Jouko Turkka

Question: Kuka on Jouko Turkan poika?


Jouko Veli Turkka (17. huhtikuuta 1942 Pirkkala – 22. heinäkuuta 2016 Pirkkala[1][2]) oli suomalainen ohjaaja ja kirjailija.[3]
Elämä ja ura
Jouko Turkka syntyi vuonna 1942 Pirkkalassa toisena poikana työnjohtaja Reino Veli Turkan (1901–1972) ja konttoristi Gunhild Beatrice Åbergin (1904–2004) perheeseen.[4]
Turkka kävi Tampereen klassillista lyseota, joka opetti hänelle ”Tampereen perusmoraalin”: ”Kun annatte nyt sortaa itseänne, niin pääsette aikanaan sortamaan toisia.” Turkan mukaan lyseossa ”tieteellisin käsittein latinaksi opetettiin alistumista”.[5] Turkka kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1963.
Varusmiespalveluksen Turkka suoritti Niinisalossa ja valmistui Reserviupseerikoulusta.[6]
Turkka hyväksyttiin opiskelemaan Suomen Teatterikouluun vuoden 1964 keväällä 21 muun opiskelijan kanssa. Ohjaajalinjalle valittiin Turkan lisäksi ainoastaan Eeva Salminen. Näyttelijälinjalle hyväksyttiin mm. Pekka Autiovuori, Kristiina Halkola ja Heikki Kinnunen.[7] Turkka aloitti opiskelut syksyllä 1964 ja valmistui vuonna 1967. Lopputyönään Turkka ohjasi Suomen Kansallisteatterin Pienelle näyttämölle Ernst Tollerin näytelmän Koneitten murskaajat.[8] Turkka myös suomensi saksankielisen näytelmän itse.[9]
Uransa alkupuolella Turkka johti Seinäjoen kaupunginteatteria vuosina 1967–1968, Joensuun Kaupunginteatteria 1968–1972 ja Kotkan Kaupunginteatteria 1973–1975, sekä toimi Helsingin kaupunginteatterin apulaisjohtajana vuosina 1975–1982. Hän toimi myös freelancerina uransa alussa. 
Vuonna 1971 Turkka oli keskeinen hahmo Joensuun Kaupunginteatterin niin sanotussa teatterisodassa, jossa kiisteltiin siitä, kuka päättää teatterin ohjelmistosta. Riidassa näyttelijät valtasivat teatterin, minkä johdosta teatterinjohtaja Turkka irtisanottiin, ja siitä seurasi näyttelijöiden lakko.[10]
Poliittisilta katsomuksiltaan Turkka oli vasemmistolainen. Hän kuului lyhyen aikaa SKDL:ään ja pyrki puolueen listoilta eduskuntaan vuonna 1972. Vaikka hän sittemmin luopui politiikasta, koska se ei hänen mukaansa toiminut teatterissa, hänen kiinnostuksiinsa kuului ”kapitalismin loppu”.[11]
Vuosina 1975–1981 Turkka toimi Helsingin Kaupunginteatterin apulaisjohtajana ja ohjaajana.
Teatterikorkeakoulu

Turkka toimi Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön professorina 1981–1988, joista rehtorina 1982–1985, ja ohjaajantyön professorina 1985–1988. Opetuksessaan hän korosti voimakkaan fyysisen ilmaisun merkitystä ja painotti varhaisia venäläisiä näyttelemismetodeja sekä myöhempää Konstantin Stanislavskia ja Vsevolod Meyerholdin psykofyysistä menetelmää. Hän käytti hyväksi myös japanilaisen ohjaajan ja filosofin Tadashi Suzukin metodologiaa.[12]
Rankan fyysisyyden tavoite oli vapauttaa mieli turhasta kontrollista. Satu Silvon mukaan Turkka ei suvainnut ”mukaharjoittelua”, josta syntyisi ”mukanäyttelemistä”. Tarkoituksena oli karsia opiskelijoista tekotaiteellisuus ja ”taiteilijana” esiintyminen, kapakassa istuminen ja maailman kyyninen halveksiminen jo nuorella iällä.[13]
Oulussa 1987 sattunut, kohuttu Jumalan teatterin tapaus yhdistettiin Turkkaan, vaikka hän ei itse osallistunutkaan esitykseen eikä ollut siitä etukäteen tietoinen. Teatterin jäsenet olivat hänen entisiä oppilaitaan: Jari Halonen, Jorma Tommila, Esa Kirkkopelto ja Jari Hietanen.[14] Jumalan teatterista noussut kohu sai mediassa hysteerisiä piirteitä, ja kun Turkka ei suostunut tuomitsemaan oppilaidensa esitystä, kohu kohdistui myös häneen.[15] Opetusministeri Gustav Björkstrand ja kiihkeä julkinen mielipide vaativat Turkan päätä vadille.[11]
Teatterikorkeakoulun jälkeen
Näytelmien lisäksi Turkka on ohjannut kaksi ristiriitaisen vastaanoton saanutta ja kiivasta keskustelua herättänyttä televisiosarjaa, Seitsemän veljestä (1989) ja Kiimaiset poliisit (1993). Lisäksi hän on esiintynyt Jari Halosen elokuvissa Back to the USSR – takaisin Ryssiin (1992) ja Aleksis Kiven elämä (2001).
Turkan romaani Häpeä oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 1994. Hänen esseistisiä kirjojaan ovat Aiheita (1982) ja Selvitys oikeuskanslerille (1984).
Turkan poika Juha Turkka on entinen nyrkkeilijä, sittemmin taiteilija. Vuosina 1997–1998 Turkka teki poikansa Juha Turkan kanssa Neloselle talk show’ta Turkka & Turkka. Ohjelmaa luonnehdittiin TV-lehtien ohjelmatiedoissa ”väljäksi kulttuuriohjelmaksi”.[16] Jouko Turkan vieraina olivat muun muassa silloinen pääministeri Paavo Lipponen, Helsingin Sanomien silloinen päätoimittaja Janne Virkkunen, kirjailija Hannu Salama, runoilija Arto Melleri, dramaturgi Outi Nyytäjä ja näyttelijä Martti Suosalo. 
Turkka nimettiin teatteritaiteen kunniatohtoriksi kun Teatterikorkeakoulu nimesi historiansa ensimmäiset tohtorit vuonna 2009. Muut promovoidut olivat presidentti Tarja Halonen, tanssitaiteilija Deborah Hay, ohjaaja Kaisa Korhonen, professori Juha Varto ja valo- ja äänisuunnittelija Ilkka Volanen.[17]
Jouko Turkka kuoli pitkällisen sairauden uuvuttamana vuonna 2016. Tieto kuolemasta tuli julkisuuteen vasta puolitoista viikkoa poismenon jälkeen kun Pirkkalainen-lehti kirjoitti Turkan nekrologin. Käytännössä koko uransa ajan otsikoissa viihtynyt Turkka nousi lehtien pääotsikoksi vielä kerran kun häntä muisteltiin harvinaisen laajalti niin lehtien palstoilla kuin sosiaalisessa mediassakin.[18]
Turkka haudattiin 12. elokuuta 2016 Pirkkalan Vanhan kirkon hautausmaalle äitinsä ja isänsä viereen. Hautajaiset olivat vainajan toiveiden mukaisesti vaatimattomat ja paikalle kutsuttiin vain läheisimmät ihmiset.[19]
Tuotanto
Teatteriohjauksia
Jääkärin morsian (1967), Seinäjoen kaupunginteatteri
Romeo ja Julia (1968), Seinäjoen kaupunginteatteri
Anu ja Mikko (1968), Joensuun kaupunginteatteri
Se tavallinen tarina (1969), Joensuun kaupunginteatteri
Hyvästi Mansikki (1969), Joensuun kaupunginteatteri
Tangokuningas (1970), Joensuun kaupunginteatteri
Aja hitosti (1970), Joensuun kaupunginteatteri
Asento! (1970), Joensuun kaupunginteatteri
Tuntematon sotilas (1971), Joensuun kaupunginteatteri
Tulitikkuja lainaamassa (1972), Joensuun kaupunginteatteri
Daniel Hjort (1973), Turun ruotsalainen teatteri
Papin perhe (1973), Teatterikoulun Tikapuuteatteri
Runar ja Kyllikki (1974), Kotkan kaupunginteatteri
Nummisuutarit (1974), Kotkan kaupunginteatteri
Nummisuutarit (1975), Helsingin Kaupunginteatteri
Ringportin linja (1975), Helsingin Kaupunginteatteri
Siinä näkijä missä tekijä (1976), Helsingin Kaupunginteatteri
Niskavuoren nuori emäntä (1977), Helsingin Kaupunginteatteri
Puuvillaprinsessa (1977), Helsingin Kaupunginteatteri
Putkinotko (1978), Helsingin Kaupunginteatteri
Aavesonaatti (1978), Helsingin Kaupunginteatteri
Viisas neitsyt (1979), Helsingin Kaupunginteatteri
Tuntematon sotilas (1979), Helsingin Kaupunginteatteri
Kohti toista tasavaltaa (1980), Helsingin Kaupunginteatteri
Murtovarkaus (1981), Helsingin Kaupunginteatteri
Voimamies (1982), Helsingin Kaupunginteatteri
Puotilaa hengiltä (1982), Teatterikorkeakoulu
Tuhat ja yksi yötä (1983), Teatterikorkeakoulu
Mällisen metkut (1983), Teatterikorkeakoulu
Kahden herran palvelija (1984), Teatterikorkeakoulu
Hamlet (1985), suora televisiolähetys
Jeppe Niilonpoika (1985), Helsingin Kaupunginteatteri
Hypnoosi (1985), Helsingin Kaupunginteatteri
Lihaa ja rakkautta (1986), Göteborgin kaupunginteatteri
Valheita (1990), Suomen Kansallisteatteri
Presidentin dementia (1993), Suomen Kansallisteatteri
Att hyra en kändis (1994), Teatteri Viirus
Kumpi nauttii enemmän – mies vai nainen? (1995), Lappeenrannan kaupunginteatteri
Rakkaita pettymyksiä rakkaudessa (1996), Tampereen Työväen Teatteri
Runar ja Kyllikki (1996), Helsingin Kaupunginteatteri
Täysin tyydytetty nainen (1997), Porin Teatteri
Yksi yö ruotsalaista kesää (2004), Turun kaupunginteatteri
Konkurssisirkus (2005), Turun kaupunginteatteri
Televisiosarjat
Seitsemän veljestä (YLE, 1989)
Kiimaiset poliisit (YLE, 1993)
Turkka & Turkka (Nelonen, 1998)
Kirjat
Aiheita (Otava, 1982)
Selvitys oikeuskanslerille (Otava, 1984)
Hypnoosi / Lihaa ja rakkautta, kaksi näytelmää (Otava, 1987)
Häpeä (Otava, 1994)
Nyt alkoi elämä (Otava, 1996)
Osta pientä ihmistä, näytelmä (Like Kustannus, 2000)
Kärsimys on turhaa (Teos, 2017)
Lähteet
Kirjallisuus
Citation error, replace with{{cite book| author = Paavolainen, Pentti| title = Turkan pitkä juoksu| publisher = Gaudeamus| year = 1987| isbn = 951-662-412-X}}
Viitteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Steinbock, Dan| title = Taideteos ja taidekasvatus: Niskasen, Mollbergin, Salaman ja Turkan töitä yhteiskunnallisesta ja strukturalistisesta näkökulmasta| location = Helsinki| publisher = Gaudeamus| year = 1985| id = ISBN 951-662-370-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Kontio, Kari| title = Kausi helvetissä eli Neljä vuotta Turkan koulussa| location = Porvoo Helsinki Juva| publisher = WSOY| year = 1988| id = ISBN 951-0-15098-3}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Ollikainen, Anneli| title = Lihat ylös! Muistiinpanoja Jouko Turkan opetuksesta| location = Helsinki| publisher = Teatterikorkeakoulu: Valtion painatuskeskus| year = 1988| version = Teatterikorkeakoulun julkaisusarja nro 9| id = ISBN 951-861-215-3}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Kämäräinen, Kauko| title = Vimmalla ja vereslihalla: Jouko Turkan todellisuutta| location = Tampere| publisher = Kääntöpuoli| year = 2006| id = ISBN 951-96596-7-6}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Parviainen, Jussi| title = Hybris: Dramaturgian Filosofia| publisher = WSOY| year = 2006| id = ISBN 951-0-30369-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Salminen, Eppu| title = Lasten Ristiretki| publisher = Gummerus| year = 2009| id = ISBN 978-951-20-7894-3}}
Aiheesta muualla




Hongisto, Sanna:  Aviisi 1/2006.


Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat
Luokka:Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Luokka:Suomalaiset kirjailijat
Luokka:Suomalaiset televisio-ohjaajat
Luokka: Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit
Luokka:Vuonna 1942 syntyneet
Luokka:Vuonna 2016 kuolleet