khalidalt/tydiqa-goldp huggingface dataset:
Kirby’s Dream Land

Question: Mikä oli HAL laboratoryn ensimmäinen peli?


Kirby’s Dream Land on HAL Laboratoryn kehittämä ja Nintendon vuonna 1992 julkaisema tasohyppelypeli Game Boylle.
Peli on ensimmäinen useista Kirby-peleistä ja siinä ilmenee useita tyypillisiä Kirbyn kykyjä, joita myöhemminkin käytetään Kirby-peleissä, kuten hahmon kyky lentää ja imeä vihollisia sekä esineitä suuhunsa. Huomattava ero tuleviin osiin on kuitenkin se, ettei Kirby kykene tässä osassa varastamaan vihollisten kykyjä. Taitojen lisäksi, myös useat pääviholliset, peliympäristöt sekä musiikki tavataan myöhemmissä osissa.
Aiheesta muualla
 at MobyGames

Luokka:Kirby-pelit
Luokka:HAL Laboratoryn luomat videopelit
Luokka:Vuoden 1992 videopelit
Luokka:Game Boy -pelit
Luokka:Tasohyppelyt
Luokka:Virtual Console -pelit
Hummer H3

Question: Mikä oli HUmmerin ensimmäinen maasturi malli?


Hummer H3 on ulkomitoiltaan toiseksi pienin ja viimeiseksi jäänyt Hummer-malli. SUV-mallinen auto esiteltiin vuonna 2005. Yhdysvalloissa se tuli markkinoille toukokuussa 2005 ja lisäsi selkeästi Hummereiden kokonaismyyntilukuja. Aluksi mallia valmistettiin vain Shreveportissa, Louisianassa ja autot jäivät kaikki Pohjois-Amerikkaan. Vuoden 2007 alussa General Motors esitteli myös Etelä-Afrikan Struandalen tehtaalla valmistettavan H3:n, jota tullaan myymään ympäri maailman. Euroopassa uusi malli tuli myyntiin huhtikuussa 2007 ja myös oikealta ohjattava malli tuli saatavaksi samana kesänä.
Pohjois-Amerikan mallissa käytetään paljon yhteisiä osia Chevrolet Coloradon ja GMC Canyonin kanssa. Mallista on olemassa myös vuoden 2006 Detroitissa esitelty H3x-malli, joka eroaa normaalimallista lisävarusteiden osalta. H3:sen konseptiautomalli oli pick-up, mutta tuotantomallista tuli kuitenkin farmari. 
Etelä-Afrikassa valmistettu versio eroaa monin tavoin pohjoisamerikkalaisesta. Muun muassa valoumpioiden ja puskurien muodot ovat erilaiset. Samoin esimerkiksi lokasuojia on levennetty, jotta ne peittäisivät renkaat paremmin ja täyttäisivät joidenkin maiden lainsäädännön asettamat edellytykset.
Maaliskuussa 2007 esiteltiin Isossa-Britanniassa myös oikeanpuoleisella ohjauksella varustettu H3. Se valmistetaan Etelä-Afrikassa ja tulee tarjolle Ison-Britannian lisäksi muun muassa Australiassa ja Japanissa.
Tekniikka
Ensimmäistä kertaa Hummerissa on mahdollista valita vaihteistoksi viisivaihteinen manuaalivaihteisto tai nelivaihteinen automaatti (Hydra-Matic 4L60). Neliveto toimii täysin elektronisesti. Varustukseen kuuluu myös GM:n Stabilitrak-ajonvakautusjärjestelmä.
Yhdysvalloissa moottorina toimii 3,5-litrainen Atlas-moottori.
3.5 (Atlas) – 220 hv @ 5 600 r/min, 305 Nm @ 2 800 r/min
Etelä-Afrikassa valmistetussa versiossa käytetään 3,7-litraista R5-mallista Vortec-moottoria. Moottorin huipputeho on 180 kW (224 hv).
3.7 (Vortec) – 180 kW (224 hv) @ 5 600 r/min, 328 Nm @ 4 600 r/min
Mittoja
H2-malliin verrattuna H3 on 39 millimetriä lyhyempi, 171 millimetriä matalampi ja 73 millimetriä kapeampi. Auto ei ole juurikaan normaalia sedan-mallista autoa pidempi, joten sillä pystyy liikkumaan myös kaupunkiliikenteessä. Kääntöympyräksi ilmoitetaan 11,3 metriä. Maasto-ominaisuudet ovat kuitenkin Hummer-tyyliset, maavaran ollessa 216 millimetriä. Pienestä koostaan huolimatta H3 pystyy kahlaamaan syvemmällä vedessä kuin isoveljensä, Hummer H2. GM:n mukaan H3 pystyy etenemään 407 millimetrin syvyisessä vedessä 32 km/h ja 610 millimetrin syvyisessä vedessä 8 km/h. Koska pyörät on sijoitettu aivan korin kulmiin, on nousukulma edessä 37,5 astetta ja takana 34,6 astetta.

Luokka:Hummer
Luokka:J-segmentin autot
Maurit (kansa)

Question: Ketä maurit olivat?


Maurit ovat etninen ryhmä, joiden pääosa elää Mauritaniassa, jossa he muodostavat noin 70% väestöstä. Historiallisesti samaa nimitystä on käytetty myös esimerkiksi Marokon asukkaista. Nykyiset maurit jakaantuvat kahteen pääryhmään, bidaneihin eli valkoisiin- ja sudanilaisiin eli mustiin maureihin. Maurien pääosa puhuu äidinkielenään arabiaa ja pieni osa puhuu myös berberikieliä. Suurin osa maureista on muslimeja. Maureja asuu Mauritanian ulkopuolella myös esimerkiksi Malissa ja Länsi-Saharassa.
Historia

Nykyisten maurien esi-isien uskotaan tulleen nykyisille alueilleen 1000-luvulla berberitaustaisten Almoravidien laajentumisen yhteydessä. Heitä tuli alueelle myös myöhemmin useina aaltoina.[1] Valkoisten maurien toinen alaryhmä, niin sanotut hassanit, olivat alkujaan alueelle 1400-luvulla tulleiden arabien jälkeläisiä. Toisen pääryhmän zawiyaoiden uskotaan syntyneen arabien ja berberien välisten sotien aikana 1600-luvulla. 1700- ja 1800-luvuilla maurit ottivat aktiivisesti osaa tuolloin kukoistaneeseen arabikumikauppaan. 1900-luvun alussa maurit joutuivat Ranskan siirtomaavallan alle. Mauritanian itsenäistyttyä maurien ja maan muiden pääasiassa mustien asukkaiden välit ovat olleet kireät. Ongelmia on tuottanut muun muassa maurien ajama arabisaatiokampanja muiden kansojen parissa.[2]
Kulttuuri
Elinkeinot

Suurin osa maureista elää maaseudulla, jossa he harjoittavat paimentolaisuutta ja maanviljelyä. Viime aikoina monet ovat myös asettuneet kaupunkeihin. Perinteistä paimentolaisuutta harjoittavat kulkevat karjansa mukana eri vesipaikkojen ja laidunalueiden välillä. Maanviljelystä harjoitetaan sille sopivilla alueilla ja pääasiallisia viljakasveja ovat esimerkiksi maissi, hirsi ja vesimelonit. Varsinainen maanviljely on yleensä miesten työtä, kun taas naiset tekevät esimerkiksi kankaita. Sekä paimentolaisuuteen että maanviljelykseen ovat vaikuttaneet Sahelin kuivuudet, jotka ovat johtaneet monilla alueilla nälänhätään.[2]
Yhteisö
Maurit jakaantuvat useisiin eri klaaneihin, jotka voidaan edelleen jakaa erilaisiin alaryhmiin. Tapakulttuuri ja noudatetut säännöt vaihtelevat alaryhmittäin, ja alaryhmillä on myös omat siviili- ja uskonnolliset johtajansa. Marabout on nimitys pyhille miehille ja joitain sukuja pidetään erityisen pyhinä. Nämä suvut väittävät yleensä polveutuvansa eri tavoin profeetta Muhammedista. Miehet saattavat naida monia naisia kerrallaan, mutta yleensä mies eroaa edellisestä vaimostaan ennen uuden ottamista. Valkoiset maurit ovat perinteisesti olleet korkea-arvoisempia kuin mustat, mutta korkea-arvoinen musta mauri on ollut silti paremmassa asemassa kuin tavallinen valkoinen mauri.[2]
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = West, Barbara A.| title = Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East| location = New York| publisher = Facts on File| year = 2009| id = ISBN 978-0-8160-7158-6}}
Viitteet

Luokka:Mauritanian etniset ryhmät
Luokka:Malin etniset ryhmät
Sukkula Venukseen

Question: Onko Sukkula Venukseen Kikan kappale?


Sukkula Venukseen on laulaja Kikan hittikappale. Se on julkaistu albumilla Kikka 3 vuonna 1991 ja myös vinyylisinglenä 1990. Kappaleen on säveltänyt Veikko Samuli ja sanoittanut Juha Vainio[1] salanimillä Inari Katramo ja Kirsi Sunila. Kikka osallistui kappaleella vuoden 1990 Syksyn sävel -laulukilpailuun ja sijoittui kolmanneksi. Laulun teksti oli Juha Vainion viimeisimpiä ennen tämän kuolemaa. [2]


Sukkula Venukseen (remix)
Kappale "Sukkula Venukseen" julkaistiin remix-singlenä vuonna 1995. Singlen toisena kappaleena on remixversio laulajan kappaleesta "Mä haluun viihdyttää".

Kappaleet

Lähteet


Luokka:Vuoden 1990 kappaleet
Luokka:Kikan kappaleet
Luokka:Veikko Samulin säveltämät kappaleet
Luokka:Juha Vainion sanoittamat kappaleet
Tupolev

Question: Milloin Tu-144 valmistui?



OAO Tupolev () on venäläinen lentokonesuunnittelutoimisto ja -valmistaja. Tupolevin lentokonesuunnittelutoimiston perustivat Andrei (Nikolajevitš) Tupolev ja Venäjän ilmailun isänä pidetty Nikolai Žukovski vuonna 1922. Alusta alkaen he suunnittelivat suuria lentokoneita, lähinnä pommikoneita 1920-luvulla ja sittemmin myös matkustajakoneita, myös Neuvostoliiton ensimmäisen suihkumatkustajakoneen, Tupolev Tu-104:n.
Painopisteenä pommi- ja matkustajakoneet
Neuvostoliittolaisten lentokonesuunnittelutoimistojen, kuten Antonovin, Berievin, Mjasištševin, Mikojan-Gurevitšin (MiG), Iljušinin ja Jakovlevin piirissä Tupolev on erikoistunut nimenomaan raskaiden lentokoneiden, pommikoneiden ja siviilimatkustajakoneiden suunnitteluun ja valmistukseen. Sotilaslentokoneiden puolella Tupolev on suunnitellut myös miehittämättömiä lentolaitteita.

Tunnetuimpiin Tupolevin siviililentokonetyyppeihin kuuluvat Tupolev Tu-134 ja Tupolev Tu-154, joita on runsaasti käytössä Venäjällä ja IVY:ssä. Yhdysvaltain Boeing, Euroopan ranskalais-englantilainen Concorde-konsortio ja Neuvostoliitto pohtivat kaikki yliäänimatkustajakoneen rakentamista 1960-luvun alussa, muun muassa koska yliäänipommikoneista oli saatu kokemusta. Ranskalle ja Englannille hanke oli teknologisen osaamisen osoitus, Neuvostoliitolle eräs kilpailu kapitalismin kanssa. Boeing vetäytyi ensimmäisenä, koska koneen tuotannolle ja käytölle ei ollut taloudellisia perusteita. Tupolev Tu-144 valmistui ensimmäisenä, vuonna 1969. Sitä pidettiin Neuvostoliiton sisäisillä lennoilla pitkään, kunnes se vedettiin pois käytöstä. Ranskalais-brittiläinen Concorde valmistui hieman myöhemmin ja oli käytössä 2000-luvun alkuun.
Suomi ja Tupolevin lentokoneet
Suomen ja Neuvostoliiton bilateraalikaupan aikana tarjottiin neuvostoliittolaisia lentokoneita myös Finnairille, mutta lähinnä niiden suuren huoltotarpeen ja polttoainekulutuksen vuoksi Finnair pitäytyi yhdysvaltalaisen McDonnell Douglasin lentokoneissa. Suomen ilmavoimien Neuvostoliitosta hankitut sotilaslentokoneet ovat olleet Mikojan-Gurevitšin (MiG) MiG-15 UTI-, MiG-21F- ja MiG-21bis -malleja sekä Iljušin Il-28. Toisen maailmansodan aikana Suomen ilmavoimilla oli käytössään muutamia sotasaaliiksi saatuja Tupolevin pommikoneita (DB- ja SB-koneita) ja lukuisia muita neuvostoliittolaisia tyyppejä.
Tupolevin suunnittelemia konetyyppejä

Katso myös
Luettelo lentokoneista
Aiheesta muualla


Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
*
Urbino

Question: Missä kaupungissa Valentino Rossi on syntynyt?


Urbino on kaupunki Pesaro e Urbinon maakunnassa, Marchen alueella Italiassa. Vuoden 2015 lopussa siellä oli 15019 vakinaista asukasta[1]. Urbinon historiallinen keskusta on merkittävä renessanssin kulttuurin muistomerkki ja Unescon maailmanperintökohde[2].
Urbino sijaitsee kukkulan rinteillä ja on säilyttänyt keskiaikaisia näkymiään varsin hyvin, joskin kukkulan juurella sijaitsevat laajat pysäköintialueet. 
Vaatimaton roomalaiskaupunki, silloiselta nimeltään Urvinum Mataurense, nousi merkittäväksi 500-luvulla goottilaissotien aikana. Kaupungin aikaisempi nimi oli Urbinum.
Moninkertainen ratamoottoripyöräilyn maailmanmestari Valentino Rossi on syntynyt Urbinossa.
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Italiassa
Luokka:Marchen kaupungit
Luokka:Pesaro e Urbinon maakunnan kunnat
OU818

Question: Mikä on Mr. Bunglen tunnetuin kappale?


OU818 on vain kasetilla julkaistu omakustannealbumi Mr. Bungle -yhtyeeltä. Se on nykyään keräilyharvinaisuus. Ensimmäistä raitaa lukuun ottamatta (joka oli vain levyn intro) kaikki raidat nauhoitettiin uudestaan vuosina 1990–1991 ja kaikki paitsi raidat "Mr. Nice Guy" ja "OHUE818" julkaistiin yhtyeen esikoisalbumilla. Versio "Mr. Nice Guysta" nauhoitettiin ensialbumin nauhoitussessioissa ja se on vapaasti ladattavissa bunglefever.com-nettisivustolta. Albumin nimi on parodia Van Halenin OU812-albumista.
Osan kappaleista voi ladata ilmaiseksi yhtyeen kotisivuilla.
Raidat
"OHUE818" (joskus nimetty "Intro" tai "OU818") – 1:19
"Squeeze Me Macaroni" – 4:18
"Slowly Growing Deaf" – 5:32
"The Girls Of Porn" – 6:08
"Love Is A Fist" – 3:46
"Mr. Nice Guy" – 8:18
Muusikot
Mike Patton – laulu
Trevor Dunn – basso
Trey Spruance – kitara
Danny Heifetz – rummut
Clinton 'Bär' McKinnon – saksofoni
Theo Lengyel – saksofoni
David Bryson – tuottaja, miksaus

Luokka:Vuoden 1989 albumit
Luokka:Mr. Bunglen albumit
Juankoski

Question: Missä Juankoski sijaitsee?




Juankoski () on entinen Suomen kaupunki Pohjois-Savon maakunnassa. Juankoski liittyi Kuopion kaupunkiin vuoden 2017 alussa.
Kaupungissa asui  ihmistä ja sen pinta-ala oli  neliökilometriä, josta  neliökilometriä oli vesistöjä.[1] Väestötiheys oli  asukasta/km2. Juankosken naapurikunnat olivat Juuka, Kaavi, Kuopio, Rautavaara ja Tuusniemi.
Juankosken suurimpia työnantajia on Valmet Oy märkäviiroja valmistava tehdas. Aiemmin merkittävä työllistäjä oli myös Stromsdal Oyj:n kartonkitehdas, mutta sen toiminta päättyi konkurssiin vuonna 2008. Juankoskella toimii Juankosken Yrittäjät, joka on Savon Yrittäjien aluejärjestö.
Juankoski oli väkiluvultaan Suomen toiseksi pienin kaupunki-nimitystä käyttävä kunta Kaskisten jälkeen. Nimityksestä huolimatta Juankoski oli tilastollisen kuntaluokituksen mukaan maaseutumainen kunta[2] vähäisen taajama-asteen ja alle 4000 asukkaan keskustaajaman johdosta.[3]
Elokuussa 2014 Juankosken kaupunginvaltuusto päätti liittymisestä Kuopioon vuoden 2017 alusta[4] ja valtioneuvosto hyväksyi kesäkuussa 2016 kaupunkien yhdistymisen.[5]
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on tilanteen 1. tammikuuta 2013 mukainen.

Kylät
Akonvesi, Hipanlahti, Jouhteninen (Joutseninen), Muuruvesi (kirkonkylä), Säyneinen (kirkonkylä), Vehkalahti, Västinniemi
Taajamat
Katso Kuopio#Taajamat
Palo- ja pelastuspalvelut
Juankosken paloasemalla Kauppatiellä sijaitsevat yksiköt: JK11 sammutusauto, JK12 sammutusauto, JK13 säiliöauto, JK171 ensivaste- ja miehistöauto. Juankoskella Niskakosken rannalla on myös Juankosken palokunnan vene JK-V1. Juankoskella on puolivakinainen palokunta.
Ensihoitopalveluja Juankoskella tuottaa Pohjois-Savon Sairaanhoitopiiri, KYS Ensihoitokeskus, joka tuottaa myös Kaavin kunnan ensihoitopalvelun.
Kaupunginvaltuusto
Kaupunginvaltuustossa paikat jakautuivat kunnallisvaalien 2012 jälkeen seuraavasti:
Keskusta 12 paikkaa (−2)
Perussuomalaiset 5 paikkaa (ei muutosta)
SDP 5 paikkaa (ei muutosta)
Vasemmistoliitto 2 paikkaa (ei muutosta)
Kristillisdemokraatit 2 paikkaa (+2)
Kokoomus 1 paikka (ei muutosta)
Ystävyyskaupungit
Csepel, Unkari
Prääsä, Venäjä
Viiratsi, Viro[6]
Tunnettuja juankoskelaisia tai Juankoskella syntyneitä
Kaj Chydenius, muusikko
Hannakaisa Heikkinen, kansanedustaja
Rauno Kettunen, entinen kansanedustaja
Jaakko Kolmonen, tv-kokki (1941–2016)
Juice Leskinen, muusikko (1950–2006)
Anssi Neuvonen, muusikko
Sanna Matinniemi, oopperalaulaja
Timi Lexikon, rap/hip hop-artisti (Muuruvesi)
Jori Sivonen, iskelmäsäveltäjä
Eija Ahvo muusikko/näyttelijä
Immo Kuutsa hiihtovalmentaja
Veijo Pasanen, näyttelijä  (1930-1988) (Muuruvesi)
Nähtävyyksiä
Nilsiän reitti
Juicen tori
Ruukkialue
Pisan luonnonsuojelualue
Perinneruokia
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Juankosken perinneruoiksi valittiin paistettu kala, uunijuusto ja rokkatuuvinki, sakea hernemuhennos.[7]
Lähteet

Aiheesta muualla


 (pdf)

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Fado em Mim

Question: Mim


Fado em Mim on portugalilaisen fadolaulaja Marizan ensimmäinen albumi. Se julkaistiin huhtikuussa 2002. Siitä on sittemmin julkaistu versio, jossa on mukana toisena CD:nä livelevy. Albumin kaikki sanoitukset ovat portugaliksi. 
Kappaleet
Loucura - 3:28
Poetas - 3:25
Chuva - 4:04
Maria Lisboa - 2:42
Ó Gente da Minha Terra - 4:02
Que Deus Me Perdoe - 3:36
Há Festa Na Mouraria - 3:14
Terra d'Água - 2:29
Oiça Lá Ó Senhor Vinho - 2:58
Por Ti! - 3:29
Oxalá - 2:26
Barco Negro - 4:00
Nimetön piilotettu kappale

Luokka:Vuoden 2002 esikoisalbumit
Luokka:Marizan albumit
Harold Perrineau Jr.

Question: Mikä Lost -sarjan Michael Dawson on ammatiltaan?


Harold Perrineau Jr. (s. 7. elokuuta 1963 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu rooleistaan Michael Dawsonina televisiosarjassa Lost, Linkinä Matrix-elokuvissa ja peleissä, Augustus Hillinä amerikkalaisessa televisiosarjassa Kylmä rinki (hänen hahmonsa on myös sarjan kertoja) sekä Mercutiona Baz Luhrmannin elokuvassa Romeo + Juliet.
Biografia
Yksityiselämä
Harold syntyi Brooklynissä, New Yorkissa Harold Williamsin pojaksi. Hänen vanhempansa muuttivat Haroldin nimen Williamsiksi tämän ollessa seitsemänvuotias. Myöhemmin Harold muutti nimensä takasin alkuperäiseksi huomattuaan, että oli jo näyttelijä nimeltä Harold Williams. Hänen ranskalainen sukunimensä on hänen äitinsä tyttönimi. Harold opiskeli Shenandoah-yliopistossa musiikkia ja teatteria, muttei kuitenkaan valmistunut koskaan. Harold on opiskellut myös Alvin Aileyn tanssikoulussa. Haroldilla ja hänen vaimollaan Brittanyllä on tytär Aurora Robinson Perrineau (s. 1995). Heidän toinen tyttärensä Wynter Aria syntyi 7. toukokuuta 2008.
Näyttelijän ura
Vuonna 1989 Harold valittiin näyttelemään alkuperäistä Tyrone Jacksonia maailman ensimmäiseen näytelmä versioon vuoden 1980 hittielokuvasta Fame (joka tunnetaan nykyisin nimellä Fame: The Musical), joka esitettiin Walnut Street Theatressa.
Harold otti vastaan Linkin roolin Matrix-elokuvissa, sen jälkeen kuin alkuperäinen operaattori, Tank kirjoitettiin ulos sarjasta Marcus Chongin potkujen jälkeen. Haroldin näyttelijäystävä Adewale Akinnuoye-Agbaje näytteli Haroldin kanssa HBO:n sarjassa Kylmä rinki.
Harold näytteli Michael Dawsonia Lostissa. Hänet kirjoitettiin väliaikaisesti ulos sarjasta kun hänen hahmonsa jätti saaren poikansa kanssa toisen kauden lopussa, eikä ilmestynyt koko kolmantena kautena; hänen paluunsa neljännelle kaudelle julkaistiin heinäkuussa 2007. Hahmo kuitenkin tapettiin neljännen kauden viimeisessä jaksossa. Lostista lähdön jälkeen uutisoitiin, että Harold valittiin näyttelemään tulossa olevaan ABC:n sarjan The Unusuals pilottijaksoon.
Filmografia




Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1963 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2018

Question: Kuka voitti Rugbyn mestaruuden vuonna 2018?


Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2018 pelattiin Bulgariassa ja Italiassa 9.–30. syyskuuta. Mukana oli 24 joukkuetta. Mitaliottelut pelattiin Torinossa, Italiassa. Mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Puola, hopeaa sai Brasilia ja pronssille sijoittui Yhdysvallat.
Pelipaikat

Turnausjärjestelmä
Turnauksen 24 joukkuetta pelasivat ensimmäisellä kierroksella neljässä kuuden joukkueen alkulohkossa. Kunkin alkulohkon neljä parasta joukkuetta etenivät toiselle kierrokselle, joka pelattiin neljässä neljän joukkueen lohkossa. Toiselta kierrokselta, jonka tuloksiin laskettiin myös ensimmäisen kierroksen ottelut, pääsivät jatkoon lohkovoittajat sekä kaksi parasta lohkokakkosta. Kolmannella kierroksella kuusi joukkuetta pelasivat kahdessa kolmen joukkueen lohkossa, joista molemmista kaksi parasta selviytyi välieriin. Välierien häviäjät pelasivat pronssiottelussa ja voittajat loppuottelussa.
Lohkovaiheissa sijoituksen ratkaisivat ensisijaisesti voitot, toissijaisesti pisteet, sitten eräsuhde, neljäntenä eräpisteiden suhde ja viidentenä joukkueiden keskinäinen ottelu.[1]
Ensimmäinen kierros
Lohko A


Lohko B


Lohko C


Lohko D


Toinen kierros
Lohko E


Lohko F


Lohko G


Lohko H


Kolmas kierros
Lohko I


Lohko J


Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopulliset sijoitukset

Lähteet
En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
Viitteet


Luokka:Vuoden 2018 lentopallo
Luokka:Lentopallon maailmanmestaruuskilpailut
Luokka:Bulgarian lentopallo
Luokka:Italian lentopallo
Valtatie 29

Question: Milloin valtatie 29 valmistui?


Valtatie 29 on Keminmaalta Tornioon johtava valtatie. Tie eroaa Keminmaalla  Helsingistä Utsjoelle johtavasta valtatiestä 4. Torniossa tiestä eroaa valtatie 21 Kilpisjärvelle. Valtatie 29 päättyy Ruotsin rajalle, josta jatkuu eurooppatie E4 Sundsvallin ja Tukholman kautta Helsingborgiin.
Reitti ja tieyhteydet:
Keminmaa (vt 4 E8 E75)
Tornio (st 922, vt 21 E8)
Tornion rajanylityspaikka (E4)
Valtatie 29 on vain 16 kilometriä pitkä, ja se onkin Suomen lyhyin valtatie. Valtaosa tiestä on Perämerentie-nimistä moottoritietä, joka on maailman pohjoisin moottoritie. Valtatie 29 oli myös Suomen ensimmäinen kokonaan nelikaistainen valtatie. Valtatie 29 kuuluu Liikenne- ja viestintäministeriön työryhmän esittämään runkotieverkkoon ja yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon. Keminmaan ja valtatien 21 liittymän välinen osuus on osa eurooppatietä E8 ja valtatien 21 ja valtakunnanrajan välinen osuus osa eurooppatietä E4.


Tienumero 29 otettiin käyttöön moottoritieosuuden valmistuessa vuonna 2001. Tätä ennen Tornion ja Keminmaan välinen osuus oli osa valtatietä 21.
Vuosina 2007–2008 Tornion ja Haaparannan kaupunkien yhteisen ydinkeskustan rakentamiseen liittyen valtatietä 29 siirrettiin valtakunnanrajan kohdalla. Suomen puolella tietä siirrettiin etelään 380 metrin matkalla. Lisäksi rakennettiin uusi kiertoliittymä korvaamaan Länsirannan liikennevalo-ohjattu liittymä. Ruotsin puolella uutta E4-tietä rakennettiin noin 450 metrin matkalla. Lisäksi rakennettiin uusi nelikaistainen rajasilta, jonka kustannukset maat jakoivat puoliksi. Hankkeen kustannukset Suomen osalta olivat noin 2,6 miljoonaa euroa.[1][2]
Lähteet



Google Earth -tietokoneohjelma. 2007. Google.


Viitteet

Aiheesta muualla



Luokka:Eurooppatiet
29
Luokka:Suomen moottoritiet
Luokka:Keminmaan liikenne
Luokka:Tornion liikenne
Myrsky

Question: Mikä on hirmumyrskyn tuulen nopeuden raja?




Myrsky on voimakas, 21−32 metriä sekunnissa puhaltava tuuli. Sitä voimakkaampi eli yli 32 metriä sekunnissa puhaltava tuuli on hirmumyrsky. Kovan tuulen raja on säätiedotuksissa 14 metriä sekunnissa. Tuulen nopeus lasketaan 10 minuutin aikana puhaltaneesta keskituulesta, eli tuulen nopeus alueella voi ajoittain olla voimakkaampaakin.
Suomalaisten meteorologien kielenkäytössä sanaa myrsky käytetään kuvaamaan yllä mainittua tuulta sekä voimakasta matalapainetta, joka tällaisen tuulen aiheuttaa ("Janika-myrsky liikkui maamme yli koilliseen..."). Muun muassa englannin ja ruotsin kielissä sana storm ei välttämättä liity tuuleen vaan mihin tahansa voimakkaaseen sääilmiöön (snowstorm – lumipyry, thunderstorm – ukonilma, icestorm – voimakas jäätävä vesisade). Viranomaiset pyrkivät vakiinnuttamaan suomen kieleen sanaa rajuilma kuvaamaan voimakkaita pienialaisia sääilmiöitä, joihin liittyy ukkosta ja ehkä rakeitakin, mutta 10 minuutin keskituuli ei ylitä myrskyn rajaa.
Sään luokittelu Beaufortin eli boforiasteikolla

Aiheesta muualla


 harrastajasivut

Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Thaimaan kuningas

Question: Onko Thaimaassa kuningas?


Thaimaan kuningas (vuoteen 1939 asti Siamin kuningas) on Thaimaan valtionpäämies. Kuninkaalla ei ole paljoa valtaa, vaan hän toimii lähinnä maan keulakuvana ja on muun muassa asevoimain ylipäällikkö. Viimeisin kuningas Bhumibol Adulyadej oli maailman pisimpään vallassa ollut monarkki. Hän menehtyi 13. lokakuuta 2016 Sirirajin sairaalassa, Bangkokissa, 88-vuotiaana. Kruununprinssi Maha Vajiralongkornista tuli Thaimaan seuraava kuningas.
Katso myös
Luettelo Thaimaan hallitsijoista

Luokka:Thaimaan politiikka
Luokka:Thaimaan kuninkaalliset
Sepelvaltimo

Question: Mikä on sepelvaltimon tehtävä?


Sepelvaltimot () eli koronaarivaltimot ovat verisuonia, jotka kuljettavat hapekasta verta sydänlihakselle.
Rakenne
Ihmisellä on yleensä kaksi sepelvaltimoa, oikea sepelvaltimo () ja vasen sepelvaltimo (). Sepelvaltimot lähtevät aortasta heti aorttaläpän yläpuolelta, ja kulkevat sydämen pinnan uurteissa. Oikean sepelvaltimon päähaara kiertyy eteis-kammiovälissä sepeluurteessa oikealle sydämen taakse. Vasen sepelvaltimo puolestaan jakautuu kahteen päähaaraan. Näistä laskeva haara () kulkee alas kohti sydämen kärkeä, ja kiertävä haara () kiertyy sepeluurteessa vasemmalle sydämen taakse. Päähaarat jakautuvat edelleen pienemmiksi haaroiksi, joiden rakenteessa esiintyy vaihtelua ihmisten välillä.[1][2]
Osa sepelvaltimoiden verestä kulkee takaisin sydämen eteisiin erityisiä pikkulaskimoita myöten. Osa taas kulkeutuu sepelvaltimoita seuraaviin sydänlaskimoihin, jotka yhtyvät sydämen takana sepelpoukamaksi, joka kuljettaa veren edelleen eteisiin.
Fysiologia
Vasemman sepelvaltimon verenkierto hidastuu ja saattaa jopa pysähtyä sydämen supistumisen aikana tapahtuvan paineen nousun vuoksi. Oikeassa sepelvaltimossa veri kiertää koko ajan normaalisti.
Kliininen merkitys
Sepelvaltimotauti tarkoittaa sepelvaltimoiden ahtautumista. Sepelvaltimon tukkeutuminen saattaa johtaa sydäninfarktiin.
Katso myös
Sepellaskimo
Lähteet


Luokka:Valtimot
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Líndos

Question: Millä saarella sijaitsee Lindos?



Líndos () on Kreikan kylä sekä samanniminen Ródoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Λίνδου, Dimotikí Enótita Líndou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Ródoksen saarella, Ródoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3957 ja varsinaisen Líndoksen kylän väkiluku 819 (vuonna 2011).[1][2]
Líndos sijaitsee Ródoksen itärannikolla noin 55 kilometriä etelälounaaseen Ródoksen kaupungista. Sen tunnetuin nähtävyys on antiikin aikainen akropolis eli linnavuori, jonka juurella Líndoksen kylä sijaitsee.
Historia
Antiikin Lindos

Antiikin Lindos perustettiin noin 900-luvulla eaa.[3] Se oli yksi saaren kolmesta vanhasta kaupungista Kameiroksen ja Ialysoksen ohella. Saaren kaupungit perustivat yhdessä Kosin, Knidoksen ja Halikarnassoksen kanssa kauppaliiton, doorilaisen heksapoliin, vuoteen 700 eaa. mennessä.[4][5]

Lindoksen akropoliilla eli linnavuorella sijaitsi Athene Lindian temppeli, joka oli saaren tärkein kulttipaikka. Temppelin ansiosta Lindos säilyi merkittävänä myös sen jälkeen, kun se sekä Kameiros ja Ialyssos perustivat yhdessä Rhodoksen kaupungin saaren uudeksi keskukseksi. Temppelin raunioiden lisäksi akropoliilla on jäännöksiä temppeliä ympäröineistä pylväshalleista ja propylaia-sisäänkäynnistä, sekä myöhemmistä keskiaikaisista linnoitteista ja rakennuksista. Antiikin ajalta ovat säilyneet myös muun muassa Lindoksen teatterin rauniot akropoliin alarinteessä.[6][7]
Nykyinen kylä
Lindoksen antiikin aikainen linnavuori säilyi merkittävänä linnoituksena bysanttilaisella keskiajalla ja edelleen Johanniittain ritarikunnan aikana vuosina 1309–1522, jolloin kukkulaa linnoitettiin jälleen laajalti. Linnoitus oli käytössä myös osmanivallan aikana.[8][9]
Linnoituksen ympärille kehittyi nykyinen Líndoksen kylä. Se on nykyisin saaren suosituimpia turistikohteita ja tunnetaan paitsi linnavuoresta myös valkoisista, perinteisistä rakennuksistaan. Kylässä on myös lukuisia bysanttilaisaikaisia kirkkoja.[7] Líndoksessa on paljon kauppoja, useita rantoja sekä myös kylpylöitä.
Líndos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ródoksen kuntaan yhdessä Afántoun, Archángeloksen, Attávyroksen, Ialysóksen, Kallithéan, Kámeiroksen, Nótia Ródoksen ja Petaloúdeen kanssa.[10]

Kunnallisyksikön osat
Líndoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:[1]

Lähteet

Aiheesta muualla

. Δήμος Ρόδου. (in Greek)
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.


Luokka:Etelä-Egean saarten entiset kunnat
Luokka:Etelä-Egean saarten kylät
Luokka:Ródos
Wishmaster

Question: Mikä POUM oli?


Wishmaster on Nightwishin kolmas albumi. Sen julkaisi vuonna 2000 Spinefarm Records. Albumi kohosi suoraan Suomen virallisen albumilistan kärkisijalle kolmeksi viikoksi ja myi noina viikkoina kultalevyn verran. Tähän mennessä se on myynyt yksin Suomessa 77 000 kappaletta. Wishmaster on myös valittu kuukauden albumiksi saksalaisessa Rock Hard -lehdessä.
Wishmaster on musiikillisesti samanlainen kuin edeltäjänsä, mutta siellä on kenties vieläkin vahvempi fantasiateema. Se on Oceanbornin tavoin tyyliltään lähellä power metallia, mutta siltä löytyy myös hitaampia ja popahtavampia kappaleita kuten "Come Cover Me" sekä "Bare Grace Misery". Soundi-musiikkilehden Antti Mattilan mukaan Wishmasterin ansioita ovat "järkevyys ja ylöspäin pyrkivyys".
Kappalelista
Kaikki kappaleet kirjoittanut Tuomas Holopainen, ellei toisin mainita. Sovitukset Nightwish ja Tero Kinnunen. Kuorosovitukset Ville Laaksonen.











Part 1
Part 2
Part 3

Singlet
Deep Silent Complete
Deep Silent Complete
Sleepwalker (Heavy Version)
The Kinslayer
The Kinslayer
Kokoonpano
Tuomas Holopainen – syntetisaattorit
Jukka Nevalainen – rummut, perkussiot
Tarja Turunen – laulu
Erno "Emppu" Vuorinen – kitarat
Sami Vänskä – basso
Vierailijat
Esa Lehtinen – huilu
Sam Hardwick – puhe kappaleessa "Dead Boy's Poem"
Ike Vil – puhe kappaleessa "The Kinslayer"
Kuoro
Ville Laaksonen – tenori, kuorosovitukset
Matias Kaila – tenori
Kimmo Kallio – baritoni
Riku Salminen – basso
Anssi Honkanen – basso
Muut henkilöt
Tero Kinnunen – äänitys ja tuotanto (Caverock Studiot)
Mikko Karmila – äänitys (Finnvox Studiot) ja miksaus (Finnvox, huhtikuu 2000)
Mika Jussila – masterointi (Finnvox)
Markus Mayer – kansitaide
Maria Sandell – sisäkansien taide
Toni Härkönen – yhtyeen valokuvaus
Tuomas Holopainen – kansien suunnittelu
Aiheesta muualla


Luokka:Nightwishin albumit
Luokka:Vuoden 2000 albumit
Luokka:Tero Kinnusen tuottamat albumit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Hamlet (vuoden 1948 elokuva)

Question: Minä vuonna Casablanca-elokuva valmistui?


Hamlet on vuonna 1948 valmistunut brittiläinen elokuvasovitus William Shakespearen näytelmästä Hamlet. Laurence Olivier sovitti näytelmästä käsikirjoituksen, tuotti ja ohjasi elokuvan, ja näytteli siinä sekä pääosaa että Haamun ääntä (hän muutti ääntään nauhurin avulla). Tyylillisesti elokuva oli lähinnä filmattua teatteria, mutta siinä oli joitakin kokeellisia kamerakulmia.[1]
Elokuva sai neljä Oscaria, joiden joukossa olivat Oscarit parhaasta elokuvasta ja parhaasta miespääosasta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat vuoden 1948 Hamletin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.[2]
Näyttelijät
Laurence Olivier - Hamlet
Stanley Holloway -  haudankaivaja
Jean Simmons	- Ofelia
Basil Sydney	- Claudius
Eileen Herlie	- Gertrude
Felix Aylmer	- Polonius
Norman Woodland - Horatio
Christopher Lee - miekan kantaja
Lähteet

Luokka:Vuoden 1948 elokuvat
Luokka:Draamaelokuvat
Luokka:Näytelmiin perustuvat elokuvat
Luokka:Brittiläiset elokuvat
Luokka:Mustavalkoelokuvat
Luokka:Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Luokka:Parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Luokka:Parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Luokka:Kultainen leijona -palkitut elokuvat
Luokka:BAFTA Film Award -palkitut elokuvat
Samegrelo

Question: Missä sijaitsee Mingrelia?


Samegrelo (, mingreliksi სამარგალო, Samargalo) eli Mingrelia on historiallinen alue Georgian länsiosassa Mustanmeren rannikolla. Mustanmeren lisäksi Rioni-, Tskhenistsqali- ja Engurijoet toimivat alueen luonnollisina rajoina; pohjoisessa Samegrelo rajautuu Abhasian ja Svanetiaan, etelässä Guriaan ja idässä Imeretiin. Alueen pääkaupunki on lähellä Abhasian rajaa sijaitseva Zugdidi, toinen suuri keskus on satamakaupunki Poti. Samegrelo on tunnettu muun muassa Georgian teentuotantoalueena. Nykyään siellä asuu paljon Abhasian sotaa paenneita georgialaisia pakolaisia.[1] Se muodostaa yhdessä ylemmän Svanetian kanssa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueen (mkhare).
Historia
Samegrelo on saanut nimensä alueella asuvilta mingreleiltä, georgialaisten alaryhmältä. Antiikin aikaan Samegrelon aluetta hallitsivat Kolkhiin ja Egrisin valtakunnat. Alue liittyi yhdistyneeseen Georgian kuningaskuntaan 1000-luvulla ja joutui 1400-luvulla valtion hajotessa Osmanien valtakunnan vaikutuspiiriin säilyttäen kuitenkin tietynasteisen itsenäisyyden Samegrelon ruhtinaskuntana.[2] Se joutui lopulta Venäjän hallintaan vuonna 1803, mutta pysyi Dadiani-suvun hallitsemana autonomisena ruhtinaskuntana aina vuoteen 1856 saakka. 1800-luvulla Samegrelo oli köyhää aluetta, jonka talonpojista suurin osa oli maaorjia, mutta aatelistokin oli vähävaraista. Maaorjuus lakkautettiin vuonna 1867.[3]
Neuvostokaudella Samegrelo tuli tunnetuksi Mingrelian tapauksen myötä vuosina 1951–1953, kun Josif Stalin, itsekin alun perin georgialainen, hyökkäsi mingrelitaustaista kilpailijaansa Lavrenti Berijaa vastaan. Puhdistus päättyi ilman tärkeimpien tavoitteiden saavuttamista Stalinin kuollessa.[2] Neuvostoaikana monet Mustanmeren rannikon kaupungit olivat suosittuja lomakohteita,[1] mutta Neuvostoliiton hajottua alue joutui Georgian sisällissodan kouriin. Georgian ensimmäinen presidentti, Samegrelosta kotoisin ollut Zviad Gamsakhurdia, osoittautui autoritaariseksi hallitsijaksi, sai vastaansa aseellisen kapinan ja joutui lopulta pakenemaan Tšetšeniaan. Samalla Abhasian sodan vuoksi Abhasiasta pakeni satoja tuhansia georgialaisia, joista monet olivat etnisiä mingreleitä. Alueelle oli muuttanut paljon mingreleitä neuvostokaudella.[2]
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Georgian historialliset maakunnat
G-Star RAW

Question: Milloin RAW on perustettu?


G-Star Raw CV (yleisesti käytetään nimiä G-Star tai G-Star RAW) on alankomaalainen vaatealan yritys. Sen pääkonttori sijaitsee Amsterdamissa, jossa yritys perustettiin vuonna 1989. Alun perin yritys tunnettiin nimellä Gap Star, mutta nimi muutettiin kansainvälisille markkinoille siirryttäessä, ettei se sekoittuisi yhdysvaltalaiseen Gap-vaatemerkkiin.
G-Star on keskittynyt urbaanien muotivaatteiden valmistukseen. Erityisesti se tunnetaan pesemättömän ja käsittelemättömän farkkukankaan, niin sanotun raw denimin käyttämisestä. Armeijahenkisyys on yksi tärkeimpiä tuotteiden inspiraation lähteitä.
Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Alankomaalaiset teollisuusyritykset
Luokka:Tekstiilivalmistajat
Luokka:Vaatemerkit
Lyijypuu

Question: Mikä on lyijypuu?


Lyijypuu (Leucaena leucocephala) on tropiikissa kasvava hernekasvien heimoon kuuluva pensas tai pieni puu.
Ulkonäkö ja koko
Lyijypuu kasvaa noin 6 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat noin 25 cm pitkiä,[1] toistuvasti parilehdykkäsiä. Kermanväriset kukat kasvavat tiiviissä pallomaisessa mykerössä. Niistä kehittyy 13–18 mm pitkiä palkoja,[2] joissa on noin 8–18 siementä kussakin.[3]
Levinneisyys
Lyijypuu on kotoisin alkujaan Meksikosta ja Keski-Amerikasta. Jo 400 vuotta sitten espanjalaiset konkistadorit veivät sitä Filippiineille rehuksi. Se on levinnyt sittemmin kaikkialle tropiikkiin. Australiaan se vietiin 1800-luvulla, ja 1920-luvulle mennessä se oli levinnyt sinne vieraslajina.
Sitä arvioidaan kasvavan maailmassa noin 2–5 miljoonalla hehtaarilla.[2]
Käyttö ja haitat
Lyijypuun lehtiä käytetään eläinten rehuna. Lyijypuurehun ravintoarvo on lähellä sinimailasen arvoja, paitsi että lyijypuussa on enemmän karoteenia. Lisäksi lyijypuuta on käytetty polttopuuna, puutavarana, ihmisten ravinnoksi, viherlannoitteena, antamaan varjoa ja suojaamaan maata eroosiolta. Monikäyttöisyytensä takia sitä kutsuttiin 1970-luvulla "ihmepuuksi".[2]
Lyijypuusta on pyritty valikoimaan muotoja, jotka eivät tuota paljoa siemeniä. Näitä voidaan käyttää antamaan varjoa kaakao- ja kahviviljelmillä ja tukea köynnöksille kuten vanilja ja pippuri. Jos tukikasvi tuottaa paljon siemeniä, sen siementaimet kilpailevat hyötykasvin kanssa.[2]
Lyijypuusta on tullut haitallinen vieraslaji joka muodostaa läpitunkemattomia tiheikköjä ja syrjäyttää paikallisia lajeja. Se valtaa avoimia alueita jokuten rannikoita ja jokivarsia. Sitä on vaikea hävittää, sillä se nousee uudelleen juuriversoista ja siemenet säilyvät itämiskykyisinä 10–20 vuotta. Etelä-Afrikkaan tuotiin kemppeihin kuuluva hyönteislaji joka syö lyijypuun lehtiä. Se ei kuitenkaan tapa kasvia kokonaan. Sama laji levisi vahingossa myös Australiaan.[3]
Lähteet

Luokka:Hernekasvit
Honoré Daumier

Question: Kuka Honoré Daumier oli?


Honoré Daumier (26. helmikuuta 1808 Marseille – 10. helmikuuta 1879 Valmondois, Val-d'Oise) oli ranskalainen vedostaja, pilapiirtäjä, taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän opiskeli litografian laattojen tekemistä ja alkoi pian kaivertaa näitä musiikkikustantamoille. Hän myös työsti nimettömiä kuvituksia ja mainoslehtisten koristepiirroksia. Kun Ranskassa alkoi ilmestyä pilalehti La Caricature, Daumier liittyi sen toimittajakuntaan.
Daumierin ura jakaantuu kahtia: vuosina 1830–1847 hän oli pilapiirtäjä, graafikko ja kuvanveistäjä, kun taas vuosina 1847-1871 impressionistinen taiteilija. Häneltä on säilynyt lähes neljätuhatta litografiaa ja neljätuhatta piirrosta.[1]. 
Taidemaalarina Daumier oli yksi varhaisista naturalisteista, mutta ei saavuttanut menestystä elinaikanaan. Hän oli kuollessaan sokeutunut.
Katso myös
Pilapiirros
Lähteet




Luokka:Ranskalaiset taidemaalarit
Luokka:Ranskalaiset pilapiirtäjät
Luokka:Sokeat henkilöt
Luokka:Vuonna 1808 syntyneet
Luokka:Vuonna 1879 kuolleet
SCL Tigers

Question: Missä suomalaisella jääkiekkojoukkueessa Mikael Johansson on pelannut?


SCL Tigers, vuoteen 1999 Schlittschuh-Club Langnau, on sveitsiläinen jääkiekkojoukkue Langnau im Emmentalista Keski-Sveitsistä. Joukkue pelaa maansa pääsarjassa National League A:ssa.
Joukkue































MaalivahditNumeroPelaajaHanskakäsiSopimusSyntymäpaikka30Viktor ÖstlundL201940Damiano CiaccioL2021Grandson, Sveitsi74Ivars PunnenovsL2021Riika, Latvia









































































PuolustajatNumeroPelaajaKätisyysSopimusSyntymäpaikka2Federico LardiL2021Poschiavo, Sveitsi8Larri LeegerL2020Bülach, Sveitsi27Anthony HugueninL2021La Chaux-de-Fonds, Sveitsi34Claudio CadonauR2020Zürich, Sveitsi47Simon KindschiL2019+Davos, Sveitsi51Flurin RandeggerR2020Basel, Sveitsi70Yannick Blaser (A)L2020Langnau im  Emmental, Sveitsi72Samuel ErniL2021Frauenfeld, Sveitsi96Andrea GlauserR2021Zauggenried, Sveitsi



















































































































































HyökkääjätNumeroPelaajaKätisyysPelipaikkaSopimusSyntymäpaikka7Emanuel PeterLKH2019Uzwil, Sveitsi11Aaron GagnonRKH / OLH2019Armstrong, Brittiläinen Kolumbia, Kanada13Stefan RüegseggerRVLH202119Pascal Berger (C)RLH2021Burgdorf, Sveitsi21Raphaël KuonenRLH2021Visp, Sveitsi55Rihards MelnalksnisLKH202258Anton Gustafsson (A)LKH2019Karlskoga, Ruotsi62Alexei DostoinovLLH2022Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto64Benjamin NeukomLVLH2021Jona, Sveitsi82Harri PesonenLH2021Muurame, Suomi84Eero EloRLH2019Rauma, Suomi85Mikael JohanssonLKH / VLH2019Arvika, Ruotsi88Thomas NüssliLVLH / KH2019Herisau, Sveitsi89Chris DiDomenicoRKH / OLH2020+1Woodbridge, Ontario, Kanada91Nils BergerROLH2019Niederurnen, Sveitsi93Nolan DiemRKH2020Lausanne, Sveitsi95Keijo WeibelLLH2020Schangau, Sveitsi
Joukkueenjohto
Päävalmentaja: Heinz Ehlers 
Apuvalmentaja: Rikard Franzén 
Maalivahtivalmentaja: Dusan Sidor 
Fysiikkavalmentaja: Niklaus Hess 
Videovalmentaja: Nicolas Lüthi 
Puheenjohtaja: Peter Jakob 
Jääkiekkotoiminnan johtaja: Peter Müller 
Urheilutoimenjohtaja: Marco Bayer 
Lähteet


Luokka:Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Luokka:Langnau im Emmentalin urheilu
Zeniitti

Question: Mitä zeniitti tarkoittaa?



Zeniitti [tseniitti] (  'pään suunta' > m.ransk. zénith > ) tarkoittaa tähtitieteessä taivaan ylintä pistettä eli kohtaa, joka on suoraan katsojan pään yläpuolella.
Päiväntasaajan ympäristössä Aurinko näkyy keskipäivällä zeniitin lähellä. Tarkalleen zeniitissä Aurinko voi käydä kääntöpiirillä vain kerran vuodessa: Kravun kääntöpiirillä kesäpäivänseisauksen aikaan ja Kauriin kääntöpiirillä talvipäivänseisauksen aikaan. Kravun kääntöpiirin pohjoispuolella ja Kauriin kääntöpiirin eteläpuolella Aurinko ei voi ikinä käydä zeniitissä saakka. Kääntöpiirien välisellä alueella Aurinko on zeniitissä kaksi kertaa vuodessa, leveyspiiristä riippuen eri aikaan vuotta.
Zeniitin vastakohta on nadiiri, taivaanpallon piste, joka on suoraan katsojan alapuolella.
Katso myös
Taivaanpallo
Aiheesta muualla


Luokka:Pallotähtitiede
Luokka:Luonnonmaantiede
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Vaaniin Neittamo

Question: Mikä Vaaniin Neittamo on?


Vaaniin Neittamo [1] tai Rehuneittamo [2] (vanhastaan Neittamo [3] tai Neittamojärvi [4]) on kuivatettu järvi Satakunnassa Eurassa. Entinen järvi kuului Eurajoen vesistöön ja sen alueen laskuoja Järvioja yhtyy Eurajokeen Euraniitulla. Järvi kuivatettiin 1800-luvun alkupuoliskolla niityksi, mutta nykyään se on jo peltomaata.[5][1]
Historia
Ensimmäiset tiedot Neittamonjärven kuivatushankkeesta ovat vuodelta 1814, jolloin tarkastettiin siihen mennessä tehty kuivatustyö.[6] Vuonna 1822 varatuomari J.P. Timm haki taas lupaa suorittaa Neittamojärvellä järvenlasku, johon lupa saatiin samana vuonna.[4] Hankkeen etenemisestä ei ole tarkkaa tietoa, mutta vuoden 1850 Euran pitäjänkartassa () järvi on merkitty nimellä "Neittamo" ja varustettu lisämerkinnällä kuivattu (). Tämän mukaisesti koko järvi oli tuolloin jo laskettu tyhjäksi eikä kartanpiirtäjällä ollut syytä merkitä järvialtaaseen enää järveä tai suota.[3] Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa Neittamojärvi oli merkitty jo kokonaan niityksi. Järviä kuivattiin alun perin laidunmaaksi ja talvirehuksi karjalle.[7] Kuivatetulle järvelle vedettiin piirirajat vuonna 1878 [8][9]. Järven kuivattaminen peltomaaksi vaati lisätoimia, joihin ryhdyttiin 1920-luvulla. Peltoa syntyi järvestä noin 325 hehtaaria.[10]
Vuonna 1944 sotavuosien jälkeen Neittamoon saapui karjalaisia, joiden asuttamiseksi niittyaukealta lohkottiin 10 tilaa viljeltäväksi. Seutu oli hallanarkaa eikä pellon pohja kantanut aina edes hevosta.[11][2]
Katso myös
Neittamojärvi, nykyinen järvi
Neittamo, kulmakunta
Lähteet

Aiheesta muualla
Laine, Olli: Vaaniin Neittamo, 1700−2012, vuodelta 2012
Luokka:Eurajoen vesistön kuivatetut järvet
Luokka:Euran luonto
Alexander Armfelt

Question: Milloin Alexander Armfelt aloitti sotilasuransa?


Alexander Armfelt ( 18. huhtikuuta 1794 Riika – 8. tammikuuta 1876 Pietari) oli suomalainen sotilas, virkamies ja ministerivaltiosihteeri. Hän oli Gustaf Mauritz Armfeltin poika, mikä auttoi alkuun uralla. Armfelt toimi Suomen kenraalikuvernöörin adjutanttina 1821–1827 ja (ministeri)valtiosihteerin apulaisena 1834 alkaen, kunnes hänet Robert Henrik Rehbinderin kuoleman jälkeen nimitettiin ministerivaltiosihteeriksi 1842. Edeltäjänsä tavoin hän toimi virassa kuolemaansa asti, pidempään kuin kukaan toinen. Suomen asioiden esittelijänä Pietarissa hän pääsi vaikuttamaan muun muassa Suomen markan käyttöönottoon ja valtiopäiväjärjestysuudistukseen, ja selviytyi voittajana valtataisteluissa useiden kenraalikuvernöörien kanssa. Hän sai kaikki ajan korkeimmat suomalaisille myönnettävät kunniamerkit. 
Katso myös
Armfelt
Lähteet

Aiheesta muualla




Luokka:Suomen ministerivaltiosihteerit
Luokka:Tammikuun valiokunta
Luokka:Vuonna 1794 syntyneet
Luokka:Vuonna 1876 kuolleet
John Hancock

Question: Kuka John Hancock oli?


John Hancock (12. tammikuuta 1737 Braintree, Massachusetts – 8. lokakuuta 1793 Quincy, Massachusetts)[1] oli amerikkalainen kauppias ja poliitikko. Hän toimi toisen mannermaakongressin puhemiehenä ja allekirjoitti ensimmäisenä Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen.
Hancock valmistui Harvard Collegesta vuonna 1754 ja työskenteli sen jälkeen setänsä Thomas Hancockin kauppahuoneessa Bostonissa. Hän peri sedältään suuren omaisuuden. Hancock toimi vuodesta 1765 Bostonin kaupunginvaltuutettuna ja 1769–1774 Massachusettsin lakia säätävän kokouksen (General Court) jäsenenä. Hänet valittiin puheenjohtajaksi bostonilaisten Bostonin verilöylyn jälkeen vuonna 1770 muodostamaan komiteaan, joka vaati brittijoukkojen välitöntä poistamista kaupungista.[1] Vuonna 1774 Hancock valittiin Concordissa kokoontuneen Massachusettsin provinssin kongressin puhemieheksi[2] ja hänet valittiin uudelleen samaan tehtävään myös seuraavan vuoden toisessa kongressissa.[1]
Hancockista tuli Massachusettsin patrioottien johtaja yhdessä Samuel Adamsin kanssa. Huhtikuussa 1775 he joutuivat molemmat pakenemaan Lexingtonista Philadelphiaan, kun kenraali Thomas Gagen komentaman brittiarmeijan kerrottiin olevan tulossa pidättämään heitä. Hancock valittiin samana vuonna toiseen mannermaakongressiin ja hän toimi sen puhemiehenä toukokuusta 1775 lokakuuhun 1777. Hänen on sanottu halunneen myös siirtokuntien armeijan ylipäälliköksi, mutta tehtävään nimitettiinkin George Washington.[1] Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen ensimmäisissä painetuissa versioissa oli pelkästään Hancockin allekirjoitus.[2] Julistuksen kuuluisassa pergamenttikappaleessa hänen allekirjoituksensa on ensimmäisenä ja suurimpana.
Hancock toimi Massachusettsin kuvernöörinä 1780–1785 ja 1787–1793.[2] Välissä hän oli kaksi vuotta (1785–1787) konfederaation kongressin jäsenenä. Hän toimi vuonna 1788 puheenjohtajana Massachusettsin perustuslakikonventissa, joka ratifioi Yhdysvaltain perustuslain kyseisen osavaltion osalta. Hancock kuoli toimiessaan yhdeksättä kauttaan Massachusettsin kuvernöörinä.[1] Varakuvernöörinä toiminut Samuel Adams tuli hänen seuraajakseen.
Muuta

”John Hancock” on Yhdysvalloissa yleinen synonyymi nimikirjoitukselle. Hancockin allekirjoitus itsenäisyysjulistuksessa on huomattavasti muita suuremmilla kirjaimilla. Tähän liittyy myös Yhdysvalloissa tunnettu, mutta paikkansapitämätön anekdootti, jonka mukaan Hancock olisi allekirjoituksen tehtyään sanonut ivallisesti: ”Eiköhän kuningas Yrjö ainakin näe lukea tuon!”[3]
John Hancockin mukaan on nimetty useita Hancock-nimisiä kaupunkeja Yhdysvalloissa, kymmenen Hancockin piirikunta -nimistä piirikuntaa, useita USS Hancock -nimisiä Yhdysvaltain laivaston sota-aluksia sekä Chicagossa sijaitseva pilvenpiirtäjä John Hancock Center ja Bostonin korkein rakennus John Hancock Tower.
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Massachusettsin kuvernöörit
Luokka:Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajat
Luokka:Vuonna 1737 syntyneet
Luokka:Vuonna 1793 kuolleet
Clifton Webb

Question: Missä Clifton Webb syntyi?


Clifton Webb (syntyjään Webb Parmelee Hollenbeck, 19. marraskuuta 1889, Beech Grove, Indiana – 13. lokakuuta 1966, Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja tanssija.
Webbin vanhemmat olivat Jacob Grant Hollenbeck ja Mabelle A. Parmelee (joissain lähteissä myös Parmalee tai Parmallee). Vuonna 1892 Webb muutti äitinsä kanssa New Yorkiin, missä hän alkoi ottaa tanssi- ja näytelmätunteja 5-vuotiaasta lähtien. Hän näytteli New Yorkin lastenteatterissa, jonka jälkeen Webb esiintyi myös vaudeville-esityksissä.
Webbistä tuli 19-vuotiaana ammattilaistanssija, jolloin hän otti taiteilijanimekseen Clifton Webbin. Hän lauloi ja esitti useita operetteja ennen kuin teki ensimmäisen Broadway-roolinsa 7. huhtikuuta 1913 The Purple Road</i>issa, jota esitettiin kaikkiaan 136 kertaa saman vuoden elokuuhun asti. Vuosien 1913–1947 aikana Webb esiintyi kaikkiaan 23 Broadway-esityksessä.
Hänen ensimmäinen suuri elokuvaroolinsa tapahtui vuonna 1944, kun näyttelijä-ohjaaja Otto Preminger valitsi hänet esittämään radiokolumnistia, Waldo Lydeckeria, elokuvaan Laura Darryl F. Zanuckin vastaväitteistä huolimatta. Hänen esitystään kehuttiin, samoin kuin rooliaan Edmund Gouldingin ohjaamassa elokuvassa Veitsen terällä (1946). Webb oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta Kaikkien aikojen lapsenpiika (1948), mutta palkinto meni Laurence Olivierille.
Homoseksuaaliksi tunnustautunut Webb asui äitinsä kanssa vuoteen 1960 asti, kunnes Mabelle kuoli 91-vuotiaana. Webb ei toipunut äitinsä kuolemasta, ja teki 1960-luvulla vain yhden elokuvan. Webb kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1966.
Filmografia
Laura (1944)
Veitsen terällä (The Razor's Edge, 1946)
Kaikkien aikojen lapsenpiika (Sitting Pretty, 1948)
Kaikkien aikojen ylioppilas (Mr. Belvedere Goes to College, 1949)
Morsian karkuteillä (Elopement, 1951)
Marssikuningas (Stars and Stripes Forever, 1952)
Kaikkien aikojen naissankari (Dreamboat, 1952)
Titanic (1953)
Kaikkien aikojen partiopoika (Mister Scoutmaster, 1953)
Naisen maailma (Woman's World, 1954)
Paholainen ei koskaan nuku (Satan Never Sleeps, 1962)
Aiheesta muualla


Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Luokka:Golden Globe -palkinnon saajat
Luokka:Hollywood Walk of Fame
Luokka:Vuonna 1889 syntyneet
Luokka:Vuonna 1966 kuolleet