Silbervogel

Question: Mihin Silbervogel-suunnitelma perustui?



Silbervogel () tai RaBo (Raketen-Bomber, ), myös Antipodenferngleiter (), oli toisen maailmansodan aikainen Saksan sodanjohdon salainen suunnitelma avaruuslentokoneesta, jolla olisi voitu pommittaa Yhdysvaltoja. Suunnitelma perustui itävaltalaisen tohtori Eugen Sängerin ja hänen vaimonsa, matemaatikko Irene Bredtin kehitystyöhön rakettimoottoreilla varustetusta puoliballistiselle radalle avaruuteen laukaistusta liitolentokoneesta, joka alas tullessaan käyttäisi ilmakehän nostovoimaa hyväkseen ja kimpoaisi eteenpäin. Koneella oli tarkoitus päästä antipodipisteeseen eli maapallon vastakkaiselle puolelle.
Suunnittelijat Sänger ja Bredt
Sänger väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1929 aiheenaan lentokoneiden 
siipirakenteet. Hänen ehdotuksensa rakettitekniikasta väitöskirjan aiheeksi oli hylätty. Vuonna 1933 hän julkaisi teoksen Raketenflugtechnik, jossa kävi läpi suunnittelemansa rakettikoneen, rakettiliitokoneen periaatteet. Vuonna 1936 Luftwaffe perusti Sängerille hänen tutkimuksiaan varten Trauenin tutkimuskeskuksen Ala-Saksiin. Trauenissa Sänger kehitti apulaisensa, myöhemmän vaimonsa matemaatikko, tohtori Irene Bredtin kanssa alun hyvin yksinkertaisen mallisen rakettiliitokoneensa ideaa eteenpäin.[1] Nostovoiman lisäämiseksi koneen runko suunniteltiin leveäksi ja matalapohjaiseksi, ja se sai Sängerin apulaisilta lempinimen silitysrauta. Virallisemmalta nimeltään kone oli Silbervogel.[2]
Suunnitelma esiteltiin kahdesti, vuosina 1938 ja 1939 Saksan ilmailuministeriö RLM:lle (Reichs Luftsfahrt Ministerium).[3] Pariskunta kehitti hanketta, kunnes 1940 Sänger komennettiin työskentelemään patoputkimoottorilla varustetun hävittäjäkoneen kehittämiseksi. Sänger ja Bredt kuitenkin jatkoivat Silbervogelin suunnittelua, ja elokuussa 1944 heidän työnsä tulokset julkaistiin salaisessa raportissa Über einen Raketenantrieb für Fernbomber.[1] Raporttia painettiin vain sata kappaletta, jotka jaettiin korkea-arvoisille upseereille ja virkamiehille.
Rakettimoottorinen kaukoliitokone
Suunniteltu liitokone, Silbervogel, tai RaBo (Raketen-Bomber), myös Antipodenferngleiter (), oli 34 metriä pitkä yksipaikkainen pommittaja. Rungon läpimitta oli 2,32 metriä, ja se oli suunniteltu pohjaltaan tasaiseksi nostovoiman parantamiseksi. Koneen omapaino oli kymmenen tonnia ja polttoainemäärä 90 tonnia, maksimi lentoonlähtöpaino 133773 kiloa. Sängerin suunnittelemat nestemäistä happea ja kerosiinia käyttävät moottorit antaisivat 6000 MN:n työntövoiman.[4] Pommikuorma riippuisi halutusta polttoainemäärästä: pommikuiluun mahtui 30 tonnia pommeja.[1]
Kone oli tarkoitus laukaista maasta kiskoilla. Raketti oli kaksivaiheinen; alkuvauhdin kiskoilla antaisi erillinen koneen perässä kulkeva työntöraketti. 14 metriä pitkän kiskoraketin massa oli 34 tonnia, työntövoima 6860 MN ja paloaika kymmenen sekuntia. Polttoaineena oli nestemäisen hapen ja alkoholin seos.[4] Kiskojen pituus oli kolme kilometriä. Pienoismallitestit osoittivat, että kiskoraketilla olisi alukselle saatu lähtönopeus 500 metriä sekunnissa (1800km/h). Tämän jälkeen liitokone olisi noussut siivilleen.[5]
Nousun jälkeen alus käynnistäisi omat moottorinsa ja lentäjä kääntäisi koneen nokan ylös sopivaan kulmaan. Nousu 12 kilometriin veisi 25 sekuntia, ja koneen omat rakettimoottorit käynnistyisivät 285m/s nopeudessa. Ballistisella radallaan kone saavuttaisi kymmenkertaisen äänennopeuden ja sen avulla 160 kilometrin korkeuden.[6] Tässä vaiheessa koneella olisi runsas liike-energia, jolloin se kääntyisi ja syöksyisi ilmakehään alas 40 kilometriin, josta se ilmakehän suuremman tiheyden ja siitä aiheutuvan nostovoiman vuoksi kimpoaisi takaisin noin 125 kilometrin korkeuteen. Kone syöksyisi toistuvasti alas ja kimpoaisi eteenpäin hieman matalammalle 120 kilometriin, ja jälleen 90 ja 82 kilometriin, kaikkiaan yhdeksän kertaa. Viimein 40 kilometrin korkeudesta kone kääntyisi loppuliitoon laskeutuen 23500 kilometrin päässä laukaisupisteestä.[1]
Kohteet
Kone oli suunniteltu pommittamaan Yhdysvaltoja. Tarkoitus ei ollut tuottaa sotilaallisesti merkittäviä tuhoja, vaan saavuttaa propagandavaikutus pommittamalla New Yorkia. Tämän vuoksi pienikin pommikuorma olisi riittävä. Kone oli määrä laukaista Euroopasta, josta se olisi syöksynyt New Yorkin päälle, liitänyt mantereen yli ja laskeutunut japanilaisten hallitsemalle Tyynenmeren alueelle.[7] New Yorkin lisäksi saksalaiset kaavailivat maaleiksi pääkaupunki Washingtonia ja Pittsburghia, Yhdysvaltain terästuotannon keskusta.[8]
Raportissa laskettiin esimerkkejä mahdollisista lentomatkoista ja pommikuormista eri rakettityypeillä työntövoimiltaan 3000, 4000 tai 5000 Ns/kg. Sänger ja Bredt ehdottivat 4000 Ns/kg moottoria. He olivat kokeissaan käyttäneet jo 3000 Ns/kg moottoreita, ja Trauenissa oli rakennettu jopa 10000 Ns/kg koemoottori.[1] Suurimmalla mahdollisella pommikuormalla, 30 tonnia, toimintamatka oli moottorista riippuen 850, 2200 ja 3500 kilometriä. Pienentämällä pommikuorma 5000 kiloon toimintamatka olisi kasvanut 2700, 5500 ja 10100 kilometriin. Esimerkiksi Panaman kanava olisi saavutettu kahden tonnin pommikuormalla 69 minuutin lennon jälkeen. Pommitettuaan kone olisi sytyttänyt moottorinsa uudelleen lentääkseen vielä 3200km ja laskeutuakseen ystävällismieliseen maahan Etelä-Amerikkaan. Panaman kanavan pommituslennon kokonaismatka olisi ollut 12650km ja lentoaika vajaat kaksi tuntia. Sydney olisi saavutettu kolmen tonnin pommikuormalla, ja sytytettyään moottorit uudelleen paluumatkaa varten koneet olisivat laskeutuneet lähtöpisteeseensä 3 tunnin 38 minuutin lennon jälkeen.[1]
Sodan jälkeen
Saksalaiset eivät toteuttaneet Silbervogel-suunnitelmaa. Raportti koneen suunnitelmasta kulkeutui sekä Neuvostoliittoon että Yhdysvaltoihin, joissa se vaikutti molempien maiden avaruustutkimukseen. Usemman kimmokkeen paluuta ilmakehään ei ole koskaan tehty, mutta esimerkiksi Apollon komentomoduli ja NASA:n avaruussukkula käyttivät ilmakehää hyväkseen palatessaan maahan.[1]
Julkaisuja
Citation error, replace with{{cite book| author = Eugen Sänger, Irene Bredt| title = Über einen Raketenantrieb für Fernbomber| location = Aindring| publisher = Deutsche Luftfahrtsforschung| year = 1944| version = 376 s.,  julkaisuaikanaan salainen| id = UM 3536| language = Template:De, (in French)| accessdate = 16.8.2008}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Eugen Sänger, Irene Bredt| title = A rocket drive for long range bombers| publisher = Technical Information Branch, BuAer, Navy Department| year = 1952| version = 175 s.| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.] (pdf)| accessdate = 10.12.2010}}
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Burrows, William E.| title = This New Ocean: The Story of the First Space Age| location = Westminster, MD, USA| publisher = Modern Library| year = 1999| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| accessdate = 6.12.2010| page = 56}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Butrica, Andrew J.| title = Single Stage to Orbit: Politics, Space Technology, and the Quest for Reusable Rocketry| location = Baltimore, MD, USA| publisher = Johns Hopkins University Press| year = 2003| id = ISBN 08018-7338X| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| accessdate = 30.8.2008}}
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)

Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)

Viitteet

Luokka:Avaruuslentokoneet
Luokka:Natsi-Saksan kostoaseet
Luokka:Saksalaiset pommikoneet
Luokka:Saksalaiset lentokoneprojektit, 1939–1945