nostaa vasta, kun tili ennalta sovitun ajan kuluttua erääntyy.[3]
Rahan laittamista tilille kutsutaan talletukseksi tai panoksi. Rahan ottamista tililtä kutsutaan otoksi tai nostoksi. Noston voi tehdä esimerkiksi nostamalla käteistä pankin konttorissa tai pankkiautomaatilla. 
Käyttötililtä voi tavallisesti maksaa ostoksia ja laskuja. Ostokset voi maksaa pankkikortilla tai tekemällä tilisiirron verkkopankin kautta. Aiemmin oli tavallista maksaa ostoksia sekkitililtä sekkiä käyttäen.
Tilisiirto eli pankkisiirto tarkoittaa rahan siirtämistä pankkitilille. Tilisiirto tehdään yleensä toiselta pankkitililtä, mutta sen voi myös maksaa käteisellä.[4]
Pankki pitää tilitapahtumista kirjaa. Tapahtumista annetaan asiakkaalle tiliote tietyin väliajoin. Aiemmin oli tavallista, että tilitapahtumat merkittiin pankkikirjaan (säästökirjaan).[5]
Pankki maksaa tilillä oleville varoille korkoa, ellei kyseessä ole nollakorkoinen tili. Korko voi olla kiinteä tai vaihtuva. Suomessa on nykyisin tavallista, että pankkitilin korko on nolla prosenttia tai vähän sen yli.[6][7] Aiemmin korot olivat korkeampia. Korko kuuluu Suomessa lähdeveron piiriin.[6]
Tiliraha pankin velkaa
Kun asiakas tekee tilille talletuksen, hän lainaa rahat pankille. Pankkitilin saldo on pankin velkaa asiakkaalle. Pankki kirjaa talletuksen omiksi varoikseen ja vastaavan suuruisen velan asiakkaalle. Asiakas ei omista tilillä olevia rahoja vaan saatavan pankilta.[8]
Vaikka pankkitileillä oleva raha onkin vain pankkien velkaa asiakkailleen, tiliraha kuitenkin kelpaa yleisesti maksuksi muun muassa tilisiirtona tai pankkikorttimaksuna. Tämä johtuu pankkeja kohtaan tunnetusta vankasta luottamuksesta.[9]
Pankin näkökulmasta yleisön pankkitileille tekemät talletukset ovat osa pankin ottolainausta eli rahan hankintaa. Tilitalletusten lisäksi pankit käyttävät ottolainaukseen joukkovelkakirjalainoja.[1][10]
Talletussuoja ja tilin vanheneminen
Tilille talletettuja varoja koskee tavallisesti talletussuoja. Talletussuoja turvaa asiakkaan saatavat tiettyyn rajaan asti, jos pankki ei pystyisi maksamaan niitä takaisin.[11]
Jos pankkitili on ollut pitkään käytämättä, tilinomistaja voi menettää tilille talletetut rahat tai ainakin niiden korot. Suomessa talletus ei nykyisin vanhene, mutta pankki voi lopettaa koronmaksun sen jälkeen, kun tili on ollut kymmenen vuotta käyttämättä. Aiemmin myös talletukset vanhenivat 10 vuodessa. Jos tiliä on käytetty viimeksi vuonna 1980, pääomaa ei välttämättä saa enää takaisin.[12][13]
Katso myös
Pankkitilit Suomessa 1970
Tilinumero
Lähteet

Luokka:Pankkitoimi
Lempäälän kanava

Question: Mikä on Lempäälän kanavan pituus?


Lempäälän kanava on Lempäälän keskustassa sijaitseva Pyhäjärven ja Vanajaveden yhdistävä kanava, jonka pituus on 1275 metriä ja putouskorkeus 2,20–2,40 metriä.  Kanavassa on yksi 160 metriä pitkä ja 8 metriä leveä sulku. Kanavan ylittää kaksi maantiesiltaa ja yksi rautatiesilta.  Suurimmat sallitut alusten mitat ovat 145,0 × 7,5 × 1,8 × 5,5 metriä (pituus × leveys × syväys × korkeus);  aluksen maston korkeus voi siltojen takia olla enintään 5,5 metriä.
Lempäälään yritettiin rakentaa kanavaa jo 1700-luvun loppupuolella, mutta työ jäi kesken noin kymmenen vuoden yrittämisen jälkeen. Kanavatyömaa sijaitsi Rikalassa, nykyisen kanavan eteläpuolella, missä kaivannot ovat vieläkin nähtävissä.
Nykyinen Lempäälän kanava rakennettiin vuosina 1867–1874 hätäaputöinä.  Aluksi kanavan läpi kulki vilkas matkustajaliikenne, mutta sen jälkeen kun Tampere–Hämeenlinna-rautatie valmistui 1876, kanavaa käytettiin lähinnä tavarankuljetuksiin.
Vuosina 1958–1961 kanava uusittiin uittoja varten. Tällöin kanavan sulku suurennettiin nykyiseen kokoonsa ja yläkanavaa syvennettiin. Kanavan nykyinen ulkoasu onkin peräisin tältä ajalta.  Kanava palvelee nykyisin lähinnä matkailua, ja sen kautta kulkee Suomen Hopealinjan laivareitti Tampereelta Hämeenlinnaan.  
Kanavassa on ajoittain vesistön säännöstelyjuoksutusta, joka aiheuttaa siinä vaarallisen voimakkaan virtauksen. Kanavassa sattui vuonna 1988 vakava onnettomuus, jossa neljä ihmistä hukkui veneen kaaduttua virtauksessa. Tämän vuoksi kanavalle on asennettu varoitusvalot sekä rautatiesillan yhteyteen turvaportti, joka estää veneiden ajautumisen sulkuun tulvajuoksutusten aikana. 
Lähteet

Aiheesta muualla



Luokka:Suomen kanavat
Kanava
Luokka:Pyhäjärven alue (Tampere)
Indeksi

Question: Mitä hintaindeksi tarkoittaa?

Indeksi voi tarkoittaa
Tilastotieteessä muutosta ilmaisevaa suhdelukua
Hintaindeksi, inflaatiota mittaavia tunnuslukuja, esimerkiksi kuluttajahinta- tai rakennuskustannusindeksi
Osakeindeksiä
Viitenumeroa
Sisällys- tai hakusanaluetteloa
Katolisen kirkon aikoinaan ylläpitämää kiellettyjen kirjojen luetteloa, Index Librorum Prohibitorum
Semiotiikassa merkkiä, jolla on selkeä kausaalinen yhteys kohteeseensa
Miekkailussa ottelijan  annettujen ja vastaanotettujen osumien suhdetta

Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Saaren kartano (Mäntsälä)

Question: Milloin Saaren kartano rakennettiin?


Saaren kartano on Mäntsälässä sijaitseva kartano, jossa toimii Mäntsälän maatalousoppilaitos. Päärakennus edustaa italialais-pohjoismaista tyyliä. Kartanossa on aikoinaan toiminut vapaaherra Richard Casimir de la Chapellen omistama Saaren Tulitikkutehdas. 1900-luvun alussa tuhatkunta ihmistä sai Mäntsälässä elantonsa tulitikkuteollisuudesta, joka kattoi kolmanneksen koko maan tulitikkutarpeesta. Mäntsälän Tulitikkutehtaasta on enää palaneet rauniot jäljellä. Kartanon historia sivuaa myös Mäntsälän kapinaa.[1]
Tehtaan toimintaa jatkanut de la Chapellen poika Knut kuoli velkaantuneena. Tulitikkutehtaan toiminta päättyi, kun ruotsalaisen Ivar Kreugerin omistama Svenska Tändsticks Aktiebolaget osti maailmanlaajuisen monopolin saadakseen tehtaan salanimellä Saaren tulitikku ja tuhosi koneet. Vararikkoon menneestä kartanosta suunniteltiin tasavallan presidentin kesäasuntoa. Talvisodan puhjettua suunnitelmat menivät jäihin, ja sotien jälkeen kartanosta tuli ensin invalidien kuntoutus- ja koulutuspaikka ja myöhemmin maatalous-, puutarha-, luonto- ja ympäristöalan koulutuspaikka, jonka nimi nykyisin on Keski-Uudenmaan ammattiopisto Mäntsälä, Saaren kartano.[2][3]
Saaren kartano nykyisin
Saaren Kartanossa toimii nykyisin Keski-Uudenmaan ammattikoulun luonnonvara-ala. Kartano on myös yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä Suomessa.[4]
Lähteet

Luokka:Mäntsälän rakennukset ja rakennelmat
Luokka:Suomen kartanot
Luokka:Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Luettelo Disneyn animaatioelokuvista

Question: Mikä oli ensimmäinen Disneyn animaatioelokuva?


Disneyn klassikot (Virallinen kaanon)
Alle on listattu elokuvat, jotka kuuluvat Disneyn viralliseen kaanoniin (engl. Disney Animated Canon). Elokuvia kutsutaan myös Disneyn klassikkosarjaksi (engl. Walt Disney Animated Classics series). Elokuvat ovat pitkiä piirroselokuvia, jotka on tuottanut Walt Disney Animation Studios (ennen vuotta 1986 Walt Disney Productions ja vuosina 1986–2006 Walt Disney Feature Animation). Yhtiö on Disneyn animaatioiden päästudio. Studion tekemät elokuvat julkaistaan Walt Disney Pictures -nimikkeen alla.
Veljekset Walt Disney ja Roy O. Disney perustivat animaatiostudion vuonna 1923. Studio teki ensin lyhytelokuvia, kunnes vuonna 1937 sai ensi-iltansa yhtiön ensimmäinen kokoillan animaatioelokuva Lumikki ja seitsemän kääpiötä.
Walt Disney Productionsin tosiasiallinen seitsemäs kokoillan animaatio, strategisia pommituksia käsitellyt opetuselokuva Victory Through Air Power (1943) on jätetty virallisen kaanonin ulkopuolelle.

Numerointi Suomessa
Suomessa, muissa Pohjoismaissa ja esimerkiksi Britanniassa animaatioklassikot on numeroitu virallisen kaanonin mukaan numeroon 38 asti (elokuva Fantasia 2000). Sen jälkeen järjestys menee seuraavasti:
39. – Keisarin uudet kuviot (2000)
40. – Atlantis – Kadonnut kaupunki (2001)
41. – Lilo ja Stitch (2002)
42. – Aarreplaneetta (2002)
43. – Karhuveljeni Koda (2003)
44. – Lehmäjengi (2004)
45. – Pikku Kananen (2005)
46. – Aivan villit (2006)
47. – Riemukas Robinsonin perhe (2007)
48. – Bolt (2008)
49. – Prinsessa ja sammakko (2009)
50. – Kaksin karkuteillä (2010)
51. – Räyhä-Ralf (2012)
52. – Frozen – huurteinen seikkailu (2013)
53. – Big Hero 6 (2014)
54. – Zootropolis – eläinten kaupunki (2016)
55. – Vaiana (2016)
Virallisen kaanonin ulkopuolelta klassikkosarjaan on otettu Aivan villit (2006), ja ulkopuolelle on jätetty Dinosaurus (2000) ja Nalle Puhin elokuva (2011).
Pixarin tuottamat elokuvat
Toy Story – leluelämää (Toy Story, 1995)
Ötökän elämää (A Bug's Life, 1998)
Toy Story 2 (1999)
Monsterit Oy (Monsters, Inc., 2001)
Nemoa etsimässä (Finding Nemo, 2003)
Ihmeperhe (the Incredibles, 2004)
Autot (Cars, 2006)
Rottatouille (Ratatouille, 2007)
WALL-E (2008)
Up – kohti korkeuksia (Up, 2009)
Toy Story 3 (2010)
Autot 2 (2011)
Urhea (Brave, 2012)
Monsterit-yliopisto (Monsters University, 2013)
Inside Out – mielen sopukoissa (Inside Out, 2015)
Kunnon dinosaurus (The Good Dinosaur, 2015)
Doria etsimässä (Finding Dory, 2016)
Autot 3 (Cars 3, 2017)
Coco (2017)
Ihmeperhe 2 (The Incredibles 2, 2018)
Toy Story 4 (2019)
DisneyToon Studiosin tuottamat elokuvat
Pienemmällä budjetilla tehdyt elokuvat tuottaa DisneyToon Studios, joka on osa suurempaa Walt Disney Animation Studios -animaatiostudiota. Kyse on lähinnä Disneyn klassikkoelokuville tehdyistä jatko-osista, jotka yleensä julkaistaan suoraan videolle.

[2]
Muut
Kuka viritti ansan, Roger Rabbit? (Who Framed Roger Rabbit, 1988)
Painajainen ennen joulua (The Nightmare Before Christmas, 1993)
James ja jättipersikka (James and the Giant Peach, 1996)
Frankenweenie (2012)
Strange Magic (2015)
Lähteet


*
Disneyn animaatioelokuvat
Disneyn elokuvat
Jennifer Garner

Question: Minä vuonna Chyler Leigh on syntynyt?


Jennifer Anne Affleck, o.s. Garner (s. 17. huhtikuuta 1972 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen Golden Globe -palkittu näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Sydney Bristow’n roolista televisiosarjassa Alias sekä rooleistaan elokuvissa Daredevil, 13 ja risat, Elektra, Valehtelemisen sietämätön keveys, Juno ja Dallas Buyers Club.
Elämä
Garner syntyi Houstonissa, Texasissa vuonna 1972. Hänen äitinsä on opettaja ja isä insinööri. Garnerilla on kaksi siskoa, Melissa ja Susannah. Kolmivuotiaana Jennifer otti balettitunteja. Neljävuotiaana Garner perheineen muutti West Virginiaan, jossa Garner asui aina lukion loppuun asti. Garner aloitti kemian opiskelut Denison-yliopistossa, mutta huomattuaan, että pitää enemmän näyttelemisestä kuin kemiasta, hän vaihtoi pääainettaan näyttelemiseen. Garner valmistui Denisonin yliopistosta vuonna 1994 ja ajatteli jatkavansa Yalen yliopistossa, mutta päätti koettaa onneaan teatterissa.
Garner vihittiin näyttelijä Scott Foleyn kanssa 19. lokakuuta 2000. Garner oli tavannut Foleyn Felicity-televisiosarjan kuvauksissa. Avioliitto päättyi kuitenkin eroon 30. maaliskuuta 2004. Foley sanoi, että ero johtui Garnerin kuuluisuudesta, mutta Garner taas kertoi eron olleen yksi Hollywood-tragedia. Tämän jälkeen Garner seurusteli Michael Vartanin kanssa noin vuoden verran. Vartan näytteli myös Alias-sarjassa. 
Näyttelijä Ben Affleckin kanssa Garner vihittiin 29. kesäkuuta 2005. Pari tapasi alun alkaen vuonna 2000 Pearl Harbor -elokuvan kuvauksissa. Affleck ja Garner alkoivat kuitenkin seurustella vasta vuonna 2004, mutta salasivat suhteensa pitkään julkisuudelta. Pariskunnalla on vuosina 2005 ja 2009 syntyneet tyttäret sekä 2012 syntynyt poika. Vuonna 2015 pariskunta ilmoitti eroavansa.[1]
Garner asuu tällä hetkellä sekä Santa Monicassa, Kaliforniassa että Cambridgessa, Massachusettsissa.
Ura näyttelijänä
Garner aloitti näyttelijättären uran New Yorkissa teatterissa. Teatteriuran jälkeen Garner esiintyi televisiosarjoissa. New Yorkista hän muutti Los Angelesiin, jossa hän työskenteli tarjoilijana ennen rooliaan televisiosarjassa Felicity. Garner sai rooleja myös elokuvista, kuten Pearl Harbor. 
Vuonna 2001 Garner sai pääroolin televisiosarjasta Alias. Sarja oli menestys ja Garner voitti roolistaan Golden Globen ja SAG-palkinnon. Lisäksi Garner sai monia Emmy-ehdokkuuksia. Aliaksen ohella Garner on näytellyt elokuvissa, kuten Daredevilissä.
Filmografia


Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Luokka:Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Luokka:Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Luokka:Videopelien ääninäyttelijät
Luokka:SAG-palkinnon saajat
Luokka:Golden Globe -palkinnon saajat
Luokka:Vuonna 1972 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Kerttu Rissanen

Question: Mitä Kerttu Rissanen opiskelee pääaineenaan?

Kerttu Matilda[1] Rissanen on suomalainen näyttelijä, joka on esittänyt Sanni Taalasmaata Salatut elämät -saippuasarjassa tammikuusta 2014 alkaen. Rissanen harrastaa vapaa-ajallaan tanssia.[2]
Rissanen valmistui Kallion ilmaisutaidon lukiosta ylioppilaaksi joulukuussa 2015.[3] Vuonna 2016 hän sai ympäristötieteiden opiskelupaikan Helsingin yliopistosta.[4] Syksyllä 2017 hän vaihtoi opiskelemaan valtiotieteelliseen tiedekuntaan, pääaineenaan sosiaalitieteet.[5]
Televisio- ja nettisarjat
















VuosiSarjaRooliTyyppi2014–Salatut elämätSanni Taalasmaatelevisiosarja2014Young Girl, Dream Girlnettisarja2016Bikineitä ja timantteja2018PihlajasatutelevisiosarjaPahainpäivänettisarja
Lähteet

Aiheesta muualla



Luokka:Suomalaiset televisionäyttelijät
Luokka:Syntymävuosi puuttuu
Luokka:Elävät henkilöt
Salpausselät

Question: Miten pitkä Salpausselän harju on?


Salpausselät ovat Suomessa sijaitsevia paikoitellen korkeita jääkauden päätösvaiheessa syntyneitä reunamuodostumia. Niitä on kolme, joista kaksi ovat pidempiä. Ne ovat 1–70 (yleensä noin 20) metriä korkeita. Kolmen Salpausselän vyöhykkeen leveys on 50–70 kilometriä.[1] Salpausselät koostuvat lajittuneesta moreenista, savesta ja kivistä. Suurin osa Salpausselistä on jäätikön sulamisvesien kuljettamaa suistomaista hiekkaa, savea ja soraa, mutta joukossa on myös jäätikköön kosketuksessa ollutta lajittumatonta moreenia. 
Ensimmäinen Salpausselkä kulkee Hangosta Lohjan, Hyvinkään, Lahden, Kouvolan, Lappeenrannan ja Imatran kautta Värtsilän tienoille, ja se on korkeimmillaan Lahden seuduilla. Suurelta osin se muodostaa Järvi-Suomen etelä- ja kaakkoisrajan. Muun muassa Lohjanjärven, Vesijärven ja Saimaan kaakkoinen rantaviiva kulkee Salpausselän pohjoisrinteessä, ja niissä vesien voidaankin sanoa patoutuneen juuri Salpausselän taakse. Sen länsiosasta käytetään myös nimitystä Lohjanharju tai Lohjanselkä.
Toinen Salpausselkä on matalampi ja sijaitsee noin 20 kilometriä ensimmäistä pohjoisempana. Se alkaa Bromarvista ja kulkee muun muassa Vääksyn kautta, jossa se erottaa toisistaan Vesijärven ja Päijänteen. Saimaalla se muodostaa pitkän ja kapean Kyläniemen sekä idempänä Pihlajaveden ja Puruveden kaakkoisrannan.
Kolmas Salpausselkä on muita lyhempi ja ulottuu vain Kemiönsaaresta Hämeenlinnan seudulle. Jurmo on sen jatke.
Salpausselkien syntyhistoria
Salpausselät ovat syntyneet viime jääkaudella jäätikön sulamisen pysähdyttyä ja ilmaston viilennyttyä äkkiä rajusti nuoremmalla eli kolmannella dryaskaudella. Vuoden keskilämpötila oli Etelä-Suomessa 10–11°C nykyistä alempi[2][1] Noin 12250–12050 vuotta sitten[3] syntyi Ensimmäinen Salpausselkä, jossa näkyy Lahden Karpalonmäessä neljä korkeampaa vyöhykettä noin puolentoista kilometrin leveydellä. 
Kylmän vaiheen lopussa syntyi 11790–11590 Toinen Salpausselkä noin 200 vuodessa 15–25 kilometriä Ensimmäisestä Salpausselästä luoteeseen. Tämän jälkeen ilmasto lämpeni rajusti holoseenin alussa. Noin 11300–10400 vuotta sitten preboreaalikauden alussa syntyi vielä Kolmas Salpausselkä. Kylmien kausien vielä toistuessa syntyi 11000–10900 kalenterivuotta sitten noin 80–150 kilometriä Salpausselkien pohjoispuolelle Sisä-Suomen reunamuodostuma Jyväskylästä lounaaseen.[1][3]
Katso myös
Jääkausi
Salpausselän hyppyrimäet
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Suomen pinnanmuodot
Luokka:Reunamuodostumat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Vilja-allergia

Question: Voiko allergiasta parantua?


Vilja-allergiassa allergikko on herkistynyt yhdelle tai useammalle viljalle. Allergisen reaktion aiheuttaa viljan proteiini.
Tavallisin vilja-allergia on vehnäallergia, kun taas parhaiten siedettyä on kaura.
Vilja-allergia on yleensä pikkulasten tauti ja siitä voi parantua. Vilja-allergiaa esiintyy kuitenkin myös aikuisilla, vaikka se onkin harvinaisempaa. Aikuisten vilja-allergia on yleensä luonteeltaan pysyvä ja monilla on myös muita allergioita. Osa aikuisista vilja-allergikoista on ollut viljoille allergisia jo lapsena. 
Oireita ovat mm. ripuli, ihottuma, ilmavaivat, oksentelu, pituuskasvun hidastuminen, anafylaktinen šokki ja hengitysteiden sairaudet. Pienellä joukolla vehnäallergisista esiintyy vehnä-rasitusanafylaksiaa. Heillä anafylaktinen oireilu edellyttää, että elimistössä on vehnän allergisoivaa valkuaisainetta ja syke nousee esimerkiksi liikuntasuorituksen yhteydessä. Kumpikaan tekijä ei yksinään aiheuta anafylaktista reaktiota. Tämä anafylaksian muoto on äärimmäisen harvinainen ja näin ollen monille lääkäreillekin tuntematon.
Ainoana hoitona on allergisia oireita aiheuttavan viljan tai viljojen välttäminen. Viljoista muunneltujen ainesosien (mm. vehnä- ja maissitärkkelys, vehnäglukoosi, maissiöljy) runsas käyttö elintarviketeollisuudessa vaikeuttaa viljojen välttämistä. Viljojen ainesosiin voi törmätä myös lääkkeiden tuoteselosteissa. Välttämistarkkuus vaihtelee yksilöllisesti ja osa vilja-allergikoista voi käyttää esimerkiksi viljatärkkelystuotteita ja glukoosisiirappeja. Allergialääkkeet hyödyttävät monia vilja-allergikkoja etenkin silloin, jos allergiaan kuuluu myös oireilu viljakasvien siitepölylle. Mahdollisten ihottumien hoitoon käytetään puolestaan lääkerasvoja. Ruokavalion kuntoon saattaminen on kuitenkin vilja-allergian tärkein hoitomuoto. Ruokavaliohoito vaatii allergikolta - lapsen ollessa kyseessä tämän vanhemmilta - vaivaa sekä kärsivällisyyttä.
Muuta
Vilja-allergia on eri asia kuin keliakia, joka on ohutsuolta vaurioittava autoimmuunisairaus. Monet vilja-allergikot kuitenkin käyttävät keliaakikoille tarkoitettuja gluteenittomia tuotteita ja seuraavat keliaakikkojen tiedotusta, koska siellä tiedotetaan erityisviljatuotteista ja jaetaan ruoanvalmistusohjeita.
Aiheesta muualla



 at Food Allergy Initiative





Luokka:Allergiat
Piitu Uski

Question: Missä Piitu Uski on syntynyt?


Pirkko ”Piitu” Uski (s. 30. joulukuuta 1967 Rovaniemi) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Laura Kivirannan roolia saippuasarjassa Salatut elämät vuosina 1999–2008[1] sekä loppuvuodesta 2012.[2] Hän siirtyi keväällä 2009 näyttelemään sarjassa Kotikatu Laura Mäkimaan naisystävää, Krisse Karria,[3] jossa esiintyi sarjan loppuun, joulukuuhun 2012 asti. Lisäksi hän näyttelee rooleja teatterissa.
Uski esitti lapsena pääroolin nuorten televisioelokuvassa Iris Klewe, ja hän on näytellyt myös televisioelokuvassa Liian paksu perhoseksi ja sarjassa Ratikka-Raimo.
Hän on toiminut ääninäyttelijänä Disneyn piirroselokuvassa Topi ja Tessu, missä hän dubbasi nuorta Tessua. Lisäksi hänen ääntään  on kuultu Siwan mainoksissa.
Uski on kirjoittanut keittokirjan Salatut (keittiö) elämät (2001) yhdessä sarjan käsikirjoittaja Susanna Laaksosen kanssa. Hän myös kirjoittaa mm. kolumneja lehtiin, ja vuonna 2010 hän juonsi Liv-kanavalla keskusteluohjelmaa Naisen suusta – Piitu Uski.
Uskilla on kaksi tytärtä.
Filmografia
Elokuvat



















VuosiElokuva / TV-elokuva / LyhytelokuvaRooli1994KatiKati1996Viiva1998Liian paksu perhoseksiAnnaVapahtajalukijaVuoden viimeinen kesäPaula2000Sotamies Jokisen vihkilomaTuuli20052
Televisiosarjat





















VuosiTelevisiosarjaRooli1981Iris KleweIris1995Kotikatunuori äiti1999–2000Ratikka-RaimoMiia Rantala1999–2008, 2012Salatut elämätLaura Kiviranta2009–2012KotikatuKrisse Karri2016, 2018SorjonenKaroliina Lahti
Dubbaukset

Julkaisut
Salatut (keittiö)elämät, 2001, ISBN 951-0-26206-4
Lähteet


Luokka:Suomalaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1967 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Kuntayhtymä

Question: Mikä on Suomessa yleisin sähkövoiman lähde??


Suomessa kuntayhtymä (; lyhenne ky. tai ky[1]) on yhteenliittymä, jonka kunnat voivat perustaa yhteisiä toimiaan koskevia tehtäviä varten. Kun esimerkiksi terveydenhuollon ja siihen läheisesti liittyvien sosiaalitoimen palveluiden järjestämisvastuu annetaan yhteistoiminta-alueen muodostavalle kuntayhtymälle, kuntayhtymä toimii palveluiden järjestäjänä jäsenkuntien puolesta. 
Yleisimpiä ovat terveydenhuoltoon ja koulutukseen liittyvät kuntayhtymät. Suomen suurin kuntayhtymä on Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitoon keskittyvä HUS-yhtymä, jonka liikevaihto on noin 1,2 miljardia euroa vuodessa. Myös 1. tammikuuta 2010 toimintansa aloittaneen Helsingin seudun liikenne -kuntayhtymän (HSL) liikevaihto nousi jo ensimmäisenä vuonna huomattavan suureksi eli yli 500 miljoonaan euroon.  
Kuntayhtymät perustetaan kuntien keskinäisellä perussopimuksella (kuntalaki 78 §). Siinä sovitaan, miten jäsenkunnat järjestävät kuntayhtymän päätöksenteon. Kuntalain mukaan kuntayhtymä on jäsenkunnista erillinen, itsenäinen oikeushenkilö. Oikeushenkilönä kuntayhtymä on oikeustoimikelpoinen eli se voi hankkia oikeuksia ja tehdä sitoumuksia sekä käyttää puhevaltaa tuomioistuimessa ja muussa viranomaisessa.[2]
Suomen kuntayhtymät

Tähdellä (*) merkityt sairaanhoitopiirit järjestävät osalla alueestaan tai koko alueellaan myös sosiaali- ja perusterveydenhuollon.
Lähteet

Aiheesta muualla


*
Italian liira

Question: Mikä valuutta Italiassa oli ennen euroa?


Italian liira oli Italian kansallinen rahayksikkö vuosina 1861–2002. Se oli käytössä myös Italian sisällä olevissa valtioissa San Marinossa ja Vatikaanissa. Rahan tunnuksena oli ₤, £ tai L, valuuttatunnuksena ITL. Vuoden 2002 alusta se korvattiin eurolla. Liiran arvo oli 1€ = 1936,27liiraa.[1]
Kolikot
1 liira (arvoltaan 0,05 senttiä, ei yleisessä käytössä)
2 liiraa (0,10 senttiä, ei yleisessä käytössä)
5 liiraa (0,26 senttiä, ei yleisessä käytössä)
10 liiraa (0,52 senttiä, harvoin käytetty)
20 liiraa (1,03 senttiä, harvoin käytetty)
50 liiraa (2,58 senttiä)
100 liiraa (5,16 senttiä)
200 liiraa (10,33 senttiä)
500 liiraa (25,82 senttiä)
1 000 liiraa (51,65 senttiä)
Setelit
1 000 liiraa (kuvattuna Maria Montessori), (0,516€)
2 000 liiraa (kuvattuna Guglielmo Marconi), (1,03€, harvoin käytetty)
5 000 liiraa (kuvattuna Vincenzo Bellini), (2,58€)
10 000 liiraa (kuvattuna Alessandro Volta), (5,16€)
50 000 liiraa (kuvattuna Gian Lorenzo Bernini), (25,82€)
100 000 liiraa (kuvattuna Caravaggio), (51,65€)
500 000 liiraa (kuvattuna Raffaello), (258,23€, harvoin käytetty)
Lähteet

€

Luokka:Euroalueen entiset kansalliset rahayksiköt
Luokka:Italian talous
Hagiografia

Question: Mitä hagiografia tarkoittaa?



Hagiografia (myös hagiologia) tarkoittaa pyhimysten elämistä kertovaa kirjallisuutta (pyhimyselämäkerrat) tai sellaisen kirjallisuuden kirjoittamista. Hagiografisen kirjallisuuden tarkoitus oli kirjata kirkon tärkeiden jäsenten elämää mallina tuleville sukupolville, jolloin historialliset tosiasiat jäivät usein toissijaisiksi henkilöiden esimerkillisyyden esittelyyn verrattuna. Hagiografiat yhdistävätkin historiaa, inspiroivia tarinoita sekä legendoja.
Hagiografian historia sai alkunsa 100-luvulla kirkon marttyyrien, askeettien ja munkkien marttyyritarinoina. Hagiografioiden kulta-aika oli keskiajalla, jolloin lähes kaikista kirkon pyhistä henkilöistä tuotettiin ylistäviä elämäkertoja. Hagiografiat sisälsivät kuitenkin myös historiallisia tapahtumia ja keskiajalla hagiografit olivat tärkeässä asemassa historian tutkijoina. Nykyisinkin hagiografiat ovat arvokas historiallisen tiedon lähde ja kuvastavat eri aikakausien elämänkatsomuksia ja esteettisiä käsitteitä.
Esimerkiksi Athanasios Suuren Antonios Suuren elämä on yksi kuuluisimmista ja luetuimmista hagiografisista teoksista.
Termiä hagiografia on alettu käyttää myös halventavana terminä tavallisia elämäkertoja kohtaan, jos kritisoija kokee kirjoitusten olevan liian epäkriittisiä tai tarpeettoman ylistäviä ja nostavan kohteensa pyhimysten tasolle. 
Katso myös
Synaksarion
Hagiografiset saagat

Luokka:Kristillinen mytologia
Luokka:Pyhimykset
Kultaus

Question: Miksi kupolit yleistyivät?



Kultaus on menetelmä, jossa esineen pintaan tehdään ohut kultakerros. Kultausta käytetään koristelumenetelmänä esimerkiksi kuvataiteissa, keramiikassa, arkkitehtuurissa ja kalligrafiassa. Kultausta käytetään myös teknisiin sovelluksiin esimerkiksi piirilevyteollisuudessa.[1]
Kulta soveltuu monesta syystä pintamateriaaliksi. Se on alkuaineista helpoiten muovattavissa erittäin ohuiksi kalvoiksi.[2] Koska kulta on jalometalli, sen korroosion kesto on hyvä. Sillä on myös hyvä sähkön- ja lämmönjohtavuus sekä hyvä heijastuskyky infrapuna-alueella. Kulta soveltuu myös pehmytjuottamiseen erittäin hyvin. Toisaalta kulta kestää huonosti hankausta.[1]
Menetelmät
Kultausmenetelmiä on kemiallisia, sähkökemiallisia ja fysikaalisia.[1]

Kuvataiteessa käytetyin kultaustapa on kiinnittää esineen pintaan hyvin ohutta lehtikultaa. Keramiikkaa voi kullata myös sivelemällä kultaa liuoksen osana pinnalle ennen polttamista. Kupoleja on kullattu sekoittamalla kultaa elohopeaan, mistä syntynyttä amalgaamia on levitetty kupolin pinnalle ja kuumennettu, jolloin elohopea on haihtunut pois. Tämä menetelmä soveltuu erityisen hyvin raudan, teräksen, pronssin ja muiden metallien kultaukseen, ja sitä on käytetty aseissa, haarniskoissa, huonekaluissa ja pronssiveistoksissa[3].

Sähkökemiallinen eli elektrolyyttinen kultaus on nykyisin hyvin yleinen menetelmä. Se yleistyi teollisessa mittakaavassa sähkögeneraattorin keksimisen jälkeen 1800-luvun lopulla.[1] Sähkökemiallisessa pinnoituksessa voidaan luoda muutaman mikrometrin paksuinen metallikerros. Sähkökemiallinen kultaus tapahtuu alkalisessa kylvyssä, jossa on kalium-kultasyanidia sekä tarpeen mukaan muitakin metalleja tai lisäaineita.[4]
Fysikaalisia kultausmenetelmiä ovat fysikaaliset kalvonkasvatusmenetelmät tyhjiöhöyrystys ja sputterointi.[1] Kultaa voidaan lisätä pintoihin myös kemiallisen pelkistysreaktion avulla; tällä tavalla lasia pinnoittamalla syntyy peili.[5]
Nahkaa voidaan kullata laskemalla kultanauhaa pihkajauheen päälle ja sulattamalla pihka kuvioidulla valssilla, jolloin kulta tarttuu nahkaan, johon syntyy samalla kohokuvio.[5]
Keskiajan kirjurit ja kuvittajat käyttivät kalligrafiassa kolmea tekstin kultausmenetelmää, joita käytetään edelleen. Nappikullassa on hienoksi jauhettua kultaa, joka on liima-aineen avulla puristettu napiksi. Nappikultaan tipautetaan pisara tislattua vettä ja pehmentynyttä kultaa levitetään siveltimellä kohteeseen. Lehtikultaa voi kiinnittää kirjoitusalustaan kahdella tavalla: liimapinnalle tai gessolle.[6]
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:76 Taideteollisuus, taidekäsityö
Luokka:Kulta
Luokka:Pintakäsittely
Vuorimajava

Question: Onko vuorimajava pohjoisamerikkalainen laji?


Vuorimajava eli vuoristomajava[1] (Aplodontia rufa) on pohjoisamerikkalainen jyrsijälaji. Se on heimon Aplodontiidae ainoa elossa oleva laji.
Nimestään huolimatta vuorimajava ei ole läheistä sukua varsinaisille majaville. Laji on fysiologialtaan alkeellinen, ja sitä onkin nimitetty eläväksi fossiiliksi.[2]
Levinneisyys
Vuorimajavaa tavataan Kalifornian, Oregonin ja Washingtonin osavaltioissa Yhdysvaltain länsirannikolla sekä Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa. Laji on levinneisyysalueellaan yleinen, ja kannanarvio vaihtelee kymmenestätuhannesta jopa yli miljoonaan yksilöön.[3]
Elinympäristö
Vuorimajavat elävät kosteissa metsissä ja suosivat umpeenkasvaneita tiheikköjä.[3]
Ravinto
Vuorimajava käyttää ravinnokseen erilaisia kasveja.[3]
Lähteet


Luokka:Oravamaiset jyrsijät
Pieni merenneito (patsas)

Question: Kuka on tehnyt pieni merenneito patsaan?





Pieni merenneito on Kööpenhaminan satamassa sijaitseva kuvanveistäjä pientä merenneitoa esittävä Edvard Eriksenin pronssiveistos. Se on sijoitettu rantakiville keskeisen Churchill-puiston merenpuoleiseen reunaan. Patsas paljastettiin elokuussa 1913.
Edvard Eriksen veisti patsaan Carlsbergin panimosukuun kuuluneen Carl Jacobsenin toimeksiannosta. Jacobsen oli ihastunut H. C. Andersenin satuun ”Pieni merenneito” perustuvaan balettiin. Vuonna 1909 pääosaa esittänyt ballerina Ellen Price ei suostunut patsaan malliksi, joten veistoksen mallina oli Eriksenin vaimo Eline Eriksen.[1]
Pieni merenneito on nykyisin Kööpenhaminan symboli ja kaupungin tunnetuimpia turistinähtävyyksiä.
Ilkivaltaa ja ongelmia
Pieni merenneito on joutunut useasti ilkivallan kohteeksi, ja sen pää on sahattu kahdesti irti.[1] Ensimmäinen vakava ilkityö sattui vuonna 1964, kun joku sahasi merenneidolta pään kaulasta poikki. Päätä ei löydetty, ja patsaalle jouduttiin valamaan uusi pää. Vuonna 1984 merenneidon oikea käsi oli sahattu poikki, mutta kaksi katuvaa nuorta palautti käden parin päivän kuluttua. Vuonna 1998 merenneidon pää oli jälleen sahattu irti, mutta myöhemmin tuntematon henkilö palautti pään läheiselle televisioasemalle, ja se saatiin takaisin paikoilleen. Toukokuussa 2017 merenneito oli puolestaan maalattu punaiseksi vastalauseena Färsaarten valaiden pyynnille.[2]
Vierailu Shanghain maailmannäyttelyssä
Pientä merenneitoa on siirretty vain kerran, kun se vuonna 2010 vieraili Shanghain maailmannäyttelyssä.[1] [3] Patsaan puolivuotisen poissaolon ajan sen tilalla oli videoinstallaatio.[4]
Jäljennökset
Pienestä merenneidosta on tehty jäljennös Yhdysvalloissa Michiganin Greenvillen kaupunkiin. Toinen jäljennös on tehty Iowaan Kimballtonin pikkukaupunkiin.[5] Kummassakin kaupungissa on merkittävä tanskalaisperäinen väestö.[6] Eriksenin perilliset ja oikeudenomistajat nostivat syytteen Greenvillen kaupunkia vastaan ja vaativat korvauksia, mutta myöhemmin syytteet peruttiin.[5]
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
.
Solodtshenko, Larisa: . Radio Venäjän ääni 25.8.2013.
Coordinates: 


Luokka:Veistokset
Luokka:Kööpenhaminan kulttuuri
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit