Dingo (yhtye)

Question: Onko joku Hanoi Rocks yhtyeen alkuperäisistä jäsenistä kuollut?



Dingo on suomalainen rockyhtye, joka on jäänyt suomalaisen kevyen musiikin historiaan yhtenä kaikkien aikojen suosituimmista suomalaisista yhtyeistä. Dingon kulta-aika oli vuosina 1984–1986. Yhtyeen perustamisesta lähtien sen keulakuva on ollut laulaja-lauluntekijä Neumann. Dingon tunnetuimpia hittejä ovat muun muassa ”Autiotalo”, ”Kirjoitan”, ”Levoton Tuhkimo”, ”Sinä ja minä”, ”Nahkatakkinen tyttö”, ”Pyhä klaani”, ”Perjantai”, ”Rio Ohoi” ja ”Lähetyssaarnaja”.[1] Yhtye on myynyt Suomessa uransa aikana yhteensä yli 500000 levyä.[2]
Dingon perusti vuonna 1982 kolme henkilöä: Pertti Nieminen (nykyinen Neumann, laulu ja bassokitara), Jonttu Virta (kitara) ja Juha ”Quuppa” Seittonen (rummut). Keväällä 1983 kokoonpanoon liittyivät kosketinsoittaja Tuomo Vähä-Pesola ja basisti Jarkko Eve, jotka täydensivät Dingon alkuperäisen kokoonpanon. Dingo on esiintynyt klassisessa kokoonpanossaan vuosina 1984–1986, 1998–2002 ja vuonna 2017. Dingo hajosi lokakuussa 1986. Yhtye on tehnyt kolme paluuta 1980-luvun jälkeen: ensimmäisen kerran vuosina 1993–1994, toisen vuosina 1998–2002 ja kolmannen vuodesta 2004 eteenpäin. Yhtyeessä on soittanut yhteensä 38 vakinaista muusikkoa, joista 30 vuoden 2002 jälkeen. Pertti Neumann on Dingon jäsenistä ainoa, joka on vaikuttanut yhtyeen kaikissa kokoonpanoissa.[1]
Vuosina 2004–2016 Neumann esiintyi vaihtelevien kokoonpanojen kanssa Dingon nimellä, mutta monet eivät pitäneet näitä kokoonpanoja oikeana Dingona. Viimeisin Dingon levy on vuodelta 2008 oleva Humisevan harjun paluu. Dingon 2000-luvun albumit ovat menestyneet heikosti; vuonna 2005 julkaistua Purppuraa-albumia myytiin 10000 kappaletta ja vuonna 2008 julkaistua Humisevan harjun paluu -albumia vain 2000 kappaletta.[1] Marraskuussa 2015 yhtyeen laulaja Pertti Neumann ilmoitti, että yhtyeen uusin kokoonpano käsittää hänen lisäkseen yhden suomalaisen ja kolme virolaista muusikkoa.[3] Dingon palattua tunnetuimpaan kokoonpanonsa 2017 suomalais-virolainen kokoonpano esiintyy jatkossa nimellä Neumann plays Dingo.[4]
Historia
Alkuvaiheet (1982–1983)
Vuonna 1982 Neumann alkoi koota itselleen uutta yhtyettä hajonneen MAC:in tilalle. Yhtyeen rumpaliksi tuli Juha ”Quuppa” Seittonen ja kitaraan Kieltolaki-yhtyeen Jonttu Virta. Yhtye nimettiin Sous-Pierreksi, mutta nimi lyhennettiin pian Sohoksi. Yhtye kuitenkin kuuli, että Englannissa vaikutti samanniminen yhtye, ja Neumann keksi yhtyeelle uudeksi nimeksi Dingo.[1]
Dingoon tulivat mukaan basisti Jarkko Eve ja kosketinsoittaja Tuomo Vähä-Pesola. Yhtyeen harjoituspaikka sijaitsi Porin Annankatu 6:ssa, missä on edelleen ”Dingokämpäksi” nimetty tila. Kesällä 1983 Finnlevyn ollessa kykyjenmetsästysretkellä Porissa sen edustaja kiinnostui Dingosta ja levytyssopimus Finnlevyn kanssa solmittiin.[1]
Ennen ensilevytystä kokoonpanoa piti hieman muuttaa. Kosketinsoittaja Tuomo Vähä-Pesola vaihtui Pete Nuotioon, johon Eve oli tutustunut aikaisemmin. Vähä-Pesola lähti Annankadulta pois ovet paukkuen saatuaan kuulla kosketinsoittajan vaihtuvan. Neumannin sanojen mukaan Dingo tarvitsi toisenlaisen kosketinsoittajan.[1]
Menestysvuodet (1984–1986)
Tammikuussa 1984 single "Sinä ja minä" osallistui Levyraati-ohjelmaan televisiossa ja voitti sen. Huhtikuussa julkaistiin albumi Nimeni on Dingo, joka pysyi myydyimpien levyjen joukossa koko vuoden.[1]
Juhannuksen jälkeen Dingon kokoonpano muuttui jälleen, kun basisti Jarkko Eve lähti soolouralle. Tilalle Neumann kutsui basistiksi MAC:in ajoilta tutun Pepe Laaksosen. Saman vuoden syksyllä julkaistiin singlenä kappale ”Autiotalo”, jonka ansiosta Dingo teki lopullisen läpimurtonsa. ”Autiotalo” on edelleenkin Dingon myydyin singlejulkaisu.[1]
Vuosi 1985 oli Dingolle kaikkein menestyksekkäin. Helmikuussa yhtyeen toisen albumin kansikuvia kuvattiin Marokossa. Seuraavassa kuussa albumi Kerjäläisten valtakunta nousi levylistojen kärkeen. Levy myi viikon aikana yhteensä 125000 kappaletta nousten silloin Suomen kaikkien aikojen myydyimmäksi suomalaiseksi albumiksi. Nykyisin albumia on myyty yhteensä lähes 200000 kappaletta. Se on kaikkien aikojen neljänneksi myydyin kotimainen albumi.[5]
Kesä 1985 oli Dingo-hysterian aikaa.[6][7] Valtavaksi hysteria kasvoi Kaivopuiston keikalla.[8] Eniten Dingoa fanittivat 12-13-vuotiaat tytöt. Fanit pyrkivät idolinsa lähelle ja kova puristus ihmisjoukossa saattoi aiheuttaa kymmenien tyttöjen pyörtymisen.[9] Fanit pyrkivät keikkabussiin ja juoksivat sen perässä.[10] Yhtyeen jäsenillä ei ollut yksityiselämää. Faneja näkyi yhtyeen jäsenten porttikongeissa nimikirjoituksia peräämässä.[11] Esimerkiksi rumpali Quuppa huomasi eräänä päivänä nurmikkoa ajaessaan, että hänen toimiaan seurasi kadun varrella linja-autolastillinen ihmisiä. Tarinan mukaan matka Yyterin rannoille sisälsi kaikkien Dingon jäsenten asuintalojen esittelyn. Yhtye alkoi vähitellen turhautua suursuosion aiheuttamiin lieveilmiöihin.[1] Dingo yritti vältellä fanejaan muun muassa valeasuilla.[12] Yhtyeen jäseniä kuljetettiin eräässä vaiheessa keikoille laatikoissa, mutta fanit huomasivat tämän muutaman kerran jälkeen.  Jäsenet uhkasivat tukehtua laatikkoihin, kun ympäröivät fanit tukkivat ilmareiät.[13] Myös Dingo-vastaisuutta oli ilmassa. Kerran keikka-auton jalkatilasta löytyi dynamiittinalli, joka oli kytketty auton etulamppujen johtoihin.[14]
Vuonna 1986 Dingon levytyssopimus Finnlevyn kanssa päättyi ja Dingo perusti oman levy-yhtiön, Bang Traxin. Helmikuussa Dingo vieraili Lontoossa ilmestyneen ”The House Without a Name / Tell Me Now” -singlen johdosta. Sonet-levy-yhtiö julkaisi Dingon englanninkielisen singlen Englannissa, Ruotsissa ja Tanskassa, joissa se nousi pieneksi radiohitiksi. Kappaleesta ”The House Without a Name” tehtiin myös musiikkivideo.[1] Englanninkieliset sanat kappaleisiin teki Joe Meikle.
Maaliskuussa ilmestyi kolmas albumi Pyhä klaani, joka arvosteltiin epäonnistuneeksi levyksi. Pyhä klaani myi 80000 kappaletta.[1]
Vuonna 1986 Dingo teki siihen mennessä Suomen suurimman jäähallikiertueen, joka osoittautui lopulta tappiolliseksi ja Dingon alamäki alkoi. Kiertueen promoottori oli pannut Dingolle kuuluvista rahoista noin 500000–700000 markkaa omaan pussiinsa.[15] Miehen kadottua yhtye kärsi noin 450000 markan tappiot. Myös suosio oli laskussa, ja yhtyeen jäsenillä oli sisäisiä ristiriitoja.[1]
Kesällä kosketinsoittaja Pete Nuotio lähti Dingosta ja alkuperäinen kosketinsoittaja Tuomo Vähä-Pesola tuli takaisin yhtyeeseen. Esiintymiset eivät kuitenkaan onnistuneet ja lopulta yhtye hajosi. Dingon viimeinen esiintyminen oli Nivalan Tuiskulassa 4. lokakuuta, jolloin Neumann ilmoitti muille jäsenille keikan jäävän Dingon viimeiseksi. Rahat olivat loppuneet, ja yhtye halusi lopettaa vielä huipulla ollessaan.[1]
Yhtye ilmoitti 7. lokakuuta 1986 pidetyssä tiedotustilaisuudessa lopettavansa niin esiintymisen kuin levyttämisenkin – mahdollisesta jatkosta ei haluttu eikä voitu puhua mitään.[1]
Dingon hajoamisesta ilmoitettiin tv-uutisissa, Kymmenen uutisissa, Ajankohtaisessa kakkosessa, lehdissä ja radiossa. Yksi maan menestyneimmistä yhtyeistä oli hajonnut. Dingo rikkoi vuosien 1984–1986 aikana kaikki siihen asti tehdyt levy- ja konserttimyynnin ennätykset Suomessa. Myös yhtyeen kaikki 1980-luvulla julkaistut albumit olivat vuoden myydyimpiä kotimaisia albumeita.[1]
Hajoamisen jälkeen (1986–1993)
Vuosina 1986–1993 Dingon jäsenet vaikuttivat musiikin saralla kukin omalla tahollaan. Neumann kokosi Pepe Laaksosen kanssa vuonna 1987 S.E.X.-yhtyeen, joka hajosi julkaistuaan vain pari singleä ja yhden albumin. Jonttu Virta soitti QQ Blue -yhtyeessä, Pepe Laaksonen julkaisi oman soololevynsä Veli kuu ja Quuppa vaikutti useissa eri kokoonpanoissa. Vuosien 1986–1993 aikana Neumann julkaisi kolme sooloalbumia ja toimi myös EMI:n tuotantopäällikkönä.[16]
Neumann ja Quuppa soittivat 1980- ja 1990-lukujen taitteessa samassa yhtyeessä, ensin nimellä Neumann & Albion Rockers, mutta myöhemmin nimellä Neumann. Kokoonpano julkaisi muutaman singlen ja albumin Kotiinpaluu.
Vuonna 1992 Dingolle tarjottiin 100000 markkaa yhdestä keikasta, mutta vielä tuolloin yhtye ei suostunut tarjoukseen. Saman vuoden syksyllä kappale ”Levoton Tuhkimo – remix” nousi radion soitetuimpien kappaleiden joukkoon. Neumann julkaisi omaelämäkerran ja samannimisen albumin Tähti ja meripoika samana syksynä.[1]
Ensimmäinen paluu (1993–1994)
Keväällä 1993 ilmestyi kokoelmalevy Tuhkimotarina. Samoihin aikoihin alkoivat liikkua huhut Dingon paluusta. Huhut myös toteutuivat: Dingo palasi lavoille lähes tunnetuimmassa kokoonpanossaan. Tällä kertaa koskettimissa oli Pave Maijanen, sillä Pete Nuotio ei lähtenyt tuolloin mukaan vedoten henkilökohtaisiin syihin. Syksyllä ilmestyi kokoelmalevy Sinä & Minä, joka sisälsi uuden ”Perjantai”-kappaleen. ”Perjantai” nousi hitiksi.[1]
Dingo aloitti kiertueen kesällä 1993 ja aloitti vuodenvaihteessa 1993–1994 uuden albumin äänityksen. Dingo julkaisi 30. huhtikuuta 1994 uuden albumin, Via Finlandian, tasan 10 vuotta ensialbumi Nimeni on Dingon jälkeen. Albumin tunnetuin kappale on ”Elämäni sankari”. Albumi myi noin 13 000 kappaletta ollen siihen asti huonoiten menestynyt Dingo-albumi. Kesän jälkeen Dingo ilmoitti jäävänsä toistamiseen telakalle.[1]
Toinen paluu (1998–2002)
Lokakuussa 1998 Dingo esiintyi Hartwall Arenalla tunnetuimmassa kokoonpanossaan ensimmäistä kertaa 12 vuoteen. Samassa kuussa Dingo esiintyi myös Porin Karhuhallissa, minkä jälkeen Dingo kiersi vuosina 1999–2002 eri esiintymispaikkoja. Yhtyeen paluukiertuetta vauhditti myös vuonna 1999 julkaistu uusi kokoelmalevy Parhaat, joka myi platinaa.[5] Paluun myötä yhtyeen suosio oli uudelleen noussut ja keikoilla kävi nuoria Dingo-faneja, joiden vanhemmat olivat kuunnelleet yhtyettä heidän ollessaan lapsia.[1]
Yhtye ei kuitenkaan saanut aikaan uutta musiikkia, minkä seurauksena kosketinsoittaja Pete Nuotio ja rumpali Quuppa Seittonen erosivat yhtyeestä tammikuussa 2002. Myös muut jäsenet olivat turhautuneita siihen, ettei yhtye kyennyt uudistumaan. Nuotion ja Seittosen erottua yhtyeestä Dingo jäi jälleen tauolle. 
Dingo esiintyi 31. joulukuuta 2002 Tallinnassa erikoiskokoonpanolla. Keikalla esiintyivät solistina Neumann, basistina Jarkko Eve, kitaristina Jari ”Heinä” Nieminen, kosketinsoittaja Pekka Kuorikoski ja rumpalina Vesa Aaltonen. Sama kokoonpano soitti vielä Vuokatin Katinkullassa yhden keikan helmikuussa 2003 nimellä Neumann band plays Dingo.
Dingon entiset jäsenet tulistuivat Neumannille, mistä kertoo seuraava lainaus lehtiartikkelista:

Kolmas paluu vaihtelevilla kokoonpanoilla (2004–2016)
Keväällä 2004 julkaistiin uusi kokoelmalevy ja DVD. Samalla ilmoitettiin, että Dingo alkaisi jälleen keikkailla. Dingon 20-vuotisjuhlakiertue alkoi Raumanmeren juhannus -festivaaleilla 2004, ja kokoonpanossa olivat tällä kertaa mukana solisti Neumann, basisti Jarkko Eve, kitaristi Hombre Lampinen, kosketinsoittaja Sami Välimäki ja rumpali Juha Jokinen.[1]
Keväällä 2005 Dingon kokoonpano vaihtui Neumannia ja Eveä lukuun ottamatta. Yhtyeen kokoonpanoa vahvistettiin Bomfunk MC’s-yhtyeen soittajilla, joita olivat rumpali Ari Toikka, kitaristi Erik Valkama ja koskentinsoittaja Pekka Siistonen. Dingo julkaisi 8. kesäkuuta 2005 ”Musta leski” -singlen ja avasi samoihin aikoihin myös viralliset kotisivunsa. ”Musta leski” oli radioiden soitetuimpia kappaleita koko kesän 2005 ajan. Se nousi myös singlelistan kärkeen useiksi viikoiksi.
12. lokakuuta 2005 Dingo julkaisi ”Purppuraa”-singlen, joka oli toinen single uudelta Purppuraa-albumilta. Pitkäsoitto julkaistiin 26. lokakuuta ja sen tuotti Risto Asikainen.[1] Purppuraa ei kuitenkaan menestynyt hyvin. Ensimmäisellä viikolla albumi sijoittui Suomen viralliselle albumilistalle sijalle yhdeksän. Toisella viikolla albumi oli sijalla 23 ja kolmannen viikon jälkeen se putosi listalta kokonaan. Yhteensä levyä myytiin ainoastaan noin 10000 kappaletta.[17] Vuonna 2006 Dingo esiintyi ympäri Suomea.
Dingon kokoonpano uudistui jälleen vuonna 2007, sillä rumpali Ari Toikka siirtyi Yön rumpaliksi. Dingon uudeksi rumpaliksi palkattiin Jukka ”Frogley” Mänty-Sorvari, joka on tunnettu muun muassa yhtyeistä Skädäm ja Yö. Myöhemmin saman kevään aikana myös yhtyeen kosketinsoittaja vaihtui, sillä Pekka Siistonen jäi pois Dingon kokoonpanosta kiireidensä vuoksi. Tilalle Dingon kosketinsoittajaksi palkattiin studiomuusikkonakin toiminut Robert Engstrand.[1] Loppuvuonna rumpali Jukka ”Frogley” Mänty-Sorvari erosi yhtyeestä. Hänen tilalleen yhtyeeseen palkattiin Ville Siuruainen, joka tunnetaan myös Blake-yhtyeen rumpalina.[18]
Keväällä 2008 julkaistiin promosingle ”Skorpioninainen”, joka oli ensimmäinen singlejulkaisu Humisevan harjun paluu -albumilta. Heinäkuussa 2008 basisti Jarkko Eve ilmoitti eroavansa yhtyeestä ja keskittyvän jatkossa soolouraansa. Viimeisen keikkansa Dingon kanssa Eve soitti 27. heinäkuuta Nokialla Tapsan tahdit -tapahtumassa. Even tilalle yhtyeeseen liittyi Vesa Kuhlman.[1]
Lokakuussa 2008 julkaistiin uusi albumi Humisevan harjun paluu. Albumia myytiin vain 2 000 kappaletta. Julkaisuviikollaan albumi oli virallisella albumilistalla sijalla 22, mutta tippui seuraavalla viikolla pois listalta. Humisevan harjun paluu on Dingon huonoimmin menestynyt albumi.[19]
Lokakuussa 2009 julkaistiin Dingon ensimmäinen livealbumi Live. Levy on äänitetty kesän 2009 keikoilta. Albumilla on livekappaleiden lisäksi bonuksena uusi studiolevytys ”Indiana”, josta julkaistiin myös promosingle radiokanavia varten. 
Marraskuussa 2011 Robert Engstrandin tilalle kosketinsoittajaksi liittyi Jani Hölli.[20]
Syyskuussa 2014 tiedotettiin basisti Vesa Kuhlmanin ja rumpali Ville Siuruaisen eronneen yhtyeestä. Kun kaksikko päätti jättää bändin, vaihtui samalla koko orkesteri, sillä myös kitaristi Erik Valkama ja kosketinsoittaja Jani Hölli vaihtuivat uusiin miehiin. Samalla yhtye vetäytyi keikkatauolle ja teki paluun täysin uusitulla kokoonpanolla joulukuussa 2014. Kyseessä on jo toinen kerta kun Dingon kokoonpano uudistuu kerralla täysin Neumannia lukuun ottamatta – myös vuonna 2005 Dingon kokoonpano vaihtui täysin Neumannia ja silloista basisti Jarkko Eveä lukuun ottamatta. Jatkossa Neumann esiintyy Dingon lisäksi myös sooloartistina.[21] Kuusimiehiseksi laajentuneessa Dingossa soittivat Neumannin lisäksi kitaristit Esa Nummela ja Janne Kasurinen (välillä hänen tilallaan oli Mikko Virta), basisti Topi Karvonen, kosketinsoittaja Jere Ijäs ja rumpali Tero Rikkonen. 
Lokakuussa 2015 yhtyeen kokoonpano vaihtui jälleen. Mukaan tulivat virolaiset kitaristi Rein T. Rebane, rumpali Vallo Vildak ja basisti Taago Daniel sekä suomalainen kosketinsoittaja Petri Lapintie.[3] Yhtyeen kitaristina vuosina 2004–2005 toiminut Hombre Lampinen kuoli toukokuussa 2016.
Yhtye esiintyi 8. lokakuuta 2016 Turussa erikoiskokoonpanolla, joka koostui Neumannin lisäksi Liivit boys -yhtyeen soittajista. Kokoonpanossa soittivat Neumannin lisäksi kitaristit Tom Eklund ja Matti Kankkonen, basisti Simo Kuusela, rumpali Otto Haapanen sekä kosketinsoittaja Petteri Parkkila.[22]
Tunnetuimman kokoonpanon paluu (2017–)
Helmikuussa 2017 tiedotettiin yhtyeen palaavan tunnetuimpaan kokoonpanoonsa, jossa vaikuttavat Neumannin lisäksi kitaristi Jonttu Virta, basisti Pepe Laaksonen, rumpali Juha Seittonen ja kosketinsoittaja Pete Nuotio. Tässä kokoonpanossa yhtye on esiintynyt aiemmin vuosina 1984–1986 ja 1998–2002.[23] Yhtye soitti kesällä 2017 seitsemän festivaalikeikkaa sekä lokakuussa yhden keikan Espanjassa. Tunnetuimman kokoonpanon paluukiertueen lisäksi Dingosta on työn alla kirja, jota valmistelee toimittaja ja tietokirjailija Santtu Luoto.[24] Dingosta on tekeillä myös elokuva.[25]
Elokuussa 2017 tiedotettiin kiertueesta, jonka aikana Dingon tunnetuin kokoonpano soittaisi yhteensä kahdeksan keikkaa kahdeksassa eri kaupungissa. Nämä keikat jouduttiin kuitenkin perumaan, sillä niille ei myyty tarpeeksi lippuja.[26]
Joulukuussa 2017 Dingo ilmoitti Facebook-sivullaan, että rumpali Juha Seittonen ja kosketinsoittaja Pete Nuotio eroavat yhtyestä. Dingo jatkaa kokoonpanolla, johon kuuluvat Neumann, Jonttu Virta ja Pepe Laaksonen. Samalla yhtye kertoi työstävänsä uutta musiikkia.[27]
Helmikuussa 2018 tiedotettiin kosketinsoittaja Leena Peisan ja rumpali Saska Ketosen liittyneen yhtyeeseen. Yhtye ilmoitti myös, että Dingo tultaisiin näkemään ainakin Rovaniemen IskelmäKesä-kaupunkifestivaaleilla heinäkuussa ja Härmän PowerParkissa elokuussa 2018.[28]
Dingon uusi single ”Tähtenä taivaalla” julkaistiin 18. toukokuuta 2018.[29]
Yhtyeen musiikki
Dingon musiikki määritellään suomirockiksi, mutta usein Dingon yhteydessä puhutaan myös termistä porirock. 
Kahdella ensimmäisellä levyllään Nimeni on Dingo (1984) ja Kerjäläisten valtakunta (1985) yhtye yhdisti varsin onnistuneesti tuolloin suosiossa ollutta uusromanttista tyyliä perinteiseen suomirockiin. Ennen Dingon hajoamista julkaistu Pyhä klaani (1986) oli puolestaan tyyliltään edeltäjiään synkempi ja raskaampi.
Ensimmäisen comebackinsa aikaan vuosina 1993–1994 Dingon musiikki muuttui perinteisemmäksi rockiksi ja aikuisrockiksi. Vuonna 1994 julkaistu Via Finlandia -paluulevy sisälsi pääosin vanhoja 1980-luvulta peräisin olevia kappaleita, jotka jäivät tuolloin levyttämättä. Albumi edustaa tyylilajiltaan perinteistä rockia ja aikuisrockia. 
2000-luvulla julkaistuilla albumeilla Purppuraa ja Humisevan harjun paluu Dingo on siirtynyt entistä enemmän iskelmämusiikkiin. Varsinkin Humisevan harjun paluulla yhtyeen musiikki on ottanut vaikutteita Neumannin soolotuotannosta.
Pukeutuminen
Pukeutumisessa 1980-luvulla Dingo otti vaikutteita etenkin Hanoi Rocksilta.[30] Dingo oli 1980-luvulla tunnettu esimerkiksi Neumannin käyttämistä meikeistä ja värikkäästä pukeutumisesta. Dingo-hysterian aikaan Neumannin käyttämät sifonkihuivit yleistyivät hetkellisesti myös katukuvaan. 1990-luvun paluun jälkeen yhtye luopui 1980-luvulla käyttämästään pukeutumistyylistä.
Dingon perintö
Dingo on antanut vaikutteita useille suomalaisille artisteille ja yhtyeille. Yhtyeen ovat maininneet esikuvakseen esimerkiksi HIM, Apulanta, Maija Vilkkumaa, The Rasmus ja Jonne Aaron. Maija Vilkkumaa on tehnyt myös kappaleen nimeltään ”Dingo ja Yö”. Dingon tunnetuimmista kappaleista on tehty useita cover-versioita. Dingolle on tehty tribuuttilevy Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo, jolla suomalaiset artistit ja yhtyeet esittävät Dingon kappaleita omina versioinaan. Turussa Dingon musiikista on tehty myös musikaali, jossa Romeo ja Julia -näytelmän taustalle oli lisätty Dingon tunnetuimpia kappaleita.[31]
Jäsenet ja kokoonpanot













































































Dingon kokoonpanotAlkuperäinen
(1982–1983)
Pertti Neumann – laulu/bassokitara
Jonttu Virta – kitara
Juha Seittonen – rummut(1983)
Pertti Neumann – laulu
Jonttu Virta – kitara
Jarkko Eve – bassokitara/laulu
Tuomo Vähä-Pesola – koskettimet
Juha Seittonen – rummutEnsilevytys
(11/1983–7/1984)
Pertti Neumann – laulu
Jonttu Virta – kitara
Jarkko Eve – bassokitara/laulu
Pete Nuotio – koskettimet
Juha Seittonen – rummutTunnetuin
(“the famous five”)
(7/1984–7/1986)
Pertti Neumann – laulu
Jonttu Virta – kitara
Pepe Laaksonen – bassokitara/laulu
Pete Nuotio – koskettimet
Juha Seittonen – rummut(7/1986–10/1986)
Pertti Neumann – laulu
Jonttu Virta – kitara
Pepe Laaksonen – bassokitara/laulu
Tuomo Vähä-Pesola – koskettimet
Juha Seittonen – rummut(10/1986–6/1993)
Yhtye oli hajonnut.(6/1993–8/1994)
Pertti Neumann – laulu
Jonttu Virta – kitara
Pepe Laaksonen – bassokitara/laulu
Pave Maijanen – koskettimet
Juha Seittonen – rummut(8/1994–10/1998)
Yhtye oli hajonnut.Tunnetuin
(uudelleen)
(10/1998–1/2002)
Pertti Neumann – laulu
Jonttu Virta – kitara
Pepe Laaksonen – bassokitara/laulu
Pete Nuotio – koskettimet
Juha Seittonen – rummut(1/2002–12/2002)
Yhtye oli hajonnut.(31.12.2002)
Pertti Neumann – laulu
Jari Nieminen – kitara
Jarkko Eve – bassokitara/laulu
Pekka Kuorikoski – koskettimet
Vesa Aaltonen – rummut(1/2003–6/2004)
Yhtye oli hajonnut.(6/2004–5/2005)
Pertti Neumann – laulu
Hombre Lampinen – kitara
Jarkko Eve – bassokitara/laulu
Sami Välimäki – koskettimet
Juha Jokinen – rummut(5/2005–3/2007)
Pertti Neumann – laulu
Erik Valkama – kitara
Jarkko Eve – bassokitara/laulu
Pekka Siistonen – koskettimet
Ari Toikka – rummut(3/2007–6/2007)
Pertti Neumann – laulu
Erik Valkama – kitara
Jarkko Eve – bassokitara/laulu
Pekka Siistonen – koskettimet
Jukka Mänty-Sorvari – rummut(6/2007–12/2007)
Pertti Neumann – laulu
Erik Valkama – kitara
Jarkko Eve – bassokitara/laulu
Robert Engstrand – koskettimet
Jukka Mänty-Sorvari – rummut(1/2008–7/2008)
Pertti Neumann – laulu
Erik Valkama – kitara
Jarkko Eve – bassokitara/laulu
Robert Engstrand – koskettimet
Ville Siuruainen – rummut(8/2008–11/2011)
Pertti Neumann – laulu
Erik Valkama – kitara
Vesa Kuhlman – bassokitara
Robert Engstrand – koskettimet
Ville Siuruainen – rummut(11/2011–9/2014)
Pertti Neumann – laulu
Erik Valkama – kitara
Vesa Kuhlman – bassokitara
Jani Hölli – koskettimet
Ville Siuruainen – rummut(9/2014–12/2014)
Keikkatauolla(12/2014–10/2015)
Pertti Neumann – laulu
Janne Kasurinen / Mikko Virta – sähkökitara
Esa Nummela – akustinen kitara
Topi Karvonen – bassokitara
Jere Ijäs – koskettimet
Tero Rikkonen – rummut(10/2015–2016)
Pertti Neumann – laulu
Rein T. Rebane – kitara
Taago Daniel – bassokitara
Petri Lapintie – koskettimet
Vallo Vildak – rummutYhden keikan ajan
(8.10.2016)
Pertti Neumann – laulu
Tom Eklund – kitara
Matti Kankkonen – kitara
Simo Kuusela – bassokitara
Petteri Parkkila – koskettimet
Otto Haapanen – rummutTunnetuin
(2/2017–12/2017)
Pertti Neumann – laulu
Jonttu Virta – kitara
Pepe Laaksonen – bassokitara/laulu
Pete Nuotio – koskettimet
Juha Seittonen – rummutNykyinen
(2/2018–)
Pertti Neumann – laulu
Jonttu Virta – kitara
Pepe Laaksonen – bassokitara/laulu
Leena Peisa – koskettimet
Saska Ketonen – rummut
Nykyiset jäsenet
Pertti Neumann – laulu vuodesta 1982 (alkuperäinen jäsen)
Jonttu Virta – kitara, taustalaulu 1982–2002 ja 2017– (alkuperäinen)
Pepe Laaksonen – bassokitara, taustalaulu 1984–2002 ja 2017–
Leena Peisa – koskettimet vuodesta 2018
Saska Ketonen – rummut vuodesta 2018
Entiset jäsenet
Juha Seittonen – rummut 1982–2002 ja 2017 (alkuperäinen)
Jarkko Eve – bassokitara/laulu 1983–1984 ja 2002–2008 (alkuperäinen)
Tuomo Vähä-Pesola – koskettimet 1983 ja 1986 (alkuperäinen)
Pete Nuotio – koskettimet 1983–1986, 1998–2002 ja 2017
Pave Maijanen – koskettimet 1993–1994
Jari Nieminen – kitara 2002
Vesa Aaltonen – rummut 2002
Pekka Kuorikoski – koskettimet 2002
Hombre Lampinen – kitara 2004–2005
Juha Jokinen – rummut 2004–2005
Sami Välimäki – koskettimet 2004–2005
Erik Valkama – kitara 2005–2014
Ari Toikka – rummut 2005–2007
Pekka Siistonen – koskettimet 2005–2007
Jukka Mänty-Sorvari – rummut 2007
Robert Engstrand – kosketinsoittimet 2007–2011
Vesa Kuhlman – bassokitara vuosina 2008–2014
Ville Siuruainen – rummut vuosina 2008–2014
Jani Hölli – koskettimet vuosina 2011–2014
Janne Kasurinen – sähkökitara 2014–2015
Mikko Virta – sähkökitara 2014–2015
Esa Nummela – akustinen kitara & taustalaulu 2014–2015
Topi Karvonen – basso 2014–2015
Jere Ijäs – koskettimet & taustalaulu 2014–2015
Tero Rikkonen – rummut & taustalaulu 2014–2015
Tom Eklund – kitara 2016
Matti Kankkonen – kitara 2016
Simo Kuusela – bassokitara 2016
Petteri Parkkila – koskettimet 2016
Otto Haapanen – rummut 2016
Rein T. Rebane – kitara 2015–2016
Taago Daniel – bassokitara 2015–2016
Petri Lapintie – koskettimet 2015–2016
Vallo Vildak – rummut 2015–2016
Diskografia
Studioalbumit
 (myyty 108500 kpl)[32] – #1
 (myyty 190800 kpl)[32] – #1 kultalevy, platinalevy, tuplaplatina
 (myyty 77400 kpl)[32] –#1 kultalevy
 (myyty 13000 kpl) -#8
 (myyty 10000 kpl) – #9
 (myyty 2 000 kpl) – #22
Livealbumit

Kokoelmat
 (myyty 40200 kpl)[32]  – #1 kultalevy
 – #13
 (vain c-kasettina)
 (myyty 26 700 kpl)[32]  – #1 kultalevy
 (2CD) (myyty 51700 kpl)[32] – #1 kultalevy, platinalevy
 (2CD) – #9
 (2CD)
 (3CD+DVD)
 (2CD+DVD)
[33]
Videot ja DVD:t
 (VHS/Betamax)
 (VHS)
 (VHS) (sisältää videot Nimemme on Dingo ja Kerjäläisten valtakunnassa)
 (DVD)
Singlet
Sinä ja minä / Lakatut varpaankynnet (1984)
Levoton Tuhkimo / Aino (1984)
Pistoolisankari / Huumeita Japaniin (1984)
Pistoolisankari / Apinatarhaan (1984)
Autiotalo / Nimeni on Dingo (1984) (Dingon myydyin single, myyty yli 10 000 kpl)[32]
Kirjoitan / Rio Ohoi (1985)
Nahkatakkinen tyttö / Kerjäläisten valtakunta (1985)
Kunnian kentät (remix) / Sata rohkeaa laivaa / Ota paha pois (Live) (MAXI-single, 1985)
Kunnian kentät (remix) / Sata rohkeaa laivaa (1985)
The House Without a Name / Tell Me Now (1986)
The House Without A Name (Extended version) / Tell Me Now (Maxi mix) (1986)
Kreivin sormus / Koulukapina (1986)
Juhannustanssit / Hullu Henri (1986)
Levoton Tuhkimo (remix) / Nahkatakkinen tyttö (1992)
Perjantai / Sinä ja minä (remix) (1993)
Nähdään taas / Ruma ankanpoika (1994)
Elämäni sankari / Via Finlandia (1994)
Elämäni sankari / Ameriikassa (1994)
Sinä ja minä / Jokainen aamu (Promo) (1999)
Sinä ja minä / Lakatut varpaankynnet (uusiojulkaisu) (2004)
Autiotalo (update 04) / The House Without A Name / Autiotalo (alkuperäinen) (2004)
Musta Leski (2005)
Purppuraa (2005)
Elossa jouluna (Promo) (2007)
Skorpioninainen (Promo) (2008)
Laivauutisia (Promo) (2008)
Indiana (Promo) (2009)
Adios Rosario (18. kesäkuuta 2012)
Facebookissa (2012)
Tähtenä taivaalla (2018)
Musiikkivideot
”Sinä ja minä” (1984)
”Kunnian kentät” (1985)
”Sata rohkeaa laivaa” (1985)
”Penny Lane” (1985)
”The House Without a Name” (1986)
”Kreivin sormus” (1986)
”Koulukapina” (1986)
”Perjantai” (1993)
”Elämäni sankari” (1994)
”Purppuraa” (2005)
”Tähtenä taivaalla” (2018)
Tribuuttilevyt
Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo (2008)
Palkintoja
Emma-gaala 1984 – Vuoden yhtye
Emma-gaala 1984 – Vuoden sävellys (Levoton Tuhkimo)
Emma-gaala 1984 – Vuoden tuottaja (Dingon tuottaja Pave Maijanen)
Emma-gaala 1985 – Vuoden yhtye
Emma-gaala 1985 – Vuoden sävellys (Autiotalo)
Muita Dingon jäsenten musiikkihankkeita
Jonttu Virta vaikutti ennen Dingoa Kieltolaki-yhtyeessä.
Dingon edeltäjä oli MAC, joka toimi 1980-luvun alussa. Dingon jäseniä MACissa olivat Neumann, Jarkko Eve ja Pepe Laaksonen. Yhtyeen tunnetuin kappale oli ”Suomi itkee”.
Neumann vaikutti vuosina 1982–1983 Bwana-yhtyeessä.
Jonttu Virta vaikutti vuosina 1986–1987 QQ Blue-yhtyeessä. Yhtyeeltä ilmestyi vuonna 1987 myös albumi Crusade. QQ Blue kuitenkin lopetti toimintansa 1980-luvun lopulla.
Neumann ja Pepe Laaksonen perustivat S.E.X.-yhtyeen vuonna 1987 Dingon hajoamisen jälkeen. Se ehti kuitenkin hajota ennen kuin yhtyeen levy saatiin markkinoille. Yhtyeessä vaikuttivat Neumann, Pepe Laaksonen, Jussi Kinnunen ja Jippo Laaksonen.
Dingon kosketinsoittaja Pete Nuotio on vaikuttanut vuodesta 1991 lähtien SlowGang-yhtyeessä. SlowGang esiintyy harvakseltaan.
Jarkko Eve vaikutti vuonna 2003 Dave Lindholmin Redclouds-yhtyeessä. Yhtyeeltä ilmestyi samanniminen albumi.
Dingon entiset jäsenet Juha Jokinen ja Sami Välimäki vaikuttivat Merkattu Maa-yhtyeessä. Merkattu Maa julkaisi kolme albumia ja hajosi vuonna 2006.
Katso myös
Luettelo Dingon kappaleista
Lähteet
Kirjallisuus
Parhaat-kokoelman historiikki.
Viitteet

Kirjallisuutta
Historiaa
Levola, Kari: Kunnian kentät. Artmix 1985.
Virta, Mika – Niemi, Suvi: Dingolle rakkaudella. Mesomusiikki 1985.
Schulgin, Maria – Forssell, Johnny-Kai – Kostamo, Pentti: Kaikki huutaa Dingoo. Gummerus 1985.
Martin, Emmi: Minun Dingoni. Otava, 1986.
Neumann, Pertti: Tähti ja meripoika. Otava, 1992.
Citation error, replace with{{cite book| author = Nazarenko, Salla| title = Neumann: Dingo-kipparin lokikirja| location = Helsinki| publisher = Into| year = 2017| isbn = 978-952-264-806-8}}
Nuottijulkaisuja
Nimeni on Dingo (Fazer 1984)
sisältää nuotit ja sanoitukset kaikkiin Nimeni on Dingo-albumin kappaleisiin.
Kerjäläisten valtakunta (Fazer 1985)
sisältää nuotit ja sanoitukset kaikkiin Kerjäläisten valtakunta-albumin kappaleisiin.
Complete (Gummerus 2001) 
sisältää nuotit ja sanoitukset lähes kaikkiin vuosina 1984–1994 julkaistuihin suomenkielisiin kappaleisiin
Aiheesta muualla




 Yleisradio.
 YLE Elävä arkisto.

 YLE Elävä arkisto.
 YLE Elävä arkisto.


Luokka:Dingo
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit