Edmonton Oilers

Question: Milloin Edmonton Oilers on perustettu?


Edmonton Oilers on kanadalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Edmontonin kaupungista, Albertan provinssista Kanadassa. Seura pelaa jääkiekon NHL-liigassa, jossa se kuuluu läntiseen konferenssiin ja Tyynenmeren divisioonaan.
Oilers perustettiin 1. marraskuuta 1971, ja seura liittyi seuraavalle kaudelle WHA-liigan jäseneksi yhtenä liigan kahdestatoista alkuperäisseurasta. Alun perin Oilersin piti olla toinen Albertan WHA-seuroista yhdessä Calgary Broncosin kanssa, mutta Broncosin organisaatio siirrettiin Yhdysvaltojen puolelle Clevelandiin, jossa se otti käyttöön nimen Cleveland Crusaders. Jäätyään ainoaksi Albertan seuraksi Oilers otti käyttöön nimen Alberta Oilers. Jo seuraavalla kaudella seuran nimi vaihdettiin takaisin Edmonton Oilersiksi, minkä jälkeen seuran nimeä ei ole muutettu. NHL-liigaan Oilers liittyi WHA:n päätyttyä vuonna 1979 yhdessä Quebec Nordiquesin, Hartford Whalersin ja Winnipeg Jetsin kanssa.
Oilers on voittanut NHL:n Stanley Cup -mestaruuden viisi kertaa; kausien 1983–84, 1984–85, 1986–87, 1987–88 ja 1989–90 päätteeksi Oilers on päässyt juhlimaan mestaruutta, joten sitä voidaan New York Islandersin ohella pitää 1980-luvun NHL:n parhaana seurana[1][2].
Historia
WHA ja ensimmäiset vuodet NHL:ssä
Alberta Oilers liittyi WHA:han vuonna 1972 liigan perustajajäsenenä. Seuran perustaja oli Bill Hunter, joka oli aiemmin omistanut Western Hockey League -seuran Edmonton Oil Kingsin. Aluksi suunniteltiin, että joukkue pelaisi kotiottelunsa sekä Edmontonissa että Calgaryssä ja joukkue nimettiin Alberta Oilersiksi. Suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut ja joukkue pelasi kaikki kotiottelunsa Edmontonissa. Nimi muutettiinkin Edmonton Oilersiksi vuonna 1973.
Oilersin omistus siirtyi 1970-luvun puolivälissä Nelson Skalbanialle, joka otti myöhemmin liikekumppanikseen Peter Pocklingtonin. Skalbania myi sittemmin koko osuutensa seurasta Pocklingtonille. Vuonna 1978 Oilers teki historiansa merkittävimmän pelaajakaupan, kun seura osti Wayne Gretzkyn Indianapolis Racersiltä. Gretzky ehti pelata vain yhden kauden WHA:ssa ennen liigan tarun päättymistä. Hän oli seuran selvästi parhaana pistemiehenä johdattamassa Oilersia WHA:n loppuotteluihin. Edmonton hävisi loppuottelusarjan Winnipeg Jetsiä vastaan voitoin 2–4. NHL:ään Oilers liittyi vuonna 1979 kolmen muun WHA-seuran, Jetsin, Hartford Whalersin ja Quebec Nordiquesin kanssa. Oilers on näistä seuroista ainoa, joka on välttänyt siirron toiselle paikkakunnalle ja uudelleennimeämisen.
Oilers eteni NHL:n pudotuspeleihin jo ensimmäisellä kaudellaan. Joukkue kuitenkin hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Philadelphia Flyersille. Kaudella 1980–1981 joukkue eteni pudotuspelien toiselle kierrokselle voitettuaan Montreal Canadiensin ensimmäisellä kierroksella suoraan kolmessa ottelussa. Toisella kierroksella tie nousi kuitenkin pystyyn tulevaa mestaria New York Islandersia vastaan. Kaudella 1981–1982 Oilers oli liigan vahvimpia seuroja runkosarjassa (toiseksi eniten pisteitä New York Islandersin jälkeen), mutta pudotuspeleissä tie katkesi jo ensimmäisellä kierroksella Los Angeles Kingsiä vastaan. Vuonna 1983 joukkue eteni ensimmäistä kertaa Stanley Cupin loppuotteluihin, mutta hävisi puolustavalle mestarille Islandersille neljässä ottelussa.
Menestysvuodet – seitsemän kautta, viisi mestaruutta
Kaudesta 1983–1984 alkoi Oilersin dynastia, jonka aikana seura voitti viisi Stanley Cupia seitsemän kauden aikana. Loppuotteluissa 1984 seura onnistui viimein voittamaan neljä mestaruutta peräkkäin voittaneen Islandersin. Otteluvoitot menivät 4–1 Oilersille. Oilers uusi mestaruutensa vuonna 1985, jolloin se voitti loppuotteluissa Philadelphia Flyersin niin ikään voitoin 4–1. 1986 se hävisi pudotuspelien toisella kierroksella tulevalle finalistille Calgary Flamesille , mutta kaudet 1986–1987 ja 1987–1988 sujuivat jälleen Oilersin komennossa. Vuoden 1987 Stanley Cupin loppuotteluissa he voittivat Philadelphia Flyersin tasaisessa seitsemän ottelun sarjassa voitoin 4–3 ja vuoden 1988 loppuotteluissa Boston Bruinsin suoraan voitoin 4–0. Oilers hävisi vuoden 1988 pudotuspeleissä vain kaksi ottelua 18:sta, ensimmäisellä kierroksella yhden ottelun Winnipeg Jetsille ja konferenssifinaaleissa ottelun Detroit Red Wingsille.
Neljännen mestaruuskauden jälkeen, kesällä 1988, Oilers myi Wayne Gretzkyn Los Angeles Kingsiin. Gretzkyn lisäksi Kingsiin lähtivät Mike Krushelnyski ja Marty McSorley ja Oilers sai 15 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, Kingsin ensimmäisen kierroksen varausvuorot NHL:n varaustilaisuuksissa 1989, 1991 ja 1993 sekä kaksi pelaajaa, Jimmy Carsonin ja Martin Gelinasin. Gretzky-kaupan jälkeinen kausi oli seuralle vaikea ja se putosi 1989 jo pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella, ensimmäisen kerran vuoden 1982 jälkeen, juuri Kingsiä vastaan. Vuonna 1990 Oilers otti viidennen ja viimeisimmän Stanley Cupin voittonsa Grant Fuhrin seuran ykkösmaalivahtina korvanneen Bill Ranfordin johdolla. Loppuotteluissa Oilers kaatoi Boston Bruinsin voitoin 4–1 ja Ranford valittiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi.
1990-luku ja 2000-vuosikymmenen alku
1990-luvun alun ensimmäisten kausien jälkeen alkoi Oilersin alamäki. Joukkue pääsi vielä vuosina 1991 ja 1992 konferenssifinaaleihin, joissa se hävisi 1991 Minnesota North Starsille ja 1992 Chicago Blackhawksille, mutta vuonna 1993 Oilers jäi pudotuspelien ulkopuolelle ensimmäistä kertaa NHL-taipaleensa aikana ja sama toistui kolmena seuraavana vuonna. NHL:n kohoavien palkkojen vuoksi Oilersin ja useimpien muiden kanadalaisseurojen oli hankala kilpailla rikkaimpien yhdysvaltalaisseurojen kanssa ja seura joutuikin kauppaamaan lyhyen ajan sisään useimmat mestaruusvuosiensa tärkeimmät pelaajat, muun muassa Mark Messierin New York Rangersiin, Jari Kurrin Philadelphia Flyersiin (joka kauppasi hänet saman tien Los Angeles Kingsiin) ja Glenn Andersonin sekä Grant Fuhrin Toronto Maple Leafsiin vuonna 1991. Nämä neljä pelaajaa sekä Randy Gregg, Charlie Huddy ja Kevin Lowe olivat voittamassa kaikkia Oilersin viittä Stanley Cupia. Neljä Stanley Cupia Oilersin riveissä voittivat Wayne Gretzky, Kevin McClelland ja Esa Tikkanen.
Suurimman osan 1990-lukua Oilers oli talousvaikeuksissa ja seuran pysyminen Edmontonissa oli vaakalaudalla. Vuonna 1998 liikemies Leslie Alexander teki seurasta ostotarjouksen, jonka toteutuminen olisi johtanut Oilersin siirtymiseen Houstoniin, mutta edmontonilaisten liikemiesten yhteenliittymä Edmonton Investors Group Limited Partnership vastasi tarjoukseen ja seuran omistus siirtyi sille.
Vuonna 1997 Oilers palasi viiden vuoden tauon jälkeen NHL:n pudotuspeleihin ja selviytyi toiselle kierrokselle voitettuaan Dallas Starsin tasaisessa ottelusarjassa. Ratkaisevan seitsemännen ottelun viimeinen maali syntyi läpiajosta jatkoajalla. Toisella kierroksella Oilers hävisi hallitsevalle mestarille Colorado Avalanchelle. Edmonton ja Dallas kohtasivat myös vuoden 1998 pudotuspeleissä, toisella kierroksella, mutta Dallas oli tuolla kertaa vahvempi. Vuosien 1997 ja 2003 välisenä aikana Oilers ja Stars kohtasivat toisensa pudotuspeleissä kuusi kertaa, viidesti ensimmäisellä kierroksella. Ainoa vuosi välissä, jolloin joukkueet eivät kohdanneet, oli vuosi 2002, jolloin molemmat jäivät pudotuspelien ulkopuolelle. Dallas voitti vuoden 1997 pudotuspelisarjaa lukuun ottamatta Edmontonin joka vuosi. Putkelle tuli päätös vuonna 2004, kun Oilers ei päässyt pudotuspeleihin. Edmonton Oilersin tunnetuimpia pelaajia 1990-luvun puolivälin ja 2000-luvun alun välillä olivat muun muassa maalivahdit Curtis Joseph ja Tommy Salo sekä hyökkääjät Jason Arnott, Bill Guerin, Ryan Smyth ja Doug Weight.
22. marraskuuta 2003 Oilers isännöi Heritage Classicia, NHL:n ensimmäistä virallista ulkoilmaottelua, millä juhlistettiin Oilersin 25. kautta NHL:ssä. Oilers hävisi Edmontonin Commonwealth Stadiumilla pelatun ottelun Montreal Canadiensille maalein 3–4. Ottelua seurasi paikan päällä 57167 katsojaa, mikä oli NHL:n ennätys ennen kuin vuonna 2008 järjestetyn NHL Winter Classicin 71217 katsojaa ylittivät sen.
2000-vuosikymmenen puolivälin jälkeen

Vuonna 2006 Oilers palasi kuudentoista vuoden tauon jälkeen Stanley Cup -finaaleihin. Runkosarjassa konferenssinsa kahdeksanneksi sijoittunut seura voitti pudotuspeleissä Detroit Red Wingsin, San Jose Sharksin sekä Mighty Ducks of Anaheimin, mutta hävisi loppuotteluissa Carolina Hurricanesille voitoin 3–4. Tärkeitä pelaajia Oilersin pudotuspelimenestyksessä olivat muun muassa ennen kauden alkua hankittu puolustaja Chris Pronger, joka oli pudotuspeleissä seuran paras pistemies, pudotuspelien paras maalintekijä Fernando Pisani sekä keväällä 2006 ennen siirtorajan umpeutumista hankittu maalivahti Dwayne Roloson, joka kuitenkin loukkaantui ensimmäisessä loppuottelussa Hurricanesia vastaan ja joutui sivuun ratkaisevista finaalipeleistä, joissa Oilersin maalilla pelasi Jussi Markkanen.
Stanley Cup -finaalihuuman jälkeen seura luopui tärkeimmästä pelaajastaan Prongerista hänen omasta tahdostaan ja on jäänyt pudotuspelien ulkopuolelle yhdeksästi peräkkäin vuosina 2007–2015, vuosina 2010 ja 2011 NHL:n pienimmällä pistemäärällä. Tämän ansiosta seura on saanut korkeita varausvuoroja, joilla se on varannut muun muassa Taylor Hallin, Ryan Nugent-Hopkinsin, Nail Jakupovin ja Connor McDavidin, kaikki neljä varausvuosiensa ykkösvarauksia.
Vuonna 2008 Oilersin omistaja vaihtui, kun edmontonilainen apteekkimiljardööri Daryl Katz osti seuran Edmonton Investors Groupilta 200 miljoonalla dollarilla.[3]
Oilers siirrettiin vuonna 2013, jolloin NHL:n divisioonien määrän vähennettiin kuudesta neljään, Tyynenmeren divisioonaan, mitä ennen se kuului vuodesta 1998 luoteiseen divisioonaan.[4]
Menestys kausi kaudelta
Alberta/Edmonton Oilers (WHA 1972–1979)


















KausiOVHTPTMPMPudotuspelit1972–1973783735680259250Ulkona1973–19747844322903322751. kierros1974–1975783638476279279Ulkona1975–19768127495592683452. kierros1976–19778134434722433042. kierros1977–19788038393793093071. kierros1978–1979804830298340266Finaalitappio
Edmonton Oilers (NHL 1979–)














































































KausiOVHTJA-HPTMPMPudotuspelit1979–198080283913--693013221. kierros1980–198180293516--743283272. kierros1981–198280481715--1114172951. kierros1982–198380472112--106424315Finaalitappio1983–19848057185--119446314Mestari1984–198580492011--109401298Mestari1985–19868056177--1194263102. kierros1986–19878050246--106372284Mestari1987–198880442511--99363288Mestari1988–19898038348--843253061. kierros1989–199080382814--90315283Mestari1990–19918037376--80272272Konferenssifinaali1991–199280363410--82295297Konferenssifinaali1992–19938426508--60242337Ulkona1993–199484254514--64261305Ulkona1994–19954817274--38136183Ulkona1995–19968230448--68240304Ulkona1996–19978236379--812522472. kierros1997–199882353710--802152242. kierros1998–199982333712--782302261. kierros1999–2000823226168882262121. kierros2000–2001823928123932432221. kierros2001–200282382812492205182Ulkona2002–2003823626119922312301. kierros2003–200482362912589221208Ulkona2005–2006824128--1395256251Finaalitappio2006–2007823243--771195248Ulkona2007–2008824135--688235251Ulkona2008–2009823835--985228244Ulkona2009–2010822747--862214284Ulkona2010–2011822545--1262193269Ulkona2011–2012823240--1074212239Ulkona2012–2013481922--745125134Ulkona2013–2014822944--967203270Ulkona2014–2015822444--1462198283Ulkona2015–20168231437870203245Ulkona
Lyhenteet: O = ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, JA-H = jatkoaikatappiot, P = pisteet, TM = tehdyt maalit, PM = päästetyt maalit
Pelaajat
Joukkue kaudella 2018–2019
(Tilanne 22. tammikuuta 2019)[5][6][7][8]























MaalivahditNumeroPelaajaHanskakäsiSopimusSyntymäpaikka19Mikko KoskinenL2022Vantaa, Suomi33Cam TalbotL2019Caledonia, Ontario, Kanada









































































PuolustajatNumeroPelaajaKätisyysSopimusSyntymäpaikka2Andrej SekeraL2021Bojnice, Slovakia, Tšekkoslovakia4Kris RussellL2021Red Deer, Alberta, Kanada5Kevin GravelL2019Kingsrord, Michigan, Yhdysvallat6Adam Larsson (A)R2021Skellefteå, Ruotsi15Alex PetrovicR2020Edmonton, Alberta, Kanada25Darnell NurseL2020Hamilton, Ontario, Kanada26Brandon ManningL2019Prince George, Brittiläinen Kolumbia, Kanada77Oscar KlefbomL2023Karlstad, Ruotsi83Matt BenningR2020Edmonton, Alberta, Kanada



























































































































HyökkääjätNumeroPelaajaKätisyysPelipaikkaSopimusSyntymäpaikka8Ty RattieROLH2019Calgary, Alberta, Kanada12Colby CaveLKH2020North Battleford, Saskatchewan, Kanada16Jujhar KhairaLVLH / KH2019Surrey, Brittiläinen Kolumbia, Kanada22Tobias RiederLLH2019Landshut, Saksa23Ryan SpoonerLH2020Kanata, Ontario, Kanada27Milan Lučić (A)LVLH2023Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada28Kyle BrodziakRKH2020St. Paul, Alberta, Kanada29Leon DraisaitlLKH / OLH2025Köln, Saksa39Alex ChiassonROLH2019Lorraine, Québec, Kanada44Zach KassianROLH2020Windsor, Ontario, Kanada56Kailer YamamotoROLH2021Spokane, Washington, Yhdysvallat93Ryan Nugent-Hopkins (A)LKH / VLH2021Burnaby, Brittiläinen Kolumbia, Kanada97Connor McDavid (C)LKH2026Richmond Hill, Ontario, Kanada98Jesse PuljujärviROLH2019Älvkarleby, Ruotsi
Hockey Hall of Famen jäsenet (aikajärjestyksessä)
 Jacques Plante
 Norm Ullman
 Wayne Gretzky
 Jari Kurri
 Grant Fuhr
 Paul Coffey
 Mark Messier
 Glenn Anderson
 Adam Oates
Kapteenit
 Al Hamilton – 1972–1976
 Glen Sather – 1976–1977
 Paul Shmyr – 1977–1979
 Ron Chipperfield – 1979–1980
 Blair McDonald – 1980–1981
 Lee Fogolin Jr. – 1981–1983
 Wayne Gretzky – 1983–1988
 Mark Messier – 1988–1991
 Kevin Lowe – 1991–1992
 Craig MacTavish – 1992–1994
 Shayne Corson – 1994–1995
 Kelly Buchberger – 1995–1999
 Doug Weight – 1999–2001
 Jason Smith – 2001–2007
 Ethan Moreau – 2007–2010
 Shawn Horcoff – 2010–2013
 Andrew Ference – 2013–2016
 Ryan Smyth – 2014 (uransa viimeisessä ottelussa)
 Connor McDavid – 2016–
Jäädytetyt numerot
3  Al Hamilton
7  Paul Coffey
9  Glenn Anderson
11  Mark Messier
17  Jari Kurri
31  Grant Fuhr
99  Wayne Gretzky (sittemmin numero jäädytetty koko liigassa)
Joukkueenjohto
Päävalmentaja: Ken Hitchcock 
Apuvalmentaja: Glen Gulutzan 
Apuvalmentaja: Manny Viveiros 
Apuvalmentaja: Trent Yawney 
Maalivahtivalmentaja: Sylvain Rodrigue 
Maalivahtivalmentaja: Dustin Schwartz 
Fysiikkavalmentaja: Chad Drummond 
Apufysiikkavalmentaja: Joel Schneider 
Videovalmentaja: Jeremy Coupal 
Taitovalmentaja: Paul Coffey 
Luisteluvalmentaja: David Pelletier 
Huoltopäällikkö: Jeff Lang 
Toimitusjohtaja: Peter Chiarelli 
Apulaistoimitusjohtaja: Keith Gretzky 
Jääkiekkotoiminnan johtaja: Bill Scott 
Vanhempi pelaajien kehitysjohtaja: Rick Carriere 
Pelaajien henkilöstöjohtaja Bob Green 
Seuraennätykset runkosarjassa
Eniten otteluita:
1037:  Kevin Lowe (1979–1992 ja 1996–1998)
Eniten maaleja:
583:  Wayne Gretzky (696 ottelua)
Eniten syöttöpisteitä:
1086:  Wayne Gretzky
Eniten pisteitä:
1669:  Wayne Gretzky
Eniten jäähyminuutteja:
1747:  Kelly Buchberger (795 ottelua)
Seuraennätykset pudotuspeleissä
Eniten otteluita:
172:  Kevin Lowe
Eniten maaleja:
92:  Jari Kurri (146 ottelua)
Eniten syöttöpisteiä:
171:  Wayne Gretzky (120 ottelua)
Eniten pisteitä:
252:  Wayne Gretzky
Eniten jäähyminuutteja:
314:  Glenn Anderson (164 ottelua)
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
suomalaiset  -pelaajat, nhlfinns.com


*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit