Venäjän federaation historia 2008 alkaen

Question: Mistä kaupungista Garri Kasparov on kotoisin?


Venäjän federaation historia 2008 alkaen tarkoittaa Dmitri Medvedevin presidenttikautta Venäjällä ja aikaa siitä eteenpäin. Yleensä ajatellaan, että edellinen presidentti Putin nosti Medvedevin presidentiksi säilyäkseen vahvana taustavaikuttajana. Medvedev nimittikin Putinin pääministeriksi, jolloin syntyi "Putin-Medvedev-tandem". Putinin aloittama vallan keskittäminen syveni Medvedevin kaudella. Medvedeviä pidettiin silti hieman Putinia liberaalimpana. Venäjä säilytti tästä huolimatta jyrkän vastakkaisasettelun länttä vastaan.
Medvedev on puhunut avoimesti monista Venäjän ongelmista, mutta ei ole toistaiseksi kyennyt niitä olennaisesti ratkaisemaan. Esimerkiksi korruptio oli vuonna 2010 paheneva ongelma Venäjällä aikana, jolloin maa oli talouskriisissä kansainvälisen taantuman takia. Ajanjakson dramaattisiin tapahtumiin on kuulunut Venäjän–Georgian sota elokuussa 2008. Joulukuussa 2011 oli duuman vaalit, joissa valtapuolue menetti kannatustaan. Opposition mielestä vaalit olivat epärehelliset ja kymmeniä tuhansia mielensoittajia marssi Moskovassa.
Medvedevin valtaannousu


Maaliskuun alussa 2008 oli Venäjällä presidentinvaalit, joissa etukäteen suosituin ehdokas oli presidentti Putinin suosittelema Dmitri Medvedev, joka oli taustaltaan pietarilainen lakimies ja liikemies. Medvedev oli niin sanottu teknokraatti, joka kannatti poliittisen eliitin ylhäältä ohjaamaa Venäjää, ja vastusti Putinin tavoin länsimaiden tyylistä hallintomallia. Venäjän teknokraatit uskovat teknis-taloudellisten uudistusten luovan hyvinvointia ja taloudellisten olojen kohentumista kaikelle kansalle.
Medvedevin ohella ehdolla olivat äärikansallisten liberaalidemokraattien Vladimir Žirinovski, kommunistien Gennadi Zjuganov sekä vain vähän kannatettu demokraattisen puolueen Andrei Bogdanov.
Muilla kolmella kilpailevalla ehdokkaalla ei ollut käytössään läheskään niin paljon television lähetysaikaa kuin Medvedevillä, jonka jo etukäteen uskottiin voittavan vaalit. Pietarin keskustassa oli vain muutamia Medvedevin vaalijulisteita. Opposition ehdokasta Bogdanovia pidettiin todellisuudessa valtapuolueen luoman harhautusopposition edustajana, ja monet todelliset oppositioehdokkaat kuin Mihail Kasjanov ja Garri Kasparov oli suljettu vaaleista pois. Vladimir Žirinovskia ei pidetty vakavasti otettavana presidentiksi, ja kommunistien Gennadi Zjuganovilla ei olisi ollut viime kädessä mahdollisuuksia Medvedeviä vastaan. Vaalien tulosta pidettiin ennalta arvattavana ja päätettynäkin, ja itse vaaleja tylsinä. Huono sää haittasi vaalisunnuntain äänestystä. Äänestysvilkkaus ei ollut kovin suuri, sillä monet pitivät Medvedevin voittoa kuitenkin varmana.
Medvedev voitti vaalit saaden 70,2 % äänistä. Pois suljetut ehdokkaat ja muun muassa Zjuganov arvostelivat vaaleja etukäteen suunnitelluiksi ja epärehellisiksi. Vaalilakia rikottiin selvästi joillakin paikoin. Monet länsieurooppalaiset lehdet sanoivat vaaleja epädemokraattisiksi. Vaaleja verrattiin lännessä neuvostoaikojen vaaleihin, joissa oli vain yksi ehdokas.
Jo ennakolta arvailtiin, että aikaisempi presidentti Putin jatkaa politiikassa pääministerinä. Pidettiin epäselvänä, nousisiko Medvedev vahvaksi itsenäiseksi poliittiseksi hahmoksi Putinin varjosta. Putinilla arveltiin olevan suuri määrää valtaa jatkossakin ja hänen epäiltiin aikovan käyttää todellista valtaa kulissien takana samaan aikaan kun Medvedevistä toimisi länsimaita miellyttävänä pehmeänä keulakuvana. Putin arveltiin toisaalta sopivalla hetkellä jättäytyvän vallasta pois. Medvedeviä pidettiin tyyliltään Putinia liberaalimpana, mutta kaasukiistassa hänkin oli käyttänyt lujia otteita.
Medvedevin kauden alku
Venäjällä näytti vuoden 2008 alussa vallitsevan puoliavoimesti esillä oleva eri turvallisuuspalvelujen välinen valtakamppailu. Huumevirasto FSKN-RF:n johtaja Viktor Tšerkesov ja turvallisuuspalvelu FSB:n johtaja Nikolai Patrušev olivat olleet eri mieltä muun muassa joidenkin FSKN:n virkailijoiden pidätyksistä ja myrkytyksistä. Tämä liittyi luultavasti kahden kilpailevan Kremlin klaanin, silovikkien ja sivilikkien väliseen pinnanalaiseen valtataisteluun. Venäjän eliitti näytti vuoden alkupuolella 2008 olevan silti yhtenäisempi kuin 1990-luvulla, ja maahan oli syntynyt eräänlainen oligarkia.[1].[2]. Medvedeviä pidettiin Putinia pehmeämpänä, mutta hänkin kannatti Putinin tavoin ylhäältä ohjattua hallintoa, ja piti parlamentaarista demokratiaa vaarallisena. Medvedev kuitenkin julkisesti on ilmoittanut vastustavansa maahan pesiytynyttä laittomuutta ja korruptiota.
Georgian sota

Medvedev on tukenut voiman käyttöön pohjautuvaa ulkopolitiikkaa tarpeen vaatiessa, mistä on osoituksena Venäjän–Georgian sota elokuussa 2008. Venäjä on perinteisesti tukenut osseetteja, jotka haluavat irtautua Venäjän naapurivaltio Georgiasta. Etelä-Ossetia ja Abhasia ovat olleet 1990-luvun alkupuolelta lähtien käytännössä irtaantuneita Georgiasta. Georgian johtaja Miheil Saakašvili määräsi joukkonsa valtaamaan Etelä-Ossetian. Venäjä vastasi nopeasti, ja elokuussa 2008 Venäjän joukot vyöryivät Abhasiaan ja Etelä-Ossetiaan, sekä myös niiden rajojen yli Georgiaan. Molemmat sodan osapuolet rikkoivat ihmisoikeuksia. Georgialaisten hillitön tulitus kohdistui ajoittain vahingossa siviileihinkin, ja venäläiset sotilaat ryöstelivät georgialaisten koteja.
Venäjä tunnusti pian sodan jälkeen miehittämänsä Etelä-Ossetian sekä Abhasian itsenäisyyden. Osaltaan tämä oli Venäjän vastaveto lännen tukemalle Kosovon itsenäistymiselle vanhasta Venäjän liittolaisesta Serbiasta. Venäjä voitti sodan Georgiaa vastaan, ja suhteet länteen palautuivat ennalleen melko nopeasti. Medvedev ehdotti vuoden 2008 lopuilla duumalle duuman ja presidentin istuntokausien pidentämistä kuuteen vuoteen. Vuoden 2009 alussa väitettiin Medvedevin havittelevan valtaa Venäjällä Putinilta.
Talouskriisi
Venäjällä oli vuoden 2009 alkuun mennessä esiintynyt monia luvattomia mielenosoituksia, kun Venäjän talous kääntyi melko rajuun laskuun ja kansan elintasonäkymät synkistyivät. Näiden tukahduttamista kannattaa erityisesti Putin[3]. Venäjän talouskriisi johtui pääosin Yhdysvaltain kriisistä ja muista kansainvälistä vaikeuksista, mutta sitä syvensi muun muassa se, että sijoittajat vetivät Venäjältä sijoituksiaan Etelä-Ossetian sodan takia.
Venäjän talous on vahvasti riippuvainen ulkomaisista luotoista. Venäjän taloudessa näkyi vuonna 2008 monia ongelmakohtia, muun muassa suuri tuonti vientiin nähden, yritysten suuret velat ja ruplan vahvuus, joka heikensi venäläisten yritysten kilpailukykyä ulkomailla[4]. Vuoden 2009 helmikuun lopussa ennustettiin Venäjän bruttokansantuotteen putoavan 2-3 %. Superrikkaiden määrä laski. Koska sosiaaliturva ei ole Venäjällä hyvä, kansalaisten tyytymättömyys hallintoa kohtaan voi kasvaa vakavaksi ongelmaksi.[5] Monien mielestä nykyinen talouskriisi ei ole niin paha kuin se missä Venäjä oli 90-luvun alussa. Mutta kriittisimpien tahojen mielestä Putinin oma politiikka ja lännen talouskriisi ovat ajaneet Venäjän pahaan poliittis-taloudelliseen kriisiin, missä nykyinen valta saattaa romahtaa ja maa hajota[6][7]. Mutta vuoden 2009 syksyllä oli taas näkymiä maailmantalouden elpymisestä. Heinä-elokuussa 2009 Venäjän viranomaiset väläyttelivät Georgian vastaisen sodan mahdollisuudesta ja sanoivat estävänsä Georgian sotilaallisen varustautumisen. Venäläisten mukaan Georgiasta olisi ammuttu kranaatteja Etelä-Ossetian puolelle. Erään suomalaisen kommentaattorin mielestä Venäjällä ei ollut vuonna 2009 taloudellisesti varaa käydä sotaa Georgiaa vastaan. Samaan aikaan Venäjä pyrki toimillaan liittämään Abhasian ja Etelä-Ossetian vaikutuspiiriinsä. Dagestanissa ja Ingušiassa oli levottomuuksia, kun Tšetšenian oli jonkin verran rauhoittunut. Kesällä 2009 oli näkyvissä terrori-iskujen, murhien ja vastaavien lisääntymisestä Venäjän Kaukasuksen alueella, Ingušiassa, Dagestanissa ja Tšetšeniassakin. Levottomuudet liittyivät mm. eri klaanien välisiin yhteenottoihin.
Arvostelijoiden mielestä Venäjän keskushallitus ei ottanut huomioon Kaukasuksen tasavaltojen kansallisuuksien ja klaanien välistä tasapainoa[8] Kreml-johtoisessa politiikassaan, jossa mm. Kreml pyrki eri keinoin valituttamaan mieleisensä johtajan vaaleissa[9]. Niinpä 30 kansallisuuden Dagestanin pelättiin olevan ajautumassa kohti sisällissotaa. Vuoden 2009 lopussa Venäjän armeija oli heikosti rahoitettu, korruptio, simputus ja taistelujen ulkopuoliset kuolemat lisääntymässä. Armeija ei houkutellut sotilasuralle lahjakkaita ihmisiä, ja tiedeakatemian tutkija Sergei Poltorakin mukaan sen puolustuskyky oli heikkenemässä[10]. Medvedevin kaudella ovat jatkuneet pienet opposition mielenosoitukset, jotka poliisi on aina hajottanut kovin ottein. Mielenositukset eivät ole kokonaan kiellettyjä. Hajotukset ovat johtuneet siitä, että mielenosoituksia on pidetty paikoissa, joissa niitä ei viranomaisten määräysten mukaan saa pitää. Hallitus on myöntänyt mielenosoituksille pitoluvat vain kauas kaupungin keskustasta, ei näkyville paikoille.
Venäjän metsäpalot ja politiikka
Heinä-elokuun harvinaisen kuivuuden aiheuttamat metsäpalot lisäsivät Putinin hallinnon arvostelua[11], koska arvostelijat katsoivat etteivät paikalliset viranomaiset pääministeri Putinin hallinto toimineet kyllin nopeasti estääkseen metsäpaloja[12]. Kun Putin nousi sammutuslentokoneeseen ja ilmoitettiin että Putin sammutti kaksi metsäpaloa[13] kuin sankari, arvostelijat suhtautuivat sarkastisesti tähänkin. Kriitikoiden mielestä hallitus halusi kerätä irtopisteitä metsäpaloilla. Hallitus taas syytti oppositiota metsäpalojen hyväksi käytöstä oman asemansa voimistamiseksi. Osin hallituksen arvostelu johtui metsäpaloihin liittyvästä propagandasta, mm eräässä julkaistussa kuvassa näytti siltä että valtapuolueen aktiivit sammuttivat paloa, vaikka kuva oli pari vuotta vanha ja savu lisätty kuvaan jälkikäteen. Kun tieto kuvahuijauksesta levisi, kuva poistettiin puolueen sivuilta. Toisessa tapauksessa taas Putin tapasi voronežilaisia valtapuolueen Nuoren kaartin "auttajia", jotka
tuotiin metsään sen jälkeen kun paikalliset sammuttajat ajettiin ensin pois [14].
Putin lupasi että tuhoutuneiden kylien tilalle rakennetaan uudet, ja että hän ja muut viranomaiset valvovat rakennustöiden edistymistä, ettei kukaan vedä jälleenrakennukseen tarvittavia varoja välistä[15]. Elokuussa 2010 Putin ilmoitti olevansa muita kiinnostuneempi presidentin paikasta vuoden 2012 vaaleissa.
Juri Lužkovin erottaminen
Syyskuussa 2010 ilmestyi Venäjän televisiokanaville Moskovan pormestari Juri Lužkovia arvostelevaa ohjelmistoa, erään TV-ohjelman nimen voisi suomentaa "Lättähatun bisnekset". Lužkov oli ajautunut kiistaan presidentti Medvedevin kanssa Moskova-Pietari-tien vetämisestä suojellun Himkin metsän kautta. Medvedev vastusti tien vetämistä Himkin metsän kautta. Lužkov arvosteli Medvedeviä liian pehmeäksi presidentiksi. Lužkovin vastainen lokakampanja pyöri Venäjän TV:ssä pari viikkoa, ja Lužkov kirjoitti Medvedeville kirjeen jossa arvosteli hallintoa sensuurista ja vapauden puutteesta. Pian tämän jälkeen Lužkovin erottamista epäröinyt Medvedev erotti Lužkovin sanoen sen johtuvan luottamuspulasta. Eri arvailujen mukaan mm. taustalla oli joko Moskovan halu ottaa jäljelle jääneiltä voimakkailta aluejohtajilta valta pois, tai sitten kyse oli Putinin ja Medvedevin klaanien valtataistelusta[16].
Wikileaks-kohu
Vuoden 2010 loppupuolella Internetissä toimiva Wikileaks julkaisi monia eri tahoilta vuodettuja asiakirjoja koskien eri maailman maiden johtajien toimia. Ryöpytykseltä ei säästynyt Venäjäkään. Wikileaksissa julkaistun aineiston mukaan Yhdysvaltain puolustusministeri Gates[17] sanoi että Venäjä on byrokratian ja mafian johtama valtio[18]. Ulkoisesti käytännössä Venäjää johdetaan presidentin linnasta ja varsinkin pääministerin toimistosta käsin. Eräs wikileaksin lähde vertaa Putinia voimakkaaseen Batmaniin ja Medvedeviä heikkoon Robiniin. Wikileaksin tietojen mukaan tästä huolimatta byrokratia on presidenttiä ja pääministeriä voimakkaampi, ja korkeat turvallisuusviranomaiset suosivat järjestäytynyttä rikollisuutta koska käyttävät rikollisten palveluja[19]. Mafiavaltioksi Venäjää väittävä Venäjän mafian toimia Espanjassa tutkiva espanjalainen syyttäjä Jose Gonzalez ei silti osannut sanoa missä määrin pääministeri Putin olisi mukana mafian toiminnassa[20]. Pääministeri Putin vastasi tähän, että vastaavanlaisia "vuotoja" on julkaistu Venäjästä ennekin, ja että Wikileaksia saatetaan johtaa tahallaan harhaan[17]. Putinin mukaan Wikileaksin tiedot olivat vääristeltyjä ja poliittisesti motivoituja[17]. Putinin mielestä Batman-Robin-vertaus oli ylimielinen ja myöskään Yhdysvaltain vaaleissa ei olea aina valittu vaaleissa eniten ääniä saanutta henkilöä. Näin ollen Putinin mielestä Yhdysvaltain poliitikoilla ei ollut syytä arvostella Venäjän kansan tekemiä suvereeneja valintoja[17].
Oppositio ja Prohorov
Kesäkuussa 2011 Venäjän oikeusministeriö kieltäytyi tuntemattomasta syystä rekisteröimästä oppositiopuoluetta, jossa oli mukana sellaisia Putinia ja Medvedeviä vastustavia liikemiehiä kuin Mihail Kasjanov ja Boris Nemtsov[21]Toisaalta Nemtsovin-Kasjanovin oppositioryhmän kannatus oli pieni. Omasta mielestään Venäjän laittomuuksia ja korruptiota vastustavan puolueen marssit on aina estetty tai miliisi on hajottanut ne[22].
Toisaalla taas metallimiljardööri, oligarkki
Mihail Prohorov[23] julisti että hänen keskusta-oikeistolainen yritysmaailman asioita ajava Oikeutettu asia puolueensa haastaa Yhtenäisen Venäjän, pyrkien ensin toiseksi suurimmaksi ja sitten suurimmaksi puolueeksi duuman vaaleissa. Markkinaliberalismia ajava Prohorov sanoi myös haluavansa pääministeriksi[24]. Prohorov on Venäjän 3. rikkain mies ja Forbes-lahden mukaan 18 miljardin dollarin omaisuudellaan maailman 39. rikkain mies vuonna 2010. Oikeutettu asia-puoluetta on pidetty Kremlin tukipuolueena[25][26] ja osoituksena "virtuaalipolitiikasta" jossa Kremliä tukevat puolueet näyttävät kilpailevan keskenään[27]. Oppositiohahmojen Nemtsovin ja Kasjanovin mielestä Prohorov oli pelkkä Kremlin hämäystemppu[28]. Toisaalta liikemies Alexander Lebedevin mukaan oppositiosta irtisanoutuminen on Prohoroville vain harhautusta[29].
Prohorov kannattaa Medvedeviä, mutta on kriittisempi Putinia kohtaan[30]. Prohorovin nousu puolueen johtoon lienee tapahtunut Medvedevin tuella Putinin vain sietäessä sen[31].
Prohorov sanoi ettei Venäjä ole liittovaltio, vaan keisarikunta. Prohorovin mielestä nykyinen presidentinvaltaan perustuva autoritaarinen hallintotapa ei takaa vakautta tai kehitystä[32]. Prohorov luetteli monia Venäjän ongelmia kuten teollisuuden romahduksen, talouden riippuvuuden raaka-aineiden tuotannosta, terveydenhuollon, koulutuksen ja kulttuurin huononemisen[33]. Prohorov piti korruptiota suurena ongelmana[29]. Prohorov oli myös niitä harvoja oligarkkeja jotka kannattivat Hodorkovskin vapauttamista.
Prohorov sanoutui jyrkästi irti oppositiosta. Prohorovin mukaan oppositio oli niin marginalisoitunut, että sen saattoi sulkea kielenkäytöstä pois. Prohorovin mahdollisuudet politiikassa perustuivat siihen, että hän on rikas ja vaikutusvaltainen Onexim-pankkiin ja kultateollisuuteen liittyvä liikemies, jolla oli rahaa ajatella pistävänsä 100 miljoona dollaria puolueensa vaalikampanjaan[34] ja mediaomistuksia. Prohorovin mahdollisuuksia vaaleissa epäiltiin, koska hänen puolueella ei ollut ennestään kannatusta ja ovensuukyselyjen mukaan korkeintaan 2-2,5% kannatti puoluetta. Prohorovin kannattajien uskottiin olevan suurkaupunkien rikkaita ja keskiluokkaisia. Prohorov pyrki saamaan duumaan tarvittavat 7% vaaleissa, mikä näytti vaikealta. Jotkut Prohorovin puheet ärsyttivät kansaa[35]. Puhe 60-tuntisesta työviikosta nykyisen 40-tuntisen sijaan[36] nosti ammattiliitot vastarintaan ja siihen vastattiin myös raivoisilla yleisönosastokirjoittelulla.
Prohorov sanoi asettuvansa tulevissa presidentinvaaleissa Medvedevin taakse, mitä Medvedev ei kommentoinut. Samassa kuussa Medvedev toisti, ettei aio haastaa presidentinvaaleissa Putinia. 
Samaan aikaan Yhtenäinen Venäjä kokosi suurta kansanrintamaa Putinin vaalivoiton varmistamiseksi[37][38]. Syyskuussa 2011 Prohorov sanoi jättävänsä "Oikeutetun asian" ja perustavansa oman puolueen, koska "Oikeutettu asia" oli hänen mielestään Kremlin sätkynukke[39]. Mutta Venäjän keskusvaalilautakunta ilmoitti, ettei seuraaviin vaaleihin oteta enää uusia puolueita[40].
Vuoden 2011 parlamenttivaalit ja valmistautuminen presidentinvaaleihin
Vuosina 2000–2008 Venäjän presidenttinä ollut Vladimir Putin ilmoitti haluavansa presidentiksi[41].
Tämä pani päätepisteen niille huhuille, joiden mukaan Putinin ja Medvedevin välillä olisi pahoja riitoja. Valtapuolue Yhtenäinen Venäjä menetti paikkojaan syystalven vaaleissa muille puolueille, vaikka säilyttikin enemmistönsä. Vaaleja pidettiin silti vilpillisinä ja kymmenet tuhannet osoittivat Moskovassa mieltään vaalitulosta vastaan. Mielenosoitus oli historiallisen suuri, isoin sitten Neuvostoliiton hajoamisen. Putinin edustajan mukaan vaalivilppi oli vain vähäistä eikä muuttanut vaalien tulosta[42]. Medvedev lupasi tutkituttaa vaalit, muttei luvannut uusia[43] päin vastoin kuin mielenosoittajat vaativat. Muutenkin Venäjällä oli näkyvissä merkkejä muun muassa Putinin suosion laskusta. Tähän mennessä kansa oli syyttänyt enemmän paikallisia tahoja vaikeuksista, mutta kuin enteenä jokin aika sitten joko Putinille tai ottelijalle oli buuattu ja vihelletty Olympiski-stadionilla[44]. Oikeudenmukaisen Venäjän Mironov ja oligarkki Prohorov aikoivat haastaa Putinin, jonka uskottiin silti voittavan vaalit helposti[45]. Prohorovilla oli edessä vaikea työ kahden miljoonan allekirjoituksen kerääömisessä[46]. Samaan aikaan kun oppositio suunnitteli 24. joulukuuta tapahtuvaa mielenosoitusta, Putinia tukevana vanhoillisena pidetty parlamentin puhemies Boris Gryzlov erosi[47]. Gryzlovin eron väitettiin olevan osan Yhtenäinen Venäjä-puolueen maineen kiillotusta[48] ja yritystä antaa puolueesta mahdollisimman vapaamielinen kuva. Eräs Venäjän turvallisuusneuvoston johtaja, FSB:n korkea virkailija vaati Kiinan tyyppistä internetin sensuuria "rikollisten ja terroristiryhmien" takia[49]. Venäjän valtaklikki näytti ulkoa päin katsoen ajautuneen uskottavuuskriisiin, ja tarkkailija Hanna Smithin mukaan Kreml pyrki siitä ulos lähinnä kosmeettisin muutoksin[50]. Ulkomaisetkaan eivät osanneet sanoa, että onko tuleva Putinin haastaja Prohorov aitoa oppositiota vai Kremlin harhautus. Putin lupasi helpottaa tulevaisuudessa hieman uusien puolueiden rekisteröitymistä, mutta pani rajan tällekin.
Putin sanoi TV:n imagonrakennusohjelmassa tärkeimmän oppositiopuolueen johtajaa Kasjanovia huijariksi [51] kun muistutti tämän ottaneen sopimuksista 2% päältä. Putin myös vähätteli sinänsä vielä melko pienien mielenosoitusten merkitystä, ja ehdotti internet-kameroiden asentamista vaalihuoneistoihin vaalien rehellisyyden takaamiseksi. Ohjelmassa "keskustelu Vladimir Putinin kanssa" Putin lupasi erota, jos kansa ei tue häntä vaaleissa[52]. Silti Putin teki myös mustalla huumorilla selväksi, että häntä vastaan asettuva oppositio kukistetaan aina[53]. Putinin kansansuosio oli ovensuukyselyiden mukaan ennätysalhaalla niin että noin puolet äänestäisi Putinia. Syynä Putinin suosion laskuun olivat mm. vanhahtava esiintymistapa ja syytökset siitä että oppositio olisi maksanut mielensoittajille.[54]. Putinin tiedottajan Peskovin mukaan venäläisten tunteet olivat ylikuormittuneet vaalien takia[55], ja että Putinin kansansuosio palautuisi ennalleen.
WTO-jäsenyys
Kun kiista Georgian kanssa oli sovittu, Venäjä sai 16. joulukuuta 2011 WTO:n jäsenyyden, josta kuitenkin puuttui vielä Venäjän parlamentin hyväksyntä. WTO-jäsenyyden uskottiin hyödyttävän enemmän ulkomaita kuin Venäjää.[56]. Jäsenyyden uskottiin olevan tuhoksi joillekin venäläisyhtiöille, koska WTO-jäsenyyden tuomien muutosten takia Venäjälle alkaa virrata halpoja tuotteita ulkomailta.[57].
Vuoden 2012 presidentinvaalit
Maaliskuussa 2012 Putin valittiin presidentiksi 63% ääniosuudella. Toiseksi tullut Gennadi Zjuganov sai 17% äänistä.ETY-järjestö raportoi epäilyttävistä tapahtumista noin kolmanneksella äänestyspaikoista.[58]
Lähteet

Luokka:Venäjän federaation historia