Tanak

Question: Mitä Tanak tarkoittaa?


Tanak () on juutalaisuuden Raamatun kaanon eli ohjeellinen tekstikokoelma. Kristinuskon Raamatusta poiketen se ei sisällä Uutta testamenttia eikä Apokryfisiä kirjoja.[1] Nimi on akronyymi heprealaisen Raamatun kolmen osan nimistä (heprealaisista kirjaimista): Toora [תורה], Nevi'im [נביאים], Ketuvim [כתובים] eli "toora, profeetat ja kirjoitukset". 
Tanakista käytetään myös nimitystä heprealainen Raamattu. Juutalaisuus ei käytä sanaa Vanha testamentti, vaan se voi tuntua jopa loukkaavalta. Juutalaista raamatuntulkintaa ohjaavat rabbien opetuksista kootut selitysteokset (midraš) sekä Talmud, joka koostuu Mišnasta ja sitä selittävästä gemarasta.[1]
Kaanon


Tanakin eli heprealaisen Raamatun kaanon vakiintui vuoden 100 jaa. tienoilla. Sen tekstit ovat hepreaksi lukuun ottamatta aramean kielisiä otteita Esran kirjassa ja Danielin kirjassa.[1]
Tanak koostuu kolmesta osasta. Ensimmäinen osa, Toora, sisältää asiat luomiskertomuksesta aina Mooseksen kuolemaan. Se on sisällöltään sama kuin protestanttisen Raamatun Mooseksen kirjat. Toinen osa, Nevi'im (Navit), jakaantuu kahtia. Vanhemmat kirjat alkavat Joosuasta ja päättyvät Babylonian pakkosiirtolaisuuteen. Nuoremmat kirjat ovat varsinaisia profeettakirjoja. Kolmas osa, Ketuvim, sisältää runoutta, viisauskirjallisuutta ja kerrontaa. Mukana on myös Tanakin ainoa ilmestyskirjallinen teksti eli Danielin kirja.[1]
Tanakia ei ole kirjoitettu yhdellä kertaa vaan se on muodostunut vähitellen vuosisatojen kuluessa. Vanhimmat osat ajoitetaan 1000-vuosituhannen eaa. alkupuolelle, kun vastaavasti nuorin, Danielin kirja, ajoitetaan 160-luvulle eaa. Merkittävimmät kirjaukset tehtiin ajanjaksolla, joka ulottuu Babylonian pakkosiirtolaisuudesta (587 eaa.–538 eaa.) aina 200-luvulle eaa.[2]
Tekstit olivat yhteistä käyttöomaisuutta, joita tulkittiin ja muokattiin omiin tarpeisiin. Kirjoittajalle kyseessä ei ollut tekstien väärentäminen vaan niiden ajankohtaistaminen. Ajan mittaan tekstien auktoriteetti kasvoi, niiden sanamuodot vakiintuivat ja kirjoittajan muokkausmahdollisuudet vähenivät.[2]
Ensimmäiseksi vakiintuneeksi tekstikokoelmaksi eli kaanoniksi tuli Tanakin ensimmäinen osa eli Toora. Tarkkaa ajoitusta ei tiedetä, mutta se tapahtui arvioilta 300–200 eaa. välisenä aikana. Seuraavaksi kanonisoitiin Tanakin toinen osa eli Nevi’im. Tämä tapahtui viimeistään ajanlaskun taitteeseen mennessä. Viimeiseksi kaanonin sai Tanakin kolmas osa eli Ketuvim. Se tapahtui vuoden 100 jaa. tienoilla. Tässä yhteydessä on otettu esille Jamnian kokous, mutta sen historiallisuus on kyseenalainen. Väitetään, että kokouksessa korotettiin omien pyhien kirjoitusten merkitystä entisestään ja vedettiin raja kristittyihin.[2]
Tanakin tekstin kanonisoinnin myötä se kopioitiin jatkossa kaikkine kielioppivirheineen ja väärin päin kääntyneitä kirjaimia myöten. Kaikki poikkeavat tekstit poltettiin. Tästä syystä vanhimmat säilyneet tekstikokoelmat ovat itse tekstien syntyhetkeen nähden varsin nuoria.[2]
Erot kristilliseen Raamattuun

Kristinuskon Raamatun Vanha testamentti pohjautuu Tanakiin. Sana testamentti tarkoittaa sopimusta tai liittoa. Kristityt katsovat Vanhan testamentin olevan Jumalan ”vanha liitto” Mooseksen kautta Israelin kansan kanssa. Uusi testamentti on vastaavasti ”uusi liitto” Jeesuksen kautta ihmisten ja Jumalan kanssa. Kristinuskossa Vanha testamentti tutkitaan Uuden testamentin kautta. Toisaalta alkukristityt käyttivät samoja pyhiä tekstejä kuin juutalaisetkin ennen kuin kristinusko erottautui omaksi uskonnokseen.[1]
Kristilliseen Vanhaan testamenttiin kuuluu Tanakin lisäksi kanonisoinnissa pois jätettyjä kirjoja eli apokryfisiä kirjoja. Niitä on käytetty vaihtelevasti eri aikoina ja eri kirkkokunnissa. Apokryfiset kirjat ovat nuorempia kuin Tanakin kirjoitukset ja ne ovat kirjoitettu suuremmaksi osaksi joko kreikaksi tai arameaksi.[1]
Apokryfiset kirjat päätyivät kristinuskon Vanhaan testamenttiin kreikankielisen käännöksen kautta, joka laaditiin vuosina 100–200 eaa. Kreikankielinen käännös, Septuaginta, syntyi melko myöhään ja juutalaisille vieraalla kielellä. Se sijaan kristityt ottivat Septuagintan käyttöönsä, mutta apokryfiset kirjat jäivät heillekin pienempiarvoisiksi, deuterokanonisiksi.[1]
Kristinuskon Raamatussa kirjat ovat eri järjestyksessä kuin Tanakissa. Järjestysero pohjautuu Septuagintaan. Eroina on, että ensinnäkin Ruutin kirja on sijoitettu Tuomarien kirjan jälkeen. Toiseksi Aikakirjat, Esran kirja, Nehemian kirja ja Esterin kirja ovat Kuninkaiden kirjojen jälkeen. Kolmanneksi runoteokset ovat ennen profeettakirjoja paitsi Valitusvirret, joka on sijoitettu Jeremian kirjan jälkeen. Danielin kirja on neljäntenä suurena profeettana.[1]
Tanakin kirjat

Tanakin kirjojen jaottelu poikkeaa jonkin verran kristittyjen Vanhasta testamentista.
Toora (Opetus)
5 Mooseksen kirjaa
Berešit
Šemot
Vajikra
Bamidbar
Devarim
Nevi'im (Navit)
Ensimmäiset navit
Joosua
Tuomarien kirja
Samuelin kirjat
Kuninkaiden kirjat
Jälkimmäiset navit
Jesaja
Jeremia
Hesekiel
Kaksitoista profeettaa
Hoosea
Joel
Aamos
Obadja
Joona
Miika
Naahum
Habakuk
Sefanja
Haggai
Sakarja
Malakia
Ketuvim (Kirjoitukset tai hagiographa)
Kaunokirjalliset tekstit
Psalmit
Sananlaskut
Job
Viisi megillaa (kääröä)
Laulujen laulu
Ruut
Valitusvirret
Saarnaajan kirja
Ester
Historialliset tekstit
Daniel
Esra
Nehemia
Aikakirjat
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Kuula, Kari & Nissinen, Martti & Riekkinen, Wille| title = Johdatus Raamattuun| location = Helsinki| publisher = Kirjapaja| year = 2008| version = 2. tarkistettu ja korjattu painos| id = ISBN 978-951-607-648-8}}
Viitteet

Aiheesta muualla

. Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 [undefined]error: {{lang-xx}}: no text (help)
*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit