Kiertotalous

Question: Miten resurssiviisaus näkyy globaalissa resurssien kulutuksessa?

Kiertotalous pyrkii maksimoimaan tuotteiden, komponenttien ja materiaalien sekä niihin sitoutuneen arvon kiertoa taloudessa mahdollisimman pitkään. Kiertotaloudessa tuotanto ja kulutus synnyttävät mahdollisimman vähän hukkaa ja jätettä. Usein tuotteille luodaan lisäarvoa palveluilla sekä digitaalisiin ratkaisuihin perustuvalla älykkyydellä.  
Kiertotalouden suurin arvopotentiaali ei ole materiaalivirroissa tai jätteessä. Niitä arvokkaampia hyödyntämistapoja ovat muun muassa laitteiden huolto, uudelleenkäyttö ja uudelleenvalmistus. Lähtökohtana tulisikin olla arvon mahdollisimman tehokas kierto ja jätteen synnyn ehkäisy, ei siis jätteen määrällisesti mahdollisimman suuri hyödyntäminen raaka-aineena tai energiana.  
Kiertotalouden tausta-ajatuksena on, että ihmiskunta ei pysty käyttämään loputtomasti neitseellisiä luonnonvaroja, vaan tarvitaan viisaampaa resurssien käyttöä (katso myös resurssiviisaus) ja siirtymistä pois lineaarisesta ”take-make-waste”-mallista. Ylikulutus, väestönkasvu ja ilmastonmuutos pakottavat yhteiskunnat muuttumaan tehokkaammiksi ja vähäpäästöisemmiksi. Vaikka kiertotaloudella on vahvat ympäristö- ja ilmastoperusteet, se kytkeytyy vahvasti mm. talouskasvun mahdollisuuksiin, työpaikkojen luomiseen, digitalisaation hyödyntämiseen sekä yksityiseen kulutukseen ja julkisiin hankintoihin. 
Ellen MacArthur Foundationin lanseeraama kiertotalouden viitekehys jakautuu sekä biologisiin että teknisiin kiertoihin.   
Historia
Kiertotalouden juuret ovat vuosikymmeniä menneisyydessä, eikä mallin syntyä voida jäljittää tiettyyn ajankohtaan tai kirjoittajaan.[1]
Jo vuonna 1798 Thomas Malthus toi esiin huolen maailman väestön kyvystä itsensä ruokkimiseen väestönkasvun seurauksena. Vuonna 1972 Rooman Klubi, kansainvälinen tulevaisuudentutkimuksellinen keskustelufoorumi, julkaisi Kasvun rajat -kirjan (engl. Limits to Growth). Sen keskeisen viestin mukaan maailmantalous romahtaa 100 vuoden kuluessa, mikäli päättäjät eivät kykene riittävän nopeasti löytämään konsensusta resurssien ehtymiseen ja saastumiseen liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi.[2]
Tutkimusraportissa Euroopan komissiolle vuonna 1976 Walter Stahel ja Genevieve Reday visioivat kiertoihin perustuvaa taloutta ja sen vaikutuksia työpaikkojen syntymiseen, taloudelliseen kilpailukykyyn, resurssien säästämiseen ja jätteen synnyn ehkäisyyn.[2]
Sittemmin vuonna 1998, Ernst Ulrich von Weizsäcker argumentoi raportissaan Factor Four: Doubling Wealth, Halving Resource Use, että ihmisyhteisö kykenee vaurastumaan myös luonnonvaroja tuhoamatta, nykyisiä resursseja tehokkaammin hyödyntäen.[2]
Vuonna 2002 ilmestynyt William McDonoughin ja Michael Braungartin Cradle to Cradle: Remaking the Way We Make Things (Kehdosta kehtoon) antoi keskeisen sysäyksen keskusteluun systeemisestä muutoksesta ja kiertotaloudesta. Kirjoittajien mukaan ”enemmän hyvää” -ajattelun tulisi ohjata talouskehitystä ja -ajattelua ”vähemmän pahaa” -näkökulman sijaan. Tarvitaan koko elinkaaren huomioiva systeemitason muutos, sillä paljon hukkaa tuottavan järjestelmän negatiivisten vaikutusten minimointi ei ratkaise todellisia ongelmia.[2]
Vuonna 2006 Walter Stahel puolestaan korosti kirjassaan The Performance Economy, että liiketoimintainnovaatiot ovat avainasemassa talouskehityksen irtikytkennässä luonnonvarojen kulutuksesta.[2]
Vuonna 2010 ilmestyneessä The Blue Economy: 10 Years, 100 Innovations, 100 Million Jobs -kirjassa Gunter Pauli hakee luonnon ekosysteemeistä analogioita talouden resurssi- ja energiavirtoihin.[2]
Ellen MacArthur Foundation (EMF) perustettiin vuonna 2010 edistämään kiertotalouden periaatteiden leviämistä eri toimijoiden keskuudessa. Aluksi EMF keskittyi yhdistämään saman aihepiirin eri katsontakantoja kokonaisvaltaiseksi viitekehykseksi, jota alettiin kutsua kiertotaloudeksi. Sittemmin EMF on muun muassa julkaissut kiertotalouden taloudellisia mahdollisuuksia käsitteleviä raportteja, sekä perustanut CE100-ohjelman kiertotalousinnovaatioiden ja -yhteistyön edistämiseksi.[2]
Eri katsontakantoja
Ellen MacArthur Foundation on kehittänyt geneerisen kiertotalouden viitekehyksen seitsemän eri koulukunnan pohjalta.[1]  
Uudistuva suunnittelu (engl. regenerative design). Yhdysvaltalaisen John T. Lylen luoma biologisiin ja synteettisiin materiaaleihin jakautuva malli loi luultavasti perustan nykyiselle kiertotalouden mallille.  
Suoritetalous (engl. performance economy). Jo 1970-luvulla kiertoihin perustuvaa taloutta visioineen Walter Stahelin lanseeraamassa suoritetaloudessa edistetään tuotteen iän pidentämistä, pitkäikäisiä hyödykkeitä, uudistamista ja jätteen ehkäisyä erityisesti palveluiden keinoin. Suoritetaloudessa myydään käyttöoikeutta ja haluttua lopputulosta fyysisten hyödykkeiden omistajuuden sijaan.  
Kehdosta kehtoon (engl. Cradle to Cradle design). Michael Braungartin ja Bill McDonoughin kehittämä konsepti ja sertifioitu prosessi tuotteiden suunnittelemiseksi siten, että tuote tai sen materiaalit ovat helposti uudelleen hyödynnettävissä käytöstä poistamisen jälkeen.  
Teollinen ekologia (engl. Industrial Ecology). Tieteenala tutkii teollisuuden energia- ja materiaalivirtoja systeemitasolla tavoitellen suljettuja kiertoja eri toimijoiden välillä, paikallisiin ympäristöolosuhteisiin sopeutuen ja luonnon ekosysteemejä imitoiden.  
Biomimiikka (engl. biomimicry). Luonnossa esiintyvien ilmiöiden tutkiminen ja ymmärtäminen sekä soveltaminen tekniikan tutkimukseen ja kehittämiseen.  
Sininen talous (engl. TheBlue Economy). Gunter Paulin julkaisujen perustalle rakentuva avoin liike tuo yhteen konkreettisia case-tapauksia, joissa jätteet nähdään raaka-aineena uuden liiketoiminnan synnyttämiseksi. Liikkeen fokus on useimmiten ruohonjuuritason yritystoiminnan tukemisessa.  
Permakulttuuri (engl. permaculture). Australialaisten ekologien Bill Mollisonin ja David Holmgrenin alun perin maataloutta tarkasteleva, mutta sittemmin kokonaisvaltaistunut luontoa kunnioittava rakennetun ympäristön suunnittelufilosofia.
Tarve
Ihmiskunta käyttää nykyisin 50 % enemmän luonnonvaroja kuin mitä maapallo pystyy uusiutuvasti tuottamaan. Vuonna 2015 maailma oli käyttänyt ”vuosittaiset luonnonvaransa” jo elokuussa, kun vuonna 2000 ylikulutuspäivä (engl. ecological debt day, earth overshoot day ) oli vasta lokakuussa[3]. Mikäli kaikki eläisivät kuin suomalaiset, tarvitsisimme yli kolmen maapallon resurssit[4]. 
Viimeisen 15 vuoden aikana raaka-aineiden hinnat ovat heilahdelleet voimakkaasti, mikä on kiihdyttänyt keskustelua raaka-aineisiin liittyvistä riskeistä. Esimerkiksi vuosina 2000-2014 monien metallien hinnat kohosivat jopa 150-250 %, puuvillan lähes 90 %, ja ruuan hinta 70 %[2]. Vaikka vuosina 2014-2015 hinnat ovat puolestaan olleet laskussa, hintojen heilahteluihin liittyvät riskit kasvavat pitkällä tähtäimellä. On nimittäin arvioitu, että eri resurssien tarve kasvaa huomattavasti 20 vuoden aikana: energian +32 %, teräksen +57 %, veden +139 % ja viljelysmaan tarve jopa yli +200 %[5]. Kiertotalous voi lopulta edistää talouskasvun irtikytkentää jatkuvasta luonnonvarojen kulutuksen kasvusta.  
Luonnonvaroihin liittyvien riskien lisäksi kiertotalous liittyy myös ilmastonmuutoksen hillitsemiseen, sillä kiertotalouden mahdollistama resurssitehokkuuden paraneminen vaikuttaa myös hiilidioksidipäästöjen vähenemiseen.  
Keskeiset periaatteet
Ellen MacArthur Foundation jaottelee kiertotalouden viiteen periaatteeseen.[1][5]
1. Jätteen poistaminen suunnittelun keinoin
Jätettä ei synny, jos tuotteet ja palvelut suunnitellaan alun perin niin, että ne kyetään käyttämään uudelleen, uudelleenvalmistamaan tai kierrättämään uusiomateriaaliksi siten, että niihin sitoutunut arvo pysyy osana talouden kiertoa mahdollisimman tehokkaasti.  
2. Elinkaarien pidentäminen muunneltavuuden avulla 
Modulaarisuus, muunneltavuus ja mukautuvuus ovat keskeisiä ominaisuuksia nopeasti muuttuvassa toimintaympäristössä, jotta tuotteita voidaan kehittää ja parantaa tekemättä koko tuotetta uudelleen.  
3. Uusiutuvaan energiaan tukeutuminen
Kiertotalouden näkökulmasta tuotantosysteemien/arvoketjujen tulisi tavoitella uusiutuvan energian hyödyntämistä 100 prosenttisesti, sillä uusiutuva energia on itsessään kiertävää.
4. Systeemiajattelu (engl. systems thinking) 
Kiertotaloudessa on keskeistä tarkastella systeemin kaikkia osia kokonaisuutena yksittäisten palasien sijaan. Systeemiajattelussa viitataan usein valtaosaan todellisen maailman systeemeistä, jotka ovat epälineaarisia, takaisinkytkeytyviä ja keskinäisriippuvaisia. Ymmärrys monimutkaisen systeemin vaikutusyhteyksistä mahdollistaa systeemitason optimoinnin, jolloin ei pelkästään tyydytä osaoptimoimaan ja tekemään asioita oikein (tehokkuus), vaan keskitytään tekemään oikeita asioita (vaikuttavuus) laajempaa kokonaisuutta palvellen. 
5. Jäte on ruokaa 
Biologisten kiertojen näkökulmasta tuotteiden ja palveluiden jätteen turvallinen palauttaminen osaksi ravinneketjua on olennainen osa kiertotaloutta. Esimerkiksi maatalouden ja elintarviketeollisuuden biomassoja voidaan hyödyntää orgaanisten lannoitteiden valmistukseen. 
Liiketoimintamallit
Kiertotalouden liiketoimintamalleista on esitetty erilaisia jaotteluja muun muassa Accenturen[6] ja Deloitten[7] toimesta.
Tuote palveluna
Tuote palveluna -liiketoimintamallissa käyttöoikeus korostuu omistamisen sijaan. Tällöin palveluntarjoaja vastaa tuotteen omistajuuden kokonaiskustannuksista ja asiakas maksaa vain palvelun tai tuotteen käytöstä, esimerkiksi liisaussopimukseen perustuen. Malli luo palveluntarjoajalle kannusteen mahdollisimman kestävien ja pitkäikäisten tuotteiden suunnitteluun ja valmistukseen.  
Suomessa esimerkiksi Lindström Oy tarjoaa vaihto- ja vuokramattopalveluita[8] ja  liisaa uudelleenkäytettäviä pakkauksia verkkokaupoille. 
Tuotteen elinkaaren pidentäminen
Tuotteiden ja niiden komponenttien elinkaaren pidentämistä voidaan tehdä muun muassa korjaamisen, päivittämisen, uudelleenvalmistamisen ja jälleenmyynnin keinoin. 
Suomalaisista yrityksistä esimerkiksi Ponsse tehdaskunnostaa käytettyjä osia[9], Iskun RealGreen-ketju tarjoaa kierrätys- ja jälleenmyyntipalvelua käytetyille huonekaluille[10] ja Cimos puolestaan jälkimarkkinoi sekä kierrättää yrityksistä poistuvaa tietotekniikkaa.[11]
Jakamisalustat
Jakamisalustoilla viitataan palveluihin ja ratkaisuihin, jotka mahdollistavat tavaroiden ja resurssien hyötykäytön lisäämiseen muun muassa vuokrauksen, myymisen, jakamisen ja vaihtamisen keinoin, niin b2b kuin c2c markkinoillakin. Yksi tunnetuimmista esimerkeistä on Airbnb, jonka kautta kuka tahansa voi vuokrata omia tyhjiä tilojaan esimerkiksi matkailukäyttöön. 
Liiketoimintamallia hyödyntäviä suomalaisia yrityksiä ovat muun muassa Kuinoma, Huuto.net, Tori.fi ja Sharetribe. 
Kiertoketju
Kiertoketju-liiketoimintamallissa toiminta perustuu fossiilisten energialähteiden ja uusiutumattomien luonnonvarojen korvaamiseen uusiutuvalla energialla ja biopohjaisilla tai täysin kierrätettävillä materiaaleilla.  
Suomessa esimerkiksi UPM, Neste ja St1 ovat kehittäneet uusiutuviin raaka-aineisiin pohjautuvia polttoaineita.
Palautuminen ja kierrätys
Palautumiseen ja kierrätykseen perustuvassa liiketoiminnassa jätettä ja sivuvirtoja hyödynnetään toiseen käyttötarkoitukseen esimerkiksi teollisissa symbiooseissa.  
Suomessa esimerkiksi Globe Hope valmistaa tekstiilituotteita kierrätysmateriaaleista, Destamatic tuottaa puukiveä rakennus- ja pakkausjätteestä, ja Napapiirin Energia ja Vesi hyödyntää bioenergialaitoksen tuhkia metsänhoitoon tarkoitetun tuhkaraelannoitteen valmistukseen.
Kiertotalous eri yhteyksissä
Kiertotalous ja vesi
Kiertotaloudessa neitseellisten luonnonvarojen, myös puhtaan veden, tarve on vähäisempi ja sen sijaan hyödynnetään jo kierrossa olevia luonnonvaroja. Vesiin ja vesiekosysteemeihin kohdistuvat paineet ja kuormitus ovat merkittävästi vähäisempiä kuin vallitsevassa lineaarisessa taloudessa.
Kiertotalous ei kuitenkaan ole vesivarojen ja -ekosysteemien näkökulmasta yksiselitteisesti riskitön asia. Esimerkiksi materiaalien ja jätteiden (mm. tuhkat, lietteet, teollisuuden sivutuotteet ja niiden sisältämät haitalliset aineet) hyödyntämiseen liittyy vesiekosysteemeihin kohdistuvia riskejä. Biotalous ja sen tarvitsemien raaka-aineiden tuotanto tai kierrossa olevien materiaalien prosessointi voivat kasvattaa veden käytön tarvetta ja lisätä vesiin ja vesivaroihin kohdistuvia paineita. 
Potentiaaliset vaikutukset
Suomessa
Kiertotalous voi parantaa valtion resurssiomavaraisuutta ja näin suojata resurssiniukkuuteen ja hintoihin liittyviltä riskeiltä, sekä luoda ympäristön ja hyvinvoinnin huomioivaa uutta työtä.  
Suomen itsenäisyyden juhlarahasto Sitran, McKinseyn ja Gaia Consultingin selvitysten mukaan kiertotalouden kansantaloudellinen potentiaali Suomessa on yhteensä 2-3 miljardia euroa vuosittain, 2030 mennessä[12][5].  
Kiertotalouden mahdollisuudet Suomessa -raportissa arvioidaan kiertotalouden yhteispotentiaali 1,5-2,5 miljardin euron luokkaan viidellä eri sektorilla: konepajateollisuudessa, metsä- ja paperiteollisuudessa, ruokahävikin vähentämisessä, jakamistaloudessa sekä rakennus- ja kiinteistöalalla.[5] 
Ravinteiden kierron taloudellinen arvo ja mahdollisuudet Suomelle -raportissa ravinteiden kierron vuosittainen potentiaali tutkituilla alueilla on 0,5 miljardia euroa 2030 mennessä.[12]  
Rooman Klubin The Circular Economy and Benefits for Society -raportin arvioiden mukaan kiertotalous voisi vähentää Suomen hiilidioksidipäästöjä 68 %, luoda yli 75 000 uutta työpaikkaa ja vaikuttaa positiivisesti vaihtotaseeseen (+1.5 % BKT:sta) vuoteen 2030 mennessä.[13]
Maailmalla
Kiertotalouden taloudellista potentiaalia ja muita vaikutuksia on arvioitu monien tahojen toimesta, useimmiten Euroopan kontekstissa. 
Laskelmissaan Accenture arvioi, että globaalilla tasolla kiertotalous voisi tuottaa $4.5 triljoonaa lisäarvoa vuoteen 2030 mennessä, ja jopa $25 triljoonaa vuoteen 2050 mennessä.[2]
Euroopan komissio on arvioinut kiertotalouden tuovan vuoteen 2030 mennessä 600 miljardin euron nettosäästöt EU:n alueen yrityksille ja luovan yli kaksi miljoonaa uutta työpaikkaa tavanomaiseen kehitysskenaarioon verrattuna.[14]
Ellen MacArthur Foundationin arvioiden mukaan kiertotalouden tuottamat vuosittaiset materiaalikustannussäästöt EU:n teollisuudelle voivat olla $340-380 miljardia (’siirtymäskenaariossa’) tai jopa $520-630 miljardia (’edistyneessä skenaariossa’).[15]
:n arvioissa EU:n talous hyötyy kiertotaloudesta €400 miljardia ja 160 000 uutta työpaikkaa vuoteen 2020 mennessä.[16]
Yhdistyneiden kuningaskuntien  arvioi, että vuositasolla kiertotalous voisi hyödyttää UK:n taloutta £23 miljardilla[17]. Alankomaiden talouden vastaava arvio on €7.3 miljardia ja 54 000 uutta työpaikkaa[18].  
Rooman klubi on arvioinut kiertotalouden potentiaalisia vaikutuksia vuoteen 2030 mennessä Suomen lisäksi Ruotsissa, Hollannissa, Ranskassa ja Espanjassa. Laskelmien mukaan kiertotalouden myötä maakohtaiset hiilidioksidipäästöt voisivat vähentyä 66-69 %, uusia maakohtaisia työpaikkoja voi syntyä 100 000-500000, ja vaihtotase voi parantua 1.5-2.5% BKT:n arvosta.[13]
Toimintaympäristön kehittyminen
Tulevaisuuden vihreä talous sekä siihen liittyvät innovaatiot ja työllisyys ovat olleet vahvasti Euroopan unionin agendalla[19]. Taustalla vaikuttavat muun muassa tarve energia- ja resurssitehokkuuden parantamiseen, resurssiomavaraisuuden vahvistamiseen ja geopoliittisen aseman turvaamiseen, sekä ilmastonmuutoksen hidastamiseen. 
Kiertotalouden osalta EU on asettamassa kunnianhimoisia tavoitteita. Joulukuussa 2014 Euroopan komissio hylkäsi edellisen komission valmisteleman kiertotalouspaketin[20][21], mutta joulukuussa 2015 komissio julkaisi uuden ehdotuksensa. Tarkoituksena on asettaa tiukemmat tavoitteet luonnonvarojen käytölle ja edistää tuotteiden materiaalitehokkuutta, kestävyyttä ja korjattavuutta. Ehdotuksen keskiössä on EU:n kiertotaloustoimintasuunnitelma. Ehdotuksessa asetetaan myös EU:n yhteiset kierrätystavoitteet: 65 prosenttia yhdyskuntajätteelle ja 75 prosenttia pakkausjätteelle vuoteen 2030 mennessä. Ehdotuksessa sitoudutaan myös kaatopaikkajätteen alentamiseen siten, että vuonna 2030 enintään 10 prosenttia kaikesta jätteestä päätyy kaatopaikalle.
Suomessa Juha Sipilän hallitus julkisti toukokuussa 2015 hallitusohjelman, jossa erään 10 vuoden strategisen tavoitteen mukaan ”Suomi on bio- ja kiertotalouden sekä cleantechin edelläkävijä”. Hallitusohjelman kärkihankkeen ”Kiertotalouden läpimurto, vesistöt kuntoon” tavoitteena on hyödyntää kiertotalouden kasvavia mahdollisuuksia ja synnyttää uusia työpaikkoja, sekä parantaa Itämeren ekologista tilaa vesistöihin huuhtoutuvien ravinteiden vähentämisen ja ravinnekierron parantamisen myötä. Kärkihankkeen päätoimiin lukeutuu muun muassa kiertotalouden kokeilu-, tuotekehitys- ja demonstraatiohankkeiden edistäminen. Kärkihankkeelle on osoitettu 40 miljoonaa euroa.[22]
Haasteita muutoksen tiellä
Euroopan tiedeakatemioiden tieteellinen neuvottelukunta EASAC:n kiertotaloustyöryhmä on selostuksessaan nostanut esiin seuraavia esteitä kiertotalouteen siirtymiselle yritysten näkökulmasta:
yritysten toimintojen todellisia kustannuksia (ml. negatiiviset sosiaaliset ja ympäristövaikutukset) ei huomioida ja tehdä läpinäkyviksi
tuotannosta ja kulutuksesta potentiaalisesti aiheutuvat kumulatiiviset vaikutukset (esim. ilmastonmuutos, resurssien ehtyminen) yritykseen itseensä jätetään huomioimatta
lyhyen tähtäimen tuottojen ja osinkojen maksamisen prioriteetti vaikeuttaa pitkäntähtäimen investointeja resurssitehokkuuteen ja muihin kiertotaloutta tukeviin seikkoihin.
EASAC:n kiertotaloustyöryhmä nostaa esiin myös seuraavia muita esteitä: 
EU:n ja kansallisen tason indikaattoreiden ja tavoitteiden, yhtenäisen poliittisen viitekehyksen sekä kiertotaloutta tukevan lainsäädännön puute
osaamisvaje ja kiertotalouden puuttuminen koulutusohjelmista
investointien puute ja pitkät takaisinmaksuajat
maaseudun kaupunkiympäristöistä poikkeavat olosuhteet
monien toimialojen nopeasyklinen luonne pitkäjänteisyyden sijaan
riittämättömät ja epävakaat markkinasignaalit eivät tue kulutuskäyttäytymisen muutosta
tiedon ja tietoisuuden puute. 
Kritiikkiä
Kiertotaloutta ja erityisesti siihen liittyvää yhteiskunnallisten hyötyjen arviointia on kritisoitu puutteellisesta tieteellisestä pohjasta[23]. EASAC:n kiertotaloustyöryhmän julkaisemassa kiertotalousselostuksessa painotetaan muun muassa, että kiertotalouden potentiaalisten hyötyjen arvioimiseen käytetyt mallit eivät ole riittävän tarkkoja[24]. 
Suomessa hallituksen panostuksia kiertotalouden kärkihankkeeseen on pidetty fokukseltaan kapea-alaisena ja panostukseltaan pienenä.[25]
Lähteet

Aiheesta muualla


 (pdf)


  e-kirja (Jukka-Pekka Ovaska )
Luokka:Ympäristötaloustiede