Uskonto Suomessa

Question: Millaista tietoa Suomesta on 1100-luvulta?



Uskonto Suomessa tarkoittaa niitä uskontoja, joita Suomessa asuvat ihmiset harjoittavat ja joihin he uskovat. Sillä voidaan myös tarkoittaa sitä, minkä uskontojen nimissä toimiviin organisaatiohin Suomessa asuvat henkilöt kuuluvat. (Esimerkiksi kirkkoon kuuluva henkilö on virallisesti kristitty riippumatta siitä mihin hän uskoo tai mitä uskontoa hän harjoittaa.)
Kirkon tutkimuskeskuksen vuonna 2011 teettämän tutkimuksen mukaan suomalaisista 27% uskoi Jumalaan, kuten kristinuskon kirkko asiasta opettaa. 23% suomalaisista uskoi Jumalaan jotenkin muuten kuin kirkko opettaa. 17% oli uskostaan epävarmoja ja 7% epäili Jumalan olemassaoloa. 21% uskoi, ettei Jumalaa tai jumalia ole olemassa.[4]
Ennen kristinuskon leviämistä Suomessa harjoitettiin kotoperäisiä alkuperäisuskontoja, joita kutsutaan suomalaiseksi muinaisuskoksi. Kristinuskoa alkoivat vallanpitäjät levittää Suomeen 1100-luvulla[5] ja muinaisuskon harjoittaminen kiellettiin.
Alkujaan kristinusko levisi suurimpaan osaan Suomea katolisessa muodossa, mutta 1500-luvulla pantiin toimeen reformaatio eli luterilainen uskonpuhdistus, mistä lähtien valtaosa suomalaisista on ollut luterilaisia. Uskonpuhdistus myös alkoi kitkeä pakanallista alkuperää olevia uskomuksia tehokkaammin, kuin katolilaisuus oli tehnyt. Eräillä alueilla kuten osassa Laatokan Karjalaa ortodoksisuus oli valtauskontona keskiajalta toiseen maailmansotaan saakka, jolloin suuri osa Suomen ortodoksiväestöstä joutui muiden luovutetun Karjalan asukkaiden tavoin siirtymään muualle maahan.
Vuoden 2017 lopussa suomalaisista 70,9% oli evankelis-luterilaisen kirkon jäseniä.[3] Toiseksi suurin kirkkokunta on ortodoksinen kirkko, johon kuuluvia on 1,1 prosenttia. Suomen perustuslaissa luterilaisella kirkolla on erityisasema[6] ja sitä koskee erityinen kirkkolaki[7]. Myös ortodoksisesta kirkosta on olemassa erityislaki[8]. Mahdollisuus muiden uskontojen harjoittamiseen on turvattu lailla[9][10].
Uskonnottomuus ja uskonnollisiin yhteisöihin kuulumattomuus ovat yleistyneet 1923 säädetyn uskonnonvapauslain myötä. Uskontokuntiin kuulumattomia oli vuoden 2017 lopussa 26,3 prosenttia väestöstä eli noin 1451000 henkilöä.[3] Lisäksi noin 45000 suomalaista eli vajaa prosentti väestöstä kuuluu yhdistysmuotoisiin helluntaiseurakuntiin, jotka eivät ole rekisteröityneet uskonnollisiksi yhdyskunniksi.[11] Muslimeja Suomessa on kaikkiaan noin 40000 henkeä, mutta heillä on useita toisistaan riippumattomia yhdyskuntia ja yhdistyksiä, joita ei kaikkia ole rekisteröity.[12]
Historia
Suomalaiset harjoittivat aina 1000-luvulle asti kotoperäisiä niin sanottuja alkuperäisuskontoja, joille oli tyypillistä paikallisuus ja kokonaisvaltainen liittyminen maassa harjoitettuihin luontaiselinkeinoihin. Muinaisusko ei ollut Suomessa yhtenäistä tai muuttumatonta, vaan tavat ja uskomukset vaihtelivat eri aikoina ja eri alueilla.[13]
Suomen alkuperäisuskonnot olivat tyypillisesti polyteistisiä eli monijumalaisia. Tunnettuja jumalia olivat muun muassa Ukko ylijumala, taivaan, maan ja ilman jumala Ilmarinen, veden jumala Ahti sekä metsän kuningas Tapio[14]. Muinaisuskoon kuului keskeisesti myös vainajien palvonta ja kunnioittava suhtautuminen karhuun. Perheillä, rakennuksilla, maaomaisuudella ja viljelyksillä oli omat haltijansa, joiden tehtävänä oli suojelu ja vaurauden sekä hedelmällisyyden turvaaminen[15] Eri yhteisöillä oli keskushahmoina tietäjiä, joiden uskottiin pystyvän taioillaan muun muassa parantamaan sairaita[16].
Väestön käännyttäminen kristinuskoon alkoi Suomessa 1000-luvulla ilmeisesti pian sen jälkeen, kun Ruotsin kuninkaat olivat ryhtyneet kristityiksi. Lakisääteinen pakko kuulua luterilaiseen kirkkoon astui voimaan vuonna 1634. Myös kirkonmenoihin osallistuminen muuttui pakolliseksi ja muut kuin luterilaiset tuli karkottaa maasta.[17] Alkuperäisuskonnon harjoittaminen julistettiin synnilliseksi toiminnaksi ja kirkonmiehet ja viranomaiset pyrkivät hävittämään esimerkiksi metsikköjä, joita tiedettiin tai epäiltiin käytettävän uhrilehtoina[18]. Kansanuskossa sekoittuivat tästä huolimatta pitkään kristilliset ja vanhan uskonnon piirteet. Esimerkiksi kristinuskon Saatanan ja suomalaisten muinaisuskon maahisten tehtävät sekoittuivat pitkään ja samoissa loitsua muistuttavissa rukouksissa ja rituaaleissa voitiin suojautua molempia vastaan[19]. Paikoitellen Hämeessä, laajasti Itä-ja Pohjois-Suomessa, ja erityisesti Karjalassa tällaista esiintyi vielä uudella ajallakin.[20]
Ulkomaalaisille annettiin 1700-luvulla lupa harjoittaa muuta uskontoa kuin evankelis-luterilaista, mutta toisinuskovat joutuivat elämään ilman kansalaisoikeuksia aina 1900-luvulle asti. Uskontokuntaan kuulumisen pakollisuus poistui vasta vuoden 1923 uskonnonvapauslain myötä.[21] Uskonnonvapauslaki salli myös uusien uskonnollisten yhdyskuntien vapaan perustamisen[22].
Nykytilanne
Suomalaisten usko ja uskonnolliset tavat
Kirkon tutkimuskeskuksen vuonna 2011 teettämän tutkimuksen mukaan suomalaisista 27% uskoi kristinuskon Jumalaan. 23% suomalaisista uskoi Jumalaan jotenkin muuten kuin kirkko opettaa. 17% oli uskostaan epävarmoja ja 7% epäili Jumalan olemassaoloa. 21% ei uskonut Jumalan olemassaoloon.[23] Usko jumalaan vähenee mitä nuoremmista sukupolvista on kyse. 15–29-vuotiaiden sukupolvesta kristinuskon jumalaan uskoi enää 15 prosenttia ja 34 prosenttia ei usko jumalaan ollenkaan.[24] Samassa tutkimuksessa myös suomalaisten usko kristinuskon keskeisiin opetuksiin romahti neljän vuoden takaiseen verrattuna.[25]
Vuonna 2009 julkaistun Gallup Internationalin mielipidekyselyn mukaan suomalaiset olivat naapurikansojaan uskonnollisempia ollen vertailussa 14. vähiten uskonnollisia. Suomessa 29 prosenttia vastaajista piti uskontoa tärkeänä elämässään.[26]
Vuonna 2006 tehdyn tutkimuksen mukaan suomalaisista 30 prosenttia pitää evoluutioteoriaa vääränä.[27]
Vuonna 1994 tehdyn tutkimuksen mukaan 41% suomalaisista rukoili vähintään kerran viikossa. Niitä, jotka eivät olleet viime vuosina rukoilleet lainkaan, oli 28%[28]
Valtiokirkkojärjestelmän perintönä monet asiat ovat edelleen kytkeytyneinä uskontoon. Kristinuskon vaikutus näkyy esimerkiksi kirkollisina pyhäpäivinä ja tapakulttuurissa.[29]
Vuonna 2017 Lännen Median Taloustutkimuksella teettämässä arvokyselyssä 6 prosenttia suomalaisista valitsi uskonnollisen vakaumuksen tärkeimpien elämänarvojen joukkoon.[30]
Kristinusko
Vuoden 2016 lopussa 72,0% suomalaisista kuului Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon.[1] Toiseksi suurin kirkkokunta on ortodoksinen kirkko, johon kuuluvia on 1,1 prosenttia. Suomen perustuslaissa luterilaisella kirkolla on erityisasema,[31] ja sitä koskee erityinen kirkkolaki.[32] Myös ortodoksisesta kirkosta on olemassa erityislaki[33]
Suomen evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilainen kirkko on maailman seitsemänneksi suurin luterilainen kirkko.[35] Vuonna 2015 syntyneistä lapsista kastettujen osuus oli 69,8%.[36] Tutkimusten mukaan kaikki kirkon jäsenet eivät usko ja elä kirkon oppien mukaan. Nykyään kirkon ongelma on jatkuvasti laskeva jäsenluku, sillä kirkosta eronneiden määrä on lisääntynyt merkittävästi viime vuosina. Esimerkiksi vuonna 2008 Suomen evankelis-luterilaisesta kirkosta erosi 1,1% sen jäsenistä.[37] Eroamista tapahtuu muun muassa näkemyksellisistä, taloudellisista sekä henkilökohtaisista syistä. Suurin eroava ikäryhmä ovat nuoret aikuiset.
Toisaalta kirkon tekemä työ erityisesti vähäosaisten auttamiseksi (muun muassa diakonia) ja toiminta kriisitilanteissa saa laajaa arvonantoa. Muita arvostettuja seurakuntien toimintamuotoja ovat muun muassa lapsi- ja perhetyö (perhe-, päivä- ja iltapäiväkerhot sekä perheneuvonta), varhaisnuoriso- ja nuorisotyö. Nuorison parissa yleinen kristillinen riitti on rippikoulun käyminen. Vuonna 2017 rippikoulun kävi 78,8% 14–15-vuotiaiden ikäluokasta.[38]
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisällä toimii useita herätysliikkeitä. Näistä jo 1700–1800-luvuilla ovat syntyneet rukoilevaisuus, herännäisyys, evankelisuus ja lestadiolaisuus. Näistä lestadiolaisuus on jakautunut neljään päähaaraan: vanhoillislestadiolaisuus, esikoislestadiolaisuus, uusheräys ja rauhansanalaisuus[39]. Näiden vanhojen herätysliikkeiden lisäksi syntyi 1900-luvulla viidesläisyys, johon luetaan kuuluviksi Suomen Raamattuopisto, Kansanlähetys ja Kansan Raamattuseura. Lisäksi kirkon sisällä on vaikuttanut 1960- ja 1970-luvuilla Suomeen kantautunut karismaattinen liike.[40]
Suomen ortodoksinen kirkko

Suomen ortodoksinen kirkko kuuluu autonomisena kirkkokuntana Konstantinopolin Ekumeenisen Patriarkan alaisuuteen. Suomen ortodoksisen kirkon johtaja on Karjalan ja koko Suomen arkkipiispa Leo. Suomen väestöstä noin 1,1 prosenttia kuuluu ortodoksiseen kirkkoon[41]. Suomen ortodoksinen kirkko on ainoa ortodoksinen paikalliskirkko, joka noudattaa kokonaan gregoriaanista kalenteria. Suomen ortodoksisen kirkon lisäksi Suomessa toimii Moskovan patriarkaatin alaisia ortodoksisia seurakuntia. Näistä Pyhän Nikolauksen seurakunnalla oli vuonna 2013 2578 jäsentä ja Pokrovan seurakunnalla 374 jäsentä.[42][43]
Helluntaiherätys

Suomen helluntaiherätys on osa kansainvälistä helluntailiikettä. Pääosa liikkeestä on järjestäytynyt itsenäisiksi yhdistysmuotoisiksi paikallisseurakunniksi, joiden jäsenet kuuluvat siviilirekisteriin. Seurakuntien jäseniksi kelpaavat vain henkilökohtaisen uskonratkaisun tehneet ja uskovien kasteella käyneet. Vuonna 2003 perustettiin Suomen Helluntaikirkko, joka on virallinen uskonnollinen yhdyskunta. Osa seurakunnista ja helluntailaisista on liittynyt kirkon jäseniksi. Vuonna 2003 helluntailaisuuden piirissä laskettiin olevan noin 100000 henkeä, kun mukaan laskettiin virallisten jäsenten lisäksi näiden perhepiirit.[44] Vuoden 2013 lopussa helluntaiherätykseen kuului yhteensä 241 seurakuntaa ja noin 50000 jäsentä.[45]. Näistä Suomen Helluntaikirkkoon kuului joulukuussa 2017 61 seurakuntaa, ja jäseniä oli 31.7.2017 yhteensä 8915.[46]
Katolinen kirkko Suomessa

Katolisen kirkon juuret Suomessa löytyvät keskiajalta, jolloin se oli vallitseva kristinuskon muoto. Uskonpuhdistuksen myötä se kuitenkin hävisi Suomen alueelta. 1700-1800-lukujen taitteessa katolisuus kuitenkin palasi alueelle, kun Ruotsin valtakunnassa annettiin suvaitsevaisuusjulistus ammattitaitoisten ulkomaalaisten saamiseksi maahan. Määrä pysyi kuitenkin hyvin marginaalisena. Ensimmäinen katolinen kirkko vihittiin Viipurissa 1799 ja toinen Helsinkiin vuonna 1860. Vuoden 1869 kirkkolain myötä tuli mahdolliseksi luterilaisten kääntyminen katolilaisuuteen. Vuonna 1920 muodostettiin Suomen apostolinen vikaarikunta, joka korotettiin hiippakunnaksi vuonna 1955.[47] Kirkon jäsenmäärä on ollut pitkään vähäinen, mutta on viime vuosina kasvanut voimakkaasti. Kun jäsenmäärä oli vuonna 1960 2164 henkeä, oli se vuonna 2000 7227 henkeä ja vuonna 2015 13 069[48] 1.1.2018 oli Helsingin katolisella hiippakunnalla 8 seurakuntaa ja niissä 14 949 jäsentä. Lisäksi Suomessa arvioidaan olevan tuhansia sellaisia maahanmuuttajataustaisia katolisia, jotka eivät ole rekisteröityneet jäseniksi. Katolinen kirkko Suomessa on varsin monietninen, sillä jäsenistä suomea puhuu 41% ja ruotsia 5% jäsenistöstä, kun taas muiden kielien puhujien osuus on 54%.[49]
Islam

























Arvio muslimien määrästä Suomessa vuonna 2006[12]MuslimiryhmäMatala arvioKorkea arvioTataarit665665Käännynnäiset8001000Maahanmuuttajat (1. sukupolvi)2700027000Maahanmuuttajien lapset (2. sukupolvi)900013000Yhteensä3746541665
Muslimeja on asunut Suomessa pysyvästi 1800-luvulta lähtien.[50] Helsingissä toimi jo 1800-luvun puolivälissä imaami, joka huolehti Viaporin muslimisotilaista. Hietaniemen hautausmaan islamilainen hautausmaa vihittiin käyttöön vuonna 1871. Myös Viipurissa oli islamilainen hautausmaa ja Terijoella rukoushuone. Myös Kotkassa ja Kuopiossa oli tataarivähemmistö. Turun islamilainen hautamaa otettiin käyttöön vuonna 1912.[51]
1980-luvun alussa Suomessa toimi vain yksi tataarien perustama islamilainen yhdyskunta,[50] kun vuonna 2009 erilaisia rekisteröityjä uskonnollisia yhdyskuntia oli yhteensä 27 kappaletta[52]. Viime vuosikymmeninä muslimeja on muuttanut Lähi-idästä, Afrikasta ja Aasiasta.[50] Vielä 1990-luvun alussa Suomessa asui muutama tuhat muslimia. Tuomas Martikaisen tekemän maahanmuuttajien syntymämaahan pohjautuvan arvion mukaan Suomessa oli vuonna 2011 noin 50000–60000 muslimia. Siirtolaisinstituutin arvion mukaan Suomessa on 70000 muslimia, mikä on noin 1,3 prosenttia väestöstä.[53] Noin viidesosa Suomessa asuvista muslimeista on liittynyt islamilaisiin yhdyskuntiin.[54]
Kristiina Kouros tutki vuonna 2007 islamilaisen perhelainsäädännön ja Suomen lain suhdetta haastattelemalla 75 muslimitaustaista henkilöä. Ääripäissä olivat islamilaisen lain ”puhtaat kannattajat”, joita oli yksi prosentti. Vastaavasti toisessa päässä ”puhtaita kieltäjiä” oli 20 prosenttia. Yleisesti ottaen muslimi-identiteetistä haluttiin pitää kiinni, mutta käytännön ratkaisuissa toimii Suomen lainsäädäntö.[55] Toinen huomio tutkimuksessa oli, että sekä šaria että Suomen lainsäädäntö tunnettiin varsin heikosti. Tutkimuksen väite, että islamilainen perhelainsäädäntö muodostaa muslimin identiteetin kovan ytimen, ei saanut tukea vastaajilta. Vastauksissa oli viitteitä ajattelutavasta, jossa halutaan olla muslimeja, mutta hyväksytään eurooppalaisen asuinmaan arvot ja tavat. Tämä ei välttämättä ollut helppoa usealle vastaajalle.[55]
Juutalaisuus

Suomeen asettui juutalaisia maassa 1800-luvulla palvelleiden venäläissotilaiden joukossa. Suomen juutalaisseurakuntiin kuului 1093 jäsentä vuonna 2017.[56]
Buddhalaisuus
Suomessa on varsin vähän buddhalaisia. Heitä tuli maahan 1980-luvun venepakolaisten joukossa. Suomalaiset ovat myös saaneet buddhalaisia vaikutteita esimerkiksi itämaisten taistelulajien kautta.[57] Suomessa toimii useita pieniä buddhalaisia ryhmiä.[58]
Uuspakanuus

Suomessa uuspakanallisuuden muodot alkoivat vallata alaa 1980-luvulla. Näihin kuuluvat esimerkiksi wicca, aasainusko ja sekoitukset eri muodoista. Suomalaiseen mytologiaan ja muinaisuskoon pohjautuvia uskonnon tai elämänkatsomuksen muotoja on kutsuttu suomenuskoksi tai suomalaiseksi pakanuudeksi ja luonnonuskonnoksi. Vuonna 1998 on perustettu Lehto – Suomen Luonnonuskontojen yhdistys ry, joka on tarkoitettu luonnonuskovaisille ja luonnonuskonnoista kiinnostuneille.[59] Pakana- ja luonnonuskontoja edustaa myös 1999 perustettu Pakanaverkko ry.[60]. Molemmilla yhdistyksillä on 130–150 jäsentä.[61]
Lainsäädäntö
Uskonnon ja omantunnon vapaus
Suomen perustuslain (731/1999) 11 §:n mukaan jokaisella on uskonnon ja omantunnon vapaus. Uskonnon ja omantunnon vapauteen sisältyy oikeus tunnustaa ja harjoittaa uskontoa, oikeus ilmaista vakaumus ja oikeus kuulua tai olla kuulumatta uskonnolliseen yhdyskuntaan. Kukaan ei ole velvollinen osallistumaan omantuntonsa vastaisesti uskonnon harjoittamiseen.
Uskonnonvapauslain mukaan lapsen uskonnollisesta asemasta päättävät hänen huoltajansa yhdessä. Viisitoista vuotta täyttänyt lapsi voi kuitenkin huoltajien kirjallisella suostumuksella itse liittyä uskonnolliseen yhdyskuntaan tai erota siitä. Kaksitoista vuotta täyttänyt voidaan liittää uskonnolliseen yhdyskuntaan tai ilmoittaa eronneeksi siitä vain omalla kirjallisella suostumuksellaan.[62]
Kirkkojen ja valtion suhde

Suomen perustuslaki toteaa, että evankelis-luterilaisen kirkon järjestysmuodosta ja hallinnosta säädetään kirkkolaissa.[63] Aloitteen kirkkolain muuttamiseksi voi tehdä vain kirkolliskokous, ja eduskunta voi vain joko hyväksyä ehdotuksen sellaisenaan tai hylätä sen. Kirkkolain mukaan kirkolle on varattava mahdollisuus antaa lausunto säädettäessä asioista, jotka koskevat kirkon suhdetta valtioon tai toisiin uskonnollisiin yhdyskuntiin. Kirkolla on lain mukaan myös oikeus tehdä valtion viranomaisille esityksiä tai antaa lausuntoja kirkon opin ja tehtävän kannalta tärkeistä yhteiskunnallisista kysymyksistä.[64]
Suomen ortodoksista kirkkoa koskee Laki ortodoksisesta kirkosta.[65][66] Lain mukaan kirkolla on oikeus tehdä ehdotuksia lain muuttamisesta ja muusta kirkkoa koskevasta lainsäädännöstä ja sille on annettava mahdollisuus antaa lausunto säädettäessä muutoksia kyseiseen lakiin. Kirkolliskokouksen säätämä kirkkojärjestys antaa tarkempia ohjeita kirkon hallinnosta toiminnasta.[65][66]
Sekä evankelis-luterilaisella että ortodoksisella kirkolla on julkisyhteisön asema. Evankelis-luterilaisessa kirkossa on käytössä palvelussuhteen muotona virkasuhde. Ne perivät jäseniltään kirkollisveroa, joka kannetaan verotuksen yhteydessä. Kirkkojen toimielimien päätöksistä voi nostaa kanteen yleisissä hallintotuomioistuimissa. Evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksessa on myös valtioneuvoston määräämä edustaja, kenttäpiispa ja saamelaiskäräjien valitsema saamelaistenedustaja[67]
Kirkkolaissa säädetään myös, että Suomen armeijassa voi olla sotilaspappeja ja vankiloissa vankilapappeja.[68]
Kirkkojen ja uskontojen asemaa koskevia tai niihin liittyviä säännöksiä on useissa muissakin laeissa.
Uskonnolliset yhdyskunnat
Rekisteröidyistä uskonnollisista yhdyskunnista on säädetty uskonnonvapauslaissa.[69] Uskonnonvapauslaissa on säännökset yhdyskunnan perustamisesta, rekisteröinnistä ja yhdyskuntajärjestyksestä[70] Rekisteröidyn uskonnollisen yhdyskunnan jäsenyys on Suomessa väestötieto ja se merkitään väestötietojärjestelmään. Uskonnollisia yhdyskuntia on virallisesti noin 50. Käytännössä kuitenkin esimerkiksi suomenkieliset baptistit ja ruotsinkieliset baptistit ovat muodollisesti omia yhteisöjään. Myös ortodoksiset Moskovan patriarkaatin alaiset pyhän Nikolauksen ja Pokrovan seurakunnat toimivat omina uskonnollisina yhdyskuntinaan.[71] Suurimmat kristilliset yhdyskunnat ovat Suomen vapaakirkko ja katolinen kirkko Suomessa. Helluntailiike on toiminut yhdistyksinä, mutta on nyt siirtymässä yhdyskunnaksi. Jos siirtymä etenee loppuun, tulee Suomen helluntaikirkosta ehdottomasti suurin yhdyskunta.[72]
Yli tuhannen jäsenen uskonnolliset yhdyskunnat vuoden 2009 lopussa:[73]
Jehovan todistajat 19142
Suomen Vapaakirkko 14292
Katolinen kirkko Suomessa 10090
Islamilaisseurakunnat 8230
Suomen Helluntaikirkko 5440
Suomen Adventtikirkko 3688
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko 3239
Baptistiyhdyskunnat 2372
Helsingin juutalainen seurakunta 1236
Katso myös
Luettelo Suomen rekisteröidyistä uskonnollisista yhdyskunnista
Suomalainen muinaisusko
Uskonnottomuus Suomessa
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Allahwerdi, Helena & Hallenberg, Helena (toim.)| title = Islamin porteilla| location = Helsinki| publisher = Tammi| year = 2002| version = 2. painos (1. painos 1992)| id = ISBN 951-31-2427-4}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Hämeen-Anttila, Jaakko| title = Islamin käsikirja| location = Helsingissä| publisher = Otava| year = 2004| id = ISBN 951-1-18669-8}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Juntunen, Marko & Martikainen, Tuomas & Sakaranaho, Tuula (toim.)| title = Islam Suomessa: Muslimit arjessa, mediassa ja yhteiskunnassa| location = Helsinki| publisher = Suomen Kirjallisuuden Seura| year = 2008| version = Tietolipas 223| id = ISBN 978-952-222-027-1}}
Viitteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Illman, Ruth & Ketola, Kimmo & Latvio, Riitta & Sohlberg, Jussi (toim.)| title = Monien uskontojen ja katsomusten Suomi| publisher = Kirkon tutkimuskeskus| year = 2017| version = Kirkon tutkimuskeskuksen verkkojulkaisuja 48| isbn = 978-951-693-359-0| format = [ online version] (pdf)}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Ketola, Kimmo| title = Uskonnot Suomessa 2008: Käsikirja uskontoihin ja uskonnollistaustaisiin liikkeisiin| location = Tampere| publisher = Kirkon tutkimuskeskus| year = 2008| version = Kirkon tutkimuskeskuksen julkaisuja 102| id = ISBN 978-951-693-287-6}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Komulainen, Jyri & Vähäkangas, Mika (toim.)| title = Luterilaisen Suomen loppu? Kirkko ja monet uskonnot| location = Helsinki| publisher = Edita| year = 2009| id = ISBN 978-951-37-5579-9}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Kääriäinen, Kimmo & Niemelä, Kati & Ketola, Kimmo| title = Moderni kirkkokansa: Suomalaisten uskonnollisuus uudella vuosituhannella| location = Tampere| publisher = Kirkon tutkimuskeskus| year = 2003| version = Kirkon tutkimuskeskuksen julkaisuja 82| id = ISBN 951-693-245-2}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lounema, Risto| title = Suomen kansan pyhät paikat| location = Helsinki| publisher = Yhtyneet kuvalehdet| year = 2003| id = ISBN 952-5257-57-6}}
Aiheesta muualla
. Suomi.fi.
. Kirkon tutkimuskeskuksen ja Uusien uskonnollisten liikkeiden tutkijaverkoston kanssa toteuttama tietokanta.


Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit