khalidalt/tydiqa-goldp huggingface dataset:
Tysfjord

Question: Mikä on Tysfjordin kunnan asukasluku?


Tysfjord eli Tiitisvuono[1] (luulajansaameksi Divtasvuodna) on Nordlandin läänissä, Norjassa sijaitseva kunta. Se erotettiin Lødingenistä omaksi kunnakseen vuonna 1869. Tysfjordin hallinnollinen keskus on Kjøpsvik, missä asuu hieman alle tuhat asukasta. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan koko Tysfjordin kunnassa oli 1 978 asukasta.[2] Tysfjord on nimetty Tysfjorden-nimisen vuonon mukaan. Nimi Tysfjorden on norjankielinen käännös luulajansaamelaisesta sanasta Divtasvuodna. Sanan etuosan merkitys on tuntematon, mutta loppuosa vuodna tarkoittaa vuonoa.
Tysfjord on ainoa kunta Norjassa, missä luulajansaamea puhuvien tulisi voida asioida omalla kielellään virkamiesten kanssa, tosin tämä ei ole vielä toteutunut.
Tysfjordista on löytynyt esihistoriallisia kalliopiirroksia, mitkä esittävät metsästystä.
Maantiede
Tysfjord sijaitsee lähellä Tysfjordenin vuonoa, joka on toiseksi syvin vuono Norjassa. Sen syvin kohta on 897 m. Ballangen rajaa Tysjfordin pohjoisessa, etelässä Hamarøy, idässä Ruotsi ja luoteessa Vestfjord. Harmaat graniittivuoret ja mänty-, koivu- ja haapametsät hallitsevat kuntaa. Tysjordenin hallitsevin vuori on Stetind (1392 m).
Luonto
Monena vuotta 1990 seuranneena vuotena sillikannat ovat pysytelleet talvisin vuonossa, minkä takia myös valaat viihtyvät siellä saadakseen silleistä ravintoa. Tämä houkuttelee turisteja kauempaakin. Vuodesta 2008 vähemmän valaita ja sillejä on tullut Tysfjordiin. Tysfjordin rannikkoalue on tunnetumpaa valaiden- kuin lintujentarkkailuseutua, mutta vaihtelevan ympäristön ansiosta alueella on paljon erilaisia lintuja.
Ilmasto
Tysfjordin ilmasto on leuto sen sijainnista pohjoisella napapiirillä huolimatta. Vuosittainen keskilämpötila Kjøpsvikissä on 4.2 °C ja vuosittainen sademäärä 1 080mm. Kesät ovat miellyttäviä, tosin sateet saattavat olla yhtämittaisia. Sateisin kuukausi on lokakuu, jolloin sataa noin 154mm. Kuivin kuukausi on toukokuu sademäärällä 54mm.
Talous
Vuonna 1920 kuntaan perustettiin sementtitehdas. Nykyaikainen Norcem-tehdas on vieläkin tärkeä työllistäjä Kjøpsvikissä, sillä se työllistää 130 henkilöä. Vuodesta 1999 asti tehdas on ollut osa saksalaista yritystä HeidelbergCement. Julkiset palvelut, turismi ja maatalous ovat muita tulonlähteitä Tysfjordissa.
Liikenne
Tysfjord on ainoa paikka Norjassa, missä E6 on riippuvainen autolautasta. Autolauttoja kulkee Bognesin ja Skarbergetin välillä (E6), sekä Bognesin ja Lødingen välillä (E10).
Lähin lentokenttä on Evenesissä.
Lähteet

Aiheesta muualla


*
Magneettinen pohjoisnapa

Question: Miksi magneettinen pohjoisnapa liikuu?



Maan magneettinen pohjoisnapa on paikka, jossa Maan magneettikentän inklinaatio on 90 astetta eli kenttä osoittaa suoraan alaspäin. Se ei sijaitse maantieteellisellä pohjoisnavalla vaan pisteessä Coordinates:  Pohjoisella jäämerellä ja liikkuu kohti Venäjää 55–60 kilometriä vuodessa. [1]
Fysikaalisilta ominaisuuksiltaan pohjoisella pallonpuoliskolla sijaitseva magneettinen napa ei olekaan magneettikentän pohjoisnapa, vaan etelänapa, sillä se vetää sauvamagneetin ja erityisesti kompassinneulan pohjoisnapaa puoleensa, ja siellä magneettiset kenttäviivat osoittavat alaspäin.[2]
Löytöhistoria ja tutkimusmatkat
Kun kompassi tuli Euroopassa tunnetuksi, sen toiminnan selitettiin johtuvan siitä, että Pohjois­navalla olisi suuri magneettisesta malmista koostunut vuori. Toisen selityksen mukaan Pohjantähti olisi ollut voimakas magneetti, koska kompassin­neula näytti osoittavan sitä kohti. Kun 1500-luvulla havaittiin magneettikentän deklinaatio eli että kompassin osoittama suunta poikkesi jonkin verran maan­­tieteelli­sestä pohjois­­suunnasta, pääteltiin, että tämän "magneetti­vuoren" olikin sijaittava jonkin matkan päässä Pohjois­navasta.[3]
Vuonna 1600 englantilainen tutkija William Gilbert esitti ensimmäisenä, että Maa itse on suuri magneetti. Hän myös ensimmäisenä määritteli magneettisen pohjois­navan pisteeksi, jossa maan magneetti­kentän suunta on suoraan alas­päin.[3]
Ensimmäisenä magneettiselle pohjoisnavalle saapui 31. touko­kuuta 1831 James Clark Ross, joka havaitsi sen sijaitsevan Boothian niemimaalla, Cape Adelaidessa (). Tämän jälkeen kesti yli 70 vuotta, ennen kuin paikalla seuraavana kävi Roald Amundsen vuonna 1903 purjehtiessaan ensimmäisenä Luoteisväylän läpi. Amundsen havaitsi magneettisen navan edelleen olleen lähellä Rossin ilmoittamaa paikkaa.[4]
Kolmantena magneettisen pohjois­navan saavuttivat vuonna 1947 kanadalaiset tutkimus­matkailijat Paul Serson ja Jack Clark, jotka totesivat sen siirtyneen Allen Lakeen, Walesin prinssin saarelle (), noin 400 kilometriä luoteeseen siitä paikasta, josta Ross ja Amundsen olivat sen löytäneet. Edeltä­jis­tään poiketen he saapuivat paikalle lento­teitse, minkä vuoksi matka kävi paljon nopeammin, ja he saattoivat määrittää magneetti­navan paikan varsin tarkasti Sersonin keksimän elektronisen magnetometrin avulla[4][5]
Myöhemmin magneetti­napa on siirtynyt vielä pohjoisemmaksi ja on nykyisin Pohjoisessa Jäämeressä Ellesmerensaaren länsipuolella.
Lähteet

Luokka:Luonnonmaantiede
Pohjoisnapa
Emmi

Question: Mikä oli Emmi Fock ensimmäinen teos?



Emmi on naisen etunimi. Nimen alkuperäinen muoto on saksalaisperäinen Emerentia, joka tulee sanoista ermin tai irmin, jotka tarkoittavat suurta ja voimakasta. Nimellä on myös latinalainen alkuperä Emerentius, joka tarkoittaa ansaitsevaa. Nimen kolmas alkuperä on kreikkalainen. Kreikkalaisen alkuperän mukaan nimi 'Emmi' tarkoittaa ystävällistä ja hellää. Suomessa nimi on vuoden 2015 loppuun mennessä annettu 11075 naiselle ja muutamalle miehelle.[1]
Kuuluisia Emmi-nimisiä
Emmi Alanen (s. 1991), jalkapalloilija ja painija
Emmi Fock (1898–1983), saksalais-suomalainen muoto- ja muotikuvaaja
Emmi Haapanen (1866–1947), näytelmäkirjailija
Emmi Itäranta (s. 1976), kirjailija
Emmi Jurkka (1899–1990), näyttelijä ja teatterinjohtaja
Emmi Kaislakari (s. 1984), näyttelijä ja laulaja
Emmi Kangasjärvi (s. 1979), laulaja, taiteilijanimenä Emmi
Emmi Leino (s. 1994), koripalloilija
Emmi Ljungberg (s. 1946), kirjailija
Emmi Mäkelin (1874–1962), poliitikko (Suomen sosialistinen työväenpuolue)
Emmi Mäkinen (s. 1993), pituushyppääjä ja pikajuoksija
Emmi Niemelä (s. 1989), suomalainen salibandyn pelaaja
Emmi Parviainen (s. 1985), näyttelijä
Emmi Peltonen (s. 1999), suomalainen taitoluistelija
Emmi Silvennoinen (s. 1988), suomalainen kosketinsoittaja
Emmi Viljanen, voimanostaja
Emmi Voionmaa (1877–1969), suomalainen kirjallisuuden suomentaja
Kuvitteellisia Emmi-nimisiä
Emmi Lukkari, tv-sarjassa Uusi päivä
Lähteet



Luokka:Etunimet
Antagonisti (lääketiede)

Question: Mitä antagonisti tarkoittaa?



Antagonisti eli reseptorinsalpaaja on lääkeaine, joka estää toisen reseptoriin kiinnittyvän aineen vaikutusta. Rakenteensa perusteella se salpaa kohdereseptorinsa toimintaa estäen elimistön omia viestimolekyylejä ja muita reseptoriin sitoutuvia molekyylejä eli ligandeja (esimerkiksi lääkeaine) aktivoimasta reseptoria ja siihen kytkeytyvää solun fysiologista signaalinvälitysmekanismia. Antagonisti estää sekä agonistien että käänteisagonistien vaikutuksia salpaamalla niiden kohdereseptoria. 
Antagonismia voi olla kilpailevaa tai kilpailematonta sekä palautumatonta. Jos agonistin lisääminen kumoaa antagonistin vaikutuksen, kyseessä on kilpaileva antagonismi, missä agonisti voi syrjäyttää antagonistin reseptorista. 
Jos agonistin lisäys ei vaikuta antagonismiin, kyseessä on kilpailematon antagonismi, missä agonisti ei kykene syrjäyttämään reseptoriin sitoutunutta antagonistia, koska antagonisti sitoutuu reseptorissa eri kohtaan kuin agonisti.
Palautumaton antagonisti sitoutuu kovalenttisesti reseptoriin estäen muiden ligandien reseptoriin sitoutumisen. Koska palautumatonta antagonistia ei voi syrjäyttää reseptorista, agonistin lisäys ei poista antagonismia. 
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Koulu M, Tuomisto J ja Paasonen M K| title = Farmakologia ja toksikologia, 5. painos, luku 2. Lääkeaineiden vaikutusmekanismit: Reseptorit| publisher = Medicina Kuopio| year = 1996| id = ISBN 951-97316-0-1}}
Aiheesta muualla


Luokka:Lääketiede
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Naisten äänioikeus

Question: Saivatko suomalaiset naiset ensimmäisenä maailmassa äänestysoikeuden?



Naisten äänioikeus on taloudellinen ja poliittinen uudistus, joka antaa naisille oikeuden äänestää. Äänioikeus ei kuitenkaan aina merkinnyt vaalikelpoisuutta eli naisten mahdollisuutta asettua ehdolle vaaleissa.
Uusi-Seelanti antoi ensimmäisenä naisille äänioikeuden vuonna 1893. Australiassa myönnettiin vuonna 1902 rajoitettu äänioikeus ja vaalikelpoisuus, jotka kuitenkin koskivat vain valkoista väestöä.[1]
Suomi antoi kolmantena maailmassa ja ensimmäisenä Euroopassa naisille äänioikeuden vuonna 1906 osana yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta. Samalla sallittiin naisille myös oikeus asettua ehdolle vaaleissa ja vuonna 1907 eduskuntaan valittiin maailman ensimmäiset naisparlamentaarikot.[2]
Neuvosto-Venäjällä naisten äänioikeus annettiin lokakuun vallankumouksessa vuonna 1917.[3]
Yhdysvalloissa naisten äänioikeus oli New Jerseyn osavaltion perustuslaissa jo vuonna 1776, mutta se kumottiin 1807. Myöhemmin naiset saivat äänioikeuden Yhdysvalloissa vuonna 1920.[4]
Ranskassa Pariisin kommuuni antoi naisille äänioikeuden 1871, mutta päätös kumottiin kommuunin kaatuessa.[5]
Euroopan maista Sveitsi antoi naisille äänioikeuden vasta vuonna 1971 ja Liechtenstein viimeisenä Euroopassa vuonna 1984.[4] Joissain Sveitsin kantoneissa naisten äänioikeus oli evätty 1990-luvun alkuun asti.[6]
Vuonna 2015 maailmassa ei ole käytännössä enää yhtäkään valtiota jossa naisten äänioikeus olisi täysin kielletty lailla, Saudi-Arabian annettua naisille vaalikelpoisuuden paikallisvaaleissa [7]. Tähän ei kuitenkaan lueta valtioita joissa äänestyksiä ei yleisesti pidetä (eikä näin ollen myös miehilläkään ole oikeutta äänestää). Vatikaanin vaaleissa valittava Paavi valitaan miesedustajien kesken uskonnollisista syistä.
Katso myös
Suomen äänioikeuden historia
Aikajana naisten äänioikeuden historiasta
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Nainen
Luokka:Äänioikeus
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Nicolas Fatio de Duillier

Question: Milloin Nicolas Fatio de Duiller syntyi?


Nicolas Fatio de Duillier (26. helmikuuta 1664 – 12. toukokuuta 1753) oli sveitsiläissyntyinen matemaatikko. Hän on tunnettu työstään koskien eläinratavaloa ja roolistaan Newtonin ja Leibnizin riidassa. De Duillier keksi menetelmän vuonna 1704, jonka avulla pystyttiin poraamaan reikä rubiineihin ja safiireihin timanttiporan avulla. Tämä mahdollisti näiden jalokivien käyttämisen kellojen kivilaakereina ja tätä kautta kellojen rattaiden kitkaa saatiin pienemmäksi.[1]
Elämä
Duillier syntyi vuonna 1664 Jean-Baptiste ja Cathérine Fation perheeseen seitsemäntenä lapsena. Perheeseen syntyi yhteensä 14 lasta. Perhe asui Baselissa, mutta vuonna 1672 muuttivat Sveitsin länsiosassa sijaitsevaan Duillierin kaupunkiin. Duillierin ollessa 18-vuotias hän matkusti Pariisiin, jossa hän opiskeli Pariisin observatoriossa tähtitiedettä Giovanni Domenico Cassinin opettamana. Hän oli lahjakas matemaatikko, ja hänen varhaiskypsyytensä teki vaikutuksen moneen huomattavaan filosofiin. Duillier'n tieteellinen läpimurto tapahtui vuonna 1684, kun hän selitti eläinratavalon johtuvan siitä, että hiukkaset heijastavat auringonvaloa. Oltuaan viisi vuotta Ranskassa, Duillier matkusti Isoon-Britanniaan, ja siellä hänestä tuli vuonna 1688 Royal Societyn jäsen. Hän matkusti Englantiin ennen muuta tavatakseen Isaac Newtonin. Hän onnistui hankkiutumaan Newtonin suosioon ja vuosina 1689-93 heillä oli erittäin läheinen homoseksuaalinen suhde. Eräässä vaiheessa Newton halusi Fation muuttavan hänen asuntoonsa Cambridgeen, mutta suunnitelmasta ei tullutkaan mitään. 
On varmaa, että Fatio tunsi voimakasta vetoa okkultismiin ja kannusti Newtonia syvemmälle magiaan. Yhdessä he tekivät useita alkemistisia kokeita. 1693 heidän välinsä rikkoontuivaat ja Fation menetettyä suojelijansa, hänen asemansa romahti, koska hänellä oli tiedeyhteisössä paljon vihamiehiä eikä häneen luotettu. Hänen myöhemmästä elämästään ei ole paljon tietoa, mutta hänen tiedetään olleen tekemisissä ruusuristiläisten ja muiden erikoisten ryhmien kanssa ja ainakin kerran hän joutui Charing Crossissa jalkapuuhun epäsosiaalisen elämän vuoksi. Duillier kuoli vuonna 1753 Isossa-Britanniassa yli 80-vuotiaana, mutta köyhänä ja melkein täydellisesti unohdettuna.
Kirjeessään Christiaan Huygensille vuonna 1690 Fatio esitti gravitaatioteorian, jonka mukaan gravitaatio aiheutuisi kaikkialla avaruudessa suurella nopeudella liikkuvista hiukkasista.[2]
Lähteet


Luokka:Sveitsiläiset matemaatikot
Luokka:Vuonna 1664 syntyneet
Luokka:Vuonna 1753 kuolleet
Fiat Ritmo

Question: Mikä Fiat Ritmo on?


Fiat Ritmo on Fiatin vuosina 1978–1988 valmistama alemman keskiluokan automalli, joka korvasi Fiat 128:n. Espanjalainen SEAT valmisti Ritmoa lisenssillä vuosina 1979–1982. Fiatin ja SEATin sopimuksen umpeuduttua SEAT muutti automallia tarvittavan verran, että se saattoi kutsua sitä omaksi mallikseen, ja näin syntyi SEAT Ronda. Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa Ritmoa myytiin Fiat Strada -nimisenä. Mallin seuraajaksi tuli Fiat Tipo.

Bertonen suunnittelema Fiat Ritmo esiteltiin Torinon autonäyttelyssä 1978. Moottorit olivat aluksi 1,1- (60hv), 1,3- (65hv) ja 1,5-litraiset (75hv). Suurimmassa oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto vakiona, muissa nelivaihteinen. Lisäksi saatavana oli Volkswagenilta peräisin oleva kolmiportainen automaattivaihteisto. Vuonna 1979 tuli saataville myös 1,0-litrainen moottori. Seuraavana vuonna markkinoille tuli 1,7-litrainen (55hv) dieselmoottori.[1]

vasen|pienoiskuva|Fiat Ritmo Abarth 125TC
Vuonna 1981 esiteltiin uudistetut 1,3- (75hv) ja 1,5-litraiset (85hv) moottorit sekä urheilullinen 105TC, jossa oli 1,6-litrainen 105-hevosvoimainen moottori. Samana syksynä Frankfurtin autonäyttelyssä esiteltiin 2,0-litraisella (125hv) moottorilla varustettu Abarth 125TC sekä avomallin prototyyppi. Avomallin tuotanto käynnistyi seuraavan vuoden alussa, mutta valmistusmäärät olivat vähäisiä.[1]
vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (1982) Fiat Ritmo.
Vuonna 1982 Ritmo koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudistetun keulan ilmeen neljällä ajovalolla ja uudella Fiat-logolla. Seuraavana vuonna Abarth 130TC korvasi 125TC:n.[1]
vasen|pienoiskuva|Fiat Ritmo Cabriolet
Toinen kasvojenkohotus tuli vuonna 1985, jolloin autoon tehtiin useita pieniä muutoksia, muun muassa ovenkahvat muuttuivat pyöreistä kulmikkaiksi. Dieselmoottorin iskutilavuus laski hieman, mutta teho nousi 60 hevosvoimaan. Uudessa Supercabrio-mallissa oli sama moottori kuin 105TC:ssä. Normaalin avomallin moottorina oli 1,3-litrainen (65hv).[1]

Seuraavana vuonna esiteltiin 1,9-litrainen (80hv) turbodiesel, joka oli saatavana vain viisiovisena.[1]

Lähteet

Aiheesta muualla


Ritmo
Luokka:C-segmentin autot
Luokka:1970-luvun autot
Luokka:1980-luvun autot
Capitolium

Question: Missä Capitolium-kukkula sijaitsee?




Capitolium tai mons Capitolinus () on kuuluisin ja korkein Rooman alkuperäisistä seitsemästä kukkulasta. Capitoliumilla sijaitsi Rooman valtakunnan tärkein temppeli – Juppiterille, Junolle ja Minervalle pyhitetty Juppiter Optimus Maximuksen temppeli[1]. Hengellisen keskuksen läheisyydessä sijaitsi poliittisen elämän näyttämö – Forum Romanum.
Kukkulalla on kaksi huippua: linnoitettu pohjoinen osa oli antiikin aikana nimeltään Arx, eteläosassa puolestaan oli jyrkkä Tarpeian kallio, jota käytettiin teloituksissa. Huippujen välissä sijaitsi matalampi laakso, joka toimi turvapaikkana. Kukkulan Forumin puoleisella reunalla sijaitsi 1. vuosisadalla eaa. rakennettu Tabularium, jossa oli Rooman valtionarkisto.
Keskiajalla Capitolium oli Rooman siviilihallinnon keskus. 1500-luvulla kukkula koki perusteellisen muutoksen, kun Michelangelo suunnitteli Piazza del Campidoglion ja sitä ympäröivät palatsit Palazzo dei Conservatori, Palazzo Senatorio ja Palazzo Nuovo. Nykyään nämä muodostavat yhdessä Capitoliumin museot. Piazzan keskellä on kopio antiikkisesta Marcus Aureliuksen ratsastajapatsaasta. Alkuperäiskappale on sijoitettu viereiseen museoon.
Antiikin aikaisen Arxin alueella sijaitsevat nykyään Santa Maria in Aracoeli -kirkko sekä Viktor Emanuel II:n muistomerkki.
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Rooman kukkulat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Perjantai 13. (elokuvasarja)

Question: Montako elokuvaa on sarjassa Perjantain 13.?


Perjantai 13. päivä on yhdysvaltalainen kauhu-/slasherelokuvasarja, jonka ensimmäinen osa sai ensi-iltansa 3. toukokuuta 1980. Suomessa elokuvan  esittäminen kiellettiin kokonaan [1]. Elokuvia ovat ohjanneet Sean S. Cunningham, Steve Miner, Joseph Zito, Danny Steinmann, Tom McLoughlin, John Carl Buechler, Rob Hedden, Adam Marcus ja James Isaac. 
Sarjan toisesta elokuvasta lähtien päähenkilönä on sarjamurhaaja Jason Voorhees. Jasonia on näytellyt Ari Lehman, Kane Hodder, Ken Kirzinger sekä lukuisia sijaisnäyttelijöitä.
Elokuvasarja
Perjantai 13. (1980)
Perjantai 13. päivä, osa 2 (1981)
Perjantai 13. päivä, osa 3 (1982)
Friday the 13th: The Final Chapter (1984)
Perjantai 13. päivä, osa 5 – A New Beginning (1985)
Perjantai 13. päivä, osa 6 - Jason Lives (1986)
Friday the 13th: The New Blood (1988)
Friday the 13th. Part VIII – Jason Takes The Manhanttan (1989)
Jason Goes to Hell: The Final Friday (1993)
Jason X (2001)
Freddy vs. Jason (2003)
Perjantai 13. (2009)
Musiikki


Katso myös
Luettelo elokuvasarjan Perjantai 13. hahmoista
Lähteet

Aiheesta muualla


*
Air Canada Jetz

Question: Kuka omistaa Air Canadan?



Air Canada Jetz on Montrealissa, Quebecissa, Kanadassa sijaitseva lentoyhtiö. Sen asiakkaita ovat suuremmat bisnesmatkaryhmät, urheilujoukkueet sekä viihdetaiteilijat[1].
Historia
Lentoyhtiö perustettiin 31. lokakuuta vuonna 2001. Yhtiö on täysin Air Canadan[1] omistama. Perustamisesta lähtien yhtiön johdossa on toiminut Robert Perreault, joka aikaisemmin johti Air Alliance -lentoyhtiötä. NHL-kauden 2006–2007 aikana Jetz kuljetti useita joukkueita, kuten Vancouver Canucks, Calgary Flames, Edmonton Oilers, Ottawa Senators, Montreal Canadiens ja Toronto Maple Leafs. Vuosina 2005-2006 Jetz kuljetti NBA-joukkuetta Toronto Raptors. Jetz on myös kuljettanut useita muusikoita heidän kiertueillaan Pohjois-Amerikassa, kuten U2 ja Rolling Stones[2].
Laivasto
Air Canada Jetz -laivasto elokuussa 2010.[3]
5 Airbus A320-211 (sisustettu kuljettamaan 64 matkustajaa bisnes-luokassa)[4]
Käytöstä poistuneet
Boeing 737-200
Aiheesta muualla

Lähteet


Luokka:Kanadalaiset lentoyhtiöt
Erik Killmonger

Question: Kuka Mandariini on Marvel Comicsissa?


Erik Killmonger (syntymänimeltään N’Jadaka) on fiktiivinen superroisto Marvel Comicsin sarjakuvissa, jossa hänet tunnetaan yhtenä Mustan Pantterin vihollisista.
Hahmon fiktiivinen historia
N’Jadaka oli alun perin Wakandan asukas, jonka isän Ulysses Klaw alun perin pakotti palvelukseensa. Klaw'n suunnitelmat kuitenkin epäonnistuivat ja N’Jadakan isä sai surmansa, minkä jälkeen muu perhe karkotettiin maasta. N’Jadaka muutti nimensä Erik Killmongeriksi ja vietti vuodet opiskellen MIT:ssä ja odottaen tilaisuutta kostaa isänsä kuolema.[1] Kun kuningas T’Challa lopulta antoi Killmongerin palata kotimaahansa, tämä asettui kylään joka nimettiin myöhemmin hänen mukaansa N’Jadakan kyläksi. Hän alkoi kuitenkin tavoitella vallankumousta, vastustaen ”valkoisen kolonialismin” mukanaan tuomia vaikutteita Wakandan kulttuuriin ja pyrki palauttamaan maahan sen muinaiset perinteet. Killmonger yritti useita vallankappauksia Venommin sekä myöhemmin Sombren ja K’Ruelin avustuksella. Hän sai kuitenkin surmansa, kunnes Mandariini sai hänen ruumiinsa käsiinsä ja elvytti hänet.[2][3][4]
Muissa medioissa
Michael B. Jordan näyttelee Killmongeria vuoden 2018 elokuvassa Black Panther.[5][6] Tämä versio N’Jadakasta on T’Chakan veljen, N’Jobun, puoliamerikkalainen poika, joka otti amerikkalaisen nimen Erik Stevens. Hän kasvoi Oaklandissa ja aikuisena hänestä tuli black ops -sotilas, ansaiten uransa aikana kutsumanimen "Killmonger". Hän pyrki lopulta haastamaan serkkunsa T’Challan Wakandan kuninkuudesta kostona isänsä kuolemasta. Noustuaan väliaikaisesti Wakandan kuninkaaksi, hän otti itselleen toisen Shurin kehittämistä uusista Mustan Pantterin puvuista. Tämän puvun leluversiota kutsuttiin Kultaiseksi Jaguaariksi ().[7]
Erik Killmonger esiintyy pelattavan hahmona pelin Lego Marvel’s Avengers ladattavassa lisäsisällössä.[8]
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Marvel-universumin superroistot
Luokka:Marvel-universumin kamppailulajien harrastajat
Luettelo Tanskan hallitsijoista

Question: Kuka oli Tanskan ensimmäinen hallitsija?


Tämä on luettelo Tanskan hallitsijoista. Tanska on ollut kuningaskunta 900-luvulta asti, ja se on yksi Euroopan vanhimpia kuningaskuntia. Luettelo alkaa Gorm Vanhasta ja loppuu nykyiseen kuningattareen Margareeta II:seen. 
Hardeknud on ensimmäinen historiallinen henkilö, jota voidaan pitää kuninkaana, mutta virallisesti ensimmäiseksi kuninkaaksi tanskalaiset katsovat Gorm Vanhan.
Tanskan kuninkaat hallitsivat Tanskaa vuoteen 1396.
Vuosina 1380–1396 Tanska ja Norja olivat personaaliunionissa.
Vuosina 1397–1536 Tanska kuului Kalmarin unioniin.
Tanska-Norjan kuningaskunta vuosina 1536–1814
Tanskan kuningaskunta 1814 – nykypäivä
Personaaliunionissa Islannin kanssa vuosina 1918–1944
Luettelo Tanskan hallitsijoista
Viikinki- ja keskiaikaiset kuninkaat
948?–958 tai 959 Gorm Vanha
958 tai 959 – 986 Harald Sinihammas
aik. 987–1014 Sven Haaraparta
1014–1018 Harald II
1018–1035 Knuut II Suuri
1035–1042 Knuut III Hardeknut
1042–1047 Maunu Hyvä (Magnus den Gode)
1047–1076 Sven Estridinpoika
1076–1080 Harald Hein
1080–1086 Knuut Pyhä
1086–1095 Olavi Hunger
1095–1103 Eerik I Ejegod
1104–1134 Niilo Sveninpoika
1134–1137 Eerik II Emune
1137–1146 Eerik III Lam
1146–1157 Sven Grathe Knuut Maununpoika ja Valdemar I Suuri
1157–1182 Valdemar I Suuri
1182–1202 Knuut VI
1202–1241 Valdemar II Sejr
1241–1250 Eerik IV Plovpenning
1250–1252 Abel
1252–1259 Kristoffer I
1259–1286 Eerik V Klipping
1286–1319 Eerik VI Menved
1320–1326 Kristofer II
1326–1329 Valdemar III
1329–1332 Kristofer II
1332–1340 interregnum – ei hallitsijaa
1340–1375 Valdemar IV Atterdag
1376–1387 Oluf II
1387–1412 Margareeta I
1412–1439 Eerik VII Pommerilainen
1440–1448 Kristofer Baijerilainen
Oldenburgin suku


Glücksburgin suku


*
Tanskan hallitsijoista
Örö

Question: Missä Örö sijaitsee?


Örö on Kemiönsaaren kunnassa Hiittisten lounaispuolella sijaitseva linnakesaari, joka aiemmin kuului Hiittisten ja myöhemmin Dragsfjärdin kuntaan. Saari on ollut sotilaskäytössä Venäjän vallan ajasta lähtien.
Örön linnake
Örö kuului niin sanottuun Pietari Suuren merilinnoitukseen. Linnoittaminen aloitettiin ennen ensimmäistä maailmansotaa. Itsenäisyyden alusta saari on ollut osa Suomen meripuolustusta. Saarella oli raskas ja järeä patteri, jonka tykkikalustona oli mm. 2 kpl 305/52 O -tykkiä ja 152/45 C, myöhemmin 152/50 T.[1] Tämän lisäksi saaren toimintaan on kuulunut merivalvonta. Linnake osallistui sodan aikana taisteluun Bengtskäristä sekä tykkitulella että lähettämällä miehiä Bengtskäriin.
Örössä on aikaisemmin annettu varusmieskoulutusta, mutta Suomen puolustusvoimien toiminta Örössä loppui pääosin vuonna 2005 ja saari on nykyisin Metsähallituksen hallinnassa. Örön linnakkeeseen kuului muun muassa rannikkosotilaskoti ja varuskuntakerho.
Saaressa on toimintakunnossa oleva, kolmesta tykistä koostuva 130 TK -rannikkotykkipatteri.
Saaren luonto
Örö on matalalla vesialueella sijaitseva harjusaari. Sillä esiintyy runsaasti arvokkaita luontotyyppejä, kuten erikoisen luonnontilaisena säilyneitä hiekkarantoja, dyynejä ja rantaniittyjä. Örössä on havaittu kaikkiaan 1500 perhoslajia, joista uhanalaisia tai silmälläpidettäviä on yli sata. Se on tunnettu myös harvinaisten merenrantakasvien, kuten merijuolavehnän alalajin merivehnän (Elymus farctus ssp. boreoatlanticus) esiintymistä. Suomessa uhanalainen, rauhoitettu ja hyvin harvinainen merivehnä tunnettiin pitkään vain Öröstä. Muita uhanalaisia ja silmälläpidettäviä putkilokasveja saarella ovat muun muassa hietaneilikka, hietikkosara, isokrassi, kangasajuruoho, lännenhanhikki, meriotakilokki ja rantakaura. Saari on myös Suomen ainoa lännenkylmänkukan kasvupaikka.
Lähteet
  Luettu 1.2.2012 
  Luettu 1.2.2012 
Viitteet

Kirjallisuutta
Pakola, Johanna: Örön linnake. 2. uud. painos. Merimaanikko, 2015. ISBN 978-952-68164-2-5. Ensimmäinen painos nimellä Örö: laidunmaasta linnakkeeksi, Turun Sanomat, 2008.
Aiheesta muualla


Luokka:Hiittinen
Luokka:Kemiönsaaren saaret
Luokka:Suomen varuskunnat
Mount Rushmore

Question: Missä Mount Rushmore sijaitsee?




Mount Rushmore National Memorial on Etelä-Dakotassa, Yhdysvalloissa sijaitsevan Rushmore-vuoren graniittiin veistetty muistomerkki. Muistomerkissä ovat jättimäisessä koossa, noin 18 metrin korkuisina, neljän Yhdysvaltain presidentin kasvot. He ovat vasemmalta oikealle George Washington (1732–1799), Thomas Jefferson (1743–1826), Theodore Roosevelt (1858–1919) ja Abraham Lincoln (1809–1865).
Muistomerkin ideoi paikallishistoriasta innostunut Doane Robinson houkutellakseen matkailijoita luonnonkauniille Black Hillsin alueelle. Vuonna 1924 Robinson sai kuvanveistäjä Gutzon Borglumin innostumaan tästä mittavasta hankkeesta. He päättivät luoda yhdessä ”demokratian temppelin”.
Borglum oli 60-vuotias, kun työt aloitettiin Mount Rushmoressa vuonna 1927, ja hän jatkoi niitä lopun ikäänsä. Hän suunnitteli muistomerkin ja johti paikallisista kaivosmiehistä ja muurareista koostunutta suurta rakentajajoukkoa, joka räjäytti vuorenseinää dynamiitilla ja louhi valtavat kasvot taltalla ja vasaralla köysien varassa huterasti kiikkuvilta telineiltä. Borglum olisi halunnut esittää presidentit vyötärön korkeudelle saakka.[1] Hanke jäi kesken.
Borglum joutui Mount Rushmoressa kiistelemään kiivaasti kansallispuistoista ja kansallisista muistomerkeistä vastaavan National Park Servicen kanssa, ja hänen oli pakko tämän tästä keskeyttää työt rahapulan tai huonon sään vuoksi. Siitä huolimatta Washingtonin pää paljastettiin virallisesti 1930, Jefferson 1936, Lincoln 1937 ja Roosevelt 1939. Borglumin kuoltua vuonna 1941 hänen poikansa Lincoln jatkoi töitä jonkin aikaa, kunnes rahat loppuivat.[2]
Patsaiden takana on vuoreen kaivettu huone, joka ei näy turisteille. Sinne on sijoitettu Yhdysvaltoja koskevia tietoja tulevia sukupolvia varten, muun muassa itsenäisyysjulistus ja perustuslaki. Huone oli alun perin kuvanveistäjän idea, mutta se valmistui vasta 1990-luvulla.[3]
8. heinäkuuta 2005 alkaen saksalainen pesulaitevalmistaja Alfred Kärcher GmbH & Co pesi presidenttien kasvot ilmaiseksi. Kasvot pestiin ensimmäistä kertaa.[4]
Mount Rushmore National Memorial populaarikulttuurissa
Vuonna 1959 Mount Rushmore esiintyi Alfred Hitchcockin elokuvassa Vaarallinen romanssi takaa-ajokohtauksen tapahtumapaikkana. Muistomerkki inspiroi Deep Purplen vuonna 1970 julkaistun albumin Deep Purple in Rock kansikuvaa, jossa yhtyeen viiden jäsenen hahmot on esitetty kallioon hakattuina neljän presidentin sijasta. Tim Burtonin elokuvassa Mars hyökkää! (1996) marsilaiset tuhoavat monumentin ja rakentavat sen paikalle omien johtajiensa patsaat. Nukkeanimaatioelokuvassa Team America – maailman poliisi järjestön päämaja sijaitsee kallioluolassa muistomerkin takana. Vuonna 2007 ilmestyneessä seikkailuelokuvassa National Treasure: Salaisuuksien kirja Mount Rushmore on yksi tapahtumapaikoista.
Lähteet

Aiheesta muualla

Coordinates: 
Luokka:Etelä-Dakota
Luokka:National Register of Historic Places
Luokka:Yhdysvaltain muistomerkit
Luokka:Muotokuvat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Legitimistit

Question: Mitä rojalistit edustivat?

Legitimistit olivat Ranskassa vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen jälkeen käytetty nimitys niistä rojalisteista, joiden mielestä ainoastaan Bourbon-suvulla ja sen vanhemmalla haaralla oli laillinen oikeus Ranskan valtaistuimeen. He olivat yksi rojalistien kolmesta pääsuuntauksesta 1800-luvun Ranskassa; muut olivat Orléans-sukuhaaraa kannattaneet orleanistit sekä Napoleonin perintöä vaalineet bonapartistit.[1] Legitimistit eivät tunnustaneet 1830 valtaan nousseen Ludvig Filipin eivätkä yhdenkään häntä seuranneen Ranskan hallitsijan laillisuutta. He edustivat reaktionääristä oikeistoa.
Toisen keisarikunnan romahtamisen jälkeen 1870-luvun alussa näytti olevan mahdollisuus Bourbonien valtaanpaluuseen, mutta kruununtavoittelija Chambordin kreivin jyrkkä vanhoillisuus vei häneltä muiden rojalistien tuen. Hänen kuoltuaan vuonna 1883 ilman perillisiä useimmat legitimistit siirtyivät tukemaan Orléans-suvun päämiestä, Pariisin kreivi Philippe d’Orléansia.[1] Osa katsoi laillisen oikeuden Ranskan kruunuun siirtyneen kuitenkin Bourbon-suvun espanjalaiselle haaralle, vaikka sen kantaisä Filip V olikin luopunut omista ja jälkeläistensä oikeuksista Ranskan kruunuun Utrechtin rauhan yhteydessä vuonna 1713.[2]
Katso myös
Karlismi
Lähteet

Luokka:Ranskan historia
Luokka:Ranskan puolueet
Ritariromaani

Question: Mitä ritariromaani olivat?

Ritariromaanit olivat kansankielellä kirjoitettuja, ritareista kertovia runo- tai proosateoksia, joiden kukoistuskausi oli 1100–1300-luvulla. Lajityyppi  kehittyi Ranskassa ja levisi sieltä muualle Eurooppaan. Suosittuja aiheita olivat kuningas Arthuriin ja pyöreän pöydän ritareihin liittyvät tarinat sekä kertomukset Tristanin ja Isolden rakkaudesta.[1]
Alun perin ritariromaanit oli kirjoitettu hovipiirien viihdykkeeksi, mutta kirjapainotaidon myötä ne levisivät suuren yleisön ulottuville. Ritariromaanit kuvasivat ritareiden elämää romantisoidulla ja liioittelevalla tavalla. Tärkeitä teemoja olivat keskiaikaiset ritari-ihanteet, rohkeus, jalous ja vasallin uskollisuus herraansa kohtaan. Keskeinen aihe oli myös ritarin ylevä ja palvova rakkaus ylhäiseen naiseen, esimerkiksi Lancelotin rakkaus kuningatar Guinevereen.[1]
Kelttiläiseen taruperinteeseen pohjautuva kuningas Arthur tuli hyvin suosituksi hahmoksi ritariromaaneissa, ja hänen ympärilleen punoutuvaa tarustoa kehittivät Chrétien de Troyes ja Geoffrey Monmouthilainen. Arthurista kasvoi ritariromaaneissa legendaarinen kuningas ja pyöreän pöydän ritareiden keskushahmo, mihin ovat saattaneet vaikuttaa Kaarle Suuren hovia kuvanneet chanson de geste -runoelmat.[1]
Vähitellen uskonnollinen mystiikka tuli ritariromaaneissa keskeisemmälle sijalle. Chrétien de Troyes esimerkiksi kirjoitti ihmeitä tekevästä Graalin maljasta, josta tuli pysyvä teema Arthur-tarinoissa. Saksassa Wolfram von Eschenbach puolestaan loi Parsifal-eepoksen, jossa hän syvensi Graal-mystiikkaa. Ritari-ihanne alkoi myös kehittyä uskonnollisempaan ja siveellisempään suuntaan, eroottissävyisen rakkauden väistyessä taka-alalle ritariromaaneissa.[1]
Myöhäiskeskiajalla ritariromaanit alkoivat menettää suosiotaan, ja muun muassa Miguel de Cervantes parodioi romaanissaan Don Quijote aiempia ritariromaaneja. Ritariromaanit ovat kuitenkin jatkuvasti innoittaneet sekä runoilijoita että säveltäjiä, muun muassa Richard Wagner on tehnyt oopperan Tristanista ja Isoldesta.[1]
Monia nykyajan fantasiaromaaneja voidaan pitää ritariromaanien perillisinä.
Katso myös
Amadis de Gaula
Minnelaulu
Trubaduuri
Lähteet
Ahokas, Jaakko: Ritariromaani. Hakusana teoksessa Citation error, replace with{{cite book| title = Spectrum tietokeskus. 16-osainen tietosanakirja. 10. osa, Rad–Sio| location = Porvoo Helsinki Juva| publisher = WSOY| year = 1979| id = ISBN 951-0-07249-4}}
Viitteet

Luokka:Romaanit
Luokka:Keskiajan kirjallisuus
Aunuksen kuvernementti

Question: Mikä Aunuksen kuvernementti oli?



Aunuksen kuvernementti () oli Venäjän keisarikunnan hallinnollinen alue Karjalassa ja Luoteis-Venäjällä Äänisjärveä ympäröivillä alueilla. Kuvernementti perustettiin 1801 ja lakkautettiin 1922. 1920 perustettu Karjalan työkansan kommuuni ja sitä 1923 seurannut Karjalan autonominen sosialistinen neuvostotasavalta sijoittuivat osittain entisen kuvernementin alueelle.
Kuvernementin alue käsitti pääosan nykyisen Karjalan tasavallan eteläpuoliskosta  sekä Laatokan itäpuolisia alueita nykyisellä Leningradin alueella ja laajoja alueita Äänisen itäpuolelta nykyisillä Arkangelin ja Vologdan alueilla.  Kuvernementin pinta-ala oli 130000 neliövirstaa. Vuonna 1896 kuvernementissa oli 376102  asukasta, näistä 62695 oli karjalaisia, 19917 vepsäläisiä (tšuudeja) ja 2666 suomalaisia.[1]
Kuvernementin pääkaupunki oli Petroskoi. Kuvernementti jakautui seitsemään kihlakuntaan, jotka oli nimetty niiden keskuskaupunkien mukaan.

Vahvan karjalaisasutuksen luonnehtimaa kuvernementin länsiosaa, sen Aunuksen, Petroskoin ja Poventsan kihlakuntien aluetta, on Suomessa kutsuttu Aunuksen Karjalaksi.
Lähteet

Aiheesta muualla

 (Aunuksen kuvernementin varhaishistoriaa) {{Country data {{{1}}}| flaglink/core
| variant =
| size =
| name =
| altlink =national rugby union team
| altvar =rugby union}}
 {{Country data {{{1}}}| flaglink/core
| variant =
| size =
| name =
| altlink =national rugby union team
| altvar =rugby union}}

Luokka:Venäjän keisarikunnan kuvernementit
Luokka:Aunus
Lukutaito

Question: Miten lukutaito määritellään?



Lukutaito tarkoittaa taitoa tulkita kirjoitettua kieltä. Varsinaisesta lukutaidosta ulkoa opettelun eli ”ulkoa lukemisen” vastakohtana voidaan käyttää myös sanaa sisälukutaito. Suomessa lukutaito opitaan yleensä 5-7 vuoden iässä.
OECD:n PISA-hankkeessa käytetään seuraavanlaista lukutaidon määritelmää: ”Lukutaito on kirjoitettujen tekstien ymmärtämistä, käyttöä ja arviointia lukijan omien tavoitteiden saavuttamiseksi, tietojen ja valmiuksien kehittämiseksi sekä yhteiskuntaelämään osallistumiseksi.”
IEA:n arviointitutkimuksessa lukutaito määriteltiin kykynä ymmärtää ja käyttää yhteiskunnan edellyttämiä ja/tai yksilön arvostamia kirjoitetun kielen muotoja. Aikuisten lukutaito määritellään siinä ”painetun ja kirjoitetun informaation käyttämisenä yhteiskunnassa toimimiseksi, omien tavoitteiden saavuttamiseksi sekä tietojen ja valmiuksien kehittämiseksi”.
Funktionaalinen lukutaito
Nykyisin mekaanisen lukutaidon ohella pidetään tärkeänä myös niin kutsuttua funktionaalista lukutaitoa, jossa lukija osaa tulkita ja arvioida lukemaansa riippumatta tekstilajista.
Myös kahdessa edellisessä kansainvälisessä lukutaitotutkimuksessa (IEA Reading Literacy Study ja OECD International Adult Literacy Survey) on painotettu lukemisen funktionaalista luonnetta.
Luettelo lukutaidottomien määristä maittain
[1]

Katso myös
Dysfasia
Funktionaalinen lukutaidottomuus
Mekaaninen lukutaito
Luettelo maista lukutaidon mukaan
Lähteet

Aiheesta muualla

Lukutaitoa tukevaa oppimateriaalia 
Luokka:Taidot
Luokka:Kielenopetus
Luokka:Lukutaito
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Gary Hocking

Question: Minkä ikäisenä Jorge Lorenzo aloitti ratamoottoripyöräilyn?


Gary Stuart Hocking (30. syyskuuta 1937 – 21. joulukuuta 1962) oli rhodesialainen ratamoottoripyöräilijä ja lajin maailmanmestari 350- ja 500-kuutioisissa vuodelta 1961[1].
Hocking syntyi Caerleonissa, lähellä Newportia, Monmouthshiressa, Kaakkois-Walesissa, mutta eli lapsuutensa eteläisessä Rhodesiassa, nykyisessä Zimbabwessa. Teini-ikäisenä hän aloitti moottoripyöräilyn ruohokentillä ja siirtyi pian kilparadoille.
Moottoripyöräura
Hocking lähti Rhodesiasta vuonna 1958 kilpaillaakseen Euroopassa ja teki vaikutuksen saavuttaessaan kolmannen sijan MV Agustalla Nürburgringillä. Hockingia sponsoroi manchesterilainen välittäjä Reg Dearden, joka toimitti hänelle uudet 350- ja 500-kuutioiset Manx Norton -pyörät. Hän vietti talven 1958–1959 Castletownissa opetellen ajamaan Man-saaren Snaefell Mountain Coursea Senior Manx Grand Prixin vuonna 1954 voittaneen ja Dearden-tallin perustaneen George Costainin johdolla. Hocking sijoittui vuonna 1959 Junior TT:ssa 22. lähtöruudusta startanneena kymmenenneksi, mikä oli suuri saavutus vasta-alkajalle. Vuonna 1959 hän sijoittui 250-kuutioisten MM-sarjassa toiseksi. Vuoden 1959 Junior TT -harjoitusten aikana hänen kuten myös tallikavereidensa Terry Shepherdin ja John Hartlen pyöriin asennettiin huippusalaiset 350-kuutioiset Desmodromic-moottorit mutta itse kilpailussa he ajoivat tavallisilla moottoreilla. MV Agusta tarjosi täyden tukensa MM-kaudelle 1960, jossa Hocking sijoittui toiseksi niin 125-, 250- kuin 350-kuutioisissakin. 
Kun seitsenkertainen maailmanmestari John Surtees siirtyi vuonna 1961 moottoripyöräilystä Formula 1:een, tuli Hockingista MV Agustan ykköskuljettaja ja hän voitti maailmanmestaruuden sekä 350- että 500-kuutioisissa.
Autourheilu-ura
Hockingin ystävä, vuoden 1961 125-kuutioisten maailmanmestari Tom Phillis, kuoli vuonna 1962 Mansaaren osakilpailussa, mikä sai Hockingin jättämään moottoripyöräilyn ja palaamaan Rhodesiaan. Hän piti moottoripyöräilyä turhan vaarallisena ja siirtyi turvallisempana pitämänsä autourheilun pariin. Samana vuonna hän kuitenkin kuoli Natal Grand Prixin harjoituksissa, kun hänen Lotus 24 -autonsa pyörähti ympäri nopeassa mutkassa ja iskeytyi ojaan. Hocking oli kuollessaan 25-vuotias.
Lähteet




Luokka:Zimbabwelaiset autourheilijat
Luokka:Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Luokka:Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestarit
Luokka:Vuonna 1937 syntyneet
Luokka:Vuonna 1962 kuolleet
Kytkin (tietoliikenne)

Question: Mikä on verkkokytkin?



Kytkin (engl. Network switch) on laite, joka yhdistää pakettikytkentäisen paikallisverkon osia. Se perustuu moniporttiseen siltaukseen, ja mahdollistaa sekä fyysisesti että loogisesti tähtimäisen rakenteen. Kytkimillä korvataan yleensä moniporttitoistin, eli keskitin (engl. hub), koska se välittää liikennettä tehokkaammin.
Kytkimen toiminta
Kytkin voi yhdistää Ethernet, Token Ring tai muita pakettikytkentäisiä verkon osia toisiinsa, jotta saadaan muodostettua yhtenäinen OSI-viitemallin kerroksella kaksi (siirtoyhteys) toimiva verkko.
Paketin saapuessa kytkimelle, kytkin tallentaa saapuvan paketin lähettäjän MAC-osoitteen ja portin kytkimen osoitetauluun. Tämän jälkeen kytkin vertaa paketissa olevaa vastaanottajan MAC-osoitetta osoitetauluun ja lähettää paketin eteenpäin oikeaan porttiin. Jos vastaanottajan osoitetta ei löydy taulusta, tai kyseessä on yleislähetys- tai ryhmälähetys-paketti, kytkin lähettää paketin kaikkiin portteihin. Jos vastaanottajan portti on sama kuin lähettäjän portti, paketti hävitetään.
Kytkimien ansiosta on mahdollista käyttää full-duplex -liikennöintiä. Jokaisella portilla on oma kaistansa, jolloin 8-porttinen 10/100 Mbit/s-kytkin pystyisi teoriassa välittämään jopa 1,6 Gbit/s. Yleensä rajoittavaksi tekijäksi muodostuu kuitenkin kytkimen taustaväylän nopeus. Niin sanotuissa wire-speed-kytkimissä taustaväylän nopeus ei rajoita liikenteen nopeutta.
Kytkimen käyttötarkoituksia
Yhdistämällä kytkimiä toisiinsa voidaan verkkoa laajentaa suuremmaksi. Kytkimessä on tavallisimmin kahdeksan, kuusitoista tai kaksikymmentäneljä porttia.
Kytkimillä voidaan parantaa verkon suorituskykyä ja tietoturvallisuutta jakamalla eli segmentoimalla verkko pienempiin osiin. Virtuaalisia lähiverkkoja (VLAN) käyttämällä verkon jako ei ole sidottu fyysisiin kytkinlaitteisiin ja kaapelointeihin.
Kytkimen avulla voidaan myös yhdistää toisiinsa samanlaisia, mutta eri nopeudella toimivia verkkoja. Esimerkiksi niin sanottuun Gigabit-Ethernet -kytkimeen voidaan liittää 1000 Mbps laitteiden lisäksi vanhempia 100 Mbps ja 10 Mbps laitteita.
Rajoituksia ja muita ominaisuuksia
Kaikkiin portteihin toistettavat Broadcast-paketeista aiheutuvan liikenteen suuri määrä voi muodostaa rajoituksen lähiverkon koolle. Tällöin verkkoa voidaan jakaa useisiin osiin esimerkiksi reitittimien avulla.
Jotkin kytkimet sisältävät edellä kuvatun perustoiminnallisuuden ohella laajan joukon lisäominaisuuksia, joilla voidaan valvoa ja hallita kytkimen toimintaa. Esimerkiksi tietyntyyppiselle liikenteelle voidaan määritellä ensisijaisuus muuhun liikenteeseen nähden tai kytkinten välille voidaan muodostaa esimerkiksi varmennettuja yhteyksiä. Yhteyden vioittuessa kytkimet voivat muodostaa automaattisesti uuden yhteyden varayhteyksien avulla. Yhdistämisellä voidaan myös kasvattaa kahden kytkimen välillä olevan yhteyden nopeutta.
Katso myös
MAC
Power over Ethernet
Silta (tietoliikenne)
Toistin
Reititin
Puhelinvaihde
ARP
MPLS
Ethernet
Lähiverkko
Luokka:Dataliikenne
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo Rooman keisareista

Question: Kuka oli Rooman ensimmäinen hallitsija?



Tämä on luettelo Rooman keisareista ensimmäisestä keisarista Augustuksesta aina Länsi-Rooman viimeiseen keisariin Romulus Augustulukseen, joka syrjäytettiin vuonna 476. Luettelo käsittää myös Itä-Rooman keisarit vuoteen 476, minkä jälkeen luettelo jatkuu luettelossa Bysantin keisareista.
Suurin osa Rooman keisareista käytti arvonimeä augustus. Keisarin nimittämä seuraaja sai yleensä arvonimen caesar. Vuonna 293 keisari Diocletianus loi uuden järjestelmän, jossa hän jakoi valtakunnan kahteen osaan: kumpaakin johti augustus ja kummankin alaisena oli yksi caesar.[1]
Juliusten-Claudiusten hallitsijasuku




Neljän keisarin vuosi


Flaviusten hallitsijasuku


Adoptiokeisarit


Viiden keisarin vuosi ja Severusten hallitsijasuku

Sotilaskeisarit


Gallian keisarikunta eli gallialaiset vastakeisarit


Palmyran valtakunta


Dominaatti


Vuonna 293 Diocletianus jakoi valtakunnan kahteen osaan: Itä- ja Länsi-Roomaan. Uudessa järjestelmässä oli kaksi keisaria, arvonimeltään augustus, toinen Italiassa ja toinen Kreikassa. Kummallakin keisarilla oli lisäksi nuorempi hallitsijakumppani arvonimeltään caesar.[65]

Tetrarkia idässä

Tetrarkia lännessä

Konstantinuksen hallitsijasuku

Valentinianuksen hallitsijasuku
Länsi-Rooma

Itä-Rooma

Theodosiuksen hallitsijasuku

Länsi-Rooma

Itä-Rooma

Länsi-Rooman keisarit

Itä-Rooman keisarit

Aikajana

Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto| title = Rooman keisarit| publisher = Karisto| year = 2000| id = ISBN 951-23-4094-1}}
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Viitteet

Rooman keisarit
*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:92 Euroopan historia
Björn Borg

Question: Minkä maalainen tennispelaaja Vitas Gerulaitis oli?



Björn Rune Borg  (s. 6. kesäkuuta 1956 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen tennispelaaja, jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista pelaajista lajin historiassa. 
Suhteellisen lyhyen uransa (1974–1980) aikana Borg voitti 11 Grand Slam -turnausta: Wimbledonin tennisturnauksen viidesti ja Ranskan avoimet kuudesti. Yhdysvaltain avointen voitto Borgilta jäi saavuttamatta, vaikka hän eteni turnauksen loppuotteluun neljä kertaa. Australian avoimeen turnaukseen Borg osallistui vain kerran, vuonna 1974, jolloin hän hävisi kolmannella kierroksella. Hän on International Tennis Federationin maailmanmestari vuosilta 1978–1980.
Lujasta fysiikastaan ja hyvistä hermoistaan tunnettu Borg sai muun muassa lempinimen ”Jäävuori”.[1] Hänen tunnusmerkeikseen muodostuivat otsanauhalla järjestyksessä pidetty pitkä tukka ja 6–0-voitot. Borgilla oli merkittävä osuus tenniksen lyöntitekniikan kehityksessä.
Urheilu-uransa jälkeen Borg on pyrkinyt luomaan uraa muun muassa vaatetusalalla. 
Yksityiselämä
Borgin vuonna 2003 syntynyt Leo-poika on myös tennispelaaja ja voittanut jo ikäluokkansa Ruotsin mestaruudet kaksin- ja nelinpelissä[2] ja on ikäistensä 20 parhaan eurooppalaisen pelaajan joukossa.[3] Pojan äiti on Borgin kolmas vaimo, ruotsalainen Patricia Östfeldt, jonka kanssa hänet vihittiin vuonna 2002.[4] Borgin toinen vaimo oli italialainen laulajatar Loredana Bertè, jonka kanssa hän oli aviossa vuosina 1989–1993.[5] Borgin ensimmäinen vaimo oli romanialainen tennispelaaja Mariana Simionescu, jonka kanssa hän oli aviossa vuosina 1980–1984.[6]
Grand Slam -finaalit
11 voittoa




























VuosiTurnausVastustaja loppuottelussaTulos1974Ranskan avoimet Manuel Orantes2–6, 6–7, 6–0, 6–1, 6–11975Ranskan avoimet Guillermo Vilas6–2, 6–3, 6–41976Wimbledon Ilie Năstase6–4, 6–2, 9–71977Wimbledon Jimmy Connors3–6, 6–2, 6–1, 5–7, 6–41978Ranskan avoimet Guillermo Vilas6–1, 6–1, 6–31978Wimbledon Jimmy Connors6–2, 6–2, 6–31979Ranskan avoimet Víctor Pecci6–3, 6–1, 6–7, 6–41979Wimbledon Roscoe Tanner6–7, 6–1, 3–6, 6–3, 6–41980Ranskan avoimet Vitas Gerulaitis6–4, 6–1, 6–21980Wimbledon John McEnroe1–6, 7–5, 6–3, 6–7, 8–61981Ranskan avoimet Ivan Lendl6–1, 4–6, 6–2, 3–6, 6–1
Viisi finaalitappiota
















VuosiTurnausVastustaja loppuottelussaTulos1976Yhdysvaltain avoimet  Jimmy Connors6–4, 3–6, 7–6, 6–41978Yhdysvaltain avoimet  Jimmy Connors6–4, 6–2, 6–21980Yhdysvaltain avoimet  John McEnroe7–6, 6–1, 6–7, 5–7, 6–41981Wimbledon John McEnroe4–6, 7–6, 7–6, 6–41981Yhdysvaltain avoimet  John McEnroe4–6, 6–2, 6–4, 6–3
Lähteet



Luokka:Ruotsalaiset tennispelaajat
Luokka:Vuonna 1956 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Sara Parikka

Question: Milloin Sara Parikka on syntynyt?



Sara Helena Parikka (o.s. Säkkinen, s. 5. maaliskuuta 1991 Espoo) on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi televisiosarjasta Salatut elämät, jonka kuvauksissa hän aloitti loppuvuodesta 2007. Parikan roolihahmo Peppi Puolakka tuli ruutuun toukokuussa 2008.[1] Jo vuotta aiemmin  Parikka oli hakenut sarjaan Oona Kivirannan rooliin, jonka sai Sara Lohiniva.[2]
Kesällä 2010 Parikka näytteli naispääosan Karstulan kesäteatterissa näytelmässä Kuningasjätkä. Salatut elämät-sarjan pohjalta kuvattiin kesällä 2012 elokuva nimeltä Nightmare – painajainen merellä, jonka pääroolin Parikka esitti.[3] Elokuva palkittiin vuoden parhaan elokuvan Yleisö-Jussi palkinnolla. Parikka esittää Peppi Kuulaa myös elokuvan jatko-osassa, joka ilmestyi joulukuussa 2014.[4]
Parikasta julkaistiin elokuussa 2009 kirja Teinistä tähdeksi – Kuinka Sarasta tuli Peppi. WSOY:n julkaisema kirja kertoo Parikan ensimmäisestä vuodesta Salatuissa elämissä ja sen tuomista haasteista. 
Hän kirjoittaa omaa nimeään kantavaa blogia Anna-lehden alla.[5]
Yksityiselämä
Parikka kirjoitti ylioppilaaksi Porkkalan lukiosta keväällä 2009.[6] Hän on näytellyt teatterissa ja harrastaa aktiivisesti tanssia ja laulua. Hän on kotoisin Kirkkonummelta.
Parikka on naimisissa Salatuissa elämissä näyttelevän Mikko Parikan kanssa.[7] Pariskunnan esikoistytär Matilda syntyi maaliskuussa 2014.[8] Parin toinen tytär Mimosa syntyi joulukuussa 2015.[9]
Filmografia
Elokuvat









VuosiElokuvaRooli2012Nightmare – painajainen merelläPeppi Puolakka2014Nightmare 2 – Painajainen jatkuu
Televisiosarjat









VuosiTelevisiosarjaRooli2008–2014, 2015–2016, 2017–[10]Salatut elämätPeppi Puolakka2011–2012Tuuliranta[11]
Lähteet



Luokka:Suomalaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1991 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt