khalidalt/tydiqa-goldp huggingface dataset:
Arkkipiispa

Question: Kuinka arkkipiispat valitaan?

Arkkipiispa (kreik. arche ’ensimmäinen’ ja episkopos ’kaitsija’) on kristillisen kirkon piispa sellaisessa hiippakunnassa, joka on erityisen tärkeä esimerkiksi kokonsa tai historiansa puolesta. Arkkipiispa on kirkolliselta vihkimykseltään piispa; kun tavallisen hiippakunnan piispa valitaan jokin toisen hiippakunnan arkkipiispaksi, häntä ei uudelleen vihitä piispaksi. Klassisesti arkkipiispan toimivalta kuvataan lauseella primus inter pares, ensimmäinen vertaistensa joukossa. Tämä tarkoittaa, että arkkipiispalla on ensimmäisenä piispana kunniasija ja siihen liittyviä tehtäviä, mutta ei piispallista toimivaltaa hiippakuntansa ulkopuolella. 

Arkkipiispa evankelis-luterilaisessa kirkossa
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa arkkipiispa toimii kirkolliskokouksen, piispainkokouksen, kirkkohallituksen ja kirkon ulkoasiain neuvoston puheenjohtajana, mutta valvonta- tai johtotehtäviä hänellä ei ole. Arkkipiispa hoitaa kirkon suhteita toisiin kirkkoihin koti- ja ulkomaille. Arkkipiispan arvonimi on käytössä Ruotsin, Suomen, Latvian ja Viron luterilaisissa kirkoissa. Suomen kirkon arkkipiispa on Turun arkkipiispa. Nykyinen arkkipiispa on Tapio Luoma (2018−).
Historiaa
Suomen ensimmäinen arkkipiispa oli Jakob Tengström, joka vihittiin tehtäväänsä vuonna 1817. Venäläisten ottaessa eteläisen Suomen haltuunsa Suomen sodan alkuvaiheissa 1808 Turun piispa Tengström ja Porvoon piispa Zacharias Cygnaeus ymmärsivät, että Suomesta tulisi osa Venäjää. Tämän jälkeen Tengström tähtäsi toiminnassaan siihen, että Suomessa sopeuduttaisiin uuteen tilanteeseen ja venäläisten näkemyksiin. Venäläisten saavuttua Turkuun Tengström kävi venäläisten ylipäällikön luona tervehdyskäynnillä. Puheessaan hän lausui ilonsa sen johdosta, että keisari oli luvannut säilyttää Suomessa luterilaisen uskon ja perinnäisen kirkollisen järjestyksen.
Arkkipiispa ortodoksisessa kirkossa
Ortodoksisessa kirkossa arkkipiispa on perinteisesti käytettynä autokefaalisen tai autonomisen kirkon (kirkkokunnan) johtavan piispan nimitys. Vaikka kaikki piispat ovat vihkimykseltään samanarvoisia, on kirkon järjestyksen ja toiminnan kannalta ollut tarpeellista asettaa jotkut piispat tehtäviltään tai vastuiltaan merkittävämpään asemaan.
Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispa on Helsingin hiippakunnan piispa ja hänen arvonimenään on korkeasti pyhitetty Helsingin ja koko Suomen arkkipiispa. Nykyinen ortodoksinen arkkipiispa on arkkipiispa Leo. Ekumeenisen patriarkan siunauksesta hän saa käyttää arvonsa tunnuksena valkoista klobukkia. Arkkipiispa Leo on ortodoksisen kirkollishallituksen ja kirkolliskokouksen sekä ortodoksisten piispainkokouksen puheenjohtaja.

Katso myös
Luettelo Turun arkkipiispoista – kirkko  (organisaationa)
Suomen ortodoksinen kirkko
Helsingin hiippakunta
Arkkipiispa Leo
Aiheesta muualla


Luokka:Kirkolliset virat
Luokka:Luterilaiset kirkot
Luokka:Ortodoksinen kirkko
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tehtävät ja arvot
Taajuus

Question: Miten hertsi määritellään?


Taajuus (vanhalta nimeltä jaksoluku [1]) kuvaa jonkin toistuvan ilmiön tapahtumien määrää aikayksikköä kohti.[2] Taajuus merkitään tunnuksella f. Taajuutta voidaan käyttää esimerkiksi ilmaisemaan värähdysten määrä tietyssä ajassa.
Taajuuden yksikkö on 1/s jota kutsutaan nimellä hertsi (tunnus Hz). Eli 1 Hz = 1 / s.  Nimi tulee saksalaisen fyysikon Heinrich Rudolf Hertzin nimestä. Yksi hertsi kertoo tapahtuman toistuvan kerran sekunnissa. Kymmenellä hertsillä taas toistoja on kymmenen kappaletta sekunnissa.
Ilmiön taajuuden määritys
Jonkin ilmiön taajuutta voidaan mitata tutkimalla montako kertaa ilmiö toistuu tietyn aikajakson aikana. Kun kertojen lukumäärä jaetaan aikajakson pituudella, saadaan ilmiön taajuus. Toisaalta, jos säännöllisin aikavälein samanlaisena toistuvan ilmiön jakson kestoaika T tiedetään, kyseisen ilmiön taajuus saadaan jaksonajan käänteislukuna 1/T.
Sähkösignaalin taajuus
Sähkötekniikan sinimuotoisten signaalien yhteydessä puhutaan usein myös kulmataajuudesta. Taajuuden f ja kulmataajuuden ω välillä on seuraava riippuvuus:
ω = 2π·f.
Täsmällisemmin ilmaistuna sinimuotoisen aaltoliikkeen kulmataajuudelle ω on määritelmä:
ω = dΦ / dt
missä Φ on kiertokulma. [3]
Kulmataajuuden merkitys näkyy siinä, että taajuudeltaan f olevan virran suuruus I noudattaa kaavaa
I=Ip sin</i>ω<i data-parsoid='{"dsr":[2407,2414,2,2]}'>t, 
jossa Ip on virran huippuarvo ja t on aika.
Ennen puolijohde-elektroniikan kehittymistä sähkösignaalin taajuus mitattiin resonaattoreilla. Matalilla taajuuksilla käytettiin mekaanisia värähtelijöitä, jotka herätettiin mitattavan virran syöttämällä sähkömagneetilla. Korkeammilla taajuuksilla käytettiin LC-resonanssipiirejä, joiden imemä virta mitattiin. Hyvin korkeilla taajuuksilla (yli GHz) käytettiin onteloresonaattoreita. Resonanssissa virta saavutti maksimiarvon. Nykyään matalia taajuuksia mitataan määrittämällä jännitteen kahden nollakohdan välinen aikaero ja korkeita taajuuksia laskemalla aikaväliin osuneiden jännitteen merkinvaihtojen lukumäärä. Elektroniset taajuusmittarit voidaan helposti tehdä hyvin tarkoiksi. Ne ovatkin tarkimpia yleisesti käytettyjä mittareita. Monia eri taajuuksia sisältävän signaalin eri komponentit voidaan erottaa toisistaan spektrianalysaattorilla.
Katso myös
Aallonpituus
Aalto
Aaltoloukku
Fourier-muunnos
Siniaalto
Sähkömagneettinen spektri
Lähteet

Luokka:Aaltoliike
Luokka:Suureet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Kaanon

Question: Mitä kaanonit tarkoittavat?

Kaanon ()[1] voi tarkoittaa seuraavia:
Ohjenuora, suora keppi tai ruoko, jota käytettiin mittapuuna esimerkiksi puusepän töissä tai olympialaisissa urheilijoiden hyppyjen mittaamiseen tai jota käytettiin siten, että siihen kiinnitettiin jokin, joka oli määrä sen avulla pitää suorana.
Ohje tai sääntö, malli tai perustava laki.
Kaava tai kaavio.
Tarkasti määritetty tila, jonka rajat ovat henkilön tai muun tahon vaikutusvallan rajoina
Tietyn periaatteen mukaisesti koottu kirjoitusten kokonaisuus, varsinkin kirjoittajan (aidot) tekstit.
Taiteellisen kuvaamisen tai ilmaisun säännöt, mittasuhteet, kaavat ja kuvaamistavat.
Kulttuurikaanon voi tarkoittaa luetteloa taideteoksista, jotka katsotaan ohjeellisiksi, sitoviksi, erityisen arvovaltaisiksi, aidoiksi, tärkeimmiksi tai parhaimmiksi.
Musiikissa
Kaanon,  kontrapunktinen sävellys jossa melodia toistuu samanlaisena.
Uskonnossa
Kaanon, ohjeellinen uskonnollinen tekstikokoelma. Katso Raamatun kaanoneista: Tanakin kaanon, Vanhan testamentin kaanon ja Uuden testamentin kaanon
Katolisessa kirkossa:
Paavin tai kirkolliskokousten säädösten tai niin sanotun kanonisen lain kokonaisuus.
Kaanon, messun keskeisin osa.
Ortodoksisessa kirkossa:
Kanonit, kirkon kirjalliset, voimassa olevat määräykset.
Perinteinen jumalanpalveluksen virsijakso.
Muussa käytössä
Kaanon, Epikuroksen kirjoittama filosofinen teos.
Lähteet
Naisten äänioikeus

Question: Milloin Suomessa naiset saivat äänioikeuden?



Naisten äänioikeus on taloudellinen ja poliittinen uudistus, joka antaa naisille oikeuden äänestää. Äänioikeus ei kuitenkaan aina merkinnyt vaalikelpoisuutta eli naisten mahdollisuutta asettua ehdolle vaaleissa.
Uusi-Seelanti antoi ensimmäisenä naisille äänioikeuden vuonna 1893. Australiassa myönnettiin vuonna 1902 rajoitettu äänioikeus ja vaalikelpoisuus, jotka kuitenkin koskivat vain valkoista väestöä.[1]
Suomi antoi kolmantena maailmassa ja ensimmäisenä Euroopassa naisille äänioikeuden vuonna 1906 osana yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta. Samalla sallittiin naisille myös oikeus asettua ehdolle vaaleissa ja vuonna 1907 eduskuntaan valittiin maailman ensimmäiset naisparlamentaarikot.[2]
Neuvosto-Venäjällä naisten äänioikeus annettiin lokakuun vallankumouksessa vuonna 1917.[3]
Yhdysvalloissa naisten äänioikeus oli New Jerseyn osavaltion perustuslaissa jo vuonna 1776, mutta se kumottiin 1807. Myöhemmin naiset saivat äänioikeuden Yhdysvalloissa vuonna 1920.[4]
Ranskassa Pariisin kommuuni antoi naisille äänioikeuden 1871, mutta päätös kumottiin kommuunin kaatuessa.[5]
Euroopan maista Sveitsi antoi naisille äänioikeuden vasta vuonna 1971 ja Liechtenstein viimeisenä Euroopassa vuonna 1984.[4] Joissain Sveitsin kantoneissa naisten äänioikeus oli evätty 1990-luvun alkuun asti.[6]
Vuonna 2015 maailmassa ei ole käytännössä enää yhtäkään valtiota jossa naisten äänioikeus olisi täysin kielletty lailla, Saudi-Arabian annettua naisille vaalikelpoisuuden paikallisvaaleissa [7]. Tähän ei kuitenkaan lueta valtioita joissa äänestyksiä ei yleisesti pidetä (eikä näin ollen myös miehilläkään ole oikeutta äänestää). Vatikaanin vaaleissa valittava Paavi valitaan miesedustajien kesken uskonnollisista syistä.
Katso myös
Suomen äänioikeuden historia
Aikajana naisten äänioikeuden historiasta
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Nainen
Luokka:Äänioikeus
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Westwood Studios

Question: Minä vuonna Westwood Studios perustettiin?



Westwood Studios oli videopelejä kehittävä yritys, jonka perustivat Brett Sperry ja Louis Castle vuonna .[1]
Yritys kehitti muun muassa suositut Command & Conquer -pelit ja on reaaliaikaisten strategiapelien pioneeri.[1]
Yrityksen varhaisia tunnettuja pelejä olivat BattleTech-sarjaan perustuvat pelit. Muita tunnettuja olivat Strategic Simulationsin julkaisema Eye of the Beholder -pelisarja. Dune 2 on usein mainittu ensimmäisenä reaaliaikaisena strategiapelinä, jota seurasi Westwoodin oma Command & Conquer-sarja.[1]
Electronic Arts osti pelistudion vuonna 1998, ja pelitalon toiminta lopetettiin maaliskuussa 2003. Yhtenä syynä lopettamiseen oli Westwoodin pelin Command & Conquer: Renegade huono myyntimenestys. Kun Electronic Arts lopetti Westwoodin, sen halukkaat työntekijät saivat siirtyä EA Los Angeles -studioon (tämä studio valmisti mm. Command & Conquer -sarjan kolmannen ja neljännen osan sekä Red Alert 3:n, mutta ei ole varmaa, aikooko EA Los Angeles jatkaa tulevissa C&C-sarjan peleissä). Kaikki Westwoodin työntekijät eivät siirtyneet EA Los Angelesiin, vaan osa työntekijöistä perusti pelitalon Petroglyph Games.
Westwoodin kehittämiä pelejä

Battletech: The Crescent Hawk's Inception
Blade Runner
Circuit's Edge
Command & Conquer -pelisarja
DragonStrike
Dune-pelisarja
Earth & Beyond
Eye of the Beholder -pelisarja
Lands of Lore -pelisarja
The Legend of Kyrandia -pelisarja
Nox
Lähteet

Aiheesta muualla



Luokka:Entiset yhdysvaltalaiset videopeliyritykset
Elsa Pataky

Question: Kuka loi sarjan Serranon perhe?


Elsa Pataky (oik. Elsa Lafuente Medianu, s. 18. heinäkuuta 1976 Madrid, Madridin maakunta, Espanja) on espanjalainen näyttelijä.[1][2]
Lapsuus
Patakyn isä Jose Francisco Lafuente on espanjalainen ja työskentelee biokemistinä, hänen äitinsä Cristina Pataky Medianu on Romaniasta kotoisin ja työskentelee tiedottajana. Elsan perheessä on mukana sekoitus romaniasta ja unkariasta. Hän puhuu sujuvasti espanjaa, ranskaa, englantia ja romaniaa.[1] Taiteilijanimi Pataky tulee hänen äidinpuoleisen isoäitinsä nimestä. Patakyn vanhemmat ovat biokemisti José Francisco Lafuente ja tiedottaja Cristina Pataky Medianu. Hänen äitinsä vanhemmat ovat Unkarista ja Romaniasta.[3]
Henkilökohtainen elämä
Hän seurusteli amerikkalaisen näyttelijän Adrien Brodyn kanssa, mutta suhde päättyi vuonna 2008.[4]
Elsa meni naimisiin australialaisen näyttelijän Chris Hemsworthin kanssa vuonna 2010. Heillä on kolme lasta, tyttö ja myöhemmin syntyneet kaksoispojat.[5][6]
Ura
Pataky opiskeli journalismia Universidad San Pablossa ja harrasti vapaa-ajallaan näyttelemistä Ángel Gutiérrezin johtamassa teatteriryhmässä. Opinnot jäivät, kun hän sai roolin lopulta suursuosioon nousseesta televisiosarjasta Al salir de clase. Sarjan myötä hän sai ensimmäisen suuremman elokuvaroolinsa elokuvasta El arte de morir, joka oli myös menestys.[1]
Sittemmin hän on näytellyt yli kymmenessä espanjalaisessa elokuvassa sekä muun muassa Ahmed Ahne -piirroshahmoon perustuvassa ranskalaiselokuvassa Iznogoud. Hänellä oli myös sivuosa Samuel L. Jacksonin tähdittämässä elokuvassa Snakes on a Plane. Pataky näytteli myös jonkin aikaa espanjalaisessa Serranon perhe -televisiosarjassa sijaisopettaja Raquelin osassa.[1]
Muuta
Elsa Pataky pitää laskettelusta, rullaluistelusta ja ratsastamisesta.
Filmografia






Lähteet
Viitteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. (in Spanish)


Luokka:Espanjalaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1976 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Paroni

Question: Mitä tarkoittaa paroni?



Paroni (myös parooni) on kreiviä alempi aatelisarvo. Ranskassa sitä alettiin 1100-luvulla käyttää kaikista merkittävää läänitystä hallussaan pitävistä aatelisista, 1200-luvun lopussa vain suoraan kuninkaalta läänityksensä saaneista. Täten se oli muita aatelisarvoja korkeampi. Kuitenkin jo 1300-luvulla paroni katsottiin kreiviä alemmaksi, vaikka monilla paroneilla oli laajemmat omistukset kuin kreiveillä. Ranskan kuningas Ludvig XIV alensi paronin arvoa edelleen jakamalla monia paronin arvoja ilman arvoon liittyvää maaomaisuutta. Myöhemmin Napoleon I jatkoi perinnettä.
Paronin arvo on ollut käytössä myös Englannissa, Skotlannissa, Irlannissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Italiassa, Navarrassa, Aragoniassa ja Venäjällä. Suomessa vapaaherroja puhutellaan paroneiksi, ja arvonimien katsotaan olevan samanarvoiset.
Paroneja
Paroni von Münchhausen
Suomessa
Parkanon paroni
Luokka:Aateli
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Richard Trevithick

Question: Mikä oli ensimäinen höyryveturi?


Richard Trevithick (13. huhtikuuta 1771 Cornwall, Britannia – 22. huhtikuuta 1833) oli brittiläinen kaivosinsinööri, keksijä ja ensimmäisen toimivan täysikokoisen rautatiekäytössä olleen höyryveturin keksijä. Maailman ensimmäinen höyryveturin vetämä junamatka tehtiin 21. helmikuuta 1804 Trevithickin nimeämättömän höyryveturin vetäessä junaa Merthyr Tydfilin lähellä Walesissa.[1]
Trevithickin ansio oli ennen kaikkea korkeapaineisen höyryn hyödyntämisessä käytännössä. Trevithick kehitti myös höyryautoa ja höyryn ja raudan käyttöä laivoissa. Hän matkusteli myös Etelä-Amerikassa kaivostoimintaa kehittämässä. Trevithick oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

 (Trevithick Societyn sivu)



 Historiallisia kuvia Penydarren-veturista



Luokka:Brittiläiset keksijät
Luokka:Brittiläiset insinöörit
Luokka:Vuonna 1771 syntyneet
Luokka:Vuonna 1833 kuolleet
Päijät-Hämeen keskussairaala

Question: Milloin Päijät-Hämeen keskussairaalan rakennustyöt aloitettiin?

OHJAUS Päijät-Hämeen hyvinvointiyhtymä
Saola

Question: Milloin valkobeisat löydettiin?


Saola eli Vu Quangin antilooppi eli Vu Quang-härkä (Pseudoryx nghetinhensis) on aasialainen, äärimmäisen harvinainen  nautaeläin, joka on tunnettu vasta vuodesta 1992.  Se on sukunsa ainoa laji. Saoloita arvellaan olevan jäljellä alle 250 yksilöä.[1]
Lajin löytyminen
Suuresta koostaan huolimatta saola löydettiin tieteelle vasta toukokuussa 1992. Vietnamista työskennelleet WWF:n ja Vietnamin metsäministeriön tutkijat löysivät tuolloin Vu Quangin luonnonsuojelualueelta tuntemattoman nautalajin kuolleita yksilöitä. Niitä tutkittaessa kävi ilmi, että uusi laji poikkesi rakenteeltaan huomattavasti muista nautalajeista, joten se luokiteltiin omaan sukuunsa. Myöhemmin metsästä saatiin elävänä kiinni nuori naarasyksilö.[2] Sen jälkeen on päästy tarkkailemaan vain kymmentä lajin elävää yksilöä.
Alueen asukkaat ovat kertoneet metsästäneensä saoloita ruuakseen.[2] Niitä on jäänyt myös muille saaliseläimille, kuten villisioille ja piikkisioille, asetettuihin ansoihin.[3]
Samalta alueelta kuin saola löydettiin vuonna 1994 toinenkin tieteelle uusi nisäkäslaji, jättimuntjakki (Muntiacus vuquangensis).[2] Sieltä on löytynyt myös uusia kalalajeja.
Saola onnistuttiin kuvaamaan jälleen syyskuussa 2013, kun se oli nähty edellisen kerran 1998, ja WWF:n mukaan on toiveita että laji voisi elpyä. Lajin suuruudesta ei edelleenkään ole tietoa vaan arviot vaihtelevat muutamista kymmenistä satoihin.[4]
Koko ja ulkonäkö
Saola muistuttaa ulkonäöltään hieman Arabiassa elävää valkobeisaa, vaikkei olekaan sille läheistä sukua.[2]  Saola kasvaa säkäkorkeudeltaan noin 80cm korkeaksi, 150cm pitkäksi ja voi painaa sata kiloa. Sen turkki on tummanruskea, päässä ja nilkoissa on selvärajaisia valkeita kuvioita.[5] Kummallakin sukupuolella on suorat, teräväkärkiset ja jopa puoli metriä pitkät sarvet.[6]
Levinneisyys ja elinympäristö
Saoloita elää vain Laosissa ja Vietnamin rajamailla Annamiittivuorilla eli Phou Luangin vuoriketjun rinteillä  400–1 000 metrin korkeudessa. Se viihtyy pienten vuoristopurojen varsilla, joilla kasvaa ikivihreää kasvillisuutta.
Elintavat
Saola on yleensä yksineläjä, tosin naaraat liikkuvat yhdessä poikastensa kanssa.[6] Poikasia syntyy huhti-kesäkuussa yleensä yksi kerrallaan, noin kahdeksan kuukautta kestävän raskausajan päätteeksi.[6]
Ravinto
Saolat syövät lehtiä ikivihreistä kasveista, lähinnä pensaista ja pienistä lehtipuista, kuten viikunoista. Saolojen on huomattu pitävän erityisesti sellaisista kasveista, joissa on runsaasti valkoista mahlaa.[6]
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
Luokka:Nautaeläimet
Luokka:Uhanalaiset nisäkkäät
Luokka:Äärimmäisen uhanalaiset lajit
005

Question: Miten hiiviskelypeli määritellään?


005 on Segan kehittämä ja julkaisema kolikkopeli, jota pidetään yhtenä ensimmäisistä hiiviskelypeleistä.[1] Peli on julkaistu vuonna 
Pelaaminen
Pelin tavoitteena on kuljettaa salkku helikopteriin välttäen tai tainnuttaen vastustajia.[2]
Vastustajia ei ole tarkkaan määritelty "hyviksi" tai "pahoiksi" joten peli voi olla myös yksi ensimmäisistä antisankaripeleistä.[3]
Lähteet

Aiheesta muualla
 at MobyGames



Luokka:Segan kolikkopelit
Luokka:Vuoden 1981 videopelit
Uuden-Seelannin rugby union -maajoukkue

Question: Milloin Uusi-Seelanti voitti Rugbyn maailmanmestaruuden ensimmäisen kerran?



Uuden-Seelannin rugby union -maajoukkue, lempinimeltään All Blacks, on Uuden-Seelannin kansallinen Rugby union -joukkue. Uusi-Seelanti on voittanut rubgyn maailmanmestaruuden kolmesti. Joukkue on maailman rankingissa ensimmäisenä (tilanne lokakuussa 2015).[1]
Historia
Uuden-Seelannin maajoukkue pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 1884 australialaista Cumberland Countya vastaan. Ensimmäisen maaottelunsa All Blacks pelasi Australiaa vastaan 1903 voittaen pistein 22–3. Kaksi vuotta myöhemmin joukkue teki kiertueen pohjoiselle pallonpuoliskolle häviten vain Walesille. Maaottelusarjan Etelä-Afrikkaa vastaan Uusi-Seelanti voitti ensimmäisen kerran 1956. Pisimmän maaotteluiden voittoputkensa, 17 ottelua, Uusi-Seelanti on saavuttanut vuosina 1965–1970. Britannian ja Irlannin yhteinen joukkue, British and Irish Lions, on voittanut maaottelusarjan Uutta-Seelantia vastaan vain 1971. Uusi-Seelanti puolestaan saavutti seitsemän vuotta myöhemmin ensimmäisen Grand Slaminsa, eli voitti samalla kiertueella sekä Englannin, Irlannin, Skotlannin että Walesin. Vuonna 1996 Uusi-Seelanti voitti ensimmäisen kerran vieraskentällä maaottelusarjan Etelä-Afrikkaa vastaan.
Kansainväliset kisat
Maailmanmestaruuskisat
Kaikkien aikojen ensimmäisten maailmanmestaruuskilpailujen 1987 loppuottelussa Uusi-Seelanti kukisti Ranskan pistein 29–9[2], vuoden 2011 finaalissa niin ikään Ranskan pistein 8–7[3] ja 2015 loppuottelussa Australian 34–17[4]. Lisäksi joukkue on tullut toiseksi vuonna 1995, kolmanneksi vuosina 1991 ja 2003 sekä neljänneksi vuonna 1999.[5]
Tri-Nations ja The Rugby Championships
Uuden-Seelannin, Australian ja Etelä-Afrikan vuodesta 1996 pelaaman Tri Nations</i>in – Argentiinan tultua mukaan 2012 The Rugby Championshipin – All Blacks on voittanut vuosina 1996, 1997, 1999, 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2012, 2013 ja 2014.[6]
Pelaajat

Varapelaajina loukkaantumisten varalta toimivat Tom Franklin sekä TJ Perenara.[8]
Haka

Uuden-Seelannin joukkue esittää perinteisesti haka-tanssin ennen jokaista ottelua. Ensimmäinen haka-tanssi esitettiin Englannissa 1889. Vuoteen 1975 asti tanssi esitettiin vain vierasotteluissa, mutta nykyisin se esitetään jokaisessa maajoukkueen ottelussa.[9]
Lähteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.




Luokka:Uuden-Seelannin urheilu
Luokka:Rugby union -maajoukkueet
Sakasti

Question: Mitä sakaristo tarkoittaa?



Sakasti eli sakaristo (latinan sanasta sacer ’pyhä’) on kirkkorakennuksessa oleva huone, jossa papit ja muu jumalanpalveluksen henkilöstö valmistautuu palvelukseensa. Sakastissa säilytetään pappien messuvaatteita ja ehtoollistarvikkeita.
Keskiaikaisissa kirkoissa sakasti toimi kirkon kalleuksien säilytyspaikkana. Tästä syystä vanhojen kirkkojen sakastiin ei ole sisäänkäyntiä ulkopuolelta, vaan ainoastaan kirkkosalista. Kirkon rakentaminen aloitettiin usein sakastista.[1] [note 1] Sakasti on toki voitu rakentaa myös myöhempänä laajennuksena. Esimerkiksi Tammelan keskiaikaisen harmaakivikirkon sakasti on sen nuorin osa.[3] Kivisakastin rakentaminen puukirkkoon saattoi kertoa halusta rakentaa myöhemmin kivikirkko.[4] Tällaisista suunnitelmista esimerkkejä ovat Savilahden kivisakasti Mikkelissä ja Tyrvännön sakaristo ja useat muut kesken jääneet kivikirkkohankkeet Suomessa.
Huomiot

Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Kristinusko
Luokka:Kirkkoarkkitehtuuri
Luokka:Tilat
Lämminverinen

Question: Mitä lämminverisellä hevosella tarkoitetaan?




Lämminverisellä hevosella tarkoitetaan hevosta, joka kuuluu kevytrakenteiseen hevostyyppiin. Suomessa termillä viitataan usein nimenomaan lämminveriravureihin. Lämminveriset ovat kylmäverisiä nopeampia ja ketterämpiä ja yleensä myös luonteeltaan niitä vilkkaampia ja arempia. [1]
Lämminveriseen hevostyyppiin kuuluu suurin osa ratsu- ja ravihevosroduista, vaikkakin esimerkiksi suomenhevonen luetaan kylmäveriseksi roduksi ja sitä voidaan käyttää sekä työhevosena että ratsuna ja ravurina. Lämminveriset ratsurodut jaetaan edelleen kahteen alatyyppiin, täysiverisiin ja puoliverisiin. Jotkin rodut, esimerkiksi Yhdysvaltojen monet karjahevos- ja ratsurodut, kuitenkin jäävät näiden kahden alaluokan ulkopuolelle.
Katso myös
Lämminveriravurit
Lähteet


Luokka:Hevostyypit
Blade (elokuva)

Question: Kuka käsikirjoitti ensimmäisen Blade elokuvan?


Blade on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut kauhu/toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Stephen Norrington ja pääosissa ovat Wesley Snipes ja Stephen Dorff.
Elokuva sai jatko-osat Blade II ja Blade: Trinity. Elokuvan musiikista on julkaistu hip hop -painotteinen albumi.
Juoni lyhyesti

Elokuva kertoo Bladesta, joka on puoliksi ihminen ja puoliksi vampyyri, mutta silti hän metsästää muita vampyyreja. Blade on tottunut vain heikkoihin vampyyreihin, mutta hän saa vastaansa vampyyrien herran, Deacon Frostin, jonka Blade joutuu tappamaan.

Näyttelijät

Tuotanto
Kehitys
Marvel Studios oli kehittänyt elokuvaa vuodesta 1992 alkaen, kun räppäri ja näyttelijä LL Cool J oli mukana elokuvan alustavassa kehittämisessä.[1] New Line Cinema lopulta otti projektin haltuunsa ja David S. Goyer palkattiin tekemään käsikirjoitus. Goyerin mukaan elokuvayhtiö halusi Bladen olevan enemmän parodia, kuin vakavasti otettava elokuva ennen kuin hän suostutteli tuottajia keskittymään synkempään tarinaan.[2]
Roolitus
Elokuvayhtiö kaavaili aluksi Wesley Snipesia 1996 ja sittemmin Denzel Washington ja Laurence Fishburne Bladen rooliin, kunnes Goyerin suosima Snipes valittiin päärooliin. Marc Singer oli alun perin kaavailtu Abraham Whistlerin rooliin Bladen apuriksi. Rooli meni Kris Kristoffersonille. Jet Lille oli tarjottu Deacon Frostin roolia, mutta hän valitsi esiintyä samana vuonna ilmestyneessä Tappava ase 4 elokuvassa. Myös Bruce Paynea oli kaavailtu Frostin rooliin, joka meni lopulta Stephen Dorffille.
Lähteet



Luokka:Toimintaelokuvat
Luokka:Vuoden 1998 yhdysvaltalaiset elokuvat
Luokka:David S. Goyerin käsikirjoittamat elokuvat
Luokka:Blade-elokuvat
Luokka:Kungfuelokuvat
Sukupuolikromosomi

Question: Mitkä kromosomit määrittelevät sukupuolen?


Sukupuolikromosomi</b>t ovat yksilön sukupuolen kehitykseen vaikuttavia kromosomeja. Eliölajista riippuen heterogameettinen eli kahta erilaista sukupuolikromosomia kantava jälkeläinen on joko koiras tai naaras. Nisäkkäillä heterogameettinen yksilö on koiras, kun taas linnuilla, eräillä matelijoilla ja perhosilla naaras on heterogameettinen. Joillakin eläinlajeilla sukupuolen määräytymiseen vaikuttaa ympäristö, tai ne voivat olla hermafrodiitteja. 
Sukupuolen määräytyminen ihmisellä
Ihmisen kromosomisto koostuu 23 kromosomiparista, joista 22 on autosomeja ja yksi pari sukupuolikromosomeja. Yksilö saa toisen sukupuolikromosomin äidiltään (X-kromosomi), toisen isältään (Y- tai X-kromosomi). Isältä saatu kromosomi määrää sen tuleeko jälkeläisestä mies vai nainen.[1] Meioosissa muodostuviin siittiöihin tulee joko X- tai Y-kromosomi. Kun nisäkkäillä X-kromosomin sisältävä siittiö hedelmöittää munasolun, jälkeläisen XX-sukupuolikromosomisto tuottaa naaraan. XY-kromosomistoinen yksilö taas kehittyy urokseksi. 
Y-kromosomi on kooltaan vain murto-osan X-kromosomin koosta ja näin ollen se ei sisällä yhtä paljon geenejä kuin x-kromosomi. Ne geenit, joita Y-kromosomi sisältää liittyvät lähinnä sukupuolen kehittymiseen, kun taas X-kromosomi sisältää useita kehitykseen ja toimintakykyyn vaikuttavia geenejä. 
[1] Sukupuoleen kytkeytyviä ominaisuuksia määräävät geenit sijaitsevat X-kromosomin siinä osassa, jolle ei ole vastinetta Y-kromosomissa. Näin ollen kyseiset periytyvät ominaisuudet ovat yleensä resessiivisiä ja siksi ilmenevät yleisemmin miehillä kuin naisilla. Esimerkiksi punavihervärisokeutta esiintyy lähinnä vain miehillä, koska se periytyy X-kromosomissa.[2]
Alun perin Y-kromosomi on ollut samanlainen kuin X-kromosomi, mutta viimeisten 200 miljoonan vuoden aikana valtaosa geeneistä on hävinnyt. Monet biologit ovat uskoneet, että Y-kromosomi on häviämässä kokonaan (ekstinktio).[3] Y-kromosomi kuitenkin kykenee keksimään itsensä uudelleen jatkuvan uusiutumisen kautta. Ihmisellä nopeimmin Y-kromosomissa uusiutuva kohta liittyy siemennesteen tuotantoon.[4]
Sukupuolikromosomien häiriöt
Sukupuolikromosomien epänormaali määrä voi aiheuttaa erilaisia häiriöitä. On mahdollista, että X-kromosomeja on enemmän tai vähemmän kuin normaalisti. Turnerin oireyhtymässä naisella on vain yksi X-kromosomi (X0). Klinefelterin oireyhtymässä miehellä on yksi tai useampi ylimääräinen X-kromosomi.[1] Yleensä tällaiset yksilöt ovat steriilejä.[5]
Muut nisäkkäät
Tavallisesti nisäkkäillä on kaksi sukupuolikromosomia (XX/XY), mutta vesinokkaeläimellä niitä on kymmenen. Vesinokkaeläinnaaraan sukupuolikromosomit ovat XXXXXXXXXX ja koiraan XYXYXYXYXY.[6]
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Valste, J., Airamo, S. et al.| title = Elämä| publisher = WSOY| year = 2002}}
Viitteet

Luokka:Solubiologia
Luokka:Kromosomit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Ilmatila

Question: Kuinka ilmatilojen rajat määritellään?

Ilmatila on valtion maa- tai merialueen yläpuolella sijaitseva ilma-alue[1]. Ilmatila jaetaan valvottuun ja valvomattomaan ilmatilaan, jotka jakaantuvat vielä erikoistuneempiin ilmatilaluokkiin.[2] Luvatonta lentämistä vieraan valtion ilmatilassa kutsutaan ilmatilan loukkaukseksi. Useiden maiden rajoilla sijaitsee myös ilmapuolustuksen tunnistusvyöhyke eli ADIZ.
Ilmatilaluokat
Ilmatila jaetaan kirjaintunnuksilla eri luokkiin sen perusteella, että minkälaista lennonjohtopalvelua siellä saa. Lisäksi ilmatilaluokkaa määrittelee minkälaisella ilma-aluksella kyseiseen ilmatilaan saa lentää. Ilmatilaluokkia on A, B, C, D, E, F, G. Suomessa käytössä on luokat C, D ja G. C ilmatila on tiukin Suomessa oleva ilmatila, jossa kaikki ilma-alukset porrastetaan toisistaan. D ilmatilassa IFR-liikenne porrastetaan IFR koneista. VFR koneille/koneista annetaan liikenneilmoituksia. G ilmatila on valvomatonta ilmatilaa, jonne saa lentää ilman selvitystä. Valvottuun tilaan lentääkseen pitää pilotilla olla selvitys.
Juridinen rakenne
Kunkin valtion yläpuolella oleva ilmatila kuuluu kyseiselle valtiolle, ja vieraan valtion ilmatilassa liikkuvan lentoliikenteen on saatava etukäteen lupa ilmatilan käyttöön. Turvallisuussyistä ja meluhaittojen vuoksi lentokoneet eivät yleensä saa laskeutua alle 150 metrin korkeuteen maan- tai vedenpinnasta, asutuskeskusten kohdalla 300 metrin. Lentoreitin ja lentokorkeuden voi valita vapaasti vain matalalla lennettäessä. Sitä ylempänä, valvotussa ilmatilassa, liikkumista varten on saatava lennonjohdon lupa.[3]
Ilmatila on porrastettu 900 metristä alkaen kerroksiin 500 jalan (noin 150 metrin) välein. Täysien tuhansien jalkojen korkeudet on varattu mittarilentosääntöjen mukaan liikkuvalle liikenteelle ja niiden väliin jäävät pinnat näkölentosääntöjä noudattavalle liikenteelle. Kummassakin ryhmässä joka toinen pinta on varattu itään ja joka toinen länteen suuntautuvalle liikenteelle.[3]
Alla olevassa taulukossa on selitetty minkälaista palvelua kussakin ilmatilassa saa ja millaisilla säännöillä k.o. luokassa saa lentää. 

Lähteet


Luokka:Lennonjohto
Maastopolkupyörä

Question: Mikä on maantiepyörän paino?



Maastopolkupyörä, erityisesti maasto-olosuhteisiin sopiva polkupyörämalli syntyi 1970-luvun alussa, kun joukko nuoria sanfranciscolaisia huomasi, kuinka hauskaa oli ajaa moottoripyörällä alas 748 metrin korkuisen Mount Tamalpais -vuoren rinteitä, Marinin piirikunnassa Kaliforniassa. Viranomaiset eivät hyväksyneet raskaiden pyörien aiheuttamaa eroosiota ja meluhaittoja. Nuoret korvasivat moottoroidut ajoneuvot vanhoilla, raskaiksi ja kestäväksi tehdyillä paksurenkaisilla Schwinn Excelsior -pyörillä , jotka oli tehty aikoinaan lapsille moottoripyörien korvikkeiksi. Nämä pyörät saattoivat painaa jopa 27 kiloa ja usein niissä oli vain yksi vaihde ja jalkajarru, mutta sen ei koettu olevan este, sillä näillä pyörillä ajettiin ainoastaan alamäkeen ja ylös päästiin kuorma-auton kyydillä. 
Myöhemmin lajin aktiiviset harrastajat, kuten Joe Breeze, Gary Fisher, Charlie Cunningham, Keith Bontrager ja Tom Ritchey alkoivat kehittää 1970-luvulla monipuolisemmin maastoon sopivia, vieläkin kestävämpiä pyörämalleja, joilla pystyttiin ajamaan ensimmäisiä pyöräkilpailuja Kalifornian kukkuloilla.[1] Maastopyöräilystä tuli suosittu laji 1980-luvulla ja Atlantan olympialaisissa vuonna 1996 siitä tuli olympialaji.[2]
Hybridipolkupyörä on maastopolkupyörä, johon on liitetty tavallisen vaihdepolkupyörän ominaisuuksia.
Maastopolkupyörien tyypit

Trailipyörä
Trailipyörä-nimitystä käytetään täysjousitetuista maastopyöristä, joissa joustomatka on hieman pidempi kuin tavallisissa maastopyörissä.[3] Trailipyörä on tarkoitettu monipuoliseen maastoon.
Trailipyörän runko on peruspyörään verrattuna jykevämpi. Yleisimmät runkomateriaalit ovat alumiini ja hiilikuitu. Trailipyörissä suositaan yleensä riser-tankoa mukavamman ajoasennon ja teknisessä ajossa helpomman hallittavuuden saavuttamiseksi. Edessä ja takana on joustomatkaa 10–15 cm. Jousituksen keinumista ovat estämässä järjestelmät takaiskareissa ja joustohaarukoissa. Pyörän paino on noin 12–15 kg. Levyjarrut ovat suositeltavat. Renkaat ovat hieman leveämmät kuin xc-pyörissä.
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Polkupyörät
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Oikeustiede

Question: Mitä tarkoittaa systematisointi?


Oikeustiede (juridiikka) on tiede, jonka tehtävänä on oikeusjärjestyksen sisällön tutkiminen ja sen systematisointi eli oikeudellisen informaation jäsentäminen hallittavaan muotoon. Tämän lisäksi oikeustieteen tehtävänä on tuottaa tulkintasuosituksia oikeudellisiin ongelmiin. Näihin tulkintasuosituksiin on puolestaan mahdollista vedota sallittuina oikeuslähteinä tuomioistuimissa. 
Muun tieteellisen tutkimuksen tavoin myös oikeustieteellinen tutkimus perustuu teoreettisesti yleisen filosofian perustutkimukseen. Oikeusfilosofian tutkimuskohteet ovat monin osin samat kuin esimerkiksi moraalifilosofian. Oikeustiedettä ei kuitenkaan voida pitää yhteiskuntatieteenä, sillä se tarkastelee oikeusjärjestystä normikokonaisuutena eikä yhteiskunnallisena ilmiönä.[1][2]
Käytännöllisellä, pragmaattisella tasolla oikeustiede jaetaan perinteisesti
julkisoikeuteen, joka tutkii valtion suhdetta kansalaisiinsa ja toisiin valtioihin sekä valtioelinten välisiä suhteita, sekä
siviili- eli yksityisoikeuteen, joka tutkii yksilöiden ja yhteisöjen välisiä oikeudellisia suhteita.
Yksityisoikeuteen liittyviä oikeustieteen tutkimuskohteita ovat muun muassa varallisuusoikeus, kauppaoikeus, perhe- ja jäämistöoikeus, kansainvälinen yksityisoikeus ja työoikeus. Julkisoikeuteen liittyviä ovat esimerkiksi valtiosääntöoikeus, hallinto-oikeus ja finanssioikeus. Myös rikos- ja prosessioikeus voidaan systematisoida osaksi julkisoikeutta.[3]
Lisäksi usein puhutaan oikeuden yleistieteistä, joissa oikeutta tarkastellaan muiden tieteenalojen tarjoamien välineiden avulla. Tällaisia ovat esimerkiksi kriminologia, oikeuden ja sukupuolen tutkimus, oikeusfilosofia, oikeushistoria, oikeussosiologia sekä oikeustaloustiede.
Oikeustiedettä opiskelleet voivat toimia monenlaisissa tehtävissä. Yleisiä ammattinimikkeitä ovat muun muassa juristi, asianajaja, hallintojohtaja, palvelupäällikkö ja henkilöstöpäällikkö. Suurin osa on töissä yrityksissä tai valtiolla.[4]
Lähteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Aarnio, Aulis & Uusitupa, Timo (toim.)| title = Oikeusvaltio| location = Helsinki| publisher = Lakimiesliiton kustannus| year = 2002| id = ISBN 952-14-0548-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Tuori, Kaarlo| title = Foucault’n oikeus: Kirjoituksia oikeudesta ja sen tutkimisesta| location = Helsinki| publisher = WSOY lakitieto| year = 2002| id = ISBN 951-670-072-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Tuori, Kaarlo| title = Oikeus, valta ja demokratia| location = Helsinki| publisher = Lakimiesliiton kustannus| year = 1990| id = ISBN 951-640-484-7}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Turunen, Riitta (toim.)| title = Naisnäkökulmia oikeuteen| location = Helsinki| publisher = Gaudeamus| year = 1992| id = ISBN 951-662-550-9}}
Aiheesta muualla

Luokka:Oikeustiede
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Hedy Lamarr

Question: Minkä maalainen keksintö kaukosäädin on?


Hedy Lamarr (oik. Hedwig Eva Maria Kiesler; ) oli itävaltalaissyntyinen näyttelijä. Hänen lempinimenään on ollut The Most Beautiful Woman in Films (Elokuvien kaunein nainen). Lamarr kehitti myös säveltäjä George Antheilin kanssa taajuushyppelyyn perustuvan hajaspektritekniikan, joka on perusta nykyisille mobiiliradiotekniikoille kuten CDMA:lle. Vuonna 1942 patentoidusta keksinnöstä Lamarr sai odottaa kunniaa vuoteen 1997 saakka, kunnes Electronic Frontier Foundation jakoi hänelle tunnustuksen nykyisin käytettävien laajakaistatekniikoiden hyväksi tehdystä uraauurtavasta pohjatyöstä.[1]
Elämä ja ura
Lamarr syntyi juutalaiseen perheeseen Wienissä. Perheen isä oli pankinjohtaja, äiti konserttipianisti. 
Lamarr aloitti uransa saksankielisissä elokuvissa 1930-luvun alussa, joissa hän esiintyi omalla nimellään: Hedy Kieslerinä. Hänet löysi itävaltalainen ohjaaja Max Reinhardt. Elokuva Symphonie der Liebe sisälsi kohtauksia, joissa hän ui ja rakasteli alasti, ja Yhdysvalloissa tämä Ecstasy-nimellä esitetty elokuva kiellettiin, mikä ei kuitenkaan estänyt sen nousua kuuluisaksi[2].
Paettuaan avioliittoaan 1937 Pariisin kautta Lontooseen hän tapasi siellä Louis B. Mayerin. Mayer nimesi hänet uudestaan Hedy Lamarriksi[2]. Hänen ensimmäinen Hollywood-elokuvansa valmistui vuonna 1938. Hänestä tuli eksoottisen ulkonäkönsä vuoksi suosittu näyttelijätär 1940-luvulla, ja hänen suurimmaksi menestyksekseen nousi elokuva Simson ja Delila (Samson and Delilah, 1949). Hän ei kuitenkaan tehnyt 1940-luvun jälkeen kuin muutamia elokuvia, vaan keskittyi tieteellisiin keksintöihin, erityisesti taajuuksia vaihtavan radioteknologian (katso hajaspektri) kehittelyyn. Tätä keksintöä käytetään nykyisin niin kännyköissä kuin kaukosäätimissäkin. Viimeisen kerran hän esiintyi elokuvissa vuonna 1958. Hän on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle (6247 Hollywood Blvd.).
Hedy Lamarr sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 1953. Hän oli elämänsä aikana naimisissa kuusi kertaa[2]. Avioliitoista hänellä oli kolme lasta. Hän kuoli sokeana 85-vuotiaana tammikuussa 2000[2].
Filmografia

Elokuvat

Televisio

Lähteet

Huomiot

Aiheesta muualla



 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 katsottavissa/ladattavissa Internet Archivessa



Luokka:Hollywood Walk of Fame
Luokka:Itävaltalaiset näyttelijät
Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Luokka:Yhdysvaltalaiset keksijät
Luokka:Vuonna 1914 syntyneet
Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Oppiaine

Question: Onko tietotekniikka valinnainen kouluaine?

Oppiaine (usein myös opetusaine) on nimetyn alan asioiden ja tietojen suunnitelman mukaiseen opetusohjelmaan kuuluva kokonaisuus.
Suomessa perusasteella opetettavia oppiaineita
Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteiden mukaiset aineet, joita opetetaan perusasteella[1] (alakoulu, luokat 1–6): 
Biologia BG, BI (5.–9., ala-asteella maantiedon kanssa)
Elämänkatsomustieto ET (1.–9., vaihtoeht. uskonnolle)
Fysiikka FY, FK (5.–9., ala-asteella kemian kanssa)
Historia HI (5.–8.)
Kemia KE (5.–9., ala-asteella fysiikan kanssa)
Kuvataide KU (1.–7.vaihtoeht. 8. ja 9.)
Käsityö TN, KS, TS (1.–7. vaihtoeht. 8. ja 9.)
Liikunta LI (1.–9.)
Maantieto GE, MT (5.–9., ala-asteella biologian kanssa)
Matematiikka MA (1.–9.)
Musiikki MU (1.–7. vaihtoeht. 8. ja 9.)
Uskonto UE, UO, UI (1.–9., vaihtoeht. elämänkatsomustieto)
Vieraat kielet
> A1-kieli (3.–9.)
> A2-kieli vapaaeht. (5.–9.)
Äidinkieli ja kirjallisuus AI (1.–9.)
Suomi toisena kielenä ja kirjallisuus S2 (1.–9.) (mikäli oppilaan äidinkieli eri kuin suomen kieli)
yläkoulu, luokat 7–8:
Biologia BG, BI (5.–9., ala-asteella maantiedon kanssa)
Elämänkatsomustieto ET (1.–9., vaihtoeht. uskonnolle)
Fysiikka FY, FK (5.–9., ala-asteella kemian kanssa)
Historia HI (5.–8.)
Kemia KE (5.–9., ala-asteella fysiikan kanssa)
Kuvataide KU (1.–7.vaihtoeht. 8. ja 9.)
Käsityö TN, KS, TS (1.–7. vaihtoeht. 8. ja 9.)
Liikunta LI (1.–9.)
Maantieto GE, MT (5.–9., ala-asteella biologian kanssa)
Matematiikka MA (1.–9.)
Musiikki MU (1.–7. vaihtoeht. 8. ja 9.)
Uskonto UE, UO, UI (1.–9., vaihtoeht. elämänkatsomustieto)
Vieraat kielet
> A1-kieli (3.–9.)
> A2-kieli vapaaeht. (5.–9.)
Äidinkieli ja kirjallisuus AI (1.–9.)
Suomi toisena kielenä ja kirjallisuus S2 (1.–9.) (mikäli oppilaan äidinkieli eri kuin suomen kieli)
Yhteiskuntaoppi YH, YO (9.)
Kotitalous KO (7. vaihtoeht. 8. ja 9.)
Oppilaanohjaus OP, OPO (7.–9.)
Terveystieto TE, TT (7.–9.)
Toinen kotimainen kieli, ruotsin kieli RU (7.–9.)
> B1-kieli (7.–9.) (katso "Toinen kotimainen kieli")
> B2-kieli vapaaeht. (8.–9.)
Viestintätaito 7. vaihtoeht. (8.-9.)
Tietotekniikka vaihtoeht. (8.-9.)
Lisäksi on valittavissa valinnaisaineita, joista OPS sanoo seuraavaa: "Perusopetuksen valinnaisten aineiden tehtävä on syventää ja laajentaa perusopetuksen yhteisten oppiaineiden, erityisesti taide- ja taitoaineiden, mukaan luettuna kotitalous, sekä haluttaessa aihekokonaisuuksien tietoja ja taitoja oppilaan valinnan mukaisesti. Valinnaisten aineiden tehtävä on myös antaa oppilaalle mahdollisuus syventää harrastuksiaan ja löytää uusia kiinnostuksen kohteita. Valinnaisten aineiden tulee tukea perusopetuksen tavoitteita."
Katso myös
Opetussuunnitelma
Peruskoulu
Hallintotieteelliset oppiaineet

Lähteet




Luokka:Opiskelu
Positroni

Question: Mikä on positroni?


Positroni on elektronin antihiukkanen eli antimateriaa. Positronin massa ja spin ovat yhtä suuret kuin elektronilla, mutta sen sähkövaraus päinvastainen, +1 e.
Positroni voi syntyä parinmuodostumiseksi kutsutussa prosessissa, jossa fotonien osuessa aineeseen yli 1,022 MeV:n energialla muodostuu positroni ja elektroni. Käänteisessä prosessissa, parintuhossa, positroni kohtaa elektronin jolloin molemmat häviävät ja vapautuu 1,022 MeV energiaa gammasäteilynä. Tapahtuu siis annihilaatio.
Positroneja syntyy myös positroniemissiossa, joka on eräs beetasäteilyn muoto. Siinä protoni muuttuu heikon vuorovaikutuksen vaikutuksesta neutroniksi, positroniksi ja elektronin neutriinoksi.
Tutkimuksen historia
Positronin olemassaoloa esitti Paul Dirac vuonna 1928. Hän johti Wolfgang Paulin työn pohjalta elektronia kuvaavan Diracin yhtälön. Tämä sai hänet ennustamaan elektronin antihiukkasen olemassaolon, jonka hän selitti tyhjiön täyttävän negatiivisen energian merellä (niin sanottu Diracin meri).
Neljä vuotta myöhemmin Carl David Anderson havaitsi näitä antimateriahiukkasia ensimmäisen kerran avaruudesta maahan säteileviä hiukkasia tutkiessaan ja antoi niille nimen positron.[1] Hän käytti hiukkasten havaitsemiseen sumukammiota, joka oli täytetty superjäähdytetyllä höyryllä. Kun varattu hiukkanen lävistää tällaisen kammion, syntyy hiukkasen kulkureitille silminhavaittavia nestetippoja.
Käyttö
Hiukkasfysiikka
Hiukkasfysiikan tutkimuksessa positroneita on käytetty tietynlaisissa hiukkaskiihdyttimissä, joissa ne törmäytetään elektroneihin relativistisilla nopeuksilla. Tällaisessa hiukkas-antihiukkas-törmäyksessä hiukkanen ja sen antihiukkanen annihiloituvat ja niiden energia muuttuu toisiksi hiukkasiksi. Tähän perustui muun muassa vuosina 1989–2001 toimineen LEP-törmäyttimen toiminta.
Lääketiede


Lääketieteessä positroneja käytetään positroniemissiotomografiassa (PET), jolla voidaan kuvantaa kehon eri elimiä. Menetelmässä potilaalle annetaan radioaktiivista ainetta, joka hakeutuu elimistössä tiettyihin kohtiin, esimerkiksi syöpäpesäkkeisiin. Radionuklidit hajoavat tietyllä nopeudella elimistössä emittoiden positroneja, jotka annihiloituvat elimistön elektronien kanssa. Vapautunut gammasäteily havaitaan kehon ulkopuolelle asetetulla ilmaisimella.
Materiaalitutkimus
Positroneita käytetään myös materiaalitutkimuksessa positroniannihilaatiospektroskopiassa (PAS). Positroniannihilaatiospektroskopialla voidaan tutkia aineen paikallista atomirakennetta, erityisesti kiteiden hilavirheitä.[2]
Katso myös
Beetahajoaminen
Luettelo hiukkasista
Protoni
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Schumm, Brian A.| title = Syvällä asioiden sydämessä: Hiukkasfysiikan kauneus| others = Translated by Kimmo Pietiläinen| publisher = The Johns Hopkins University Press| year = 2004| isbn = 952-5202-91-7}}
Viitteet

Aiheesta muualla


Luokka:Antimateria
Luokka:Leptonit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Qumran

Question: Mikä Qumran on?


Qumran (Khirbet Qumran) on asutusraunioista, hautausmaasta sekä luolastoista koostuva arkeologinen kohde, joka sijaitsee kuivalla ylängöllä Kuolleenmeren luoteisrannikolla Israelissa.[1] Se tunnetaan parhaiten Kuolleenmeren kääröinä tunnetuksi tulleen tekstikokoelman löytöpaikkana.[2] Alueella tehtiin arkeologisia kaivauksia ensimmäisen kerran 1950-luvulla. Luolien käsikirjoituslöytöjen myötä tutkijoiden mielenkiinto kohdistui lähellä sijaitseviin raunioihin.[3]
Kuolleenmeren kääröt

Kuolleenmeren kääröt ovat yhteenä yli 900 kirjoituksen joukko, joka löydettiin vuosina 1947–1956 yhdestätoista Qumranin lähistöllä sijaitsevasta autiomaaluolasta lähellä Kuolluttamerta.[2] Kääröt ovat kuuluneet luultavasti essealaiselle Qumranin luostarille.[2] Jotkin luolat näyttävät olleen pysyviä kirjastoja rakennettuine hyllyineen. Suurin osa kääröistä on ilmeisesti hylätty luoliin ensimmäisen juutalais-roomalaisen sodan aikana roomalaisten sotilaiden pelossa. Vespasianuksen joukot tuhosivat asutuksen vuonna 68 jaa.[2]
Nahka- ja papyruskääröihin kirjoitettujen tekstien joukossa oli Vanhan testamentin kirjojen käsikirjoituksia, apokryfisiä ja pseudepigrafisia tekstejä, joista suurin osa on entuudestaan tuntemattomia, sekä Qumranissa eläneen uskonnollisen ryhmän omia kirjoituksia.[2] Suurin osa kirjoituksista on katkelmia, vain kymmenkunta tekstiä on säilynyt kokonaisena.
Myöhemmät kaivaukset
Kuolleenmeren kääröjen löytymisen jälkeen Qumranissa on tehty laajoja kaivauksia. Juutalaisia rituaalikylpylöitä ja hautausmaita on löydetty, sekä suuri vesisäiliö, suuri ruokala tai kokouspaikka, kirjoitushuone ja vartiotorni.[4] Alue on rakennettu joskus vuosien 150 ja 130 eaa. välillä. Useimmat tutkijat uskovat sen olleen juutalaisen lahkon koti, luultavasti essealaisten, toiset sanovat sen olleen jonkin varakkaan perheen huvila, jotkut jopa sanovat sen olleen roomalainen linnoitus. Kuolleenmeren kääröjen löytöpaikka sijaitsi länteen tästä löydetystä yhteisöstä.
Qumranista on löydetty myös hautausmaa jossa on hautoja noin 1200.[5]
Katso myös
Essealaiset
Kuolleenmeren kääröt
Nag Hammadi
Lähteet
Viitteet

Aiheesta muualla
 BiblePlaces.com Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
Paavola, Petri (toim.): 
 (pdf)


Luokka:Arkeologiset kohteet Israelissa
Luokka:Raamattu
WEP

Question: Milloin IEEE:n 802.1.X stantardi kehitettiin?



WEP () on IEEE:n 802.11-standardin ensimmäinen työaseman ja tukiaseman välistä langatonta tietoliikennettä suojaamaan kehitetty salausmenetelmä. WEP-salauksen on tarkoitus suojata langatonta verkkoa salakuuntelulta ja estää valtuuttamattomilta käyttäjiltä pääsy verkkoon.[1]
WEP luottaa salaiseen avaimeen, josta alun perin tehtiin Yhdysvaltain tiukkojen salakirjoitukseen liittyvien vientimääräysten vuoksi vain 40-bittinen. Myöhemmin kehitettyjen 802.11b- ja 802.11g–suositusten myötä voidaan käyttää myös 64– tai 128–bittistä salaista avainta. Salainen avain hoitaa lähetettävien pakettien kryptaamisen ja pyrkii takaamaan siirrettävän tiedon eheyden.
Tietoturvan taso
Koska WEP-salaus on purettavissa helposti 'kotikonstein', voidaan WEPiä pitää hyvin heikkona salausmenetelmänä.[1] Useat WLANit ovat kuitenkin täysin suojaamattomia, joten WEP-salaus saattaa toimia psykologisena hidasteena, jos samalla alueella on myös salaamattomia WLANeja. On muistettava, että WLANit toimivat hyvin rajatulla alueella. WEP-salauksella suojattu verkko on kuitenkin haavoittuvainen vain harkituille väärinkäytöksille eli heikon avaimen murtamiselle, eikä WEP-salausta voida murtaa vahingossa.
WEP käyttää RSA Securityn RC4-salausalgoritmia, jonka toiminnassa on havaittu puutteita. WEP-salauksen haittana ovat myös lyhyet alustusvektorit (IV, Initialization Vector), jotka lähetetään salaamattomina jokaisen kehyksen parissa ensimmäisessä bitissä. Tietoliikennettä kuuntelemalla sekä siirrettävää dataa ja samankaltaisia alustusvektoreita seuraamalla voidaan laskea salattu avain eli murtaa verkon salaus. Siirrettävät datamäärät langattomassa verkossa vaikuttavat siihen, kuinka helposti ja nopeasti avain on murrettavissa.
MAC-osoitteisiin pohjautuvaa suodatusta on käytetty WEP:n rinnalla, vaikka MAC-suodatin ei 802.11-standardiin varsinaisesti kuulukaan. Käytännössä MAC-suodatinta käyttävä langattoman verkon tukiasema tai palomuuri takaa pääsyn verkkoon vain niille verkkolaitteille, joiden MAC-osoitteet on määritetty ennalta. Pelkkä MAC-suodatin ei kuitenkaan yksin riitä, sillä joillekin verkkokorteille on mahdollista ohjelmiston avulla määrittää itse MAC-osoite, ja langattoman lähiverkon liikennettä voidaan kuunnella myös yrittämättä edes itse yhdistää siihen.
Parempia ratkaisuja
WEPin parempi versio on nimeltään Temporal Key Integrity Protocol, TKIP. Käyttäjien tunnistamiseen on vaivalloisten käsin asetettavien avainten lisäksi olemassa IEEE 802.1X-standardi.
WEP-salauksen ongelmien paljastuttua kehitettiin WPA-salaustekniikka, joka on mitä suurimmissa määrin syrjäyttänyt WEP -salauksen, vaikka jotkin laitevalmistajat tarjoavat laitteistoasetuksissa vielä WEP -salauksen käyttömahdollisuutta.[1]
Lähteet

Luokka:Salausprotokollat