Sähkön ja elektroniikan historia

Question: Millä vuosikymmenellä tähtitiede on kehitetty?


Sähkön historia on alkanut sähköisten perusilmiöiden havainnoinnista. Tälle perustalle on kehittynyt laaja sähkötekniikka ja elektroniikka.
Sähköisistä ilmiöistä on tehty havaintoja jo paljon aikaisemminkin, mutta varsinaisia tieteellisiä havaintoja sähköstä on tehty 1700-luvun lopulta lähtien. 1800-luvun aikana sähkön käyttäytymisestä tehtiin paljon tieteellisiä havaintoja ja kehitettiin monia sähköisiä laitteita kuten sähkömoottorit. 1900-luvun aikana elektroniikka ja siihen perustuvat tietotekniikka ja tietoliikennetekniikka aiheuttivat varsinaisen teknisen vallankumouksen.
Ennen 1800-lukua

Staattinen sähkö, hankaussähkö, tunnettiin jo vanhalla ajalla. Sen mainitsi jo Thales.[1] Tiedettiin, että varsinkin meripihka saa hangattaessa kyvyn vetää puoleensa lähellä olevia kevyitä esineitä ja saattaa lisäksi kipinöidä. Useissa nykyisissäkin kielissä sähköä tarkoittavat sanat johtuvat kreikan meripihkaa tarkoittavasta sanasta ελεκτρον, elektron.
William Gilbert totesi 1500-luvulla, että meripihkan lisäksi monet muutkin aineet kuten lasi, timantti ja eräät muut jalokivet, kovettuneet hartsit, rikki ja sinettilakka saivat hangattaessa samanlaisen vetovoiman. Hän nimitti tällaisia aineita meripihkamaisiksi eli elektrisiksi. Sitä vastoin metallit eivät tulleet hangattaessa sähköisiksi, ei myöskään marmori eikä smaragdi. Tällaisia aineita hän nimitti epäelektrisiksi.[1] Myöhemmin Stephen Gray totesi, että nämä epäelektriset aineet johtavat sähköä eli niiden välityksellä sähkövaraus voitiin siirtää paikasta toiseen.[2]
Sähköoppi alkoi tieteenhaarana kuitenkin kehittyä vasta 1700-luvulla. Silloin Charles François Dufay havaitsi, että on olemassa kaksi vastakkaista sähköistä tilaa, joita alkujaan nimitettiin lasi- ja hartsisähköksi[3], kunnes Benjamin Franklin otti käyttöön termit positiivinen ja negatiivinen sähkö.[1] Havaittiin, että samanmerkkiset sähköt hylkivät toisiaan, erimerkkiset vetävät toisiaan puoleensa.[1]
Vuonna 1784 Charles Augustin de Coulomb todensi nimeään kantavan lain, jonka mukaan varausten välillä voima on suoraan verrannollinen niiden tuloon ja kääntäen verrannollinen niiden etäisyyden neliöön.[4] Sähköopin huomattavimpiin tutkijoihin kuului myös Benjamin Franklin, joka muun muassa todisti salaman olevan sähköpurkaus.[5]
Havainnot antoivat aihetta erilaisiin, keskenään ristiriitaisiin teorioihin sähkön luonteesta. Robert Symmer esitti dualistisen teorian, jonka mukaan oli olemassa kaksi sähköainetta, jotka voivat virrata kappaleesta toiseen. Sähköttömässä kappaleessa oletettiin olevan molempia yhtä paljon, varautuneessa jompaakumpaa toista enemmän. 
Sähköopin huomattavimpiin tutkijoihin kuulunut Benjamin Franklin taas esitti vähän myöhemmin unitaarisen teorian, jonka mukaan oli vain yksi sähköaine, joka vastasi toista Symmerin teorian sähköaineista. Teorian mukaan varautumattomassa kappaleessa oli tätä ainetta tiettynä, tavallaan normaalina pitoisuutena, mutta kappaleen sähköainepitoisuus oli sitä suurempi tai pienempi, ilmenee erotus positiivisena tai negatiivisena sähkövarauksena[3]. Kysymystä siitä, kumpi teoria on oikea, pidettiin ratkaisemattomana elektronin löytymiseen saakka 1800-luvun lopulle.
Sähköteknisiä havaintoja 1800-luvulla
Vuonna 1800 Alessandro Volta keksi sähköparin, ensimmäisen laitteen, jolla voitiin tuottaa jatkuvaa sähkövirtaa.[6] Pian sen jälkeen keksittiin myös käänteinen ilmiö, elektrolyysi, jossa sähkövirta saa eräissä aineissa aikaan kemiallisia muutoksia.[6] Gaston Planté keksi vuonna 1859 ladattavan lyijyakun[7].
Vuonna 1820 Hans Christian Ørsted havaitsi, että sähkö­virta sai lähellä olevan kompassin neulan kääntymään.[8] Tämä osoitti, että sähköllä ja magnetismilla on läheinen yhteys, ja tästä alkoikin sähkömagnetismin tutkimuksen nopea kehitys. Jo samana vuonna André-Marie Ampère julkaisi sähkö­virran aiheuttamaa magneettikenttää koskevat lait. Myöhemmin Michael Faraday keksi sähkö­magneettisen induktion eli osoitti, että magneetti­kentän avulla voidaan myös saada aikaan sähkö­virtaa. Tähän ilmiöön perustuukin koko nykyinen sähköenergian tuotanto.
1800-luvun aikana sähkön luonnetta opittiin ymmärtämään monipuolisesti ja luotiin sähköisiin ilmiöihin liittyen jo laajasti sähkömagneettinen teoria. Vuosisadan aikana kehitettiin toimivalle tasolla muun muassa sellaisia sähköisiä laitteita kuin generaattori, sähkömoottori, sähkövalaistus, sähkölennätin ja puhelin.
Sähköopin perusteorioiden kehittyminen 1800-luvulla

Charles Augustin de Coulomb oli keksinyt 1784 varattujen kappaleiden vuorovaikutusta kuvaavan Coulombin lain[9]. Vuonna 1826 Georg Simon Ohm muotoili Ohmin lain, joka kuvaa sähkövirran, jännitteen ja resistanssin riippuvuuksia vastuksessa[10]. Gustav Robert Kirchhoffin 1845 keksimät Kirchhoffin piirilait kuvaavat jännitteiden käyttäytymistä sähköpiirin silmukassa ja virtojen käyttäytymistä piirin navassa.
Sähkö- ja magneettikenttien perusominaisuudet opittiin ymmärtämään 1800-luvun kuluessa. James Clerk Maxwell yhdisti 1864 erilaiset aiemmin havaitut lainalaisuudet kuvaamaan ilmiöitä sähkö- ja magneettikentissä Maxwellin yhtälöiksi:[11]
kuinka sähkövaraus tuottaa sähkökentän (Gaussin laki sähkökentille, Carl Friedrich Gauss, 1835)
kuinka magneettisia monopoleja ei ole olemassa (Gaussin laki magneettikentille, Carl Friedrich Gauss, 1813)
kuinka muuttuva magneettikenttä tuottaa sähkökentän (Faradayn induktiolaki, Michael Faraday, 1831) ja
kuinka sähkövirta ja muuttuva sähkökenttä tuottavat magneettikentän (Ampèren laki, André-Marie Ampère, 1820; James Clerk Maxwellin lisäys 1864)
Sähkötekniikan keksijöitä ja keksintöjä 1800-luvulla

1800-luvulla sähkötekniikan kehittäminen oli vielä monen keksijän varsin henkilökohtaisten saavutusten varassa. Michael Faraday keksi 1821 ensimmäisen alkeellisen sähkömoottorin sekä kymmenen vuotta myöhemmin sähkömagneettisen induktion. Dynamoja, varhaisia sähkögeneraattoreita, alettiin rakentaa 1830-luvulla. Samuel Morse keksi 1837 sähkölennättimen. Antonio Meucci esitteli vuonna 1860 puhelimen[12]. Sähkömekaaninen rele keksittiin 1840-luvulla ja sitä käytettiin aluksi mm. lennättimissä. Langaton lennätin kehitettiin 1890-luvulla ja sitä paranneltiin monista yksityiskohdistä 1900-luvun alussa[13]. Thomas Alva Edison oli tuottelias keksijä, jonka merkittävimpiä saavutuksia olivat fonografi 1877 ja  sähkövalaistus vuonna 1879. Guglielmo Marconi keksi radion vuonna 1896. Erilaisia sähkögeneraattoreita kehiteltiin 1800-luvun kuluessa ja sähköä alettiin jo tuottaa kaupallisestikin 1800-luvun lopulla.
Sähkövalaistuksen käyttöönotto ajoittuu 1800-luvun lopulle. Edisonin kehittämä hehkulamppu on pääpiirteittäin samanlaisena käytössä edelleen. Suomessa rakennettiin kortteli- tai talokohtaisia valaistussähkölaitoksia 1880-luvulla ja ensimmäinen kaupunkisähkölaitos otettiin käyttöön Tampereella 1888.[14]
Sähkötekniikan kehitys ja elektroniikan syntyminen 1900-luvulla
1900-luvulla sähkötekniikan käyttö arkipäiväistyi ja sähkötekniikan perustalle kehittyi nopeasti laajentuvaksi tekniikan alaksi elektroniikka. Sähköenergiaa ruvettiin tuottamaan ja jakelemaan yhä laajemmin sekä teollisuuteen että yksityiskoteihin ja moninaiset sähkömoottorikäyttöiset koneet otettiin käyttöön.
1900-luvun kuluessa kehitettiin ja otettiin käyttöön monet elektroniset laitteet: esimerkiksi radio, televisio, tietokoneet ja matkapuhelimet. Elektroniikka sai monia sovellutuksia teollisuudessa, tekniikassa, tieteellisessä tutkimuksessa, lääketieteessä, ajoneuvoissa ja viihde-elektroniikkalaitteissa. 1900-luvun lopulla lähes kaikki tekniikan alat alkoivat käyttää sähkötekniikkaa ja elektroniikkaa avuksi.
Elektroniikan komponentit
Elektroniikan kehitys alkoi vuosisadan alkupuolella perustuen elektroniputkiin (keksitty 1906[15]), mutta 1947[15] keksitty transistori aloitti puolijohteiden kehityksen. Puolijohteilla pystyttiin tekemään yhä pienempiä, halvempia ja luotettavampia elektroniikkalaitteita. 1960-luvulta lähtien transistoreja ja muita komponentteja pystyttiin valmistamaan useita samaan mikropiiriin ja 1980-luvulla samaan piiriin saatiin valmistettua jo miljoona transistoria.
Passiivikomponentteja on ollut jo 1800-luvulla. Alkeellisia kondensaattoreja, Leidenin pulloja, oli jo 1700-luvun loppupuoliskolla. Passiivikomponenttien valmistustekniikka ja materiaalit ovat kehittyneet 2000-luvulle asti merkittävästi:
Kondensaattoreja tehtiin aikaisemmin levyrakenteisina ja paperieristeisinä[16]
Keloja tehtiin ensin paljon ilmasydämisinä, mutta myöhemmin on kehitetty sydämiksi monia erilaisia materiaaleja (esim. ferriitit vuodesta 1937 lähtien[17])
Vastuksia on valmistettu eri tavoin: esim. aluksi lankavastuksia ja massavastuksia sekä myöhemmin hiilikalvo- ja metallikalvovastuksia
Tasasuuntaajat: 
kidediodi oli ensimmäisiä radiotekniikan ilmaisindiodeja – saksalainen Karl Ferdinand Braun oli keksinyt sen vuonna 1874[18][19] ja patentoinut 1899[20]
seleenitasasuuntaaja oli tehodiodi, joka tuli tuotantoon 1930-luvulla[21]
elohopeatasasuuntaaja keksittiin vuonna 1902[22]
putkidiodi keksittiin vuonna 1904[15]
puolijohdediodi keksittiin vuonna 1940[15]
Sähkön tuotanto ja jakelu


Sähkönkäytön ja jakelun edistäjinä Thomas Edison ja Nikola Tesla olivat uranuurtajia. Edison oli kehittänyt hehkulamppua kestäväksi sähkövalon lähteeksi. Edison sai vuonna 1880 patentin sähkön jakelujärjestelmälle, joka oli olennaisen tärkeä, jotta sähkölamppu olisi levinnyt yleiseen käyttöön. Vasta jakeluverkosto teki vähitellen mahdolliseksi muidenkin sähkölaitteiden yleistymisen. Edison perusti 17. joulukuuta 1880 yhtiön nimeltä Edison Illuminating Company. Se oli maailman ensimmäinen yleisölle sähköä myynyt sähkölaitos, ja vuonna 1882 sen ensimmäinen voimalaitos tehtiin New Yorkin Pearl Street Stationille. Syyskuun 4. päivänä 1882 Edison itse kytki sähköverkkoon virran.[23] Laitos jakoi Manhattanin eteläosiin tasavirtaa 110 voltin jännitteellä. Jännite 110 volttia valittiin, koska sitä käytettiin ensimmäisenä paristoilla toimivissa teattereiden valaisimissa, ja tämä jännite jäi sitten yleiseen käyttöön.
Jo saman vuoden tammikuussa Edison oli avannut ensimmäisen höyrykäyttöisen sähkövoimalan Holborn Viaductilla Lontoossa. Tämä tasavirtajärjestelmä tuotti sähköä katulamppuihin sekä muutamiin lähellä voimalaa sijainneisiin yksityisasuntoihin. 19. tammikuuta 1883 ensimmäinen standardoitu, ilmajohtoihin perustuva sähkövalaistusjärjestelmä otettiin käyttöön Rosellessa New Jerseyssä.
Edison oli ehtinyt rakentaa jo kohtuullisen laajan tasasähköverkon, mutta tasasähkö hävisi Teslan kehittämälle vaihtosähkölle. Edison ja Tesla kävivät katkeran taistelun sähköjärjestelmiensä puolesta. Vaihtosähkön etuna on se, että jännitettä voidaan helposti muuttaa muuntajan avulla. Tätä hyödynnetään sähköverkossa sähkön siirrossa, koska siirtohäviöt ovat pienempiä korkeammalla jännitteellä. Myös vaihtosähkömoottorin ja generaattorin rakenne on kestävä ilman tasavirtamoottorissa käytettyä kommutaattoria. Kaikesta tuotetusta sähköstä sähkömoottorit käyttävät suurimman osan.
Kodinkoneiden tullessa markkinoille 1900-luvun alussa oli paikallisia sähköverkkoja Suomessa jo suurimpien kaupunkien ulkopuolellakin. Sähköistystä hidasti väliaikaisesti Suomen sisällissota, mutta sodan jälkeen kehitys oli nopeaa, ja vuonna 1925 jo 40 % talouksista oli sähköverkon piirissä. Kaupungeissa sähkö oli kaikkien saatavilla 1930-luvulta alkaen.[14]
Paristojen ja akkujen historia
Kemiallisesta varastoitunutta sähköenergiaa saadaan erilaisista paristoista ja ladattavista akuista.
Tärkeimpiä paristojen kehitysvaiheita:
Sinkki-hiili-paristo keksittiin jo 1886[24]
Alkaliparisto kehitettiin 1950-luvulla[25][26]
Litiumparistot tuotiin markkinoille 1980-luvulla[27]
Akkujen kehitysvaiheita:
Lyijyakku oli kehitetty jo 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla
Nikkelikadmiumakkuja on ollut käytössä 1900-luvun puolivälistä lähtien, vaikka NiCd-akun periaatteen on keksinyt Waldemar Jungner jo vuonna 1899[28].
Nikkelimetallihydridiakku kaupallisessa käytössä vuodesta 1989 lähtien[29]
Litiumioniakkuja on ollut kaupallisesti saatavilla vuodesta 1991 lähtien[30]
Sähkövalaistuksen kehitys



Valaistustekniikka:
Kaarilamppu 1800-luvun alkuvuosilta lähtien.
Hehkulamppu, useita kehittäjiä 1800-luvun alusta lähtien. Toimivan ja teollisen version teki Edison vuonna 1879[31].
Halogeenilamppu on kehitetty 1950-luvun aikana käyttökelpoiseen muotoon[32]
Loistelampun periaate keksittiin 1800-luvun lopulla, mutta ne tulivat arkiseen käyttöön 1900-luvun puolivälissä[33]. Ensin loistelamput tulivat käyttöön toimistoissa ja tehtaissa. 1900-luvun loppupuoliskolla loisteputkia alettiin käyttää myös asunnoissa. Energiansäästölamput ovat pieniä loistelamppuja ja niitä alkoi tulla käyttöön 1900-luvun lopulla.
Hyvän hyötysuhteen LED-valaistus alkoi tulla käyttöön 1990-luvun lopulla lähtien pienitehoisista lampuista[34] ja yleistyi 2010-luvulla.
Teollisuuden, rakennusten ja kotien sähköistys

Sähkötekniikka teollisuudessa
Sähkövalaistus, sähkömoottorit ja solenoidit
Sähkötyökoneet: porakone, ruuvinväännin, sorvi, avarruskone, höylät, sirkkeli, pistosaha, vannesaha, jyrsimet, hiomakoneet, kulmahiomakone,... Akkutekniikka tuli käyttöön 2000-luvulla moniin käsisähkötyökoneisiin.
Teollisuusautomaatio: ensin sähkömekaniikkaa, tietokoneiden kehityksen myötä yhä pitemmälle ohjelmoituja toimintoja
Sähkötekniikka pneumatiikan ja hydrauliikan ohjauksessa
Elektroniikka teollisuudessa
Sovellutuskohteet:
Prosessien ohjaus
Teollisuusautomaatio
Manipulaattorit ja teollisuusrobotit
Ohjaustekniikat:
Ohjaus relelogiikalla
Mikroprosessoritekniikka
Ohjelmoitavat logiikat
Prosessinohjaus tietokoneilla
Sähkön käyttö rakennuksissa
Sähkölämmitys ja sähkökiuas
Ilmastointilaitteet
Ilmanvaihtokoneet, liesituuletin
Hissit ja liukuportaat
Sähkön käyttö kodintekniikassa
Sähkövalaistus otettiin käyttöön jo 1800-luvun lopulla ja se yleistyi voimakkaasti koko 1900-luvun. Ensimmäiset kodinkoneet ilmestyivät markkinoille Suomessa 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, näistä varhaisimpina sähkölevy ja vedenkeitin. 1910-luvulla markkinoille tuli pesukone, pölynimuri sekä silitysrauta muiden muassa.[14]
Sähköparranajokone keksittiin 1920-luvulla. Se yleistyi hiljalleen ja myöhemmin tuli myös akkukäyttöisiä malleja. Sähköhammasharjoja on ollut 1950-luvulta lähtien. Niistäkin on myöhemmin ollut myös akkukäyttöisiä malleja.
Hiustenkuivain
Hieromakone
Hieromasauva
Kodin ruokahuollon laitteet
Sähkölevy ja sähköliesi (sähköhella), vedenkeitin
Kahvinkeitin ja leivänpaahdin
Kylmäkoneet (jääkaappi ja pakastin)
Vatkain, tehosekoitin, sauvasekoitin ja keittiön yleiskone eli monitoimikone
Astianpesukone
Mikroaaltouuni keksittiin 1945[35] ja kaupallisia malleja alkoi tulla 1950-luvulla. Mikroaaltouunit yleistyivät kotikäyttöön seuraavien vuosikymmenien aikana.
Lihamylly, leipäkone, vohvelirauta ja jäätelökone
Kodin vaatehuollon laitteet
Sähkötoimiset mankelit ja silitysraudat
Pesukone vaatteiden pesuun ja kuivausrumpu
Sähkötoiminen ompelukone ja saumuri
Sähkö liikennevälineissä
Sähkötekniikka autoissa

Ottomoottori, joka on yleinen bensiinikäyttöinen polttomoottori ja on keksitty 1876, on aina käyttänyt bensiinin sytyttämiseen sähköistä kipinää.
Sähköinen käynnistys ja latausgeneraattori alkoivat yleistyä autoissa 1910-luvulla[36], vaikka periaatteellisella tasolla sähkömoottori ja sähkögeneraattori oli keksitty 1800-luvun puolella. Autoissa on käytetty sekä tasavirtalatureita että myöhemmin vaihtovirtalatureita tasasuuntaajan kanssa yhdessä.
Autoissa on ollut 1900-luvun alkupäästä lähtien sähköisiä ajovalot ja autoihin tuli yhä enemmän erilaisia sähköisiä huomiovaloja (vilkut, jarruvalot jne.). 1900-luvun lopulla autoihin tuli erilaisia sähköisiä lisätoimintoja: esimerkiksi sähköiset ikkunamekanismit ja peilien säätö, sähköinen mittaristo sekä lasien ja istuinten sähköiset lämmittimet.
Sähköautoissa ja hybridiautoissa sähköä käytetään auton liikuttamiseen latauslaitteen, akkujen ja sähkömoottorin avulla.
Elektroniikka autoissa
Moottorin toimintaan liittyen henkilöautoihin on tullut monenlaista elektroniikkaa: elektroninen sytytys 1960-luvulta lähtien ja elektroninen ruiskutus 1970-luvulta lähtien. Elektroninen moottorinohjaus monipuolistui tämän jälkeen liittyen katalysaattoriin.
Autojen sähköisiä vakionopeudensäätimiä on ollut 1950-luvulta lähtien. Elektronisesti ohjattuja automaattivaihteistoja on valmistettu 1970-luvulta lähtien. Luistonestojärjestelmiä on ollut 1970-luvulta alkaen. Ajotietokoneet tulivat autoihin 1980-luvulla, varashälytin ja ajonestolaite 1990-luvulla. Sähköisiä ohjaustehostimia alkoi olla autoissa 1900-luvun loppuvuosilta lähtien.
Elektroniikan kehittyessä autoihin on tullut monenlaisia turvajärjestelmiä. Lukkiutumattomat jarrut (ABS) tulivat autoihin 1980-luvulla ja vakiintuivat autojen vakiovarusteeksi 1990-luvulla. Turvatyynyjä alkoi olla autoissa 1980-luvulta lähtien ja ajovakauden hallintajärjestelmiä alkoi autoihin tulla 1990-luvulla.
Automatkan aikana on pitkään haluttu kuunnella musiikkia: alkeellisia autoradioita on ollut 1930-luvulta lähtien. 1900-luvun loppupuolella autoihin tuli monipuolisia radioita ja musiikintoistolaitteita: ensin radiovastaanottimen rinnalla laitteissa oli C-kasettisoittimia ja myöhemmin CD-soittimia. Matkapuhelimia tuli aluksi 1970-luvulla nimenomaan autopuhelimiksi, jotka olivat kiinteästi asennettu autoon ja jotka ottivat käyttöjännitteen auton sähköjärjestelmästä. Aluksi matkapuhelimet olivat hyvin kalliita ja niitä käytettiinkin lähinnä vain ammattikäytössä. Paikannuslaitteita autoihin alkoi tulla 2000-luvun alussa.
Elektroniikka ja sähkötekniikka laivoissa, junissa ja lentokoneissa

Elektroniikkaa ja sähkötekniikkaa on käytetty autojen lisäksi monissa kulkuvälineissä kuten:
Sähköveturit raideliikenteessä 1900-luvun alkupuoliskolta lähtien
Raitiovaunut ja johdinautot
Dieselsähköinen voimansiirto esim. vetureissa ja laivoissa
1900-luvun alussa keksitty ja toisen maailmansodan aikana paljon kehittynyt tutka lentokoneissa ja laivoissa
Gyroskooppi lentokoneissa
Lentokoneiden instrumentit ja ohjausjärjestelmät, autopilotti ja fly-by-wire
Tietokoneiden ja tietoliikenteen historia
Tietokonetekniikka

Ennen nykyisen kaltaisia tietokoneita käytössä oli erilaisilla komponenteilla toteutettuja sähköisiä laskimia ja tietokoneita. Ensimmäisenä 1940-luvulla käyttöön otettiin erilaisia relekoneita ja putkikoneita. Putkikoneista kuuluisa esimerkki on 1945 käyttöön otettu ENIAC[37]. Putkitekniikkaa seurasivat transistoreihin perustuneet laitteet.
Henkilökohtainen tietokone (Mikrotietokone Apple II) koti- ja yrityskäyttöön tuli markkinoille vuonna 1977. Vuonna 1981 markkinoille saapui IBM PC, jonka mallin mukaisesti rakennetuista tietokoneista tuli myöhemmin henkilökohtaisten tietokoneinen käytännön standardi. Markkinoille tuotiin 1980-luvulla useita erilaisia kotitietokoneita: muun muassa Commodore-64 ja ZX Spectrum (vuonna 1982).
Mikroprosessorit, joissa suoritin on toteutettu yhdelle mikropiirille, tulivat 1970-luvulla. Ensimmäinen mikroprosessori oli Intel 4004 vuonna 1971.
Tietokonetekniikkaan kiinteästi liittyvät myös erilaiset oheislaitteet:
Tiedontallennusvälineet, joilla digitaalista tietoa saadaan talteen. Varhaisimpia tallennusvälineitä olivat reikäkortit ja reikänauhat.
Syöttölaitteet, joilla tietoa saadaan syötettyä tietokoneelle sen ymmärtämään muotoon.
Tietokonenäyttölaitteet, joilla erilaisia tietokoneen tuottamia tuloksia (esimerkiksi lukuja, tekstiä ja kuvia) saadaan esitettyä katsottavaksi.
Tulostimet, joilla tekstistä tai kuvista saadaan paperille tai muulle vastaavalle materiaalille pysyvä tuloste.
Tietoliikennetekniikka
Tietoa siirretään kaapeleissa ja radioteitse
Tietoa alettiin siirtää maan päällä kuparikaapelien kautta ja radiolinkkien avulla. Linkkejä ketjuttamalla muodostettiin verkkoja. Tietoliikennesatelliitteja alettiin käyttää pitkien etäisyyksien ja mannertenväliseenkin tiedonsiirtoon 1960-luvun aikana. Kuparikaapeleita on korvattu nopeimmissa yhteyksissä yhä enemmän valokuiduilla 1970-luvulta lähtien.
Lankaverkkopuhelimet ja matkapuhelimet

Puhelin toimi rakennettujen lankaverkkojen avulla käsivälitteisenä 1800-luvun lopulta lähtien. Verkon muuttaminen automaattivalintaiseksi kesti esimerkiksi Suomessa 1920-luvulta 1970-luvulle asti.
Myöhemmin alettiin suunnitella radioteitse toimivia puhelinlaitteita ja puhelinverkkoja, jotka olivat aluksi analogisia. Matkapuhelimet mahdollistivat puhelinyhteydet autoissa ja myöhemmin missä vain liikkuessa. Suomessa avattiin käsivälitteinen autoradiopuhelinverkko (ARP) 1971[38]. Ensimmäiset NMT-matkapuhelimet tulivat käyttöön Pohjoismaissa 1981[38]. Digitaaliset GSM-puhelinverkot tulivat käyttöön 1990-luvulla[39]. 2000-luvulla tulivat multimedia- ja älypuhelimet.
Muu tiedonsiirtotekniikka
Kaukokirjoitin (telex), jolla voitiin tuottaa tekstiä toisella paikkakunnalla olevalle laitteelle, oli käytössä 1800-luvun lopulta pitkälle 1900-luvulle. Telefaksi, jolla voitiin tulostaa kopio dokumentista kaukana olevalle toiselle telefax-laitteelle, keksittiin periaatteessa jo 1800-luvulla, mutta se tuli käyttöön yleisesti 1970-luvulla. Kehittyneemmät tekniikat ja laitteet ovat syrjäyttäneet kummankin näistä.
Tietoverkkoja rakennettiin jo 1960-luvulta lähtien ja maailmanlaajuinen Internet tuli yleiseen käyttöön 1980- ja 1990-luvun taitteessa. Internetin tekniikka (mm. TCP/IP-protokolla) kehitettiin 1970-luvulla, mutta se tuli arkiseen käyttöön vasta 1980-luvun aikana.
Viihde-elektroniikan kehitys

Viihde-elektroniikkaan kuuluu radio, TV, musiikin tallennus- ja toistolaitteet, videon tallennus- ja toistolaitteet sekä elektroniset pelit. Seuraavassa on käsitelty myös elektroniikka kuvaamisessa ja elokuvassa. Joitakin viihde-elektroniikan laitteiden periaatteita keksittiin jo 1800-luvulla, mutta varsinaisesti kuluttajien käyttämiä viihde-elektroniikan laitteita alettiin kehittää 1900-luvun alkuvuosina.
Elokuvat ja niiden ääni

Äänielokuvia tuli ensin optiseen ääniraitaan perustuen 1920-luvun lopulta alkaen. Monikanavainen magneettinen ääni on ollut käytössä elokuvissa 1950-luvulta lähtien.
1990-luvulla digitaalinen ääni yleistyi elokuvissa. Myös elokuvien kuvaus ja editointi digitalisoituivat.
Radio ja TV

1800-luvun lopulla keksitty radio johti yleisradiotoimintaan 1920-luvulta lähtien. Suomen Yleisradio perustettiin vuonna 1926[40]. Radiolähetykset alkoivat AM-modulaatioon perustuen. 1930-luvulla keksitty FM-modulaatio alkoi tulla käyttöön ULA-taajuuksilla 1940-luvulta lähtien ja äänenlaatu parani merkittävästi. Suomessa ULA-lähetykset aloitettiin vuonna 1953[40]. Myöhemmin FM-lähetyksissä otettiin käyttöön stereoääni. Suomessa stereofoniset lähetykset alkoivat vuonna 1967[40]. Radiolähetyksiä ei ole digitalisoitu laajasti 2000-luvullakaan, koska FM-lähetysten äänenlaatu on moniin tarkoituksiin riittävä.
1920-luvulla keksittiin televisio ja laajempaa julkista tv-lähetystoimintaa on ollut 1950-luvulta lähtien. Suomessa kokeilulähetykset aloitettiin vuonna 1955[40]. Alkuaikoina televisiokuva oli mustavalkoinen ja väritelevisiota kehitettiin 1940-luvulta lähtien. Värillisen TV-kuvan lähettämiseksi USA:ssa kehitettiin 1950-luvulla NTSC-järjestelmä ja Euroopassa 1960-luvulla PAL-järjestelmä. Vuonna 1969 Yleisradio aloitti tv-ohjelmien lähettämisen Suomessa värillisinä[40]. Stereoääni tuli televisioon 1980-luvulla.
Laajemmilla alueilla lähetystoiminta aloitettiin maanpäällisillä antenniverkoilla, mutta jo varhaisessa vaiheessa käytettiin tiheään rakennetuissa kaupungeissa kaapelitelevisiota tv-signaalin etenemisongelmien takia rakennusten välissä. Satelliitteja on käytetty 1960-luvulta lähtien tv-ohjelmien välittämiseen ympäri maailmaa, mutta suoraan koteihin tv-signaalia lähettäviä satelliitteja alkoi tulla käyttöön 1980-luvulla.
Radio ja TV-toiminta aloitetaan 1900-luvun alussa kehitettyyn elektroniputkeen perustuen. Myöhemmin laitteisiin tulivat käyttöön transistorit ja mikropiirit. 2000-luvun alussa televisio digitalisoituu: tuli digitaalitelevisio, jonka katsomiseen käytetään digisovitinta tai digitaalista TV-vastaanotinta. Suomessa digitaalinen maanpäällinen lähetystoiminta alkoi vuonna 2007[40].
Musiikin tallennus ja toisto

Vinyylilevyjä toistava levysoitin on kehitetty 1930-luvulla täysin mekaanisesta gramofonilevyjä soittavasta gramofonista. Stereo-äänilevyt keksittiin jo 1930-luvulla mutta ne yleistyivät vasta 1960-luvulla. Levysoittimella ei pystynyt itse tallentamaan ääntä, vaan levyt piti aina ostaa.
Äänen tallentamiseen ja toistamiseen kehitettiin magnetofoni. Avokelanauhureita on ollut 1930-luvulta lähtien ja 1963 julkaistiin C-kasetti. C-kasettinauhurit olivat aluksi usein monofonisia, mutta myöhemmin niistä tuli yleisesti stereofonisia.
Musiikin toisto digitalisoitui 1980-luvulla CD-levyjen ja -soitinten tullessa markkinoille ja nopeasti yleiseen käyttöön. Aikaisemminkin oli ollut digitaalisia nauhureita, mutta ne olivat harvinaisia. Erilaiset mediasoittimet – yleisenä tyyppinä MP3-soitin – tulivat käyttöön 1990-luvulta lähtien musiikin toistossa.
Videon tallennus ja toisto

Kömpelöitä, kalliita ja harvinaisia avokelanauhureita on ollut 1960-luvulta lähtien videon tallennukseen. Ne eivät kuitenkaan koskaan tulleet kotikäyttöön. Kasetteja käyttävät videonauhurit tulivat 1970-luvulla: Betamax julkaistiin 1975, VHS 1976 ja Video 2000 1979. Näistä VHS vakiintui kotikäyttöön 1980-luvulle tultaessa ja sitä käytettiin 2000-luvun alkuun asti, jolloin uudet digitaaliset videon tallennustavat syrjäyttivät muutamassa vuodessa videonauhurit.
Myöhemmin videon tallennus digitalisoituu: harvinainen Laserdisc-tekniikka suunniteltiin 1970-luvulla, 1990-luvulla video-CD tuli videon tallennukseen (pakattu video) ja DVD-video yleistyi 1990-luvun lopussa (formaatti julkistettiin 1995). Mediasoitin sekä tallentava digisovitin ovat tulleet käyttöön 2000-luvullä digitaalisen videon tallennuslaitteiksi.
Elektroniikka kuvaamisessa
1960-luvulta lähtien elektroniset toiminnot alkoivat tulla filmikameroihin. Elektroniikan avulla toteutettiin mm. valotusmittari ja valotusautomatiikka sekä elektroninen salamalaite. Digitaalikameroita perustuen CCD-kennoon ja CMOS-kennoon on ollut 1990-luvulta lähtien.
TV-kamerat toimivat aluksi vidicon-putkilla ja myöhemmin CCD-kennoilla. Kotikäyttöiset videokamerat tulivat 1970-luvulla perustuen aluksi lähinnä VHS-nauhoitukseen. Myöhemmin tulivat digitaaliset videokamerat, jotka tallensivat nauhoille, levyille tai muistikorteille.
Elektroniset pelit

TV-pelejä ja pelikonsoleita on ollut 1970-luvulta lähtien. Ensin niitä oli kolikkoautomaatteina ja sitten myös kotikoneina. 1971 julkaistu Computer Space oli ensimmäinen sarjatuotettu ja kaupallinen videopeli[41]. Tietokonepelit yleistyivät kotitietokoneiden käytön alkaessa 1980-luvulla, esim. yleiselle Commodore 64 -tietokoneelle oli paljon pelejä.
Tieteelliset käyttökohteet ja erikoissovellukset
Elektroniikka lääketieteellisessä tekniikassa
Elektroniikkaa on käytetty lääketieteellisissä analyysilaitteissa ja hoitomenetelmissä kuten:
Sähköšokkihoito tuli käyttöön mielisairauksiin liittyen 1930-luvulla[42]
Defibrillaattori – 1940-luvulla periaate, kannettavia tasajännitetoimisia versioita 1960-luvulta lähtien
Transistoroitu kuulolaite vuonna 1952[15]
Sydämentahdistin 1950-luvulla[15]
Elektroninen verenpainemittari ja elektroninen kuumemittari
Sydänsähkökäyrän eli EKG:n ja aivosähkökäyrän eli EEG:n mittaus
Kuvantamislaitteet (lääketieteellinen kuvantaminen):
Röntgen-kuvaus vuonna 1895
Ultraäänikuvaus 1950-luvulta lähtien
Tietokonekerroskuvaus
Magneettikuvaus ja toiminnallinen magneettikuvaus
Positroniemissiotomografia (PET-kuvaus)
Sädehoitolaitteet
Elektroniikka avaruustekniikassa
Avaruustekniikassa kuten satelliiteissa, avaruusluotaimissa, avaruusasemissa ja kuuraketeissa ohjaus ja kommunikaatio on perustunut elektroniikkaan.
Satelliitteja on ollut 1950-luvun lopusta alkaen. Myöhemmin niitä on ollut avaruudessa toiminnassa yhtä aikaa satoja ja niitä on käytetty esim. tietoliikenteeseen, sään tarkkailuun ja paikannusjärjestelmiin. Satelliitteja alettiin käyttää paikannukseen: GPS tuli siviilikäyttöön 1980-luvun puolivälissä ja tarkkana versiona vuonna 2000[43][44].
Avaruusluotaimia on lähetetty 1960-luvulta lähtien eri puolille aurinkokuntaamme ja sen ulkopuolellekin.
Avaruudessa maata kiertäviä miehitettyjä avaruusasemia on ollut 1970-luvulta lähtien.
USA teki miehitettyjä kuulentoja vuosina 1969–1972 (Apollo-avaruusohjelma).
Elektroniikka sotatekniikassa

Tutkaa on kehitetty voimakkaasti etenkin toisen maailmansodan aikana
Elektroninen sodankäynti
Viestijärjestelmät, sotilasradiot
Ohjusjärjestelmät
Tiedustelulennokki ja UAV
Avaruustekniikka – tietoliikenne, paikannus ja rakettitekniikka – on liittynyt läheisesti sotatekniikkaan.
Elektroniikka tieteellisissä tutkimusvälineissä
Elektroniikka on ollut keskeisenä osana viime vuosikymmenien tieteellisissä mittaus- ja analyysilaitteissa. Tällaisia elektroniikkaa sisältäviä laitteita ovat esim.: 
Uudemmat mikroskooppi-tyypit: elektronimikroskooppi, tunnelointimikroskooppi, atomivoimamikroskooppi
Säätutka
Radioteleskooppi ja uudemmat tähtikaukoputket
DNA-sekvensseri 1980-luvun lopulla
Hiukkaskiihdytin
Lähes kaikki tarkat perussuureidenkin mittalaitteet – esim. vaa'at ja kellot – sisältävät nykyään elektroniikkaa.
Elektroniikan valmistustekniikan kehitys

Piirilevy 1950-luvulta lähtien
Aaltojuotos
Pintaliitostekniikka 1980-luvulta lähtien
Pastajuotos
Lyijytön juotos käyttöön 2000-luvun alussa ympäristösyistä
Käsiladonta ja automaattiset ladontakoneet
Mikropiirit 1960-luvun lopulta lähtien
BGA-kotelot 1990-luvun alussa[45]
Kronologinen taulukko sähkön ja elektroniikan keksinnöistä ja tutkimuksesta


Aktiiviset elektroniikkakomponentit vuosikymmenittäin


Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Lindell, Ismo| title = Sähkön pitkä historia| publisher = Gaudemus| year = 2009| id = ISBN 978-951-67235-80}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lehto, Arto| title = Radioaaltojen maailma| publisher = Otatieto| year = 2006| id = ISBN 951-672-350-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Vartiainen, Juha O.| title = Sähkön vuosisata| publisher = Alfamer / Karisto Oy| year = 2014| id = ISBN 978-952-472-202-5}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Paavola, Martti| title = Sähkötekniikan oppikirja| publisher = WSOY| year = 1936}}
Lähteet

Aiheesta muualla


*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit