Mike Tyson

Question: Miten Lennox Lewisin kausi WBA:n maailmanmestarina päättyi?


Michael Gerard ”Mike” Tyson (s. 30. kesäkuuta 1966 New York, New York) on uransa lopettanut yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä, joka saavutti ammattilaisena painoluokkansa maailmanmestaruuden kahdesti. Paitsi nyrkkeilijän urastaan, hänet tunnetaan myös yksityiselämänsä ongelmista. Hänet tuomittiin vankilaan raiskauksesta vuonna 1992, mikä katkaisi hänen uransa tilapäisesti. Hän näyttäytyi myös elokuvissa Kauhea kankkunen, Kauhea kankkunen 2 ja IP Man 3.
Varhainen elämä ja uran alku
Tyson syntyi ja varttui Brooklynin Brownsvillen lähiössä. Hänen vanhempansa olivat Lorna Smith Tyson ja Jimmy Kirkpatrick.[1] Tysonin varhainen lapsuus oli onneton. Hän kasvoi Bronsvillen kaduilla. Nuorena hän ajautui usein ongelmiin poliisin kanssa ja hänet erotettiin koulusta tappelun vuoksi. 
Yhdeksänvuotiaaksi kasvettuaan Tyson oli pidätetty kaikkiaan jo 52 kertaa.[2] Lopulta Tyson päätyi Upstate New Yorkissa Tryon Schoolin poikakouluun. Bobby Stewartin ohjauksessa Tysonin nyrkkeilytaidot ja kyvykkyys nyrkkeilykehään huomattiin. Tyson oli fyysisiltään ominaisuuksiltaan sopiva, hän painoi 200 paunaa (91kg) jo 13-vuotiaana. Stewart harjoitti häntä muutamia kuukausia ja tutustutti hänet Cus D’Amatoon, jolla oli pitkä historia valmentajana.[1] Cus D’Amato näki Tysonin kyvyt ja alkoi valmentaa häntä. D’Amatoa on sanottu Tysonin maineen isäksi. D’Amatosta tuli myöhemmin Tysonin laillinen huoltaja. D’Amato kuoli 77-vuotiaana vuonna 1985.
Amatööriura [3]
1981
Heinäkuu: Tuntematon vastustaja KO1
United States Junior Olympic Heavyweight Championship
Marraskuu Ernie Bennet, Rhode Island L3
1982
Heinäkuu Jonathon Littles,KO2
Heinäkuu Don Cozad, Salem Or KO 1
Heinäkuu 26. Kelton Brown, Salem Or KO1
Edelliset 3 ottelua olivat osa Yhdysvaltojen Junior Olympic Heavyweight -kilpailua.
Kilbert Pierce, Boston, W3
Tämä ottelu oli osa USA/ABF liiton Kilpailua
Joulukuun 12. Al Evans, Binghampton NY LK3
1983
Maaliskuu Andrew Stokes, Albuquerque NM KO3
Maaliskuu Mike Bardwell, Albuquerque NM KO1
Maaliskuu Warren Thompson, Albuquerque NM W3
Maaliskuun 26. Craig Payne, Albuquerque, NM L3
Edelliset 4 ottelua olivat osa kansallista kultainen hanska -kilpailua superraskaassa sarjassa.
Elokuu 14. Olian Alexander, ? W
Ohio State Fair National Invitational, 200 lbs sarja.
Elokuun 27. Tyson voitti yhdysvaltojen alle 19-vuotiaiden raskaansarjan mestaruuden
Joulukuun 10. Kimmuel Odum, ? LF2
Yhdysvaltojen raskaansarjan mestaruuskilpailu 
1984
Orbit Pough, KO 1
Yhdysvaltojen (alle 19-v) raskaansarjan kilpailu
Derek Isaman, W3
Richard Johnson, KO
Johnny Williams, KO
Rocky Pepeli, KO
Jonathan Littles, KO1
Edelliset 5 ottelua olivat osa kansallista kultaiset hanskat kilpailua 201 lbs sarjassa.
Kesäkuun 8. Avery Rawls, Fort Worth Tx W3
Kesäkuun 9. Henry Milligan, Fort Worth Tx KO2
Kesäkuun 10. Henry Tillman, Fort Worth Tx L3
Edelliset 3 ottelua olivat osa Yhdysvaltojen olympiakarsintoja 201 lbs painoluokassa.
Heinäkuun 6. Olian Alexander, Las Vegas Nv SCH
Heinäkuun 7. Henry Tillman, Las Vegas, Nv L3
Edelliset 2 ottelua olivat osa yhdysvaltojen olympiakarsintoja 201 lbs painoluokassa
Lokakuu Håkan Brock, Tampere, W Tammer-turnauksessa.
Ammattilaisura
Mike Tyson otteli ensimmäisen ammattilaisottelunsa 6. maaliskuuta 1985 Albanyssa, New Yorkissa, jolloin hän kohtasi Hector Mercedesin. Hän voitti ottelun ensimmäisessä erässä. Tyson voitti kaikki vuonna 1985 käymänsä ottelut tyrmäysvoitoilla. Vuonna 1986 Tyson otteli 20 kertaa. Tysonin ensimmäinen televisioitu ottelu oli kehäraakki Jesse Fergusonia vastaan. Tyson mursi Fergusonin nenän kohokoukulla viidennessä erässä. Kuudennen erän lopussa tuomari keskeytti ottelun. Tyson voitti ensimmäisen nyrkkeilymestaruutensa ottelemalla Trevor Berbickin kanssa WBC:n mestaruudesta. Tysonilta kesti kaksi erää tulla 20-vuotiaana kaikkien aikojen nuorimmaksi raskaan sarjan maailmanmestariksi. Tysonin uran kehitystä on verrattu nuoreen Joe Louisiin.
19-vuotiaana Tyson painoi noin 100 kiloa. Pituutta hänellä oli 178 cm[4].
Tyson voitti ottelun James ”Bonecrusher” Smithiä vastaan 7. maaliskuuta Las Vegasissa, Nevadassa ja Smithin WBA-titteli siirtyi hänelle. Tyson-mania mediassa kiihtyi. IBF:n tittelin Tyson otti voittamalla Tony Tuckerin pistein. Hänen seuraava ottelunsa oli vuoden 1984 olympiavoittajaa Tyrell Biggsiä vastaan lokakuussa 1987. Tyson otti työvoiton 7 erän ottelussa. 
Vuonna 1988 Tyson otteli kolmesti. Hän kohtasi Larry Holmesin voittaen 4. erässä 22. tammikuuta 1988. Tyson otteli vielä Tony Tubbsia vastaan Tokiossa maaliskuussa 1988. Tyson voitti ottelun toisessa erässä. 
Hänen seuraava vastustajansa Michael Spinks oli raskaan sarjan maailmanmestari, jonka täytyi otella säilyttääksensä tittelinsä. Monet nyrkkeilyfanit odottivat Tysonin ”laillistavan” maailmanmestaruutensa kohtaamalla Spinksin ja voittavan hänet. Tyson voitti Spinksin 91 sekunnissa.
Tysonilla oli ainoastaan kaksi ottelua vuonna 1989. Hän kohtasi kuuluisan brittiläisen nyrkkeilijän Frank Brunon helmikuussa viisi erää kestäneessä ottelussa sekä voitti yhden erän tyrmäyksellä Carl Williamsin heinäkuussa. Ottelussa James ”Buster” Douglasin kanssa 1990 Tyson hävisi erotuomarin keskeytyksellä 10. erässä. Douglasille laskettiin lukua 8. erässä, mutta hän nousi ja voitti ottelun 10. erässä. Douglas oli ensimmäinen mies, joka pudotti Tysonin kanveesiin tämän ammattilaisuran aikana. 
Ennen ottelun alkua Tyson oli ollut vielä 1/42 suosikki. Douglasilla oli ollut henkilökohtaisia ongelmia ennen ottelun alkua: Hänen äitinsä oli kuollut kaksi viikkoa ennen ottelua. [5]
Ottelussa Tysonilla oli jatkuvasti ongelmia päästä Douglasin lähelle: Douglasin jabi, eli etummainen suora, oli 30 senttiä ulottuvampi, kuin hänen omansa. Tyson onnistui kaatamaan Douglasin kanveesille 8. erän aikana kohokoukulla. Douglas pääsi ylös, ja onnistui sitomaan Tysonin hyökkäyksiä. (Ottelun jälkeen Tysonin joukot sanoivat, että tuomarin luvunlasku kesti yli 10 sekuntia.)[6] 35 sekuntia 10. erän alkamisen jälkeen Douglas löi kovan iskukombinaation, joka tiputti Tysonin kanveesille ensimmäistä kertaa hänen urallaan. 
Vuonna 1989 Central State University Ohiosta myönsi Tysonille kunniatohtorin arvon ().
Vuonna 1991 Tyson kohtasi Donovan "Razor" Ruddockin kahdesti. Ensimmäinen ottelu päättyi keskeytykseen seitsemännessä erässä, ja uusinnan Tyson voitti niukasti pisteillä. Kyseisen ottelun jälkeen ei Tyson enää pystynyt voittamaan maailman parhaimpia iskijöitä. Tyson–Ruddock-ottelu toimi eliminaatoriotteluna, jonka voittajasta tulisi ykköshaastaja, joka pääsisi kohtaamaan silloisen maailmanmestarin – Evander Holyfieldin. Miesten ensimmäisessä kohtaamisessa tuomari keskeytti ottelun 7. erässä Tysonin hyväksi. Ruddockin taustajoukot raivostuivat tuloksesta, ja vaativat uusintaottelua. Puolen vuoden kuluttua ottelu järjestyikin, ja sen Tyson voitti 12 erän jälkeen pistein. Pian tämän jälkeen Tyson joutui vankilaan.
Raiskaus ja vankilatuomio
Voitettuaan Ruddockin Tysonin oli tarkoitus kohdata silloinen maailmanmestari Evander Holyfield. Ottelu ei kuitenkaan toteutunut tuolloin. Mike Tyson joutui vankilaan tullessaan syytetyksi Miss Black American Desiree Washingtonin raiskauksesta heinäkuussa 1991 indianapolislaisessa hotellihuoneessa. Tapauksen johdosta Tyson pidätettiin ja tuomittiin vankilaan 10. helmikuuta 1992. 
Tyson itse kuitenkin kielsi syyllistyneensä raiskaukseen ja hänen sanojensa mukaan seksuaalinen kanssakäyminen tapahtui molempien yhteisymmärryksessä. Hän myös väitti Washingtonin olevan vain rahan perässä.[7][8]
Tyson vietti vankilassa kolme vuotta, joiden aikana hän kääntyi muslimiksi.
Paluu kehään
Tyson ei otellut raiskaustapauksen jälkeen ennen vuotta 1995, jolloin hän sai nyrkkeilylisenssinsä takaisin. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella Peter McNeeleyn elokuussa ja löi Buster Mathias Juniorin 3. joulukuuta 1995. Tyson voitti WBC:n mestaruuden voitettuaan Frank Brunon 3. erässä heidän uusintaottelussaan. WBC-liiton vyöstä Tyson luopui puolustamatta sitä kertaakaan.[9][10] Hän voitti WBA:n mestaruuden tyrmäämällä Bruce Seldonin 93 sekunnissa.[9] Tyson kohtasi Evander Holyfieldin 12 erän ottelussa. Ottelu oli neljäs ottelu Holyfieldille, joka oli menettänyt tittelinsä vuonna 1994 Michael Moorerille. Holyfied voitti teknisellä tyrmäyksellä 11. erässä tuomarin, Mitch Halpernin, keskeyttäessä ottelun Tysonin ollessa siinä vaiheessa jo aivan muissa maailmoissa. Holyfieldistä tuli kolminkertainen raskaansarjan maailmanmestari. Ennen ottelua Holyfieldillä ei uskottu olevan minkäänlaisia mahdollisuuksia voittaa. Ottelun jälkeen Tysonin leirissä tappion uskottiin tulleen Holyfieldin päähän kohdistuneista puskuista, joihin tuomari ei ollut kiinnittänyt tarpeeksi paljon huomiota.
Holyfield-Tyson II

Tyson otteli seuraavan kerran vasta 28. kesäkuuta 1997, jolloin järjestettiin uusintaottelu WBA:n mestaruudesta Holyfieldin kanssa. Mitch Halpernin tilalle tuomariksi oli valittu kokenut Mills Lane. Ottelua kutsuttiin nimellä "The Sound and the fury", ja se järjestettiin Las Vegasin MGM Grand Garden areenalla. Tyson hylättiin 3. erässä, kun hän puraisi Holyfieldiltä palasen vasemmasta korvasta. Tyson oli puraissut aikaisemminkin erän aikana korvasta palasen, mutta tuomari antoi siitä vain varoituksen, ja ottelu jatkui. Tyson sanoi myöhemmin puraisun olleen koston siitä, että Holyfield oli puskenut häntä päällään ilman, että tuomari puuttui mitenkään asiaan. Kyseisten kehätapahtumien jälkeen Tyson sai vuoden kestävän ottelukiellon. Hänelle annettiin myös 3 miljoonan yhdysvaltain dollarin sakko. Tämän tauon jälkeen hänen lisenssinsä palauttamisen puolesta äänestettiin, ja hän sai lisenssinsä takaisin 4–1 äänin. Vuoden ottelutaukonsa jälkeen hän otteli Etelä-Afrikan Frans Bothan kanssa. Tyson tyrmäsi Bothan yhdellä iskulla 5. erässä ottelun ollessa siihen asti hyvin tasainen. Orlin Norris taipui Tysonille kehässä 23. lokakuuta 1999. Ottelussa Tyson oli lyönyt Norrisia kongin kumahtamisen jälkeen. Iskun voimasta Norris vajosi kanveesiin murtaen jalkansa.[11]. Ottelusta muodostui ratkaisematon Norrisin ollessa kyvytön jatkamaan ottelua.[11]
Viimeiset ottelut 2000–2004
Tyson otteli 3 ottelua vuonna 2000. Ensimmäinen ottelu oli Englannissa Julius Francista vastaan. Tyson voitti keskeytyksellä 2. erässä. Tämän jälkeen Tyson otteli Lou Savaresen kanssa voittaen 1.erässä. Tyson otteli myös äärimmäisen epäpuhtaan ottelun Andrew Golotan kanssa Golotan lähtiessä yllättäen ( tuntemattomasta syystä ) ulos kehästä 3. erän jälkeen. Myöhemmin ottelun lopputulos mitätöitiin. 
Tyson otteli ainoastaan kerran vuonna 2001; hän voitti Brian Nielsenin keskeytyksellä 7. erässä. Tysonin oli tarkoitus otella Lennox Lewisin kanssa vuonna 2002 Nevadassa, mutta Nevadan nyrkkeilykomissio ei antanut Tysonille lupaa otella johtuen Tysonin mahdollisesta osallisuudesta seksuaalirikoksiin. Ottelu järjestettiin lopulta kesäkuussa Memphisissä, Tennesseessä. Tyson hävisi yksipuolisen ottelun tyrmäyksellä 8. erässä. Ottelussa oli panoksena Lewisin WBC, IBF, ja IBO liittojen vyöt. Amatööreinä ollessaan Lewis, ja Tyson olivat sparranneet keskenään vuonna 1984. Kaksi vuotta ennen ottelua, vuonna 2000 kohdattuaan Lou Savaresen, Tyson oli sanonut Lewisille: "I want your heart, I want to eat your children." Lewis dominoi ottelua ja tyrmäsi Tysonin 8. erässä.

Seuraavassa ottelussaan Tyson löi Clifford Etiennen 49 sekunnissa 1. erässä. Tämä jäi Tysonin viimeiseksi voitoksi ammattikehissä.
Tyson kohtasi englantilaisen Danny Williamsin Louisvillessä, Kentuckyssa heinäkuun 30 päivä Vuonna 2004. Tyson hallitsi kaksi ensimmäistä erää. Tilanne muuttui 3. erässä ja Tyson hävisi tyrmäyksellä 4. erässä. Ottelussa Kevin McBridea vastaan Tyson luovutti ennen 7. erää. Hävittyään kolme ottelua neljästä, Mike Tyson on sanonut voivansa lopettaa nyrkkeilyn. Tyson on urallaan otellut 58 ottelua, joista 6 tappiota, 2 ratkaisematonta ja 50 voittoa. 
Vuonna 1998 The Ring lehti arvioi kautta aikain TOP-100 listalla Tysonin 14. parhaaksi raskaansarjan iskijäksi.
Kehän ulkopuolella, hankaluuksia ja vankeustuomioita
Monet Tysonin ongelmat alkoivat avioerosta Robin Givensin kanssa vuonna 1989.[12]
Tyson syyllistyi Miss Black Amerikan Desiree Washingtonin raiskaukseen 27. tammikuuta 1992 ja hänet todettiin syylliseksi raiskauksesta ja tuomittiin kolmen vuoden vankeuteen. Tyson pahoinpiteli myös kaksi henkilöä 31. elokuuta 1998.
Hän avioitui fitnesstähden kanssa ja juhli Las Vegasissa. Tyson ajautui taloudelliseen konkurssiin elokuussa 2003, jolloin hänellä oli yli 30 miljoonaa dollaria velkaa. Urallaan Tyson on tienannut yli 300 miljoonaa dollaria.
Lopetettuaan nyrkkeilyn vuonna 2005, Tyson ryhtyi kasvattamaan kyyhkysiä, joita hänellä on noin 350 kappaletta. 
Vuonna 2006 Tyson sanoi julkisesti aloittavansa vaikka stripparintyöt, että hän pääsisi taas julkisuuteen takaisin. Tyson alkoi esittää harjoitteluaan julkisesti Madison Square Gardenissa vuonna 2006. Helmikuussa 2007 hän hakeutui vieroitushoitoon kokaiiniriippuvuutensa vuoksi. Syyskuussa 2007 Tyson myönsi ajaneensa maastoautollaan huumeiden vaikutuksen alaisena. Marraskuussa 2007 Tyson joutui vuorokaudeksi vankilaan ajettuaan autolla huumeiden vaikutuksen alaisena. Hänen hallustaan löytyi kokaiinia. Lisäksi Tyson joutui kolmen vuoden ehdonalaiseen vankeuteen.[12]
Tyson uskoo tulevansa murhatuksi, koska hän on värikkään elämänsä aikana saanut niin monia vihamiehiä.[13] Hänen on myös epäilty osallistuneen murhan suunnitteluun.[14]
Vuonna 2008 valmistui dokumenttielokuva Tyson, joka julkaistiin Cannesissa.[13] Hän ei kestänyt katsoa itsestään kertovaa elokuvaa loppuun.[13] Tyson näyttelee itseään vuonna 2009 valmistuneessa elokuvassa Kauhea kankkunen.
Nintendo teki vuonna 1987 NES-konsolille Mike Tyson’s Punch-Out!! -nyrkkeilypelin, johon Tyson laitettiin pelin viimeiseksi vastustajaksi. 
Tysonin tytär Exodus kuristui kaulastaan juoksumaton sähköjohtoon 27. toukokuuta 2009[15] ja kuoli myöhemmin vammoihinsa sairaalassa.[16][17] Kesäkuussa 2009 Tyson meni kolmannen kerran naimisiin.[18] [19]
Keväällä 2010 Tyson ilmoitti ryhtyneensä vegaaniksi.[20][21][22]
31.3.2012 Tyson liitettiin WWE:n Hall Of Fameiin. Tyson on muutamaan otteeseen ollut tekemisissä WWE:n kanssa. 1998, Tysonilla oli pienimuotoinen feudi Stone Cold Steve Austinin kanssa. Tyson liittyi D-Generation X ryhmään, joka johti Stone Cold Steve Austinin ja Shawn Michelsin väliseen otteluun Wrestlemania 14 tapahtumassa, jossa Mike Tyson vaihtoi puolta Austinille ja Austin voitti tittelin. Lopussa Tyson tyrmäsi Shawn Michaelsin. 2010 palasi D-Generation X väreissä WWE:n ruutuun, jossa tyrmäsi Chris Jerichon lopussa.
Ammattilaistilasto





























































































































TilastoVastustajaErä ja aikaPäivämääräPaikkaL50-6Kevin McBrideTKO6 (10), 3:0011.06.2005 Washington, DCL50-5Danny WilliamsKO4 (10), 2:5130.07.2004 Louisville, KentuckyW50-4Clifford EtienneKO1 (10), 0:4922.2.2003 Memphis, TennesseeL49-4Lennox LewisKO8 (12), 2:258.6.2002 Memphis, TennesseeW49-3Brian NielsenKO7 (10), 3:0013.10.2001 KööpenhaminaNC48-3Andrew GolotaNC3 (10)20.10.2000 Auburn Hills, MichiganW48-3Lou SavareseTKO1 (10), 0:3824.6.2000 GlasgowW47-3Julius FrancisTKO2 (10), 1:0329.1.2000 ManchesterNC46-3Orlin NorrisNC1 (10), 3:0023.10.1999 Las Vegas, NevadaW46-3Francois BothaKO5 (10), 2:5916.1.1999 Las Vegas, NevadaL45-3Evander HolyfieldDQ3 (12), 2:5928.6.1997 Las Vegas, NevadaL45-2Evander HolyfieldTKO11 (12), 0:379.11.1996 Las Vegas, NevadaW45-1Bruce SeldonTKO1 (12), 1:497.9.1996 Las Vegas, NevadaW44-1Frank BrunoTKO3 (12), 0:5016.3.1996 Las Vegas, NevadaW43-1Buster Mathis Jr.KO3 (12), 2:3216.12.1995 Philadelphia, PennsylvaniaW42-1Peter McNeeleyDQ1 (10)19.8.1995 Las Vegas, NevadaW41-1Donovan RuddockUD1228.6.1991 Las Vegas, NevadaW40-1Donovan RuddockTKO(7) 12, 2:2218.3.1991 Las Vegas, NevadaW39-1Alex StewartKO1 (10), 2:2712.8.1990 Atlantic City, New JerseyW38-1Henry TillmanKO1 (10), 2:4716.6.1990 Las Vegas, NevadaL37-1James DouglasKO10 (12)11.2.1990 TokioW37-0Carl WilliamsTKO1 (12), 1:3321.7.1989 Atlantic City, New JerseyW36-0Frank BrunoTKO5 (12), 2:5525.2.1989 Las Vegas, NevadaW35-0Michael SpinksKO1 (12), 1:3127.6.1988 Atlantic City, New JerseyW34-0Tony TubbsTKO2 (12), 2:5421.3.1988Tokio, JapaniW33-0Larry HolmesTKO4 (12), 2:5522.1.1988 TokioW32-0Tyrell BiggsTKO7 (12), 2:5916.10.1987 Atlantic City, New YorkW31-0Tony TuckerUD121.8.1987 Las Vegas, NevadaW30-0Pinklon ThomasTKO6 (12), 2:0030.5.1987 Las Vegas, NevadaW29-0James SmithUD127.3.1987 Las Vegas, NevadaW28-0Trevor BerbickTKO2 (12), 2:3522.11.1986 Las Vegas, NevadaW27-0Alonzo RatliffKO2 (10), 1:416.9.1986 Las Vegas, NevadaW26-0José RibaltaTKO10 (10), 1:2317.8.1986 Atlantic City, New YorkW25-0Marvis FrazierKO1 (10), 0:3026.7.1986 Glens Falls, New YorkW24-0Lorenzo BoydKO2 (10), 1:4311.7.1986 Swan Lake, New YorkW23-0William HoseaKO1 (10), 2:0328.6.1986 Troy, New YorkW22-0Reggie GrossTKO1 (10), 2:3613.6.1986 New York City, New YorkW21-0Mitch GreenUD1020.5.1986 New York City, New YorkW20-0James TillisUD109.5.1986 Glenns Falls, New YorkW19-0Steve ZouskiKO3 (10), 2:3910.3.1986 Uniondale, New YorkW18-0Jesse FergusonDQ6 (10), 1:1916.2.1986 Troy, New YorkW17-0Mike JamesonTKO5 (8), 0:4624.1.1986 Atlantic City, New JerseyW16-0David JacoTKO1 (10), 2:1611.1.1986 Albany, New YorkW15-0Mark YoungKO1 , 0:5027.12.1985 LAtham, New YorkW14-0Sammy ScaffKO1 (10), 1:196.12.1985 New York City, New YorkW13-0Conroy NelsonKO222.11.1985 Latham, New YorkW12-0Eddie RichardsonKO1 , 1:1713.11.1985 Houston, TexasW11-0Sterling BenjaminTKO1 , 0:541.11.1985 Latham, New YorkW10-0Robert ColayKO1 (8), 0:3725.10.1985 Albany, New YorkW9-0Donnie LongKO1 (6), 1:289.10.1985 Atlantic City, New JerseyW8-0 Michael JohnsonKO1 (6), 0:399.5.1985 Atlantic City, New JerseyW7-0Lorenze CanadyTKO1 (6), 1:0515.8.1985 Atlantic City, New JerseyW6-0Larry SimsKO3 (6), 2:0419.7.1985 Poughkeepsie, New YorkW5-0John AldersonTKO2 (6)11.7.1985 Antlantic City, New JerseyW4-0Ricardo SpainKO1 (6), 0:3920.6.1985 Atlantic City, New JerseyW3-0Don HalpinKO4 (4)23.5.1985 Albany, New YorkW2-0Trent SingletonTKO1 (4), 0:5310.4.1985 Albany, New YorkW1-0Hector MercedesTKO1 (4), 1:476.3.1985 Albany, New York
Saavutukset
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBC) vuosina 1986–1990.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBA) vuosina 1987–1990.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (IBF) vuosina 1987–1990.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBC) vuonna 1996.
Raskaan sarjan maailmanmestaruus (WBA) vuonna 1996.






Lähteet
 Tyson vuorokaudeksi vankilaan.
 Mike Tyson vieroitushoitoon.
 Foorumin päävalikko.
 Mike Tyson uskoo tulevansa murhatuksi.
Viitteet

Aiheesta muualla



Luokka:Yhdysvaltalaiset nyrkkeilijät
Luokka:Yhdysvaltalaiset rikolliset
Luokka:Seksuaalirikoksista tuomitut henkilöt
Luokka:Vuonna 1966 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Afroamerikkalaiset