khalidalt/tydiqa-goldp huggingface dataset:
Histologia

Question: Mitä histologia tarkoittaa?


Histologia eli kudosoppi on tieteenala, joka tutkii kudoksia.[1] Histologian tutkimusongelmat siis sijoittuvat organologian ja solubiologian välimaastoon, joten tutkimusvälineeksi soveltuu parhaiten elektronimikroskoopin sijasta valomikroskooppi. Histologista tutkimusta on harrastettu niin kauan kuin hyviä valomikroskooppeja on ollut käytettävissä, ja varsin aktiivista se on ollut myös siitä syystä, että moderni lääketiede nojaa pitkälti histologiseen tietämykseen ihmiskehosta.
Histologian tieteen kehitykseen kuului olennaisesti valomikroskooppien kehityksen lisäksi myös eri värjäyksien (engl. staining) käyttö muutoin lähes läpinäkyvien solujen yksityiskohtien, esimerkiksi tumien, esiin tuomiseksi. Ehkä tunnetuimpia histologian uranuurtajia olivat italialainen Camillo Golgi ja espanjalainen Santiago Ramón y Cajal.
Lähteet

Aiheesta muualla
Sydämen syke

Question: Mikä on aikuisen ihmisen normaali sykelukema lepotilassa?


Sydämen syke tarkoittaa sydämen lyöntien nopeutta eli sydämenlyöntien määrään aikayksikössä. Syke ilmaistaan yleensä iskua minuutissa ja siitä voidaan käyttää englanninkielistä lyhennettä bpm (beats per minute). Syke vaihtelee kehon fyysisten tarpeiden mukaan, kuten hapenoton ja hiilidioksidin poistumisen. Aktiiviteetit jotka aiheuttavat sykkeen muutoksia ovat liikunta, uni, sairaudet ja lääkeaineet.
Poikkeuksellisen alhainen, korkea tai epäsäännöllinen syke voi viitata sairauteen.
Sykkeen mittaus
Sykettä voi helposti mitata asettamalla sormenpään jonkin ison verisuonen päälle, jolloin pulssi tuntuu sormen päässä. Lääketieteessä ja urheilussa käytettävät sykemittarit mittaavat sykettä sydänsähkökäyrästä (EKG). EKG:llä voidaan mitata myös sykevälivaihtelua.
Leposyke
Leposykkeellä (HRrest) tarkoitetaan sydämen sykettä täydellisen levon aikana, mutta kuitenkin hereillä oltaessa. Tyypillinen leposyke aikuisella on 60–80 bpm, mutta 50 ja 60 välillä olevaa leposykettä pidetään vielä täysin normaalina. Parhailla kestävyysurheilijoilla leposyke voi olla jopa alle 30 bpm.
Maksimisyke
Maksimisykkeellä (HRmax) tarkoitetaan suurinta sydämen sykettä, jonka henkilö voi saavuttaa urheilusuorituksen aikana ilman vakavia ongelmia. Maksimisykkeessä on yksilöllistä vaihtelua ja se laskee iän myötä. Tarkin tapa mitata maksimisyke on juoksumatolla tai kuntopyörällä tehtävä testi, jossa mitataan sydänsähkökäyrää harjoituksen aikana, ja harjoituksen intensiteettiä kasvatetaan jaksoissa.
Ilman testiä maksimisykettä arvioidaan yleisimmin Haskell & Foxin kaavalla
 HRmax = 220 - ikä
Muita tilastollisiin menetelmiin perustuvia kaavoja on Tanaka, Monahan, & Seals (2001)
 HRmax = 208 − (0.7 × ikä)
ja naisille Martha Gulatin kaava
 HRmax = 206 − (0.88 × ikä)
Sykereservi
Sykereservi (HRR) on henkilön maksimisykkeen ja leposykkeen välinen erotus. Jotkut harjoituksen intensiteettiä mittaavat menetelmät perustuvat prosenttiosuuteen sykereservistä, kuten Karvosen kaava.
 HRR = HRmax − HRrest
Aiheesta muualla
 Hyvä Terveys
 Terve.fi
Luokka:Verenkierto
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
N-luokka (hävittäjä)

Question: Mitä N-luokan hävittäjä tarkoittaa?


N-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston hävittäjäluokka, jotka muodostivat vuoden 1939 laivasto-ohjelman kahdeksan hävittäjää. Luokan alukset olivat toisinto J- ja K-luokkien aluksista.
Alukset
Luokan aluksista ei yksikään palvellut toisen maailmansodan aikana brittimiehistöllä. Kaksi aluksista myytiin Alankomaiden laivastolle, yksi lainattiin Puolan laivastolle ja loput viisi olivat Kuninkaallisen laivaston hallinnassa, mutta miehitetty australialaisilla.

Lähteet

Citation error, replace with{{cite book| author = English, John| title = Afridi to Nizam - British Fleet Destroyers 1937-43| location = Kent| publisher = World Ship Society| year = 2001| id = ISBN 0-905617-95-9| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Gardiner, Robert (toim.)| title = Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946| location = Lontoo, Englanti| publisher = Conway Maritime Press| year = 1987| id = ISBN 0-85177-146-7| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Whitley, M. J.| title = Destroyers of World War Two - an international encyclopedia| location = Lontoo| publisher = Arms and Armour| year = 1988| id = ISBN 0-85368-910-5| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Viitteet



*
Naissielun iltahämärä

Question: Mikä on ominaista melodraamalle?


Naissielun iltahämärä () on vuonna 1913 valmistunut venäläinen mykkäelokuva. Jevgeni Bauerin ohjaaman melodraaman pääosaa esittää Nina Tšernova.
Juoni
Hyväntekeväisyyttä harrastava Vera Dubrovskaja lähtee auttamaan köyhää Maksim Petrovia, joka raiskaa hänet. Maksimin nukahdettua Vera tappaa hänet veitsellä. Myöhemmin Vera tapaa ruhtinas Dolskin ja suostuu lopulta tämän kosintaan. Vasta häiden jälkeen Vera onnistuu kertomaan tapahtuneesta. Dolski ei ymmärrä Veran joutuneen katalan juonen uhriksi ja ajaa hänet pois.[1]
Vuosien kuluttua Verasta on tullut kuuluisa näyttelijä. Katuva Dolski onnistuu lopulta löytämään hänet, mutta nainen ei enää rakasta miestä. Epätoivoinen ruhtinas ampuu itsensä.[1]
Näyttelijät

Tuotanto, teema ja vastaanotto
Aleksandr Hanžonkovin ja Pathén yhteisyrityksen tuottama Naissielun iltahämärä on Jevgeni Bauerin ensimmäinen ohjaustyö[1]. Siinä on jo nähtävissä ohjaajan tyylille ominaisia piirteitä: näyttävä syvyyssuuntainen lavastus, valon ja varjon leikki, kaksoisvalotuksella tai väliteksteillä luodut sivujuonet ja takaumat sekä vasta paljon myöhemmin kehittynyt rytmikäs leikkaus[2]. Elokuva sisältää myös yhden varhaisimmista kamera-ajoista[3].
Harhaanjohtavasti nimetty[4] Naissielun iltahämärä on valmistumisajalleen harvinainen naisen kasvutarina. Vastakkaisiin yhteiskuntaluokkiin kuuluvan kahden miehen pettämä nainen saavuttaa siinä taloudellisen riippumattomuuden ja kasvaa samalla miesten omaisuudesta henkisesti itsenäiseksi toimijaksi.[5]
Aikalaiskommenteissa elokuvan juonta pidettiin epäuskottavana, mutta toisaalla kiitettiin sen näyttelijäsuorituksia. Ruotsissa Naissielun iltahämärä joutui sensuurin kieltämäksi.[1]
Lähteet

Aiheesta muualla

Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates.
Luokka:Melodraamat
Luokka:Mykkäelokuvat
Luokka:Venäläiset elokuvat
Luokka:Vuoden 1913 elokuvat
Piirilevy

Question: Mitä juottaminen käsittää?


Piirilevy yhdistää elektroniikkalaitteissa komponentit toisiinsa ilman erillisiä johtimia ja toimii samalla niiden kiinnitysalustana. 
Yleisin piirilevy on lasikuituvahvisteiseen muovilevyyn epoksiliimalla kiinnitetty kuparifolio. Kytkentäkuvio muodostetaan poistamalla ylimääräinen folio kemiallisella syövytyksellä eli etsauksella. Komponentit liitetään jäljellä olevaan folioon yleensä juottamalla, joskus myös liimaamalla sähköä johtavalla liimalla. Piirilevy on yleensä hapettumisen estämiseksi pinnoitettu tinalla, hopealla, kullalla tai ns. orgaanisella pinnoitteella. Varsinkin pienikokoisille pintaliitoskomponenteille tarkoitettu levy pinnoitetaan myös pinnan tasaisuuden varmistamiseksi. 
Piirilevymateriaalina voidaan lähinnä erikoissovelluksissa käyttää lasikuitumuovin lisäksi myös muun muassa teflonia, alumiinia, pertinaxia tai lasia. Pertinax on kauppanimike.[1]
Erityisesti digitaalielektroniikassa useita piirilevyjä voidaan laminoida päällekkäin yhteen ns. monikerroslevyjen valmistamiseksi. Tällöin jokaisessa kerroksessa on erilainen kuvio ja eri kerrokset on yhdistetty toisiinsa läpikuparoitujen reikien kautta. 
Kehittyneimmillä valmistusprosesseilla piirilevyihin voidaan jopa toteuttaa yksinkertaisia komponentteja kuten vastuksia, keloja ja kondensaattoreita, joko levyn sisään tai sen pinnalle. Yleensä tällä pyritään levyn komponenttien pakkaustiheyden kasvattamiseen ja pinta-alan maksimaaliseen hyödyntämiseen.
Teollisesti piirilevyn johdotuskuvio tulostetaan yleensä valopiirturilla filmille tiedostosta, jonka piirilevysuunnittelija on suunnitellut tietokoneella erityisellä piirilevyjen suunnitteluohjelmalla (CAD). Filmille tulostettu johdinkuvio valotetaan piirilevyaihion valoherkällä kemikaalilla käsiteltyyn pintaan, usein UV-valolla. Teolliset työvaiheet käsittävät myös muun muassa levyyn tulevien reikien porauksen, johtavan kuparikerroksen elektrolyyttisen vahvistamisen, etsauksen ja mahdollisen pintapainatuksen esimerkiksi silkkipainomenetelmällä. 

Piirilevyn voi tehdä myös kaivertamalla käsityökaluilla tai tätä tarkoitusta varten hankitulla tietokone- tai käsinohjatulla laitteistolla. Yksittäiskappaleiden ja protoversioiden valmistamiseen kaiverruslaite sopii mainiosti.
Harrastelijat tekevät monesti matalaresoluutioisia piirilevyjen kuvia lasertulostimella läpinäkyville kalvoille. Yksinkertaisimmillaan johdinkuvioiden tekoon voidaan käyttää myös lakkakynää tai teippaamista, jonka jälkeen levystä syövytetään ferrikloridin ja veden sekoituksella ylimääräinen kuparikerros pois ja saadaan aikaan haluttu kuvio.
Piirilevyt ovat kestäviä, edullisia ja yleensä hyvin luotettavia. Niiden johdotuksia on vaikeampi muuttaa kuin jo harvinaiseksi käyneitä kiertoliitos (wire-wrap) kytkentöjä. Piirilevyt tarvitsevat enemmän suunnittelutyötä kuin kiertoliitetyt tai kytkentärimojen varaan rakennetut järjestelmät. 
Piirilevyn suunnitteluohjelmalla voi piirtää ensin kytkennän ja osoittaa komponenteille paikat, jonka jälkeen ohjelma suunnittelee piirilevyn osittain automaattisesti.
Katso myös
CTI-arvo
ACF
Reikäpiirilevy
Lähteet

Luokka:Elektroniikan komponentit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä

Question: Milloin Gerald Ford oli Yhdysvaltojen presidentti?


Yhdysvaltain presidentti on Yhdysvaltain valtion ja hallituksen päämies. Presidentti johtaa liittovaltion toimeenpanevaa elintä ja on asevoimien ylipäällikkö. Presidentti valitaan epäsuorasti neljävuotiselle virkakaudelle kansanäänestyksellä valitsijamieskokouksen kautta. Vuodesta 1951 alkaen presidentin toimikausien maksimimäärä rajoitettiin kahteen kauteen.[1]
Tähän luetteloon on otettu ne henkilöt, jotka vannoivat Yhdysvaltain presidentin valan sen jälkeen kun Yhdysvaltain perustuslaki ratifioitiin vuonna 1789. Yhdysvaltain johtajista ennen ratifiointia katso siirtokuntien kongressin presidentti. Luetteloon ei ole otettu perustuslain 25. lisäyksen mukaan toimea hoitaneita väliaikaisia presidenttejä.
Viimeiset numerot osoittavat kausia, joiden ajan presidentti oli vallassa. Esimerkiksi George Washington oli toimessaan kaksi perättäistä kautta ja hänet lasketaan ensimmäiseksi presidentiksi (ei ensimmäiseksi ja toiseksi). Gerald Ford nousi presidentiksi sen jälkeen, kun Richard Nixon oli eronnut, ja toimi presidenttinä loput Nixonin toisesta kaudesta. Grover Cleveland taas oli virassa kaksi kautta, jotka eivät olleet peräkkäisiä, joten hänet lasketaan sekä 22. että 24. presidentiksi. Sen vuoksi luettelossa on 45 ”presidenttiyttä” mutta vain 44 henkilöä.
Presidentit


Katso myös
Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä eliniän mukaan
Lähteet
CS1 maint: unrecognized language (link)
CS1 maint: unrecognized language (link)
CS1 maint: unrecognized language (link)
Viitteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.


Presidentit
*
Yhdysvaltain presidentit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:99.3 Yhteiskuntaelämän edustajat
D’Hautpoult (1807)

Question: Kuka oli HMS Napier -aluksen ensimmäinen päällikkö?


D'Hautpoult oli Ranskan laivaston 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva, jonka päällikkönä oli kunnialegioonan ritarikunnan ritari kapteeni Amand le Duc. Aluksella oli 680 hengen miehistö. Myöhemmin Britannian käytössä aluksen nimenä oli HMS Abercrombie .
Valmistus

Alus tilattiin 15. toukokuuta 1801 Frères Crucyltä Lorientin telakalta. Sen köli laskettiin kesäkuussa 1803, ja se laskettiin vesille 2. syyskuuta 1807. Alus valmistui 3. tai 23. joulukuuta 1807, ja se liitettiin laivastoon helmikuussa 1808.
Palvelus
Alus teki neitsytmatkansa Martiniquelle, kun se kuljetti täydennyksiä ja materiaalia kolmen linjalaivan sekä kahden fregatin muodostoman laivasto-osaston lippulaivana. Muut linjalaivat olivat Courageux ja Polonais, ja osaston lippu-upseerina oli kommodori Amable Troude. Martiniquen valtauksen jälkeen osasto kääntyi takaisin, mutta se joutui Britannian kuninkaallisen laivaston osaston yllättämäksi.
D'Hautpoult'n valtasi 17. huhtikuuta 1809 Puerto Ricon rannikolla sen aiemmin brittien käsiin joutunut sisaralus Pompée, joka oli ajanut sitä takaa kolme yötä ja kaksi päivää Recruitin ja Neptunen kanssa.[1] Taistelussa sai surmansa tai haavoittui 80-90 ranskalaista merimiestä.
Britannian kuninkaallinen laivasto otti aluksen palvelukseensa kesäkuussa nimeten aluksen Abercrombieksi. Sen ensimmäinen päällikkö oli Charlier Napier, joka luovutti aluksen seuraajalleen John Richardsille jo syyskuussa. Alus sai jo kolmannen päällikön joulukuussa, kun William Fabie otti tehtävän vastaan. Alus osallistui Guadeloupen valtaukseen 26. tammikuuta - 6. helmikuuta 1810..[1]
Alus saapui 5. syyskuuta 1810 Plymouthiin, jossa se siirrettiin 25. marraskuuta telakalle. Aluksen huollon kustannukset olivat 16375 puntaa, ja se palasi palvelukseen 30. joulukuuta aloittaen matkan Portugaliin. Aluksen ollessa ankkurissa 26. lokakuuta 1811 siihen osui salama, joka tuhosi sen keulamaston. Alus oli telakalla Portsmouthissa tammikuusta maaliskuuhun 1812, minkä jälkeen se palveli Kanaalin laivastossa. Se siirrettiin vuonna 1814 Plymouthissa reserviin. Alus myytiin 30. huhtikuuta 1817 Plymouthissa Mr. Freakelle 3810 punnalla.[1]
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Winfield, Rif| title = British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates| location = Minnesota| publisher = Seaforth Publishing| year = 2005| id = ISBN 978-1-84415-717-4| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lyon, David & Winfield, Rif| title = Sail & Steam Navy List - All the Ships of the Royal Navy 1815-1889| location = Lontoo| publisher = Chatham Publishing/National Maritime Museum| year = 2004| id = ISBN 1-86176-032-9| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Viitteet


Luokka:Téméraire-luokan linjalaivat
Georgian lippu

Question: Mitkä värit ovat Geogian lipussa?


Georgian lippu on Georgian kansallinen tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 14. tammikuuta 2004 viidensadan vuoden tauon jälkeen. Aikaisemmin se oli keskiaikaisen Georgian kuningaskunnan lippu. Lipun mittasuhteet ovat 100:147.
Lipun historia
"Viiden ristin lippua" on käytetty ainakin 1200-luvulta lähtien. Lipun keskeinen elementti on Pyhän Yrjön risti (yhä käytössä Englannin lipussa) - Pyhä Yrjö on Georgian suojeluspyhimys.[1] Georgialaisen tiedemiehen Giorgi Gabeskirian mukaan neljä ylimääräistä ristiä lisättiin mongolit maasta ajaneen Giorgi V:n hallituskaudella. Uusi muotoilu oli variantti Jerusalemin rististä, joita käytettiin ristiretkillä. Ristien sanotaan edustaneen Kristuksen viittä haavaa. Lipun mahdollisesta armenialaisesta alkuperästä on myös kiistelty. 
Lippu putosi käytöstä myöhemmin keskiajalla, kunnes georgialaiset nationalistit herättivät sen henkiin maan uudelleenitsenäistymisen jälkeen 1991. Suurin osa georgialaisista kannatti lipun palauttamista, ja parlamentti teki lain lipun vaihtamisesta 1999. Presidentti Eduard Ševardnadze ei kuitenkaan hyväksynyt lakia. Mikheil Saakašvilin oppositiopuolue otti lipun symbolikseen, ja Georgian ruusujen vallankumouksen jälkeen lippu otettiin virallisesti käyttöön. Vaihdos herätti myös vastustusta, sillä monien näkökulmasta poliittisen puolueen lipun ottaminen kansallislipuksi on epädemokraattista.
Georgian aikaisemmat liput

Itsenäinen Georgia (1918–1921, 1990–2004)
Georgian lyhyen itsenäisyyden aikana 1918–1921 otettiin käyttöön kolmivärinen lippu. Lipun suunnittelija on maalari Jakob Nikoladze, joka voitti kilpailun sen suunnittelemisesta.  Lippu poistettiin käytöstä kun Neuvostoliitto valtasi maan mutta otettiin uudelleen käyttöön 14. marraskuuta 1990 Georgian itsenäistyttyä. Lippu menetti suosiotaan, koska se assosioitiin kaaoottiseen 1990-luvun alkuun. Lipun viininpunainen väri symboloi hyviä menneitä ja tulevia aikoja, musta venäläisten hallintoa ja valkoinen toivoa rauhasta.
Neuvosto-Georgia (1921–1990)

Neuvostoliitossa Georgian sosialistinen neuvostotasavalta otti käyttöön useita eri versioita Neuvostoliiton lipusta. Niissä oli joko Georgian nimi tai sirppi, vasara ja punainen tähti sinisessä auringossa sekä sininen palkki.
Aiheesta muualla

Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Dorling Kinderley Limited, London| title = Suuri lippukirja| others = Translated by Niina Mäki-Kihniä| publisher = The Bonnier Group| year = 2010| isbn = 978-952-220-281-9| accessdate = 20.12.2013| page = 175}}
Viitteet

Lippu
Luokka:Valtioiden liput
Salon International de l’Auto et accessoires

Question: Milloin Geneven autonäyttely on perustettu ensimmäisen kerran?


Salon International de l’Auto et accessoires eli Geneven autonäyttely on Sveitsissä, Geneven naapurikaupungissa Le Grand-Saconnex’ssa vuosittain maaliskuun alussa järjestettävä tapahtuma. Näyttely on erittäin suosittu, ja se on yksi automaailman tärkeimmistä tapahtumista. Ensimmäisen kerran näyttely järjestettiin vuonna 1905. Näyttely pidetään Palexpo-messukeskuksessa, joka sijaitsee Geneven lentoaseman vieressä. Näyttelytilojen yhteydessä on myös automuseo, Musée International de l’Automobile.
Genevessä on vuosien mittaan esitelty lähes kaikki merkittävät automallit, bensiinikoneista höyrykäyttöisiin saakka. Monet eksoottiset ja niin sanotut superautot ovat vuosi toisensa perään varastaneet show’n. Prototyypit, konseptiautot, uudet teknologiat ja tekniset läpimurrot, kansainväliset yhteistyösopimukset sekä poliittiset ja yhteiskunnalliset kysymykset ovat kaikki tämän kansainvälisen tapahtuman tuntomerkkejä.
Aiheesta muualla


Luokka:Autonäyttelyt
Luokka:Sveitsin tapahtumat
Luokka:Geneve
Luokka:Le Grand-Saconnex
Game Freak

Question: Milloin Game Freak on perustettu?


Game Freak () on japanilainen videopelejä kehittävä yritys, jonka perusti Satoshi Tajiri 26. huhtikuuta 1989. Yritys tekee pelejä Nintendolle, ja  on tullut tunnetuksi kehittämästään Pokémon-pelisarjasta. 
Game Freak toimii Tokion Setagayan Carrot Towerissa.[1]
Pelit
Pokémon-pelit
Pokémon Red ja Blue (1996, Game Boy)
Pokémon Yellow (1998, Game Boy)
Pokémon Gold ja Silver (1999, Game Boy Color)
Pokémon Crystal  (2000, Game Boy Color)
Pokémon Ruby ja Sapphire (2002, Game Boy Advance)
Pokémon FireRed ja LeafGreen (2004,Game Boy Advance)
Pokémon Emerald (2004, Game Boy Advance)
Pokémon Diamond ja Pearl (2007, Nintendo DS)
Pokémon Platinum (2008, Nintendo DS)
Pokémon HeartGold ja SoulSilver (2009/2010, Nintendo DS)
Pokémon Black ja White (2010/2011, Nintendo DS)
Pokémon Black 2 ja White 2 (2012, Nintendo DS)
Pokémon X ja Y (2013, Nintendo 3DS)
Pokémon Omega Ruby ja Alpha Sapphire (2014, Nintendo 3DS)
Pokémon Sun ja Moon (2016, Nintendo 3DS)
Muut pelit
Bazaar de gosaaru no Game de gosaaru (1996, PC Engine)
BUSHI Seiryūden: Futari no Yūsha (1997, SNES)
Click Medic (1999, Sony Playstation)
Drill Dozer (2005, GBA)
HarmoKnight (2012, 2013 Nintendo 3DS)
Magical Tarurūto-kun (1992, Sega Mega Drive)
Mario & Yoshi (1991, Game Boy, NES)
Mario & Wario  (1993, SNES)
Mendel Palace  (1989, NES)
Nontan to Issho! Kuru-Kuru Puzzle (1994, Game Boy)
Pulseman (1994, Sega Mega Drive)
Smart Ball  (1991, SNES)
Tembo the Badass Elephant (2015, Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One)
Giga Wrecker (TBA, Microsoft Windows)
Lähteet

Luokka:Japanilaiset videopeliyritykset
Laika

Question: Kuka oli Laika?



Laika (, ”Haukkuja”) oli ensimmäinen elävä olento Maan kiertoradalla.
Laika oli Moskovan kadulta löytynyt sekarotuinen narttukoira, joka painoi noin kuusi kiloa. Noin kolmevuotiasta kadulla kylmään ja koviin olosuhteisiin tottunutta koiraa pidettiin sopivana avaruuskoiraksi. Muitakin koiria koulutettiin tähän tehtävään, mutta Laika sai olla ensimmäinen avaruuteen matkaava elävä olento, kun Neuvostoliitto lennätti sen marraskuussa 1957 Maan kiertoradalle. Aluksi Laikan nimi oli Kurdrjavka (”Pikku kippura”), ja sitä kutsuttiin lempinimillä Žutška (”Pikku kirppu”) ja Limontšik (”Sitruuna”). Yhdysvalloissa lehdistö kutsui Laikaa nimellä Muttnik (mutt + Sputnik, jossa mutt tarkoittaa sekarotuista koiraa). Monirotuisen Laikan on arveltu olleen huskyn ja terrierin sekoitus.[1]
Sputnik-2
Neuvostoliitto lähetti Laikan sunnuntaina 3. marraskuuta 1957 kello 22:28 avaruuteen osana Sputnik-ohjelmaa. Ohjelman ensimmäinen satelliitti, Sputnik 1, oli ensimmäinen keinotekoinen Maata kiertävä satelliitti. Seuraava avaruusalus oli yli kymmenen kertaa raskaampi ja varustelultaan selvästi miehitettyjä lentoja valmisteleva lento. Laikaa kuljettava Sputnik 2 ei kuitenkaan voinut palata takaisin Maahan. Laikan moduulissa oli televisiokamera ja muita tunnistimia, jotka mittasivat sen verenpainetta ja sydämen lyöntitiheyttä. Alus kiersi radalla yhteensä viisi kuukautta.
Koe-eläimiä avaruudessa
Jo ennen Laikaa eläimiä oli laukaistu avaruuteen, mutta ballistisille radoille, jolloin kappale palaa saman tien Maan pinnalle Maan vetovoiman vaikutuksesta. Laika laukaistiin ensimmäisenä Maan kiertoradalle. Osa näistä eläimillä tehdyistä kokeista onnistui, eli raketin laukaisu tapahtui oikein ja kapselin palaaminen Maahan laskuvarjon avulla tapahtui turvallisesti. Tällöin kapselissa matkustanut eläin palasi elävänä maahan, mutta myös epäonnistumisia sattui.
Vuosina 1960–1966 vielä kahdeksan koiraa kävi Laikan lisäksi avaruudessa. Ensimmäiset kiertoradalta elävinä palautetut koirat olivat Strelka ja Belka. Kaksikon kerrotaan suorittaneen matkansa Sputnik 5:llä elokuussa 1960. Tshernushka, eli Musti, kiersi maapallon kertaalleen Sputnik 9:llä maaliskuussa 1961, juuri ennen Juri Gagarinin 12. huhtikuuta 1961 miehittämää avaruuslentoa. Tshernushkan lennolla kokeiltiin, miten astronauttia esittävä nukke selviäisi laskuvarjolla hätälaskusta.[2]
Laikan kuolinsyy

Laikan todellista kuolinsyytä ei julkistettu moniin vuosiin lennon jälkeen, vaan Neuvostoliiton viranomaiset kertoivat Laikan joko myrkytetyn ruoalla tai kuolleen hapenpuutteeseen. Vasta lokakuussa 2002 projektissa mukana ollut tiedemies Dmitri Malašenkov paljasti, että Laika kuoli jo 5–7 tuntia laukaisun jälkeen kuumuuteen ja stressiin. Laikan yllä oli päätä lukuun ottamatta avaruuspuku, joka helpotti syke-, verenpaine- ja hengitysmittauksia, mutta se on voinut myös lisätä eläimen kokemaa kuumuutta.[3]
Venäjän kosmonauttien keskukseen pystytettiin muistomerkki Laikan kunniaksi 50 vuotta uroteon jälkeen vuonna 2008.[1]
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Avaruudessa käyneet eläimet
Luokka:Kuuluisat koirat
Luokka:Sputnik-ohjelma
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä

Question: Milloin Gerald Ford oli Yhdysvaltojen presidenttinä?


Yhdysvaltain presidentti on Yhdysvaltain valtion ja hallituksen päämies. Presidentti johtaa liittovaltion toimeenpanevaa elintä ja on asevoimien ylipäällikkö. Presidentti valitaan epäsuorasti neljävuotiselle virkakaudelle kansanäänestyksellä valitsijamieskokouksen kautta. Vuodesta 1951 alkaen presidentin toimikausien maksimimäärä rajoitettiin kahteen kauteen.[1]
Tähän luetteloon on otettu ne henkilöt, jotka vannoivat Yhdysvaltain presidentin valan sen jälkeen kun Yhdysvaltain perustuslaki ratifioitiin vuonna 1789. Yhdysvaltain johtajista ennen ratifiointia katso siirtokuntien kongressin presidentti. Luetteloon ei ole otettu perustuslain 25. lisäyksen mukaan toimea hoitaneita väliaikaisia presidenttejä.
Viimeiset numerot osoittavat kausia, joiden ajan presidentti oli vallassa. Esimerkiksi George Washington oli toimessaan kaksi perättäistä kautta ja hänet lasketaan ensimmäiseksi presidentiksi (ei ensimmäiseksi ja toiseksi). Gerald Ford nousi presidentiksi sen jälkeen, kun Richard Nixon oli eronnut, ja toimi presidenttinä loput Nixonin toisesta kaudesta. Grover Cleveland taas oli virassa kaksi kautta, jotka eivät olleet peräkkäisiä, joten hänet lasketaan sekä 22. että 24. presidentiksi. Sen vuoksi luettelossa on 45 ”presidenttiyttä” mutta vain 44 henkilöä.
Presidentit


Katso myös
Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä eliniän mukaan
Lähteet
CS1 maint: unrecognized language (link)
CS1 maint: unrecognized language (link)
CS1 maint: unrecognized language (link)
Viitteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.


Presidentit
*
Yhdysvaltain presidentit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:99.3 Yhteiskuntaelämän edustajat
Agenor Gołuchowski

Question: Kuka Agenor Gołuchowski oli?


Agenor Maria Adam Gołuchowski (25. maaliskuuta 1849 Skała, Galitsia – 28. maaliskuuta 1921 Lwów, Puola)[1] oli puolalaissyntyinen itävaltalainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä vuosina 1895–1906. Hänen kaudellaan Itävalta-Unkarin suhteet Venäjään lientyivät.
Agenor Gołuchowskin isä Agenor Gołuchowski oli Itävallan Galitsian kuvernööri.[1] Gołuchowski nuorempi toimi vuodesta 1872 diplomaattina kunnes hänet nimitettiin ulkoministeriksi toukokuussa 1895 Gusztáv Kálnokyn seuraajana.[2] Hän halusi palauttaa kaksoismonarkian hyvät suhteet Venäjään ja matkusti huhtikuussa 1897 keisari Frans Joosefin kanssa Pietariin, minkä seurauksena maiden välillä allekirjoitettiin yhteistyösopimus. Sopimuksen päätarkoituksena oli pitää muut suurvallat ulkona Balkanin asioista. Makedoniassa puhjenneen kapinan seurauksena Venäjä ja Itävalta-Unkari laativat lokakuussa 1903 myös yhteisen uudistusohjelman (ns. Mürzstegin ohjelma) Ottomaanien valtakuntaa varten. Vuonna 1904 maat sopivat lisäksi puolueettomuudesta toisen joutuessa sotaa kolmatta osapuolta vastaan.[3] Kaikesta huolimatta Gołuchowski säilytti Itävalta-Unkarin lojaaliuden sen pääliittolaista Saksaa kohtaan. Ensimmäisen Marokon kriisin aikana vuonna 1905 hän toimi Saksan ja Ranskan välisenä sovittelijana tavalla, joka miellytti Saksan johtoa.[1]
Puolalainen Gołuchowski ei ollut suosittu Unkarissa. Hän joutui eroamaan ulkoministerin tehtävistä vuonna 1906, koska hänen väitettiin jarruttaneen unkarin hyväksymistä komentokieleksi kaksoismonarkian armeijassa.[1]
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Itävalta-Unkarin ulkoministerit
Luokka:Puolalaiset henkilöt
Luokka:Vuonna 1849 syntyneet
Luokka:Vuonna 1921 kuolleet
Luettelo One Piecen jaksoista

Question: Voiko käärmeitä hypnotisoida?


Tämä on luettelo One Piecen animejaksoista, jotka perustuvat Eiichiro Odan samannimiseen mangaan.
East Blue Saaga
Romance Dawn Osa

Orange Town Osa

Syrup Village Osa

Baratie Osa

Arlong Park Osa

Buggyn sivuosa

Loguetown Osa

Warship Island Osa

Alabasta Saaga
Reverse Mountain Osa

Whiskey Peak Osa

Cobbyn ja Helmeppon sivuosa

Little Garden Osa

Drum-saari Osa

Alabasta Osa

Alabastan jälkeinen Osa

Taivassaari Saaga
Goat-saari Osa

Ruluka-saari Osa

Jaya Osa

Skypiea Osa

G-8 Osa

Water 7 Saaga
Long Ring Long Land Osa

Meren unelmat Osa

Foxyn Paluu Osa

Water 7 Osa

Enies Lobby Osa

Enies Lobbyn Jälkeen Osa

Thriller Bark Saaga
Lovely Land Osa

Thriller Bark Osa

Spa Island Osa

Summit War Saaga
Sabaody Archipelago Osa

Amazon Lily Osa

Impel Down Osa Vaihe 1

Little East Blue Osa

Impel Down Osa Vaihe 2

Marineford Osa
Lähteet


Luokka:One Piece
Luokka:Luettelot televisiosarjoista
Synoikismos

Question: Mitä Synoikismos tarkoitti antiikin Kreikassa?

Synoikismos (, ”yhdessä asuminen”) tarkoitti antiikin Kreikassa uuden kaupungin tai poliksen eli kaupunkivaltion perustamista yhdistämällä joukko varhaisempia asutuksia uudeksi kaupungiksi ja perustamalla sille uusi kaupunkikeskus. Yhdistetyt asutukset saattoivat olla kyliä tai varhaisempia poliksia, joista tuli uuden poliksen alaisia. Joskus yhdistäminen oli puhtaasti poliittinen toimenpide, eikä muuttanut asutuksen rakennetta, kun taas joskus siihen liittyi jopa väestönsiirtoja.[1][2][3][4] Joskus termiä sympoliteia on käytetty samassa merkityksessä.[5]
Esimerkkejä
Ateenan poliksen muodostaminen yhdistämällä Attikan kylät esihistoriallisella ajalla, mahdollisesti nk. pimeiden vuosisatojen aikana. Mytologiassa yhdistämisen suoritti Theseus, ja Paroslainen kronikka ajoittaa sen noin vuoteen 1259/1258 eaa.[6] Synoikismos selitti kaupungin nimen (Athēnai) monikollisen muodon. Yhdistämisen kunniaksi vietettiin Synoikia-juhlaa.[7]
Kosin poliksen muodostaminen yhdistämällä varhaisemmat Astypalaia, Halasarna ja Kos Meropis vuonna 366/365 eaa.[3][4]
Mantineian poliksen perustaminen yhdistämällä alueen neljä tai viisi kylää.[8][9]
Megalopoliin poliksen perustaminen Peloponnesoksen uudeksi valtakeskukseksi yhdistämällä noin 39 aikaisempaa asutusta muun muassa Eutresiasta, Kynuriasta, Mainaliasta ja Parrhasiasta sekä Lakoniasta vuonna 371/370 eaa. (tai käytännössä vasta 368–361 eaa.).[10]
Nikopoliin kaupungin perustaminen siirtämällä väkeä Aitolian, Akarnanian ja Epeiroksen kaupungeista, mukaan lukien Ambrakia, Anaktorion, Kalydon, Kassope ja Stratos, Octavianuksen käskystä vuonna 30 eaa.[11][12]
Patrain poliksen muodostaminen yhdistämällä varhaisemmat Antheia, Aroe ja Mesatis pimeiden vuosisatojen aikana doorilaisvalloituksen jälkeen. Mytologiassa yhdistäminen tapahtui Patreuksen aikana. Synoikismos selitti kaupungin nimen monikollisen muodon.[13]
Rhodoksen poliksen muodostaminen yhdistämällä varhaisemmat Ialysos, Kameiros ja Lindos vuonna 408/407 eaa.[3][4]
Tegean poliksen muodostaminen yhdistämällä yhdeksän kylää tai demosta, Afeidantion, Ekhenidon, Fylakeon, Gareaton, Karya, Korythea, Manthyrea, Oiaton ja Potakhidai (Botakhidai), arkaaisella kaudella ennen vuotta 600 eaa.[14][15]
Thessaloniken kaupungin muodostaminen yhdistämällä Mygdonian alueen 26 varhaisempaa kaupunkia tai kylää, mukaan lukien Aineia, Khalestre, Kissos ja Therme, Kassandroksen käskystä noin vuonna 315 eaa.[16][17]
Lähteet

Luokka:Antiikin Kreikan politiikka
Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä

Question: Kuka oli Yhdysvaltojen 15. presidentti?


Yhdysvaltain presidentti on Yhdysvaltain valtion ja hallituksen päämies. Presidentti johtaa liittovaltion toimeenpanevaa elintä ja on asevoimien ylipäällikkö. Presidentti valitaan epäsuorasti neljävuotiselle virkakaudelle kansanäänestyksellä valitsijamieskokouksen kautta. Vuodesta 1951 alkaen presidentin toimikausien maksimimäärä rajoitettiin kahteen kauteen.[1]
Tähän luetteloon on otettu ne henkilöt, jotka vannoivat Yhdysvaltain presidentin valan sen jälkeen kun Yhdysvaltain perustuslaki ratifioitiin vuonna 1789. Yhdysvaltain johtajista ennen ratifiointia katso siirtokuntien kongressin presidentti. Luetteloon ei ole otettu perustuslain 25. lisäyksen mukaan toimea hoitaneita väliaikaisia presidenttejä.
Viimeiset numerot osoittavat kausia, joiden ajan presidentti oli vallassa. Esimerkiksi George Washington oli toimessaan kaksi perättäistä kautta ja hänet lasketaan ensimmäiseksi presidentiksi (ei ensimmäiseksi ja toiseksi). Gerald Ford nousi presidentiksi sen jälkeen, kun Richard Nixon oli eronnut, ja toimi presidenttinä loput Nixonin toisesta kaudesta. Grover Cleveland taas oli virassa kaksi kautta, jotka eivät olleet peräkkäisiä, joten hänet lasketaan sekä 22. että 24. presidentiksi. Sen vuoksi luettelossa on 45 ”presidenttiyttä” mutta vain 44 henkilöä.
Presidentit


Katso myös
Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä eliniän mukaan
Lähteet
CS1 maint: unrecognized language (link)
CS1 maint: unrecognized language (link)
CS1 maint: unrecognized language (link)
Viitteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.


Presidentit
*
Yhdysvaltain presidentit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:99.3 Yhteiskuntaelämän edustajat
Kuulakärkikynä

Question: Milloin kuulakärki kynä on keksitty?


Kuulakärkikynä eli kuivamustekynä on kynätyyppi, jonka toiminta perustuu mustepatruunan kärjessä olevaan pieneen kuulaan. Painettaessa kuulaa alustaa vasten vapautuu säiliöstä puolikiinteää mustetta. László Bíró keksi kynän vuonna 1938.
Kuulakärkikynän jälkeä ei saa pyyhittyä tavallisella pyyhekumilla, mutta erikoispyyhekumeilla jäljen saa pois. Kuulakärkikynissä on erivärisiä musteita. Yleisin musteen väri on tummansininen. Joihinkin uusiin kuulakärkikyniin on lisätty hajustetta, ja ne ovat niin sanottuja ”tuoksukyniä”. On olemassa myös kuulakärkikyniä, jonka jälki ei muutu paperilla suttuiseksi esimerkiksi käden huitaistessa kirjoitusjäljen yli.
Aiheesta muualla

 Tiedetuubi.fi.

Luokka:Kirjoitusvälineet
Luokka:Opiskeluvälineet
Luokka:Toimistovälineet
Luokka:Piirustustarvikkeet
Nelitahtimoottori

Question: Kuka keksi nelitahtimoottorin?



Nelitahtimoottori on muun muassa lähes kaikissa  nykyautoissa käytettävä moottorityyppi. Nimi tulee neljästä moottorin toimintavaiheesta, jotka toistuvat moottorin käydessä. Nelitahtimoottori voi toimia joko otto- tai dieselprosessilla. 
Nelitahtimoottorin periaatteen kuvasi ensimmäisenä Alphonse Beau de Rochas ranskalaisessa vuonna 1862 myönnetyssä patentissa. Beau de Rochas ei kuitenkaan hyödyntänyt keksintöään, eikä patenttia julkaistu. Saksalainen Nikolaus Otto kehitti ilmeisesti de Rochasista riippumattomasti nelitahtimoottoria ja rakensi prototyypin, joka kävi ensimmäisen kerran vuonna 1876.[1] Beau de Rochasin patentti löydettiin vuonna 1884, ja Otton saksalainen patentti mitätöitiin. Ottoa pidetään kuitenkin yleisesti nelitahtimoottorin keksijänä, koska hänen työnsä osoitti uuden moottoritekniikan mahdollisuudet.
Nelitahtimoottorin haittana kaksitahtimoottoriin nähden on monimutkaisempi rakenne ja siten suurempi paino. Nelitahtisen ottomoottorin etuna kaksitahtimoottoriin on parempi hyötysuhde ja puhtaammat pakokaasupäästöt, sillä nelitahtimoottorissa polttoaineen ja ilman seos ei juuri ollenkaan sekoitu pakokaasuihin. Tämän vuoksi polttoaineen palaminen on puhtaampaa ja tehokkaampaa kuin kaksitahtimoottorissa. Kaksitahtisissa dieselmoottoreissa polttoaineen huuhteluhäviötä ei esiinny. 
Nelitahtimoottorin kaasunvaihto on yleensä paremmin hallittavissa kuin kaksitahtimoottorin, koska venttiilien ajoitus ja nousu voidaan suunnitteluvaiheessa määrätä suhteellisen vapaasti. Sen sijaan mäntäohjattu kaksitahtikone on vaikeampi suunnitella siten, että saavutetaan riittävä tehollinen puristussuhde, riittävä täytös ja kunnollinen huuhtelu. Nelitahtimoottorin ominaisuuksia on myös helppo muokata jälkikäteen venttiilien ajoitusta tai nostokäyrää muuttamalla esimerkiksi vaihtamalla nokka-akseli. Nokka-akseleita pyöritetään uusissa moottoreissa jakohihnan tai jakoketjun avulla. 



Alkuasetelma, imutahti ja puristustahti.  




Polttoaineseoksen syttyminen, työtahti ja poistotahti.
Katso myös
Rivimoottori
Kaksitahtimoottori
Bokserimoottori
R3
Tähtimoottori
V-moottori
Wankelmoottori
Monimäntämoottori
Lähteet


Luokka:Polttomoottorit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Lukutaito

Question: Paljonko Suomessa on lukutaidottomia?



Lukutaito tarkoittaa taitoa tulkita kirjoitettua kieltä. Varsinaisesta lukutaidosta ulkoa opettelun eli ”ulkoa lukemisen” vastakohtana voidaan käyttää myös sanaa sisälukutaito. Suomessa lukutaito opitaan yleensä 5-7 vuoden iässä.
OECD:n PISA-hankkeessa käytetään seuraavanlaista lukutaidon määritelmää: ”Lukutaito on kirjoitettujen tekstien ymmärtämistä, käyttöä ja arviointia lukijan omien tavoitteiden saavuttamiseksi, tietojen ja valmiuksien kehittämiseksi sekä yhteiskuntaelämään osallistumiseksi.”
IEA:n arviointitutkimuksessa lukutaito määriteltiin kykynä ymmärtää ja käyttää yhteiskunnan edellyttämiä ja/tai yksilön arvostamia kirjoitetun kielen muotoja. Aikuisten lukutaito määritellään siinä ”painetun ja kirjoitetun informaation käyttämisenä yhteiskunnassa toimimiseksi, omien tavoitteiden saavuttamiseksi sekä tietojen ja valmiuksien kehittämiseksi”.
Funktionaalinen lukutaito
Nykyisin mekaanisen lukutaidon ohella pidetään tärkeänä myös niin kutsuttua funktionaalista lukutaitoa, jossa lukija osaa tulkita ja arvioida lukemaansa riippumatta tekstilajista.
Myös kahdessa edellisessä kansainvälisessä lukutaitotutkimuksessa (IEA Reading Literacy Study ja OECD International Adult Literacy Survey) on painotettu lukemisen funktionaalista luonnetta.
Luettelo lukutaidottomien määristä maittain
[1]

Katso myös
Dysfasia
Funktionaalinen lukutaidottomuus
Mekaaninen lukutaito
Luettelo maista lukutaidon mukaan
Lähteet

Aiheesta muualla

Lukutaitoa tukevaa oppimateriaalia 
Luokka:Taidot
Luokka:Kielenopetus
Luokka:Lukutaito
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Kupoli

Question: Mistä liekkikupolit tunnetaan?


Kupoli eli kupuholvi (latinan sanasta cupa ’tynnyri, sammio’) on pyöreiden, monikulmaisten tai neliömäisten tilojen kaarevarakenteinen holvikatto. Kupolin laella on toisinaan avoin tai ikkunallinen torni, lanterni. Kupolin lieriömäistä tai monikulmaista kantaa kutsutaan rummuksi tai tampuuriksi.
Esihistorialliselta ajalta tunnetaan Välimeren alueen kupolihaudat, joissa muoto oli saatu aikaan muuria ulontamalla ja rakentamisen edetessä kivikehää kaventamalla. Tunnetuimpia niistä ovat Mykenen kupolihaudat. Varsinaisen holvikupolien rakennustaidon on määritelty kehittyneen Etu-Aasian alueella. Roomalaisilla kupoleiden rakentaminen oli jo teknisesti korkealle kehittynyttä, mistä esimerkkinä muun muassa Pantheonin temppeli Roomassa. Bysantin kulttuurissa kupoliholvilla oli huomattava asema rakennustaiteessa, mestarinäytteenä Justinianus I:n vuonna 537 rakennuttama Hagia Sofia. Bysantin vaikutus oli sittemmin nähtävissä muun muassa islamilaista arkkitehtuuria edustavissa moskeijoissa ja Italian renessanssiajan arkkitehtuurissa (muun muassa Rooman Pietarinkirkko).
Ortodoksisen rakennusperinteen erityispiirteenä ovat kirkkojen liekkikupolit[1] eli sipulinmuotoiset kupolit, tunnetuimpana esimerkkinä 1500-luvun puolivälissä rakennettu Pyhän Vasilin katedraali Moskovassa. Sipulimuotoa on käytetty myös Etelä-Aasian ja Kaukoidän kulttuureissa, muun muassa Taj Mahalissa Intian Agrassa on sipulikupolit.
Nykyaikaisten urheiluareenojen kattorakenteena käytetään usein kupolia.
Lähteet


Luokka:Arkkitehtuurin käsitteet
Kyynärlampi

Question: Mikä on Kyynärlammen pinta-ala?


Kyynärlampi [1][2] on Pirkanmaalla Ikaalisissa Luhalahdella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiöjärven valuma-alueeseen. Kyynärlampi on osa Sipsiönjärven-Vahojärven aluetta.[1][2]
Maantietoa
Lammen pituus on 350 metriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 6 hehtaaria. Se sijaitsee Sipsiönjoen reitin pohjoispuolella ja Ohistonlammen ja Silmikkeenvuoren välissä olevassa painanteessa. Siihen laskee kaksi metsäojaa ja sen laskuoja lähtee lammen eteläpäästä ja laskee 100 metrin päässä Myllylampeen. Laskuoja alittaa matkallaan yhdystien 2764. Rantaviivan pituus on 950 metriä ja sen ympäristössä sijaitsee kolme maatilaa. Rannalle on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 2764. Silmikkeenvuori kohoaa noin 30 metriä vedenpinnan yläpuolelle.[1][2]
Historiaa
Vuoden 1955 painetussa peruskartassa lammen nimi kirjoitettiin ”Kyynärälampi”.[3]
Lähteet


Luokka:Sipsiönjärven–Vahojärven alue
Luokka:Ikaalisten järvet
Luokka:Luhalahti
Sampo-Rosenlew

Question: Missä Sampo-Rosenlew Oy perustettiin?



Sampo-Rosenlew Oy (lausunta  [- ruːsːenleːv]) on keskisuuri teollisuusyritys, joka perustettiin vuonna 1991 yritysoston myötä Timo Prihtin ostettua liiketoiminnan. Teollinen toiminta tuotantotiloissa on alkanut vuonna 1853, jolloin Oy W Rosenlew Ab perheyritys aloitti toimintansa. Yrityksen päätuotteen, leikkuupuimurin valmistus alkoi Porin tehtaalla vuonna 1957.[1]
Teollisuuspesukoneiden suunnittelu ja valmistus aloitettiin 1993 tukemaan kausiluonteista leikkuupuimurimyyntiä. Pian pesukoneista muodostui oma tuoteryhmänsä.[1] Teollisuuspesukoneiden liiketoiminta myytiin vuonna 2011 suomalaiselle Aqua Clean Oy:lle. Vuonna 1996 yritys esitteli ensimmäisen Sampo-Rosenlew metsäharvesterimalli SR1046:n.[1]
Konsernin kotipaikka on Porissa, jossa sijaitsee sen suurin tuotantoyksikkö. Porissa valmistetaan leikkuupuimureita ja metsäharvestereita, teollisuuspesukoneet myytiin pois 2012. Lisäksi yritys suorittaa metalliteollisuuden alihankintatöitä. Konserniin kuuluu lisäksi Jyväskylässä toimiva Sampo Hydraulics Oy. Se valmistaa maailmanlaajuiseen myyntiin hydraulimoottoreita sekä rotaattoreita. 
Sampo-Rosenlew Oy oli osakkaana vuonna 2005 perustetussa Sampo Components Oy:ssa. Yritys valmisti metallirakenteita sekä komponentteja metalliteollisuudelle. Sampo Componentsin toimipaikka ja tuotanto olivat Nakkilassa, Satakunnassa. Joulukuussa 2016 Sampo-Rosenlew Oy myi koko Sampo-Components Oy:n osakekannan nakkilalaiselle San-Meta Oy:lle. Tuotantotilat ja osa työntekijöistä siirtyivät San-Meta Oy:n palvelukseen. [1]
Uusia jälleenmyyjiä ja yhteistyöhankkeita
Sampo-Rosenlewin valmistamien puimureiden myynti, huolto ja varaosamyynti siirtyvät Agrimarketilta vuoden 2013 aikana Valtran vastuulle.[2] Sampot ovat olleet S-ketjun myynnissä 1970-luvulta asti.[3]
Oman tuotemerkkinsä ohella Sampo-Rosenlew on valmistanut suomalaisia leikkuupuimureita muun muassa amerikkalaiselle John Deerelle (Deere & Company); vuonna 2015 tämä edusti noin kymmentä prosenttia Sampo-Rosenlewin noin 1400 leikkuupuimurin tuotannosta.[4] Sampo-Rosenlewin jakelu muissa Euroopan maissa siirtyi paria vuotta aiemmin John Deerelle. Samalla Pohjoismaiden jälleenmyyjänä toiminut amerikkalainen Agco luopui 10 prosentin omistuksestaan Sampo-Rosenlewissä.[5][4]
Maaliskuussa 2016 uutisoitiin intialaisen monialajätti Mahindra Groupin suuren, Forbes Global 2000 -listatun tytäryhtiön Mahindra & Mahindran ostavan 35 prosentin osuuden suomalaisesta leikkuupuimurivalmistaja Sampo-Rosenlewistä ja aloittavan tuotannollisen yhteistyön suomalaisyrityksen kanssa.[6]

 Sampo-Rosenlewin SR2010 -leikkuupuimuri.
Sampo Rosenlewin 3085 Superior-puimuri (2011).
Sampo-Rosenlewin Comia C8 -leikkuupuimuri (Jyväskylä, 2013).

Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Suomalaiset teollisuusyritykset
Luokka:Pori
Konnivesi

Question: Onko Konnivedessä viisi suurta saarta?


Konnivesi on järvi Kymijoen vesistössä Kymijoen alkuosan järvireitin varrella. Järvi sijaitsee Päijät-Hämeen ja Kymenlaakson maakuntien rajamailla Heinolan ja Iitin kuntien alueella.
Kymijoen vesistön pääjärven Päijänteen vedet laskevat Kalkkisten kanavan ja kosken sekä Ruotsalaisen kautta Konniveteen ja sieltä edelleen Jaalan Pyhäjärveen. Konniveden pohjoiseen haaraan laskee vedet Räävelistä Heinolan kirkonkylässä sijaitsevan Sulkavankosken kautta.
Konniveden pinta-ala on noin 50km² ja tilavuus 0,72 km³. Korkeus merenpinnasta on 77 metriä. Rantaviivaa järvellä on yli 300 km. Konnivesi on keskimäärin 14 metriä syvä. Suurimmillaan sen syvyys on 53,08 metriä. Konnivettä voi luonnehtia tyypilliseksi karuksi ja vähäravinteiseksi keskikokoiseksi järveksi, jossa on useita saaria, kapeita lahtia ja niemiä. Suurin pituus on noin 20km. Järven eteläosassa on kalliomaalauksia.
Konniveden läntisen eli Heinolasta lähtevän haaran vesi ei ole luonnollisen puhdasta johtuen Heinolan teollisuudesta ja muista päästöistä. Kuitenkin vesi on nykyisin huomattavasti puhtaampaa kuin vielä pari kolme vuosikymmentä sitten. Järven pohjoishaarasta tuleva vesi on laadultaan ensiluokkaista.
Veneily
Konniveden kaakkoiskulmalla on Iitin kuntaan kuuluva Vuolenkosken kylä. Vuolenkosken voimalaitos sulkee toistaiseksi Kymijoen käyttömahdollisuuden veneilyreittinä. Vuolenkoskelta pari kilometriä koilliseen on Kimolan kanavan läntinen suuaukko. Kanavasta ei vielä pääse veneillä läpi koska siinä on vain tukkinippujen nostoon soveltuva laitteisto joka on nyt purettu ja työt jatkuvat veneväylän auki saamiseksi[1] Matkailupiirit ovat toivoneet kanavan muuttamista veneilylle soveltuvaksi jolloin Konnivedeltä pääsisi Pyhäjärvelle ja edelleen Kuusankoskelle.
Konnivedellä on Heinolan, Vuolenkosken ja Sulkavankosken väleillä viralliset laivareitit reimareineen. Kesäisin järvellä kulkee kaupallistakin liikennettä. Järvi on luodattu merikarttaa varten tarkkaan vasta viime vuosina. Sen sijaan Heinolan länsipuolisesta Ruotsalaisesta merikartta on ollut saatavilla lähes 100 vuoden ajan.
Lähteet

Luokka:Konniveden alue
Luokka:Heinolan järvet
Luokka:Iitin järvet
Aarnikotka

Question: Mitä griippi tarkoittaa?



Aarnikotka, vaakalintu tai griippi (kreikaksi γρυψ) on taruolento, jolla on kotkan pää, siivet ja jalat etujalkoina sekä leijonan vartalo, takajalat ja häntä.[1] Joskus sillä on myös käärmeen tai skorpionin pyrstö.
Griipin alkuperä on Lähi-idässä, ja se on kuvattu varhaisissa babylonialaisten, assyrialaisten ja persialaisten maalauksissa ja veistoksissa. Myöhemmin se on esiintynyt niin kreikkalaisten kuin roomalaistenkin mytologiassa. Keskiajalla griipit olivat suosittuja gargoileina. Nykyään griippi eli aarnikotka esiintyy lähinnä kirjallisuudessa ja heraldiikassa.[2]
Aarnikotkien uskottiin vartioivan kulta-aarretta. Tarinoiden mukaan aarnikotkat repisivät kappaleiksi varkaat, jotka yrittäisivät varastaa kullan. Aarnikotkat rakensivat tarun mukaan pesänsä kullasta ja niiden munat olivat arvokkaita jalokiviä. Aarnikotkien olemassaoloa yritettiin uskotella todeksi näyttämällä ihmisille suuria luita, jotka todellisuudessa olivat dinosaurusten luita. Aarnikotkan ja hevosen harvinaista risteytystä kutsutaan hevoskotkaksi eli hippogryfiksi. Joissain taruissa aarnikotka söi jopa norsuja.
Kreikkalaisten ja roomalaisten tarustoissa aarnikotkat joutuivat puolustamaan aarteitaan yksisilmäisiä arimaspeja vastaan. Arimaspit olivat ratsumiehiä, ja aarnikotkat oppivat pian vihaamaan hevosia. Siitä lähtien aarnikotkat ovat aina tappaneet löytämänsä hevoset. Useissa tarustoissa aarnikotkien poikaset kuitenkin kuvataan vanhempiaan hyväluontoisemmiksi. Griippien asuinalueen on oletettu ulottuneen aina Mustaltamereltä ja Egyptistä Lähi-idän kautta aina Kaukoitään asti.
Aarnikotkia pidettiin hyvinä ja vahvoina vartijoina, joten niiden kuvia laitettiin mielellään hautoihin ja pyhiin esineisiin. Luultavasti aarnikotkaa pidettiin pyhänä, mutta sen palvonnasta ei ole tarkempaa tietoa.[3]
Aarnikotkaa tunnuksenaan käyttää muun muassa:
Metsäyhtiö UPM-Kymmene
Kuorma- ja linja-autojen valmistaja Scania
Utin Jääkärirykmentti
Vauxhall Motors
Viron suojelupoliisi (Kaitsepolitseiamet)
Katso myös
Aarnihauta
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Taruolennot
Luokka:Heraldiset kuviot
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit