Peripateettinen koulukunta

Question: Mitä averroismi tarkoittaa?


Peripateettinen koulukunta oli yksi antiikin Kreikan filosofisista koulukunnista. Sen opetus sai alkunsa koulukunnan perustajasta, Aristoteleestä, joka opetti Ateenassa Lykeion-nimisessä gymnasionissa eli voimistelulaitoksessa.
Koulukunnan jäseniä, Aristoteleen seuraajia, kutsuttiin peripateetikoiksi ()[1] ja koulukunnan filosofiaa peripateettiseksi filosofiaksi ().[2] Adjektiivina peripateettisella () voidaan tarkoittaa kävelevää.[2]
Historia
Aristoteleen aika
Aristoteles perusti peripateettisen koulun noin vuonna 335 eaa.,[3] sen jälkeen kun hän oli ensin lähtenyt Platonin Akatemiasta ja Ateenasta, ja palannut uudelleen Ateenan noin kaksitoista vuotta myöhemmin.[4] Tuolloin hän alkoi opettaa Lykeionin gymnasionissa. Rakennus oli ollut olemassa jo 500-luvulla eaa., ja sen nimi tulee Apollon Lykeioksesta (”susien Apollon”), jolle se oli pyhitetty. Päinvastoin kuin opettajansa Platon, Aristoteles ei ollut Ateenan kansalainen, eikä näin ollen voinut omistaa maata tai rakennuksia. Siksi hän ja hänen oppilaansa käyttivät julkisen gymnasionin tiloja kokoontumispaikkanaan, aivan kuten sitä olivat käyttäneet monet aiemmatkin filosofit, kuten Sokrates.[5][6] Lykeion sijaitsi Ateenan kaupunginmuurin itäpuolella ja sen ulkopuolella, Ilissos-joen varrella.[7]
Nimitys peripateettinen tulee muinaiskreikan sanasta peripatētikos (), joka tarkoittaa ”kävelevää”. Aristoteleen koulukunta tunnettiin yksinkertaisesti nimellä Peripatos.[5][8] Koulukunta sai tämän nimen Lykeionin katetuista pylväskäytävistä (peripatoi).[9][5][8] Antiikin ajalta peräisin olevan tarinan mukaan nimi olisi peräisin siitä, että Aristoteleellä oli istumisen sijaan tapana kävellä ympäriinsä käytävillä samalla kun hän opetti oppilaitaan. Tarina saattaa olla peräisin Hermippos Smyrnalaiselta.[10][11] Jotkut ovat hylänneet tämän legendan kokonaan.[12]
Koska Aristoteleen koulu liittyi näin läheisesti gymnasioniin, siihen alettiin viitata myös nimellä Lykeion.[5] Ainakin alussa koulukunnan kokoontumiset olivat epämuodollisempia kuin mitä nimi ”koulu” antoi ymmärtää: koululla ei ollut lukujärjestystä, eikä oppilailta vaadittu tiettyjä opintoja tai maksua opetuksesta.[13] Aristoteleen aikana koulun oppilaina olivat muun muassa Theofrastos, Eudemos Rhodoslainen, Fanias Eresoslainen, Aristoksenos sekä historioitsija Dikaiarkhos. Aivan kuten Akatemiassa, Aristoteleen koulussa oli sekä nuorempia että vanhempia oppilaita, vanhempien suorittaessa tutkimuksia ja luennoidessa, ja nuorempien toimiessa yleensä vanhempien oppilaina ja avustajina. Koulun päämääränä ei ainakaan Aristoteleen aikana ollut minkään opin edistäminen vaan filosofisten ja tieteellisten teorioiden tutkiminen. Koulua johtaneet toimivat vertaisina toisten joukossa.[14]
Aristoteles opetti enemmän luennoimalla kuin Platonin tapaan keskustelemalla. Hän luennoi kahdesti päivässä. Aamupäivällä pidetyt luennot (, eōthinos peripatos) oli tarkoitettu pienemmälle, valitulle ja luotetulle oppilaspiirille. Ne käsittelivät vaikeatajuisempia filosofian alueita, kuten teologiaa, fysiikkaa ja dialektiikkaa. Näitä kutsuttiin esoteerisiksi opinnoiksi. Iltapäivällä pidetyt luennot (, deilinos peripatos) oli tarkoitettu suuremmalle joukolle kuulijoita, ja ne käsittelivät retoriikkaa, sofistiikkaa ja politiikkaa. Näitä kutsuttiin eksoteerisiksi opinnoiksi. Tällainen jako lähipiirille tarkoitettuihin opetuksiin ja yleisempiin opetuksiin, jotka sisälsivät edellisten pääkohdat ja joukon populaarimpia aiheita, oli tyypillinen useille kreikkalaisille filosofeille.[15] On todennäköistä, että monet Aristoteleen nimissä säilyneet teokset perustuvat koulussa annettuihin luentoihin, tai toisin päin.[16] Luentojen lisäksi koulussa suoritettiin erilaisia tieteellisiä tutkimuksia.[17]
Aristoteleen jälkeen
Aristoteles toimi koulun johtajana kolmetoista vuotta, vuoteen 323 eaa., kunnes hän joutui palaamaan Makedoniaan välttyäkseen vainoilta makedonialaiskytköksiensä vuoksi.[18] Aristoteleen kuoltua vuonna 322 eaa. koulun johtoon tuli hänen oppilaansa Theofrastos. 
Jotkut nykyajan tutkijoista ovat sitä mieltä, ettei koulusta tullut muodollisemmin organisoitua laitosta ennen tätä.[14][19]

Merkittävin peripateettisen koulun johtaja Aristoteleen jälkeen oli Straton, joka laajensi Aristoteleen filosofian naturalismia ja oli omaksunut eräänlaisen ateismin. Koulu alkoi taantua Lykonin tultua sen johtoon, koska hän ei ollut kovin kiinnostunut filosofiasta. Koulu oli kuitenkin toiminnassa ja sen johdossa oli joku nimetty filosofi keskeytyksettä Aristoteleen ajasta vuoteen 86 eaa. saakka. Lykonin jälkeen koulun johtajina toimivat todennäköisesti Ariston, Kritolaos, Diodoros Tyroslainen ja Erymneos.[20]
Roomalainen kenraali Lucius Cornelius Sulla tuhosi Ateenan vuonna 86 eaa., ja kaikkien kaupungin filosofikoulujen toiminta häiriintyi pahasti. Andronikos Rhodoslainen on saattanut rakennuttaa koulun uudelleen myöhemmin ensimmäisellä vuosisadalla eaa., koska muun muassa uusplatonilaiset mainitsevat hänet koulun johtajana.[21] Tämä on kuitenkin epävarmaa. Viimeistään toisella vuosisadalla jaa. koulu oli kuitenkin jälleen toiminnassa. Keisari Marcus Aurelius nimitti tällöin opettajia kaikkiin kaupungin tärkeimpiin kouluihin, myös Lykeioniin. Roomalaisella kaudella toimi vain muutamia merkittäviä peripateetikkoja; merkittävimpiin kuuluu Aleksanteri Afrodisiaslainen, joka kirjoitti lukuisia kommentaareja Aristoteleen teoksiin.
Koulun toiminnasta 200- ja 500-lukujen välillä ei ole tietoja, eikä sen varsinaista sulkemisvuotta tunneta. Peripateettisten filosofien toiminta muualla kuitenkin jatkui. Koulun toiminta on kuitenkin lakannut viimeistään vuonna 529, kun keisari Justinianus I sulki kaikki Ateenan filosofikoulut, mukaan lukien Lykeionin ja Akatemian.
Koulun täsmällinen sijaintipaikka oli kadoksissa vuosisatoja, kunnes sen raunioita löydettiin Kreikan nykytaiteen museon rakennustöiden yhteydessä vuonna 1996.[22] Löytöpaikka sijaitsee Ateenassa Kolonakin kaupunginosassa Rigillis-kadun varrella. Löydöllä oli suuri merkitys kreikkalaiselle kansallisidentiteetille. Tuolloinen kulttuuriministeri Evangelos Venizelos lausui tapauksesta: "Meillä on nyt täällä Ateenassa todisteet helleenisen kulttuuriperinnön jatkumolle".[23] Koulun raunioille on tarkoitus perustaa ulkoilmamuseo niin, että rauniot katetaan lasikatolla.[22][24]
Vaikutus

Uusplatonismin ja kristinuskon nousun myötä peripateettisuuden aika itsenäisenä filosofiana päättyi 200-luvulta alkaen. Uusplatonilaiset filosofit kuitenkin pyrkivät sulauttamaan Aristoteleen filosofian omaan järjestelmäänsä ja kirjoittivat lukuisia kommentaareja tämän teoksista. 
Viimeiset Aristoteleen kommentaattoreina toimineet klassisen ajan filosofit olivat Simplikios ja Boethius 500-luvulla. Tämän jälkeen Aristoteleen teokset olivat lännessä enimmäkseen tuntemattomia, mutta niitä ylläpidettiin idässä, jossa niistä tuli keskeinen osa varhaista islamilaista filosofiaa. Islamilaisen filosofisen perinteen merkittävimpiä peripateetikkoja olivat Al-Kindi (Alkindus), Al-Farabi (Alpharabius), Avicenna (Ibn Sina) and Averroes (Ibn Rushd). 1100-luvulla teoksia alettiin kääntää latinaksi. Tämän seurauksena kehittyi vähitellen korkeaskolastiikka, johon luetaan muun muassa Tuomas Akvinolainen. Se ammensi Aristoteleen teoksista, Averroksen kommentaareista sekä Avicennan teoksista.
Lykeionin koulun nimestä tulee myös suomen kielen sana lyseo (lyceum).
Filosofeja

Peripateettisen koulun merkittävimpiä filosofeja olivat (koulun johtajien kaudet merkitty erikseen[20]):
Kreikkalainen aika
Aristoteles (384–322 eaa.; koulun johdossa n. 334-322 eaa.)
Theofrastos (n. 371—287 eaa.; johdossa 322-288 eaa.)
Aristoksenos (n. 370—290 eaa.)
Khamaileon (n. 350–275 eaa.)
Fanias Eresoslainen (n. 332 eaa.)
Praksifanes (n. 322 eaa.)
Herakleides (n. 390–310 eaa.)
Dikaiarkhos (n. 350–285 eaa.)
Nikomakhos (n. 325 eaa.)
Demetrios Faleronlainen (kuoli n. 280 eaa.)
Straton (n. 330—270 eaa.; johdossa 288-n. 269 eaa.)
Eudemos Rhodoslainen (300-luku eaa.)
Hieronymos Rhodoslainen (n. 300 eaa.)
Klearkhos Soloilainen (300-luku eaa.)
Lykon Troaslainen (n. 270—226 eaa.; johdossa n. 269-225 eaa.)
Ariston Keoslainen (200-luku eaa.; johdossa 225-n. 190 eaa.)
Satyros (200-luku eaa.)
Hermippos Smyrnalainen (200-luku eaa.)
Kritolaos (k. ennen 111 eaa.; johdossa n. 190–155 eaa.)
Diodoros Tyroslainen (johdossa n. 140 eaa.)
Erymneos (johdossa n. 110 eaa.)
Aetios Antiokialainen (ensimmäinen vuosisata eaa.)
Roomalainen aika
Andronikos Rhodoslainen (n. 70 eaa.)
Boethos Sidonlainen (ensimmäinen vuosisata eaa.)
Kratippos Pergamonlainen (ensimmäinen vuosisata eaa.)
Aspasios (100–150)
Adrastos Afrodisiaslainen (100-luku)
Aristokles Messeneläinen (100–200 lukujen vaihde)
Aleksanteri Afrodisiaslainen (200-luku)
Olympiodoros vanhempi (400-luku)
Katso myös
Aristotelismi
Peripateettinen aksiooma
Platonin Akatemia
Lähteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Lynch, John Patrick| title = Aristotle’s school: A study of a Greek educational institution| location = Berkeley| publisher = University of California Press| year = 1972| id = ISBN 0520021940| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Aiheesta muualla



Luokka:Antiikin filosofia
Luokka:Aristotelismi
Luokka:Filosofian koulukunnat