Barack Obama

Question: Minä vuonna Julián Castro on syntynyt?



Barack Hussein Obama II (laus. [oʊˈbɑːmə]) (s. 4. elokuuta 1961 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän oli Yhdysvaltain 44. presidentti kahden kauden ajan vuosina 2009–2017. Vuonna 2009 Obamalle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto työstään ydinaseriisunnan ja maailmanrauhan puolesta.
Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen kuuluva Obama oli vuoden 2008 presidentinvaaleissa Yhdysvaltojen ensimmäinen tummaihoinen pääpuolueen presidenttiehdokas ja ensimmäinen tummaihoinen presidentiksi valittu[1] voitettuaan republikaaniehdokkaan John McCainin. Hän on myös ensimmäinen manner-Yhdysvaltojen ulkopuolella syntynyt presidentti. Vuoden 2012 vaaleissa hän voitti republikaanipuolueen Mitt Romneyn ja sai vuoden 2008 vaalien tapaan yli puolet äänistä sekä selvän enemmistön valitsijamiehistä. Vuosina 2005–2008 Obama oli Yhdysvaltain kongressin nuorempi senaattori Illinois’n osavaltiosta. Koulutukseltaan hän on juristi.
Obaman hallintokautena Yhdysvallat lopetti nimellisesti ”terrorisminvastaisen sodan”, mutta Lähi-idän konflikti on jatkunut. Obama  sai Yhdysvallat vetäytymään Irakista vuonna 2011, mikä antoi jalansijaa kapinallisille ja terroristeille maassa. Hän tuki kapinallisia Syyrian- ja Libyan sisällissodissa. Obama onnistui kaatamaan Muammar Gaddafin hallinnon Libyassa, mutta sota Syyriassa on jatkunut. Yhdysvaltain joukot tappoivat Osama bin Ladenin Pakistanissa vuonna 2011, jota pidetään yhtenä Obaman suurimpina saavutuksina. Presidenttivaalikampanjansa aikana Obama lupasi sulkea Guantanamo Bayn vankileirin, mutta lupausta ei toteutettu. Obaman Yhdysvallat asetti pakotteita Venäjälle Krimin kriisin jälkeen. Lisäksi Obaman hallintokausi muistetaan Kuuban suhteitten normalisoimisesta, Pariisin ilmastosopimuksesta ja Iranin ydinsopimuksesta. 
Sisäpolitiikassa Obama sai läpi Obamacare-terveydenhuoltouudistuksen ja lain, joka antoi samaa sukupulta oleville pariskunnille oikeuden avioliittoon koko maanlaajuisesti. Sandy Hookin kouluammuskelun jälkeen hän aloitti aseenkantolakien kiristämisen.
Time-aikakauslehti valitsi Obaman vuoden henkilöksi vuosina 2008 ja 2012.[2] Forbes listasi Obaman maailman vaikutusvaltaisimmaksi ihmiseksi vuosina 2009,[3] 2011[4] ja 2012.[5]
Nykyisin Obaman perhe asuu Washington D.C:ssä.
Lapsuus ja nuoruus
Barack Obama syntyi Honolulussa Havaijilla vuonna 1961. Hänen vanhempansa olivat kenialainen Barack Hussein Obama vanhempi ja yhdysvaltalainen, kansasilaissyntyinen Ann Dunham. Vanhemmat tapasivat opiskellessaan Havaijin yliopistossa, missä Barackin isä oli vaihto-oppilaana.
Obaman ollessa kolmevuotias hänen vanhempansa erosivat ja hänen isänsä palasi Keniaan. Obaman äiti avioitui myöhemmin indonesialaisen Lolo Soetoron kanssa, ja Barackin ollessa kuusivuotias perhe muutti Jakartaan. Neljä vuotta myöhemmin Obama muutti takaisin Havaijille äidinpuoleisten isovanhempiensa luokse. Hänen isänsä oli myöhemmin Keniassa talousministerinä.[6] Hän kuoli auto-onnettomuudessa Obaman ollessa 21-vuotias.[7] Obaman äiti kuoli syöpään muutama kuukausi sen jälkeen, kun Obama julkaisi muistelmateoksensa Unelmia isältäni vuonna 1995.[8]
Muistelmissaan Obama kuvailee, millaista oli kasvaa äidin valkoihoisessa ja keskiluokkaisessa perheessä. Hänen tietonsa kenialaisesta isästä olivat peräisin tarinoista ja valokuvista. ”Sitä, että isäni ei näyttänyt yhtään siltä, mitä oli ympärilläni, että hän oli musta kuin piki ja äitini valkoinen kuin maito, en koskaan ymmärtänyt.”[9] Kirja kuvaa kuinka hän nuorena taisteli monikulttuurisen taustansa kanssa. Obama kirjoittaa käyttäneensä teinivuosinaan alkoholia, marihuanaa ja kokaiinia ”unohtaakseen kysymykset siitä, kuka hän on”.[10]
High schoolin jälkeen Obama opiskeli kaksi vuotta Kaliforniassa Occidental Collegessa, mistä hän siirtyi Columbian yliopistoon kuuluvaan Columbia Collegeen. Hän opiskeli valtio-oppia erityisalanaan kansainväliset suhteet.[11] Obama valmistui vuonna 1983, minkä jälkeen hän työskenteli vuoden Business International Corporationin palveluksessa ennen muuttoa Chicagoon. Chicagossa hän työskenteli paikalliselle kansalaisjärjestölle, joka auttoi sikäläisiä kirkkoja järjestämään työharjoittelupaikkoja köyhien asuinalueiden asukkaille.
Myöhemmin Obama opiskeli Harvardin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa (Harvard Law School). Hän toimi Harvardissa opiskellessaan Harvard Law Review -lehden johdossa ja oli arvostetun lehden ensimmäinen mustaihoinen johtaja.[6] Erään Obaman luokkatoverin mukaan opiskelijoilla oli lähes jokaisesta asiasta kiistoja vasemmiston ja oikeiston kesken, ja Obama voitti johtajaäänestyksen siksi, että konservatiivit uskoivat hänen kuuntelevan myös heidän ehdotuksiaan.[12] Obama valmistui oikeustieteen maisteriksi vuonna 1991.
Obama palasi Chicagoon ja työskenteli muun muassa ihmisoikeusasioihin erikoistuneessa asianajotoimistossa Miner, Barnhill & Galand ja opetti vuodesta 1993 aina valtakunnan tason politiikkaan siirtymiseensä asti valtiosääntöoikeutta Chicagon yliopistossa.
Osavaltiotason politiikka

Vuonna 1996 Obama valittiin Illinois’n osavaltion senaattiin 13. vaalipiiristä. Vaalipiiri käsittää Chicagon eteläpuolella sijaitsevan Hyde Parkin. Obama nimettiin senaatin sosiaali- ja terveydenhoitolautakunnan puheenjohtajaksi vuonna 2003[13] demokraattien saatua senaattiin jälleen edustajaenemmistön. Lakialoitteidensa lisäksi Obama auttoi Illinois’n palkkatulojen verotuskäytännön vahvistamisessa. Uusi verotuskäytäntö tarjoaa etuja alemman tuloluokan perheille. Hän oli myös säätämässä lakia, joka tarjoaa apua asukkaille, joilla ei ole varaa terveysvakuutukseen. Obama myös avusti budjetoinnissa, joka lisäsi AIDSin vastaisen työn rahoitusta.[14]
Vuonna 2000 Obama pyrki demokraattien ehdokkaaksi Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaaleihin Illinois’n 1. vaalipiiristä, mutta hävisi esivaalit istuvalle edustajalle Bobby Rushille: Rush sai äänistä 61 prosenttia, Obama 30 prosenttia.[15] Rush, entinen musta pantteri ja yhteiskunta-aktivisti, kertoi pitävänsä Obaman kokemusta ensimmäisestä vaalipiiristä liian vähäisenä.[16]
Tappionsa jälkeen Obama jatkoi osavaltiotason poliitikkona. Hän oli vahvistamassa lakia, joka vaatii poliisia videokuvaamaan kuulustelut, joiden perusteella langetetaan kuolemantuomio.[17] Hän myös tuki lakia, joka velvoitti vakuutusyhtiöt kattamaan säännölliset mammografiat.[18] Hänet valittiin tehtäväänsä uudestaan vuonna 2002 ilman vastaehdokkaita.[19]
The Washington Post käsitteli helmikuussa 2007 Obaman uraa Illinois’n senaatissa. Artikkelissa kerrottiin hänen kyvystään työskennellä tehokkaasti sekä demokraattien että republikaanien kanssa. Hän on lehden mukaan onnistunut luomaan puolueiden välisiä liittoja.[20] Lyhyen senaatinvaalikampanjansa aikana Obama sai taakseen Illinois’n poliisiyhdistyksen, jonka johtajat kiittivät hänen ”pitkäaikaista tukeaan aseiden kontrolloinnin puolesta ja halukkuutta saada aikaan kompromisseja”. Obama sai kehuja, vaikka ajoi myös lakialoitteita, joita poliisien eturyhmä oli vastustanut.[21]
Senaattorin ura

Obama pyrki Yhdysvaltain senaattiin Illinois’n osavaltiosta vuonna 2004 republikaanien Peter Fitzgeraldin jättäessä paikkansa senaattorina. Obama voitti maaliskuussa 2004 pidetyt demokraattien esivaalit saaden 52,77 prosenttia annetuista äänistä. Kilpailijoista Dan Hynes sai 23,77 prosenttia ja Blair Hull 10,82 prosenttia äänistä. Muiden ehdokkaiden kannatus jäi alle kymmenen prosentin. Hullin suosio laski, kun häntä syytettiin perheväkivallasta.[22] Obaman ehdokkuutta vauhdittivat mainokset, joissa esiintyivät Chicagon entinen pormestari Harold Washington ja entinen senaattori Paul Simon, jonka tytär oli myös tukemassa kampanjaa. Lisäksi sanomalehdet Chicago Tribune ja Chicago Sun-Times kuuluivat Obaman tukijoihin.[23][24]
Republikaanien ehdokkaaksi vaaleihin valittiin alun perin Jack Ryan, joka kuitenkin vetäytyi ehdokkuudesta 25. kesäkuuta 2004 yksityisasioistaan nousseen kohun vuoksi.[25] Elokuussa republikaanien uudeksi ehdokkaaksi valittiin Alan Keyes. Hän asui Marylandissa, mutta muutti ehdokkuuden myötä Illinoisiin.[26] Obaman ja Keyesin välillä käydyissä kolmessa televisioidussa vaaliväittelyssä nousivat esille muun muassa heidän eriävät kantansa kantasolututkimukseen, aborttiin ja veronalennuksiin. Obama sai 2. marraskuuta pidetyissä senaatin vaaleissa 70 prosenttia ja Keyes 27 prosenttia äänistä.[27]
Obama aloitti Yhdysvaltain senaatin jäsenenä 4. tammikuuta 2005 ollen viides mustaihoinen senaattori Yhdysvaltain historiassa.[28] Obama kuului seuraaviin senaatin lautakuntiin: ulkopolitiikka (Foreign Relations), terveys, koulutus ja työllisyys (Health, Education, Labor and Pensions), kansallinen turvallisuus ja hallinnolliset asiat (Homeland Security and Governmental Affairs) ja veteraaniasiat (Veterans’ Affairs).[29][30]
Obama palkkasi Tom Daschlen entisen henkilöstöpäällikön samaan tehtävään ja talousanalyytikko Karen Kornbluhin poliittiseksi neuvonantajakseen. Kornbluh oli valtion entisen kassanhoitajan Robert Rubinin henkilöstöpäällikkö.[31] Heinäkuussa 2005 Pulitzer-palkittu ihmisoikeusaktivisti Samantha Power liittyi Obaman leiriin.[32]
Neljä kuukautta Obaman senaattorina aloittamisen jälkeen Time-lehti nimesi hänet yhdeksi maailman vaikutusvaltaisimmista ihmisistä ja kutsui häntä yhdeksi Yhdysvaltain ihailluimmista poliitikoista.[33] Obama oli listalla myös vuonna 2007.[34] Lokakuussa 2005 julkaistussa artikkelissa englantilainen New Statesman listasi Obaman yhdeksi kymmenestä ihmisestä, jotka voivat muuttaa maailmaa.[35]
Puhe demokraattien puoluekokouksessa vuonna 2004
Senaattorin vaalikampanjansa puolivälissä Obama kirjoitti ja piti puheen demokraattien Bostonissa, Massachusettsissa pidetyssä puoluekokouksessa heinäkuussa 2004.[11] Puheessaan Obama toi esiin amerikkalaisen unelman teeman. Kerrottuaan äidinpuoleisen isoisänsä kokemuksista toisessa maailmansodassa ja presidentti Franklin D. Rooseveltin New Deal -ohjelman tuomista helpotuksista tämän tilanteeseen Obama sanoi, etteivät ihmiset odota valtion ratkaisevan kaikkia heidän ongelmiaan. Obaman mukaan he kuitenkin haluavat, että kaikilla on yhtäläiset mahdollisuudet parempaan.[36]
Irakin sotaan liittyen Obama sanoi, että sotilaita vaaraan asetettaessa on myös velvollisuuksia. Obaman mielestä ”emme voi piilotella numeroita ja salata totuutta siitä, miksi he taistelevat”. Obama myös painotti, että sotaan ei tulisi lähteä ilman riittävää määrää sotilaita, joilla voi turvata rauhan ja ansaita maailman kunnioituksen. Hän otti esimerkiksi korpraali Seamus Ahernin Illinois’sta. Obama kysyi: ”Palvelemmeko me Seamusta niin hyvin kuin hän palvelee meitä?”[36]
Puheensa lopuksi Obama puhui kansakunnan yhtenäisyydestä. Hänen mukaansa eräät haluavat jakaa Yhdysvallat punaisiin ja sinisiin osavaltioihin: punaiset republikaaneille, siniset demokraateille. Obama kuitenkin pitää amerikkalaisia yhtenä kansakuntana, joka vannoo saman valan lipulle ja puolustaa maataan. ”Ei ole liberaalia Amerikkaa ja konservatiivista Amerikkaa – on Amerikan Yhdysvallat. Ei ole valkoista Amerikkaa ja mustaa Amerikkaa ja latino-Amerikkaa ja aasialaista Amerikkaa; on Amerikan Yhdysvallat.”[36]
Obaman puhe oli hänen ensiesiintymisensä useimmille amerikkalaisille. Sen innostunut vastaanotto ja laaja näkyvyys mediassa tekivät hänet tunnetuksi yhdessä yössä.[37][38]
Yhdysvaltain presidentinvaalit 2008


Obama ilmoitti muodollisesti 10. helmikuuta 2007 Springfieldissä asettuvansa presidenttiehdokkaaksi:

Ehdokkuuden ilmoittamista edelsi kuukausien spekulaatio Obaman lähdöstä presidenttikisaan. Jännitys kulminoitui lokakuuhun 2006, jolloin Obama sanoi ensi kertaa pohtivansa mahdollisuutta lähteä presidenttikisaan. Lausunto poikkesi aiemmista kommenteista, joissa hän kertoi aikomuksensa olevan palvella senaattorina vuonna 2010 päättyvän kautensa loppuun.[39]
23. elokuuta 2008 Obama ilmoitti varapresidenttiehdokkaansa olevan Delawaren senaattori Joe Biden. Valintaan vaikuttivat Bidenin työläistausta ja ulkopoliittinen kokemus. Oman presidenttiehdokkuutensa hän virallisti Yhdysvaltain demokraattisen puolueen puoluekokouksessa 28. elokuuta 2008.
Esivaalit

Iowan osavaltion esivaalit ovat ensimmäinen esivaali, johon ehdokkaat osallistuvat, ja perinteisesti erittäin seurattu tapahtuma tiedotusvälineissä. 3. tammikuuta 2008 käydyissä esivaaleissa voittajaksi demokraateista nousi Barack Obama, joka sai 38 prosenttia äänistä. Obaman perässä tulivat John Edwards 30 prosentilla ja Hillary Clinton 29 prosentilla. Demokraattien Iowan esivaaleissa äänesti ennätykselliset 227000 ihmistä.
New Hampshiren esivaaleissa 8. tammikuuta 2008 demokraattien Hillary Clinton nousi yllättäen Obaman ohitse saaden 39 prosenttia äänistä. Perässä tullut Obama sai 37 prosenttia. Nevadan esivaaleissa 19. tammikuuta 2008 demokraattien Hillary Clinton voitti Obaman saaden 51 prosenttia äänistä. Obama sai 45 prosenttia, mutta voittamiensa alueiden ansiosta hän sai yhden valitsijamiehen enemmän kuin Clinton.
Etelä-Carolinan esivaaleissa 26. tammikuuta 2008 Obama otti murskavoiton Hillary Clintonista ja sai 55 prosenttia äänistä. Clinton sai 27 prosenttia. Obama sai mustien äänistä yli 80 prosenttia, mutta hän sai myös valkoisten äänistä 24 prosenttia ja alle 30-vuotiaiden valkoisten äänistä yli puolet. Obama sai yli puolet äänistä kaikkien ikäryhmien paitsi yli 65-vuotiaiden keskuudessa.
Koska lähes kaikki puoluekokousedustajat ovat sitoutuneet äänestämään omaa ehdokastaan, saadaan lopullisten presidenttiehdokkaiden nimet normaalisti tietoon jo reilusti ennen puoluekokouksia. Ennen ensimmäisiä esivaaleja ehdokkuuksien odotettiin ratkeavan supertiistaina 5. helmikuuta, jolloin 24 eri osavaltiota, mukaan lukien suuret New York ja Kalifornia, järjestivät esivaalinsa.[40]
Supertiistain jälkeenkin Clinton ja Obama olivat niin tasaväkisiä, että ratkaisu siirtyi myöhemmäksi.[41] Obama voitti 13 osavaltiota: Alabama, Alaska, Colorado, Connecticut, Delaware, Georgia, Idaho, Illinois, Kansas, Minnesota, Missouri, Pohjois-Dakota ja Utah. Obama voitti myös supertiistain valitsijamiehissä äänin 847–843.
Barack Obama otti 21. helmikuuta jo yhdennentoista peräkkäisen voittonsa Hillary Clintonista sitten supertiistain, kun ulkomailla asuvat demokraatit antoivat hänelle enemmistön esivaaleissaan. Sitä ennen Obama oli voittanut Louisianan, Nebraskan, Washingtonin, Yhdysvaltain Neitsytsaaret, Mainen, pääkaupunki Washingtonin, Marylandin, Virginian, Wisconsinin ja synnyinosavaltionsa Havaijin.
4. maaliskuuta Obama hävisi Clintonille Texasissa, Ohiossa ja Rhode Islandilla, mutta voitti Texasin vaalikokoukset ja Vermontin. Obama sai Texasin esivaaleista yhteensä enemmän valitsijamiehiä kuin Clinton. 8. maaliskuuta Obama palasi voittokantaan viemällä Wyomingin osavaltion 19 prosentin enemmistöllä. 11. maaliskuuta Obama voitti Mississippin esivaalit.
22. huhtikuuta Obama hävisi Clintonille Pennsylvanian prosentein 55–45. 6. toukokuuta Obama voitti Pohjois-Carolinan selvällä 14 prosentin enemmistöllä, mutta hävisi Indianan niukasti Clintonille prosentein 51–49. 13. toukokuuta Clinton voitti Länsi-Virginian esivaalit prosentein 67–26. 20. toukokuuta Obama hävisi Clintonille Kentuckyssa prosentein 65–30, mutta voitti Oregonissa prosentein 59–41.
1. kesäkuuta Clinton voitti Puerto Ricon esivaalit. 3. kesäkuuta Clinton voitti Etelä-Dakotassa ja Obama voitti Montanassa, ja vaalien tulokset takasivat Obamalle yhdessä supervalitsijamiesten kanssa riittävän määrän valitsijamiehiä, jotta hän saattoi julistautua esivaalien voittajaksi ja puolueen ehdokkaaksi presidentinvaaleihin.
Likaista kampanjointia vastaan

Syksyllä 2006 Obama puhui poliittisissa tilaisuuksissa ympäri maata. Hän tuki demokraattiehdokkaita istuntokauden puolivälin vaaleissa. Syyskuussa 2006 hän oli puhujana Iowan senaattorin Tom Harkinin vuosittaisilla grillijuhlilla, joissa perinteisesti näyttäytyvät tulevat presidenttiehdokkaat.[42] Jouluna 2006 Obama puhui New Hampshiressa järjestetyssä demokraattisen puolueen tilaisuudessa, jossa juhlittiin tuoreita vaalivoittoja. Viikkoa ennen presidenttiehdokkuutensa julkaisemista Obama järjesti tapaamisen demokraattien kansallisen komitean kanssa. Tapaamisessa hän vaati demokraatteja pysymään erossa negatiivisesta kampanjoinnista. Hänen mielestään vaalikampanjan pitäisi olla rehti, ja sitä myös amerikkalaiset odottavat. Obaman mukaan kansalaiset on saatava jälleen uskomaan poliittiseen prosessiin.[43]
Obama sai tuta yhdysvaltalaisen presidentinvaalikampanjan loanheiton jo vuoden 2007 alussa, jolloin Sun Myung Moonin omistama Insight Magazine -skandaalilehti väitti hänen käyneen kuusivuotiaana Indonesiassa islamilaista madrassa-koulua. Lehti ilmoitti lähteeksi ”Clintonin leirin” tekemän taustatutkimuksen. Fox-kanavan aamushow käsitteli aihetta vääntäen senaattorin nimen ”Barack Osamaksi”. Ilmeisenä tarkoituksena oli leimata Obama kiihkomuslimiksi ja samalla liata molempien ehdokkaiden kampanjat. Toimittajien kiirehtiessä Jakartaan koulu osoittautui täysin tavalliseksi kouluksi.[44]
Kritiikkiä kampanjan aikana
Fox-kanava nosti 17. tammikuuta 2007 uutisaiheeksi Obaman tupakanpolton. Uutiskanava kysyi, että ”äänestäisitkö tupakoitsijan presidentiksi?” Lisäksi kanava väitti tupakanpolton olevan Obaman likainen pieni salaisuus.[45] Obama kertoi käyttävänsä nikotiinipurukumia ja pitävänsä tupakkalakkoa. ”Tähän asti nikotiinipurukumi on tepsinyt. Poltin epäsäännöllisesti ja vedin salaa tupakan silloin tällöin”, hän kertoi. Obama tunnusti kaipaavansa tupakkataukoa etenkin kirjoittaessaan.[46]
12. helmikuuta 2007 Australian pääministeri John Howard kritisoi Obaman suunnitelmaa vetäytyä Irakista maaliskuuhun 2008 mennessä. Howardin mielestä se vain rohkaisisi tahoja, jotka haluavat täydellisesti epävakauttaa ja tuhota Irakin. Hänen mukaansa vetäytyminen synnyttäisi kaaosta ja voittoja terroristeille, jotka luottavat ja uskovat siihen, että Obama voittaa. ”Jos minä johtaisin al-Qaidaa Irakissa, laittaisin ympyrän vuoden 2008 maaliskuun kohdalle. Rukoilisin niin monta kertaa kuin pystyn voittoa ei vain Obamalle, vaan myös demokraateille”, Howard lisäsi. Obama kertoi pitävänsä Howardin puheita tyhjänä retoriikkana, ellei hän sitten halua lähettää 20000 australialaissotilasta Irakiin.[47][48]
John McCainin kampanjasta irrallinen tukijaryhmä ja varapresidenttiehdokas Sarah Palin syyttivät Obamaa yhteyksistä chicagolaiseen professoriin Bill Ayersiin, joka oli 1970-luvulla muun muassa Pentagonissa pommin räjäyttäneen The Weather Underground -järjestön jäsen. Hän ja Obama olivat Chicagossa toimineen hyväntekeväisyysrahasto Chicago Annenberg Challengen johtokunnassa.[49][50]
McCainin kampanja kutsui Obamaa myös sosialistiksi, koska hänen suunnitelmissaan on nostaa veroja kolme prosenttiyksikköä yli 250000 dollaria vuodessa ansaitsevilta. Kuuluisaksi tässä yhteydessä nousi Obaman televisioitu kohtaaminen ”Putkimies-Joe” Wurzelbacherin kanssa.[51] Obama on lisäksi kampanjoinut Vermontin Bernie Sandersin kanssa ja National Journal -lehti on nimennyt hänet vuonna 2007 ”liberaaleimmaksi senaattoriksi.” Lisäksi Obamalla on ollut oikeiston mukaan yhteyksiä Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen kanssa.[52]
Maaliskuussa 2008 tulivat julkisuuteen pastori Jeremiah Wrightin saarnoista julkaistut otteet, joiden muun muassa rotu- ja ulkopolitiikkaa koskevat kiistanalaiset väitteet aiheuttivat kohua. Obama oli perheineen kuulunut noin 20 vuotta Wrightin johtamaan seurakuntaan ja oli luonnehtinut tätä hengelliseksi neuvonantajakseen. Hän tuomitsi Wrightin kohua herättäneet lausunnot ja lopulta erosi perheineen kyseisestä seurakunnasta toukokuussa 2008.[53][54][55]
Tukijat

Vuoden 2007 ensimmäisen vuosineljänneksen aikana Obama keräsi presidentinvaalibudjettiinsa 25 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (noin 18,5 miljoonaa euroa). Summa on lähes sama kuin Hillary Clintonilla, joka keräsi 26 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Obaman kampanjalle tuli samassa ajassa yli 100000 lahjoitusta, kun Clinton sai 50000 lahjoitusta. 6. kesäkuuta 2008 mennessä Obaman kampanjaa oli tukenut yli 1,5 miljoonaa yksittäistä kansalaista.
Useat politiikan asiantuntijat nostivat esille Obaman vahvan tuen internetin yhteisöllisissä verkostoissa kuten Myspacessa ja Facebookissa.[56] Chris Hughes, yksi Facebookin perustajista, kutsui Obaman synnyttämää internetilmiötä ennennäkemättömäksi.[57] Facebookissa oleva ryhmä nimeltään ”Barack Obama (One Million Strong for Barack)” on muodostunut sivuston nopeimmin kasvavaksi yhteisöksi. Ryhmällä on yli 540000 jäsentä. 2. helmikuuta 2007 Obama oli mielenosoituksessa George Masonin yliopistossa. Tilaisuuden järjesti ”Students for Barack Obama” -niminen ryhmä, jonka alkuperä löytyy myös Facebookista. Paikalla oli useita tuhansia ihmisiä. Obama kertoi pitävänsä nuoria voimavarana, joka voi kääntää politiikan kurssin ja yhdistää ihmisiä.[58] Obaman virallisilla sivuilla on yhteisöllisiä elementtejä, kuten oma profiili ja blogi. Käyttäjät voivat myös jutella ja suunnitella tapahtumia.
Chicagon pormestari Richard M. Daley kannatti Obamaa vain tunteja sen jälkeen, kun Obama ilmoitti presidenttikisaan lähdöstä. Näin Daley luopui traditiostaan olla puolueeton demokraattien esivaaleissa.[59] Helmikuussa 2007 Iowan oikeusministeri Tom Miller ja osavaltion varainhaltija Michael Fitzgerald ilmoittivat tukevansa Obamaa.[60] Kaksi istuvaa kuvernööriä ilmoitti pian kannattavansa Obamaa: Virginian kuvernööri Tim Kaine ja Illinois’n kuvernööri Rod Blagojevich.[61] Lisäksi entinen senaatin enemmistöjohtaja Tom Daschle kannatti Obamaa kiitellen tämän ”suurta kykyä yhdistää kansakunta.”[62]
Obaman kampanjaa tukivat politiikan vaikuttajista muun muassa senaattori ja entinen presidenttiehdokas John Kerry, entinen varapresidentti ja presidenttiehdokas Al Gore, entinen ulkoministeri Colin Powell, entinen senaattori ja presidenttiehdokas Bill Bradley, entinen senaattori ja presidenttiehdokas Gary Hart, entinen senaattori ja presidenttiehdokas George McGovern (tuki aluksi Clintonia), senaattori Bill Richardson, senaattori Edward M. Kennedy, senaattori Richard Durbin, senaattori Claire McCaskill, senaattori Patrick Leahy, Caroline Kennedy, Ethel Kennedy, Maria Shriver, Tom Daschle ja Jesse Jackson. Toukokuussa kannattajiin ilmoitti myös liittyneensä Kerryn varapresidenttiehdokas John Edwards. Myös Hillary Clinton, Obaman kilpakumppani puolueen presidenttiehdokkuudesta vuoden 2008 vaaleissa sekä hänen miehensä Bill Clinton – entinen Yhdysvaltain presidentti – asettuivat tukemaan Obaman ehdokkuutta.
Viihdeteollisuuden merkkihenkilöistä Obamaa tukivat muiden muassa David Geffen, Jeffrey Katzenberg, Oprah Winfrey, Robert De Niro, Brad Pitt, Stephen King,[63] Dennis Haysbert, Branford Marsalis, Usher, Brandon Routh, Chris Rock, Sidney Poitier, Jamie Foxx, Eddie Murphy, Tyra Banks, Morgan Freeman, Forest Whitaker, Jennifer Aniston, John Cleese, Leonard Nimoy, Scarlett Johansson, George Clooney, Edward Norton, Will Smith, Jada Pinkett Smith, Matt Damon, Halle Berry, Wyclef Jean, Black Eyed Peas, Dave Matthews, Stevie Wonder, Morrissey,[64] Ben Affleck, Spike Lee, Ron Jeremy, Paul Newman, Kirsten Dunst, Tom Hanks, Joan Baez, Chris Martin, Bob Dylan, Sarah Jessica Parker, Billie Joe Armstrong ja Bruce Springsteen.[65] Obamaa tukeneita urheilijoista olivat muun muassa Michael Jordan, Kareem Abdul-Jabbar, Charles Barkley ja Hulk Hogan.[66][67][68]
Varsinainen vaali
4. marraskuuta 2008 Barack Obama valittiin Yhdysvaltain presidentiksi. Hän sai 53 prosenttia äänistä ja 365 valitsijamiestä. Ääniosuus oli suurin sitten George H. W. Bushin voiton 1988 ja valitsijamiesmäärä suurin sitten Bill Clintonin voiton 1996. Obama voitti Coloradon, Nevadan, Virginian, Indianan, Floridan, Ohion ja Pohjois-Carolinan, jotka George W. Bush voitti sekä 2000 että 2004. Hän oli myös vuoden 1956 jälkeen ensimmäinen ehdokas, joka tuli valituksi presidentiksi ilman Missourin osavaltion voittoa.
Toimittaja Jari Lindholm arvioi Obaman voittaneen, koska tämä oli parempi televisioväittelyissä. Myös republikaanien ehdokasasettelu, nimenomaan varapresidenttikandidaatti Sarah Palinin muuttuminen poliittisesta tähdenlennosta puolueensa painolastiksi vaikutti samaan suuntaan. Lopullisesti Obaman kampanjan voittokulun varmisti kuitenkin päätös luopua julkisesta vaalirahoituksesta: se takasi hänelle rajattomat mahdollisuudet varainkeruuseen samalla, kun McCainin kampanja joutui tyytymään puolueen rahoitukseen ja liittovaltiolta saatuun 85 miljoonaan dollariin. Barack Obaman presidenttiprojekti onnistui keräämään 454 miljoonaa dollaria yksityisillä lahjoituksilla.[69]
Yhdysvaltain presidentinvaalit 2012

Obama ilmoitti pyrkivänsä demokraattien ehdokkaaksi toiselle ja viimeiselle virkakaudelleen vuoden 2012 vaaleissa, jotka järjestettiin 6. marraskuuta 2012. Hän aloitti vaalikampanjansa huhtikuussa 2011.[70] Istuvana presidenttinä Obamalla ei ollut vakavasti otettavia haastajia ja hänet ja varapresidentti Joe Biden valittiin yksimielisesti demokraattien ehdokkaiksi puoluekokouksessa 5. syyskuuta.[71]
Obaman vastaehdokkaana oli Mitt Romney. Tuloksen alkaessa Romneyn häviö näytti selvältä ja hän myönsi hävinneensä onnitellen Obamaa. Obama oli tuolloin CNN:n ennusteen mukaan saanut tuekseen 303 valitsijamiestä ja Romney 206, kun voittoon tarvittiin 270.[72] Floridan 29 valitsijamiehen kohtalo ei ollut vielä selvä.[73]
Presidenttinä
Virkaanastujaistilaisuus 2009


Obaman virkaanastujaistilaisuus 20. tammikuuta 2009 kokosi Washingtoniin suuremman ihmisjoukon kuin mikään aikaisempi Yhdysvaltain presidentin vastaava tilaisuus. Arviolta jopa kaksi miljoonaa ihmistä seurasi paikan päällä, kun varapresidentti Biden ja presidentti Obama vannoivat valansa. Television välityksellä juhlaa seurasi eri puolilla maailmaa arviolta 1,5 miljardia ihmistä.[74]
Obama vannoi virkavalan käsi samalla Raamatulla, jota myös hänen esikuvansa Abraham Lincoln oli käyttänyt virkaanastujaisissaan vuonna 1861.[75] Obama vannoi virkavalansa uudelleen varmuuden vuoksi seuraavana päivänä Valkoisessa talossa, sillä varsinaisissa virkaanastujaisissa hän takelteli korkeimman oikeuden puheenjohtajan John Robertsin lausuttua sanat väärässä järjestyksessä.[76]
Ulkopoliittinen toiminta
Heti virkakautensa alussa Obama ja Biden tekivät useita valtiovierailuja, joilla korostettiin uuden aikakauden alkamista Yhdysvaltojen ulkopolitiikassa.[77]
Kesäkuussa 2009 Barack Obama teki kierroksen Lähi-idässä vieraillen Saudi-Arabiassa, jossa tapasi kuningas Abdullahin, ja Egyptissä, jossa hänet otti vastaan presidentti Hosni Mubarak. Obama piti tärkeäksi luonnehditun puheen Kairon yliopistossa, jossa ojensi kätensä muslimimaailman suuntaan kehottaen osapuolia lähentymään ja etsimään ulospääsyä aluetta leimanneista konflikteista. Erityisesti hän osoitti puheensa palestiinalaisille ja Israelille. Iranin uskonnollinen johtaja Ali Khamenei kommentoi Obaman puhetta Ajatollah Ruhollah Khomeinin kuoleman 20-vuotispäivänä mainitsemalla kuinka ”alueen kansakunnat vihaavat syvästi Amerikkaa” ja ”vaikka heidän sanansa olisivat kuinka suloisia hyvänsä, tarvitaan tekoja”.[78]
Heinäkuussa 2009 Obama teki ensimmäisen virallisen valtiovierailunsa Venäjälle, missä hän tapasi presidentti Dmitri Medvedevin ja pääministeri Vladimir Putinin.[79] Asialistalla olivat START-sopimuksen jatko ja Yhdysvaltain Tšekkiin ja Puolaan kaavailema ohjuskilpi, jota Venäjä vastustaa pitäen sitä itseään vastaan suunnattuna. Yhdysvaltain mukaan kilven tarkoitus on vähentää Iranin ydinohjelman uhkaa Euroopassa ja Yhdysvalloissa.[80] Obaman ohjelmassa oli myös tapaaminen riippumattoman lehdistön edustajien ja kansalaisoikeusaktivistien kanssa. Vierailun edellä tehtyjen kyselyjen mukaan 75 prosenttia venäläisistä suhtautui Yhdysvaltain ja Obaman hallintoon kriittisesti ja vain kaksi prosenttia uskoi Obaman kykyyn tehdä oikeita päätöksiä maailmanpolitiikassa. Venäjän tiedusteluvälineissä valtiovierailuun suhtauduttiin pidättyvästi ja uutisointi oli ennen vierailun alkua vähäistä, mistä sai kuvan huipputason tapaamista vähäisemmästä tapahtumasta.[81]
Obama julisti helmikuun lopussa 2009, että taistelut Irakissa loppuisivat seuraavan 18 kuukauden aikana.[82]
Obama vahvisti Afganistanin joukkoja aluksi, mutta vuoden 2009 lopussa ilmoitti pyrkivänsä vetäytymään sieltäkin.[83] Osama bin Laden surmattiin toukokuussa 2011.[84] Maaliskuussa 2012 Obama vahvisti joukkojen poistuvan maasta vuoden 2014 loppuun mennessä.[85]
Vuonna 2010 Obama julkisti Yhdysvaltojen uuden ydinasestrategian.[84]
Vuonna 2011 Yhdysvallat osallistui Muammar Gaddafin kaatamiseen Libyassa, mutta republikaanit arvostelivat Obamaa siitä, että maa ei ollut johtavassa roolissa NATO:n hyökkäyksissä.[86]
Obama teki maaliskuussa 2016 historiallisen valtiovierailun Kuubaan. Maat alkoivat palauttaa diplomaattisuhteitaan loppuvuodesta 2014. Edellisen kerran Yhdysvaltain presidentti oli käynyt maassa vuonna 1928, jolloin presidenttinä oli Calvin Coolidge. Obama tapasi vierailunsa aikana Raoul Castron, mutta ei Fidel Castroa.[87]
Ulkopolitiikan tulokset
Obaman tavoitteista saavutettiin Yhdysvaltojen osallistuminen Pariisin ilmastosopimukseen, diplomaattisuhteet Kuubaan ja ydinaseriisuntasopimus Venäjän kanssa.[88]
Ulkopoliittisen instituutin ohjelmajohtaja Mika Aaltolan mukaan Obaman haluttomuus puuttua Syyriaan tuki Isisin nousua ja haluttomuus huolellisempaan operaatioon Libyassa johti Libyan hajoamiseen.[89]
Helsingin Sanomien kolmisivuisen artikkelin mukaan Obama epäonnistui ulkopolitiikassaan monin tavoin. Yhdysvaltojen maajoukot vedettiin Irakista, jolloin äärijärjestö Isis tuli tilalle. Vuonna 2012 Obama uhkasi Syyrian Bashar al-Assadia seurauksilla, jos al-Assad käyttäisi kemiallisia aseita, mutta ei tehnyt mitään, kun tämä käytti (2013). Varapresidentti Joe Biden, Obaman läheinen ystävä, arvosteli tätä: ”suurvallat eivät bluffaa”. Jo kuusi vuotta kestänyt sota on tuottanut miljoonia pakolaisia ja nyt Syyriassa toimii Yhdysvaltojen sijaan Venäjä.[88]
Toimittaja Laura Saarikosken mukaan diktaattorit oppivat, että Obama ei halua käyttää voimaa. Obaman asenne rohkaisi Venäjää ja muita vastaavia Yhdysvaltojen vastustajia.[88]
Yhdysvaltojen sisäpolitiikka Obaman kaudella
Obaman suunnittelema terveydenhuoltouudistus ja taloudellinen apupaketti kohtasivat suurta vastustusta, ja tammikuussa 2009 konservatiivinen Teekutsuliike järjesti ensimmäiset mielenosoituksensa. Terveydenhuoltouudistus kuitenkin hyväksyttiin kongressissa.[84] Uudistus takaa sairausvakuutuksen yli 30 miljoonalle yhdysvaltalaiselle.[90]
Vuoden 2010 vaaleissa republikaanit saivat enemmistön edustajainhuoneeseen.[84]
Syyskuussa 2011 Occupy Wall Street -liike aloitti kapitalismin vastaiset mielenosoitukset.[84]
Nobelin rauhanpalkinto

Barack Obamalle myönnettiin vuoden 2009 Nobelin rauhanpalkinto. Palkinnon myöntävä Norjan Nobel-komitea perusteli valintaa Obaman työllä ydinaseriisunnan ja maailmanrauhan puolesta. Hän oli kolmas palkinnon saanut istuva Yhdysvaltain presidentti.[91] Useat kuitenkin ihmettelivät rauhanpalkintoa, sillä heidän mukaansa Obama ei ole vielä tehnyt mitään rauhan puolesta.[92]
Hallitus

Poliittiset näkemykset
Sisäpolitiikka
Talous- ja energiapolitiikka

Obama on kirjoittanut hallinnon roolista taloudellisissa kysymyksissä. Hänen mukaansa pitäisi kysyä, mikä sekoitus asetuksia vie dynaamiseen vapaaseen talouteen, laajaan taloudelliseen turvallisuuteen ja yhtiöiden innovaatioon. Obaman mielestä ihmisiä tulisi ohjata sen mukaan, mikä toimii.[93] Puhuessaan National Press Clubille huhtikuussa 2005 Obama puolusti Franklin D. Rooseveltin New Deal -sosiaalipolitiikkaa. Hän yhdisti republikaanien ehdotukset eläkkeiden yksityistämiseksi sosiaalidarvinismiin.[94]
Puhuessaan Wake Up Wal-Mart -järjestön jäsenille marraskuussa 2006 Obama sanoi, että työntekijöille täytyy maksaa tarpeeksi, jotta he voivat ei vain ostaa Wal-Martista, vaan lopulta lähettää lapsensa yliopistoon ja säästää eläkepäiviä varten.[95][96]
Toukokuussa 2006 presidentti Bushille lähetetyssä kirjeessä Obama vaati neljän keskilännen maatalousosavaltioiden senaattorin kanssa maahan tuodun etanolin 0,54 Yhdysvaltain dollarin per gallona verotuksen jatkamista.[97][98] Obama puhui kesäkuussa 2006 väliaikaisia perintöveroleikkauksia vastaan. Hän kutsui leikkauksia ”Paris Hilton” -veronkevennyksiksi ”miljonäärien perijöille ja perijättärille”.[99]
Obama on ilmoittanut pitävänsä ydinvoimaa harkinnanarvoisena mahdollisuutena kansallisessa energiantuotannossa. Hän on myös kannattanut uusiutuville energianlähteille annettavien kansallisten tukien nostamista.[100]
Sosiaalipolitiikka
Joulukuussa 2006 Obama liittyi senaattori Sam Brownbackin ryhmään ”Global Summit on AIDS and the Church” -tilaisuudessa, jonka olivat organisoineet kirkolliset johtajat Kay ja Rick Warren.[101] Yhdessä Warrenin ja Brownbackin kanssa Obama teetti HIV-testin, kuten hän oli tehnyt Keniassa alle neljä kuukautta aikaisemmin. Obama kertoi rohkaisevansa muita julkisuuden henkilöitä tekemään saman näyttääkseen, että HIV-testin tekemisessä ei ole mitään hävettävää.[102] Ennen tilaisuutta 18 abortin vastaista ryhmittymää lähetti avoimen kirjeen, jossa he toteavat viitaten Obaman tukemaan lailliseen aborttiin, että he vastustavat Rick Warrenin päätöstä kutsua Obama tilaisuuteen. Heidän mielestään Warren jättää huomiotta Obaman ”kuoleman hyväksyvän kannan.”[103]
Terveydenhuoltouudistus

Tammikuussa 2007 Obama puhui Families USA:n (terveydenhuollon puolesta oleva ryhmittymä) järjestämässä tilaisuudessa. Obaman mukaan seuraavan presidentin ensimmäisen kauden loppuun mennessä Yhdysvalloissa on käytössä yleinen terveydenhuoltojärjestelmä. Obaman mielestä on väärin, että 46 miljoonaa amerikkalaista on ilman terveysvakuutusta. Hän kiinnitti huomiota myös siihen, että veronmaksajat maksavat yli 15 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuodessa ilman vakuutusta olevien kansalaisten kulujen kattamiseen.[104]
Obaman terveydenhuoltouudistus on yksi kiistanalaisimpia osia hänen politiikastaan ja jakanut voimakkaasti Yhdysvaltain poliittista kenttää. Uudistusta ajamien kongressin jäsenten tapaamisia on häiritty. Julkisen terveydenhuollon kannattajia verrataan natseihin. Yhdysvaltain kauppakamari kampanjoi sitä vastaan televisiomainoksilla 20 osavaltiossa väittäen ohjelman ennakoivat suuria veronkorotuksia ja budjettivajeita.[105]
Koulutus
Obama haluaisi käynnistää kampanjan, jonka myötä palkattaisiin ja tuettaisiin satoja tuhansia uusia opettajia. Hänen mielestään opetuksen tärkein osa on se ihminen, joka seisoo luokan edessä. Obama haluaa maksaa opettajille heidän työnsä suuren arvon mukaista palkkaa. Hän haluaisi työskennellä heidän kanssaan, ei heitä vastaan. Näin saavutettaisiin korkea opetuksellinen taso.[106]
Seksuaalivähemmistöjen oikeudet
Tärkeimpinä kysymyksinä seksuaalivähemmistöjen oikeuksissa Yhdysvalloissa pidetään niin sanottua Defense of Marriage Actia (DOMA), joka kieltää liittovaltiota määrittelemästä avioliittoa muuten kuin miehen ja naisen väliseksi, sekä asevoimien ”Don’t ask, don’t tell” -politiikkaa, jonka mukaan avoimesti homoseksuaalit erotetaan Yhdysvaltain asevoimista, mutta seksuaalista suuntautumista ei kysytä.[107]
Senaattorina Obama äänesti perustuslakiin kirjattavaa samaa sukupuolta olevien avioliiton estävää lakialoitetta vastaan. Hän kertoi kuitenkin pitävänsä avioliittoa miehen ja naisen uskonnollisena sitoumuksena. Hän tuki samaa sukupuolta olevien parien siviilioikeuksia, mutta oli sitä mieltä, että päätös avio-oikeudesta on jätettävä osavaltioille.[108] Toukokuussa 2012 Obama ilmoitti, että hänen kantansa oli muuttunut niin, että hän kannattaa homoavioliittoa.[109] Presidenttinä Obama on verrannut seksuaalivähemmistöjen taistelua oikeuksiensa puolesta kansalaisoikeusliikkeeseen.[107]
Lokakuussa 2009 Obama uusi lupauksensa lopettaa homoseksuaalien syrjinnän armeijassa. Hän kertoi neuvottelevansa lain muuttamisesta puolustusministeriön ja kongressin kanssa, mutta ei luvannut aikataulua uudistukselle.[110] Joulukuussa 2010 Obama allekirjoitti syrjivän lain kumoamisen,[111] joka johti DADT-politiikan päättymisen virallistamiseen 20. syyskuuta 2011.[112]
Ympäristöpolitiikka
Obaman hallinto on teettänyt neljän vuoden välein ilmastoarvion (National Climate Assesment, NCA), joista viimeisin julkaistiin toukokuussa 2014. Raporttien tehtävänä on selvittää ilmastonmuutoksen vaikutuksia Yhdysvalloissa.[113][114]
Ulkopolitiikka

Obama on Irakin sodan pitkäaikainen vastustaja. Jo vuonna 2002 hän sanoi televisiohaastattelussa, että olisi senaattorina äänestänyt sotaa vastaan.[115] Syksyllä 2002 hän puhui sodan vastaisessa tilaisuudessa Chicagossa. Obama kertoi pitävänsä Irakin sotaa virheenä, joka vain syöksee Lähi-idän pahempaan kriisiin, rohkaisee arabimaailman pahimpia aatevirtauksia ja vahvistaa al-Qaidan värväystoimintaa.[116]
30. tammikuuta 2007 Obama esitteli kongressille aloitteen Irakista vetäytymisestä. Muiden asioiden ohella aloite vaatii Irakissa olevien joukkojen pitämistä tammikuun 2007 vahvuudessa, ja aloittamaan joukkojen porrastetun vetäytymisen, jonka tavoitteena olisi taistelujoukkojen vetäytyminen Irakista 31. maaliskuuta 2008 mennessä. Päivämäärä olisi linjassa Bakerin-Hamiltonin työryhmän tekemän Irak-selvitystyön kanssa.[117] Julkaistessaan aloitteen Obama sanoi, että ”mikään määrä amerikkalaisia sotilaita ei voi ratkaista poliittisia kiistoja toisen maan sisällissodan taustalla”.[118]
Chicagon kansainvälisten suhteiden johtokunnassa marraskuussa 2006 puhunut Obama sanoi pitävänsä menneenä aikaa, jolloin terrorismin vastaista sotaa käytettiin poliittisena aseena. Obaman mielestä on aika antaa irakilaisille heidän maansa takaisin, ja miettiä uudelleen Amerikan toimet vielä käynnissä olevassa suuremmassa terrorismin vastaisessa sodassa. Puheessaan Obama myös vaati amerikkalaisjoukkojen vähittäistä vetäytymistä vuoden 2007 aikana sekä avointa diplomaattista dialogia Irakin naapureiden Syyrian ja Iranin kanssa.[119]
Obama kommentoi Iranin uraaninrikastamisohjelmaa 2. maaliskuuta 2007. Hänen mukaansa Iranin hallinto on uhka kaikille ja Yhdysvaltain ei pitäisi jättää yhtään keinoa, mukaan lukien sotilaallista, pois laskuista. Hän kuitenkin lisäsi, että Yhdysvaltain päätaktiikkana tulee olla pysyvä ja aggressiivinen diplomatia yhdistettynä koviin pakotteisiin.[120] Demokraattien pääehdokkaiden keskinäisessä väittelyssä Obama sanoi olevansa valmis tapaamaan Yhdysvaltain kanssa vihamielisissä väleissä olevien Kuuban, Venezuelan, Syyrian, Iranin ja Pohjois-Korean johtajat. Senaattori Clinton arvosteli Obaman ulkopoliittista linjaa vastuuttomaksi ja naiiviksi ja piti 45-vuotiasta ensimmäisen kauden senaattoria liian tuoreena ylipäälliköksi.[121]
Diplomatian lisäksi Obama on halunnut uudistaa Yhdysvaltain asevoimia; onhan vahva armeija tärkeä rauhan säilyttämisen kannalta. Foreign Affairs -lehdessä julkaistussa artikkelissaan hän ehdotti armeijan miesvahvuuden lisäämistä 65000 sotilaalla ja merijalkaväen 27000:llä.[122]
Yhdysvaltain kongressi on Obaman kaudella lisännyt painostusta Venezuelan suuntaan vedoten huoliinsa Venezuelan ihmisoikeuksista.[123] Maaliskuussa 2015 Obama julisti Venezuelan ”kansalliseksi uhkaksi” ja seitsemälle venezuelalaisviranomaiselle määrättiin sanktioita.[124]
Kulttuurinen ja poliittinen imago

Kannattajat luonnehtivat Obaman laajan tukipiirin salaisuudeksi sitä, että hän on kuin kulttuurinen Rorschachin testi, neutraali persoona, johon ihmiset voivat heijastaa oman henkilökohtaisen historiansa ja halunsa.[31][125] Obaman oma tarina rohkaisee erilaisia etnisiä ryhmiä. Kirjassaan Dreams from My Father hän yhdistää äidinpuoleisen perhehistoriansa mahdollisiin intiaaniesi-isiin ja Jefferson Davisin kaukaisiin sukulaisiin. Davis oli etelävaltioiden presidentti Yhdysvaltain sisällissodassa.[126] Vuoden 2004 vaalikampanjansa aikana vanhemmille juutalaisille puhuessaan Obama yhdisti itäafrikkalaisen etunimensä Barackin kielelliset juuret heprealaiseen sanaan baruch 'siunattu'.[127]
Media on peilannut ja tehostanut Obaman jokamiehen imagoa. Lokakuussa 2006 The Oprah Winfrey Show’ssa tehdyssä haastattelussa nostettiin esiin hänen laajan perheensä etninen monimuotoisuus. Ohjelmassa kerrottiin, että hänen puoliksi indonesialainen siskonsa on naimisissa kiinalais-kanadalaisen miehen kanssa. Ohjelmassa Obama kutsui perhejuhliaan ”minikokoiseksi Yhdistyneiksi Kansakunniksi”.[128] The Nation -lehdessä julkaistussa artikkelissa analysoitiin Obaman kykyä ”ylittää rotu” valkoisen yleisön keskuudessa.[129] Kuitenkin New York Daily Newsin kolumnisti Stanley Crouch kirjoitti, että ”kun mustat amerikkalaiset puhuvat Obamasta ’yhtenä meistä’, en tiedä, mistä he oikein puhuvat. Obama tekee selväksi sen, että vaikka hän on kokenut joitakin kevyempiä versioita tyypillisestä rasistisesta stereotypiasta, hän ei voi väittää noita ongelmia omikseen – eikä hän ole elänyt elämää mustana amerikkalaisena”.[130]
Lokakuussa 2006 julkaistussa Time-lehden numerossa Päävärit-kirjan kirjoittanut Joe Klein piti Obaman nopean ja rajat ylittävän suosion salaisuutena samoja kulttuurisia lähteitä kuin Tiger Woodsilla, Oprah Winfreylla ja Michael Jordanilla. Obaman mielestä julkisuudenhenkilöt kuten Oprah ilmentävät ihmisten toiveita. Obaman mukaan maailmassa olisi paljon esimerkiksi Woodsin kaltaisia ihmisiä, jos heille vain annettaisiin mahdollisuus.[131]
Yhdysvaltain imagon todettiin kesällä 2009 kohentuneen merkittävästi sen jälkeen, kun Barack Obama oli valittu maan presidentiksi. Yhdysvaltoihin suhtauduttiin Pew-tutkimuskeskuksen raportin mukaan entistä suopeammin kaikkialla muualla maailmassa paitsi Lähi-idässä. Mielikuva Yhdysvalloista oli kohentunut erityisesti Kanadassa ja läntisessä Euroopassa.[132]
Barack Obaman kannatus oli Washington Postin ja ABC Newsin kyselyn mukaan alimmillaan vain 41% tammi-maaliskuussa vuonna 2014.[133] Kyselyn mukana puolet vastusti kesäkuussa Obaman politiikkaa.[134] Obaman ennätysalhainen kannatus johtui lähinnä sairausvakuutusuudistuksesta, jota republikaanit[135] ja varsinkin vuoden 2010 tienoilla kansanedustuslaitokseen merkittäväksi noussut uuskonservatiivinen teekutsuliike pitivät veroja lisäävinä. Republikaanit vastustivat myös Obaman ajamaa sallivaa siirtolaispolitiikkaa ja ilmastoon vaikuttavien hiilidioksidipäästörajojen kiristämistä. Obamaa vastustavat republikaanit ovat katsoneet hänen ylittäneen presidentin valtaoikeudet. Obaman vastustukseen liittyi myös tyytymättömyyttä maan talouteen[136] ja pehmeään ulkopolitiikkaan muun muassa Ukraina-kysymyksessä.[137]
Presidentti Obaman henkilökohtainen turvallisuus
Presidentti Barack Obama sai syksyn 2009 tietojen mukaan 30 tappouhkausta päivässä, mikä oli 400 prosenttia suurempi kuin George W. Bushin kaudella.[138]
Marraskuussa 2009 kaksi kuokkavierasta läpäisi moninkertaiset turvatarkastukset ja pääsi kättelemään Obamaa valtiollisilla päivällisillä. Salainen palvelu joutui myöntämään tehneensä virheen.[139]
Presidenttiuran jälkeen
Obama perheineen muutti Tudor-tyyliseen 4,9 miljoonan dollarin arvoiseen, vuonna 1929 rakennettuun taloon Belmont Roadille Kalomaran hienostokaupunginosaan Washingtonissa. Talossa on 761 neliötä, yhdeksän makuuhuonetta, viinikellari, baari, kuntosali ja sisäpiha. Talon vuokra on 21600 euroa kuukaudessa (2017).[140]
Yksityis- ja uskonelämä

Obama tapasi vaimonsa Michellen (o.s. Robinson) työskennellessään yhtiöitä palvelevassa Sidley & Austin -lakifirmassa kesällä 1989. Michelle oli yhtiön avustava asianajaja.[141] He menivät naimisiin vuonna 1992 Chicagon Trinity United Church of Christ -seurakunnan kirkossa. Pastorina toimi Jeremiah Wright.[142] Heillä on kaksi tytärtä, Malia Ann (s. 1998) ja Natasha (”Sasha”) (s. 2001). Keväällä 2009 perheeseen liittyi Ted Kennedyn lahjoittama portugalinvesikoira Bo.[143]
Obaman demokraattien vuoden 2004 kansallisessa kokouksessa pitämän puheen ja hänen kirjansa The Audacity of Hope teemana on toivo. Sitä inspiroi yksi pastori Wrightin saarnoista.[144]
Kirjassaan Obama kuvaa ei-uskonnollista kasvatustaan. Obama kirjoittaa, että häntä ei kasvatettu uskonnollisessa kodissa. Hänen Kansasista kotoisin olleet äidinpuoleiset isovanhempansa olivat oppineet baptistien ja metodistien oppeja kasvaessaan Kansasissa, Oklahomassa ja Texasissa, mikä Obaman mukaan lisäsi heidän skeptismiään. Obaman isä oli poissa lähes koko hänen lapsuutensa vanhempien eron vuoksi.
Obama kirjoittaa, että hänen uskonnollinen vakaumuksensa muotoutui hänen ollessaan kaksikymppinen. Silloin hän työskenteli yhteisön organisoijana paikallisten kirkkojen parissa ja ymmärsi ”afroamerikkalaisen uskonnollisen tradition voiman luoda sosiaalista muutosta”. Obaman mukaan uskontoon sitoutuminen ei vaatinut häntä vähentämään kriittistä ajattelua, lopettamaan taistelua taloudellisen ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden puolesta tai muutoin pakenemaan maailmasta, jonka hän tunsi ja jota hän rakasti.[145][146] Obama oli yli 20 vuotta United Church of Christ -kirkon jäsenenä kunnes erosi kirkosta, koska ei halunnut edustaa mitään kirkkoa poliittisella urallaan Washingtonissa.[147]
Persoona ja luonne
Laaja yksimielisyys vallitsee siitä, että Obama onnistui, ainakin presidenttikilvan loppusuoralle asti, varjelemaan minäänsä julkisuudelta. Häntä on kuvattu varautuneeksi, etäiseksi ja viileäksi. Etnisen taustansa ja opintopolkunsa ansiosta hän on tottunut olemaan ulkopuolinen, jonka on menestyäkseen täytynyt tehdä kompromisseja. Häneen ei ole liitetty kapinallisen määreitä, eikä hän opiskeluaikaisten tuttavien todistusten mukaan ollut ”bailaajatyyppiä”.[148]
Läheltä seuranneet kuvaavat Obamaa yhdistäjäksi ja osallistajaksi. Hänen vetämissään kokouksissa kukaan ei saa istua hiljaa, vaan Obama kannustaa keskusteluun, ohjaa osallistujia ja korostaa sopua. Silti hänen oma kantansa on jäänyt osanottajille monesti mysteeriksi, eikä hänen päätöksiään ole aina ollut helppo ennustaa.[148]
Barack Obama tähtää konsensukseen, mutta uskaltaa pitää omankin päänsä. Päätöksentekoon hänen on sanottu tarvitsevan aikaa, mitä on pidetty suurvallan johtajalle heikkoutena. Obaman vahvuutena on nähty kyky pitää langat käsissään.[148]
Puhujana Obama on saanut yleisesti tunnustusta, ja esimerkiksi G20-maaryhmän johtajien tapaamisessa keväällä 2009 Obama puhui paperista turvautumatta telepromptereihin.[149] Hänet tunnetaan myös vakuuttavana puhujana, jolla on vahva eetos.[150]
Julkaisuja
Obaman nuoruusvuosien omaelämäkerta Dreams from My Father: A Story of Race and Inheritance julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1995 ja uudelleen vuonna 2004. Lokakuussa 2006 julkaistiin Obaman toinen teos The Audacity of Hope: Thoughts on Reclaiming the American Dream. Molemmat teokset voittivat parhaan äänikirjan Grammy-palkinnon (2005, 2008).[151] Suomeksi teokset Unelmia isältäni ja Rohkeus toivoa julkaistiin vuonna 2009.
Obaman kirjoittama lastenkirja Of Thee I Sing: A Letter to My Daughters julkaistiin marraskuussa 2010. Se on julkaistu suomeksi nimellä Laulan sinusta: kirje tyttärilleni.
Katso myös
Epäilyt Barack Obaman kansalaisuudesta
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Obama, Barack| title = Dreams from My Father: A Story of Race and Inheritance| location = New York| publisher = Three Rivers Press| year = 1995, 2004| id = ISBN 1-4000-8277-3}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Obama, Barack| title = The Audacity of Hope: Thoughts on Reclaiming the American Dream| location = New York| publisher = Crown Publishing Group| year = 2006| id = ISBN 0-307-23769-9}}
Viitteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.






*
Luokka:Vuonna 1961 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit