khalidalt/tydiqa-goldp huggingface dataset:
Kovan onnen kundi

Question: Ketkä ovat luoneet televisiosarja L-koodin?


Kovan onnen kundi (My Name Is Earl) on yhdysvaltalainen Emmy-palkinnon voittanut komediasarja, jonka on luonut Greg Garcia. Sarjaa tuotti 20th Century Fox Television. Pääosissa näyttelivät Jason Lee ja Ethan Suplee. Suomessa sarjaa on esitetty televisiokanavilla Sub ja MTV3. Sarjassa ilmestyi 4 tuotantokauden aikana yhteensä 96 jaksoa. 
Jaksot
1. kausi (2006-2007)
Karma
Viimeiset sauhut
Kilpajuoksu vaimoa vastaan
Lavastettu kuolema
Earl opettajana
Palkintopokaalin metsästys
Golfin lumoissa
Joyn häät
Isä pormestariksi
Valheellista joulua
Ladonpolttaja
Karma, missä olet?
Varastettu hodarikärry
Tarkoitusta etsimässä
Iloa elämään
Professori
Verovelka
Iskän auto
Y2K
Mörkö
Palkkionmetsästäjä
Virkamerkkivarkaus
Ilmakivääri-keissi
Numero ykkönen
2. kausi (2006-2007)
Ikäviä juttuja
Kohtalokas hyppely
Parrakas nainen
Kissafani
Rokkielämää
Jumalan ääni
Postilaatikko
Hippikommuuni
Syntynyt peluriksi
Rajan toisella puolen, osa 1
Rajan toisella puolen, osa 2
TV-tähdet
Kuka vei aarteen?
Rekkaan lukittu mies
Vaihto-oppilas
Sisarpuoli
Synttärit
Arvaa kuka on isä?
Reportterin riesa
Käännytys
Yhteiskuntakelpoinen
Haussa oikea työpaikka
Oikeudenkäynti
3. kausi (2007-2008)
Kahden vuoden kakku, osa 1
Kahden vuoden kakku, osa 2
Kahakat kuriin
Saman katon alla
Luovuus hukassa
Suhteet solmussa
Lain nimessä, osa 1
Lain nimessä, osa 2
Koulutiellä, karkutiellä
Piiritystä ja päivänvaloa
Tulilinjalla
Uusi sopimus
Takaisin vapauteen
Koomassa
Mielikuvitusta
Kuin varkain
Loman runnellut
Kotiutus
Rakkauden perässä
Pakkausta
Kaukana kaivatusta - osa 1
Kaukana kaivatusta - osa 2
4. kausi (2008-2009)
Taikatunti
Syrjähyppyjä
Tartuntavaara
Pelastakaa sotamies Jerry
Suloinen Johnny
Unelmista totta
Lainsuojaton
Voodoo vainoaa
Mysteerinen naapuri
Earlin ja Joyn vuosipäivä
Pelkkää pyörremyrskyä
Pesukarhupesue
Vuosisadan petkutus
Sydänsuruja paikatessa
Tähdeksi taivaalle, osa 1
Tähdeksi taivaalle, osa 2
Randyn karma
Ystävyydestä
Peitenimiä
Aukko avaruudessa
Noitanainen
Pinkkiä pilaa
Lihan lätinää
Kännipäistä kidnappausta
Epäiltynä, osa 1
Epäiltynä, osa 2
Isyys ihmetyttää
Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Luokka:Tilannekomediat
Luokka:Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
Luokka:2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Nizza

Question: Mikä on Nizzan asukasluku?


Nizza ( /nis/) on kaupunki Välimeren rannikolla Ranskan kaakkoisosassa. Se on Alpes-Maritimesin departementin pääkaupunki, ja sen väkiluku on noin 348000 (2011)[1] ja esikaupungit mukaan luettuina lähes miljoona.  
Historia
Nizza perustettiin 330 eaa. kreikkalaisena siirtokuntana, nimi Nikaia tarkoittaa voittoa. Myöhemmin alueelle saapuivat roomalaiset, joiden jäljiltä kaupungissa on muun muassa kylpylän jäännökset. Keskiajalla asutus vetäytyi rannan linnavuorelle. 1200-luvulla kaupunki joutui Provencen kreivien hallintaan. Vuodesta 1388 lähtien Nizza kuului Savoijiin, josta myöhemmin muodostettiin Sardinian kuningaskunta, ja Nizzasta tuli siihen kuuluneen Nizzan kreivikunnan pääkaupunki. Vuonna 1860 Nizza liitettiin Ranskaan.[2]
Italian yhdistäjä Giuseppe Garibaldi syntyi Nizzassa.
Ranskan kansallispäivän juhlassa, torstaina, 14.7.2016 Nizzassa tapahtui terrori-isku, kun kuorma-auton kuljettaja ajoi suurta väkijoukkoa päin samalla ampuen ihmisiä. Iskussa kuoli ainakin 84 ihmistä, joista suuri osa oli lapsiperheitä. Yli 300 ihmistä loukkaantui.
Maantiede ja kaupungin rakenne
Nizza sijaitsee Ranskan Rivieralla, Välimeren rannalla, 32 km Italian rajalta. Kukkuloiden suojaamassa kaupungissa on miellyttävä ilmasto.[3]
Kaupungissa on säilynyt merkittävä keskiaikainen vanha kaupunki, jossa on hyväkuntoisia barokkirakennuksia.  Vanha kaupunki on linnakukkulaksi,  Le Château, kutsutun graniittikukkulan länsipuolella. Itse linna on tuhoutunut 1700-luvun alussa.[3]
Merenrantaa pitkin kulkee useiden kilometrien pituinen maineikas rantabulevardi Promenade des Anglais. Sen ajokaistoja erottavat kukkapenkit ja palmujen rivit.[3]
Talous
Nizza on Ranskan Rivieran tärkein matkailukohde.[3] Vuonna 2011 Ranskan Rivieralla kävi 11 miljoonaa matkailijaa.[4]
Nizzassa on huomattavaa hajuvesi-, kone- ja elektroniikkateollisuutta. 
Liikenne
Nizzasta on yhteydet TGV-suurnopeusjunalla Pariisiin ja Ranskan pohjoisosiin. Kaupungin lentoasema kuuluu Ranskan vilkkaimpiin.[3]
Kaupunkiin valmistui vuonna 2007 raitiotielinja. Linjastoa laajennetaan 2010-luvulla.[5]
Palvelut
Kaupungissa toimivia oppilaitoksia:
Nizzan yliopisto
EDHEC Business School
Epitech
ISEFAC Bachelor
Urheilu
Jalkapallojoukkue OGC Nice pelaa Ranskan pääsarjassa. Nizza on tunnettu myös kuuluisan pyöräilykilpailun Pariisi–Nizza-ajon maalipaikkana. 
Ilmasto


Lähteet

Aiheesta muualla


*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
L. M. Viherjuuri

Question: Kuka L. M. Viherjuuri oli?


Leonard Maurits Viherjuuri (vuoteen 1906 Grönroth; 12. elokuuta 1885 Helsinki – 19. marraskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli Suomen Kuvalehden päätoimittajana ja hoiti Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä.
Viherjuuren vanhemmat olivat junailija Rikhard Mauritz Grönroth ja Emma Vähä-Uotila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 ja toimi aluksi Uuden Suomettaren aputoimittajana 1907–1917 ja sitten Suomen Kuvalehden päätoimittajana 1918–1936. Viherjuuri perusti Rautatieläis-lehden 1917 ja oli myös sen toimittajana. 1920-luvulla hän toimitti Langaton-lehteä 1924–1927 sekä Otavaista 1922–1923. Hän toimitti lisäksi Otavan Joulu -julkaisua vuosina 1921–1930 ja kirjoitti pakinoita nimimerkillä Vehka-Heikki. Vuonna 1936 Viherjuuri perusti Radiokuuntelija-lehden ja toimitti sitä vuoteen 1957 saakka. 
Viherjuuri hoiti virkaatekevänä Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä ensimmäisenä 1926–1927. Hän toimi Suomen teollisuuden valtuuskunnan keskuskomitean sihteerinä vuodesta 1917, Suomen kultaseppien liiton sihteerinä 1908–1925, Suomen sanomalehtimiesten liiton puheenjohtajana 1946–1949 sekä Helsingin sanomalehtimiesten yhdistyksen puheenjohtajana 1930–1948. Viherjuuri oli puheenjohtajana liikennekulttuurikomiteassa 1929–1939 sekä sen seuraajaksi perustetussa Taljassa vuodesta 1939.
Teoksia
 Auton ja autokaupan historiaa itsenäisyytemme aikana: Korpivaara & Halla Oy:n osuus siinä 1917–1942. Korpivaara & Halla Oy, Helsinki 1942.
Kultasepän käsikirja. Toimittaneet Uuno V. Aarne, L. M. Viherjuuri, avustajina Aarno Aho ym. Suomen kultaseppien liitto, Helsinki 1945.
Radiokuuntelijan tärkeimmät taulukot. Yhtyneet kuvalehdet 1950.
Lähteet

Kirjallisuutta



Luokka:Suomalaiset toimittajat
Luokka:Yleisradion toimitusjohtajat
Luokka:Vuonna 1885 syntyneet
Luokka:Vuonna 1957 kuolleet
Helatorstai

Question: Miten pakanuus määritellään?



Helatorstai (myös: 'Kristuksen taivaaseenastumisen päivä') on vuotuinen kristillinen juhla, jota vietetään neljäntenäkymmenentenä päivänä pääsiäisestä Jeesuksen taivaaseen­astumisen muistoksi.[1] Taivaaseenastumisesta kerrotaan Apostolien tekojen ensimmäisessä luvussa[2] sekä lyhyesti myös Markuksen ja Luukkaan evankeliumien lopussa[3][4]. Useimmissa Euroopan maissa, mukaan lukien Suomessa, päivä on virallinen pyhäpäivä.
Koska pääsiäisen ajankohta liikkuu, myös helatorstain päivämäärä vaihtelee. Se on useimmiten toukokuussa, harvoin kesäkuun alussa. Koska pääsiäinen on aina sunnuntaina, neljäskymmenes päivä siitä on aina torstai. Vuonna 2011 helatorstai oli vasta 2. kesäkuuta, kun vuonna 2012 se oli 17. toukokuuta ja vuonna 2013 jo 9. toukokuuta.
Suomessa helatorstai oli vuosina 1973–1991 siirrettynä edellisen viikon lauantaihin. Silloin sen nimenä oli suomeksikin Kristuksen taivaaseenastumisen päivä[1][5] (joskus myös muodossa 'Kristuksen taivaaseenastumispäivä!). Ruotsiksi helatorstai on edelleen nimeltään vastaavasti Kristi himmelsfärdsdag.
Ajankohta
2010-luvulla helatorstai sijoittuu kalenteriin seuraavasti:





Nimen helatorstai alkuperä
Useimmissa kielissä päivän nimi viittaa suoraan juhlan aiheeseen, Kristuksen taivaaseenastumiseen. Suomen kielessä sillä on kuitenkin perinteinen, alkujaan ruotsista lainattu nimi, jonka alkuosa hela viittaa ruotsin kielen pyhää tarkoittavaan sanaan helg. Sana helatorstai on saatu muinaisruotsin sanasta helghathorsdagh, joka merkitsee pyhää torstaita. Suomessa helatorstai oli vielä 1800-luvulla yksi tärkeimmistä juhlapäivistä. Vanhassa maatalouskulttuurissa edeltävän sunnuntain, rukoussunnuntain, ja helatorstain välisinä päivinä, kanttaanpyhinä, kuljettiin kulkueina pelloilla rukoilemassa hyvää satoa. Vanhan kansansanonnan mukaan päivä oli niin pyhä, ettei silloin ruohokaan kasva.[1]
Helatorstain pakanallinen historia
Pakanuuden ajalta periytyvä hela on kevään juhla, joka ajoittuu kylvökauden alkuun, ja sitä vietetään, jotta jumalat olisivat suosiollisia ja antaisivat hyvän sadon.[6] Hämeessä, Satakunnassa ja Uudellamaalla sytytettiin entisaikaan helatorstain aattona aukeille paikoille kokkoja eli helavalkeita.[6] Karja ajettiin tulien läpi laitumelle karjatautien ehkäisemiseksi. Tavat ovat yhä paikoin elossa. Simaa juodaan, käydään lemmensaunassa ja tehdään lemmentaikoja. Nuoret myös tanssivat kokoilla.
Helatorstai muualla maailmassa
Helatorstai on julkinen vapaapäivä Belgiassa, Haitissa, Alankomaissa, Indonesiassa, Islannissa, Itävallassa, Kolumbiassa, Liechtensteinissa, Luxemburgissa, Madagaskarilla, Namibiassa, Norjassa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa,  Sveitsissä, Tanskassa ja Vanuatulla.
Katso myös
Helavalkeat
Helluntai
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Kristilliset juhlapäivät
Luokka:Suomalaiset kristilliset juhlapäivät
Luokka:Toukokuun juhlapäivät
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo Unkarin valtionpäämiehistä

Question: Kuka oli Unkarin ensimmäinen presidentti?

Tämä on luettelo Unkarin valtionpäämiehistä  . Unkarin ensimmäinen valtionpäämiehistä oli Lajos Kossuth, joka astui virkaan 1848 (Unkarin vallankumouksen aikana 1848)  
Unkarin valtio (1849)

Unkarin vallankumouksen romahtamisen jälkeen vuonna 1848 palautetusta Unkarin kuningaskunnasta tuli erottamattomaton osa Itävallan valtakuntaa vuoteen 1867 asti, jolloin perustettiin Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia ja Unkarin kuningaskunnan maat järjestettiin Pyhän Tapanin kruunun maiksi.
Pyhän Tapanin kruunun maat (1867–1918)

Unkarin demokraattinen tasavalta


Unkarin neuvostotasavalta (1919)


Unkarin tasavalta (1919–1920)

Unkarin kuningaskunta (1920–1946)

Kansallisen yhtenäisyyden hallitus (1944–1945)


Väliaikainen hallitus (1944–1946)

Unkarin toinen tasavalta (1946–1949)

Unkarin kansantasavalta (1949–1989)
Presidentillisen neuvoston puheenjohtaja

Unkarin työväenpuolueen pääsihteeri / Unkarin sosialistisen työväenpuolueen pääsihteeri

Unkarin tasavalta  (1989–nykyaika)


*
Presidentit
Unkari
Ministerivaltiosihteeri

Question: Kuka Rehbinder oli?

Ministerivaltiosihteeri (ruots. Ministerstatssekreterare) oli virkamies, joka esitteli Venäjän keisarille Suomen suuriruhtinaskuntaa koskevat asiat. Hän toimi siten linkkinä Suomen senaatin ja Venäjän hallinnon välillä. Ministerivaltiosihteerin viraston asemapaikkana oli Pietari ja monet viraston tehtävistä antoivat sille myös edustuston luonnetta. Viraston yhteydessä toimi myös Suomen passivirasto.
Lain mukaan ministerivaltiosihteerin tuli olla Suomen kansalainen, mutta sortovuosien aikana vuosina 1904–1905 ja 1913–1917 virkaan oli nimitettynä venäläinen henkilö. Ministerivaltiosihteerin virasto lakkautettiin vasta Suomen itsenäistymisen jälkeen, 28. kesäkuuta 1918.
Ministerivaltiosihteerin apuna toimi Suomen asiain komitea.
Luettelo ministerivaltiosihteereistä
Nimike ministerivaltiosihteeri otettiin käyttöön 1834, tätä ennen puhuttiin valtiosihteeristä. Venäjän väliaikaisen hallituksen aikana nimettiin ministerivaltiosihteerin tehtävään lykyeksi aikaa Suomen asiain komissaari, Fjodor Roditšev.

Lähteet

Aiheesta muualla
 (Arkistolaitos)



Luokka:Suomen poliittinen historia
Luokka:Suomen suuriruhtinaskunta
*
Vincenzo Bellini

Question: Mikä oli Vincenzo Bellinin ensimmäinen teos?


Vincenzo Bellini (3. marraskuuta 1801 Catania, Sisilia – 23. syyskuuta 1835 Puteaux, Pariisi) oli italialainen oopperasäveltäjä, lyyrisen oopperan mestari ja bel canton lipunkantaja. Bellinin ensimmäinen menestys oli Il Pirata, jonka La Scala oli tilannut häneltä vuonna 1827. Nykyään hänen mestariteoksenaan yleisimmin pidetään Normaa, jonka säveltäjä loi vuonna 1831. Bellinin musiikki on hyvin tunteikasta, mahtipontista ja melodista. Bellinin oopperoissa varsinkin tenorien, mutta myös sopraanojen osat ovat hyvin vaativia. Puritaanien säveltämisen jälkeen Bellini sairastui ja kuoli vain 33-vuotiaana Pariisin lähistöllä. Hänet haudattiin myöhemmin kotipaikkakunnalleen Cataniaan. Bellinin musiikki, kuten koko bel canto, koki renessanssin 1950-luvulla, ja tähtisopraanot kuten Montserrat Caballé ja Maria Callas rakensivat uraansa laulaen useita Bellinin rooleja. Vaikka Bellinin musiikki on pysynyt tämänkin jälkeen suosiossa, oopperalavalla sitä näkee harvemmin kuin voisi olettaa, koska musiikki asettaa esiintyjille kovia vaatimuksia. Libreton hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kirjoitti Felice Romani.

Oopperat

Adelson e Salvini (1825, Teatro del Conservatorio di San Sebastiano, Napoli)
Bianca e Fernando (1826, Teatro San Carlo, Napoli)
Il pirata (1827, Teatro alla Scala, Milano)
La straniera (1829, Teatro alla Scala, Milano)
Zaira (1829, Teatro Ducale, Parma)
Capuletit ja Montecchit (1830, La Fenice, Venetsia)
Unissakävijä (1831, Teatro Carcano, Milano)
Norma (1831, Teatro alla Scala, Milano)
Beatrice di Tenda (1833, La Fenice, Venetsia)
Puritaanit (1835, Théâtre Italien, Pariisi)


Luokka:Italialaiset säveltäjät
Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät
Luokka:Romantiikan säveltäjät
Luokka:Vuonna 1801 syntyneet
Luokka:Vuonna 1835 kuolleet
HAL Laboratory

Question: Milloin HAL laboratory on perustettu?


HAL Laboratory, Inc. () on japanilainen videopelejä kehittävä yritys, joka perustettiin 21. helmikuuta 1980.[1] Yrityksen nimi perustuu HAL 9000 -tietokoneeseen, joka nähtiin elokuvassa 2001: Avaruusseikkailu.[2] HAL Laboratory tekee sopimuksen alaisena videopelejä Nintendon konsoleille, ja on tunnettu kuuluisasta pelihahmostaan Kirbysta.[3]
1990-luvun alkupuolella yritys tuotti joitakin pelejään nimellä HALKEN. Jotkin heidän varhaisimmistaan peleistä julkaistiin myös HAL American nimen alla.
Yrityksen entinen toimitusjohtaja Satoru Iwata oli myöhemmin Nintendon neljäs toimitusjohtaja.[2]
Pelit ja pelisarjat
Air Fortress (Nintendo Entertainment System)
Alcahest (vain Japanissa, Super Nintendo Entertainment System)
Arcana (SNES)
Eggerland-pelisarja
HyperZone (SNES)
Kirby-pelit
New Ghostbusters 2 (vain Japanissa, NES ja Game Boy)
NCAA Basketball (SNES)
Pokemon Ranger (Nintendo DS)
Pokemon Snap (Nintendo 64)
Rollerball (NES)
Super Smash Bros. (N64)
Super Smash Bros. Melee (Nintendo GameCube)
Super Smash Bros. Brawl (Wii)
Muita pelejä
HAL on kehittänyt näitä pelejä yhteistyössä jonkin muun yrityksen kanssa
EarthBound (SNES, ei Eurooppa) (yhteistyö Brownie Brownin sekä Shigesato Itoin kanssa)
Mother 3 (Game Boy Advance, vain Japani)
Pokemon Stadium (Nintendo 64) (yhteistyö Nintendo EAD:n kanssa)
Pokemon Stadium 2 (N64) (yhteistyö Nintendo EAD:n kanssa)
SimCity 2000 (SNES)
Lähteet

Aiheesta muualla
 (in Japanese)

*
Phantasm – yön kauhut

Question: Kuka ohjasi ensimmäisen kauhuelokuvan Phantasm - yön kauhut?


Phantasm – yön kauhut (engl. Phantasm) on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1979. Elokuvan ohjasi, tuotti ja käsikirjoitti Don Coscarelli. Omaperäinen, surrealistinen kauhuelokuva on saanut kulttimaineen ja neljä jatko-osaa.
Tässä sarjan ensimmäisessä osassa Mike (Michael Baldwin) ja hänen isoveljensä Jody (Bill Thornbury) huomaavat, että Morningsiden hautausmaalla tapahtuu jotakin hämäräperäistä, joka ei kestä päivänvaloa. Tapauksiin liittyy salaperäinen Pitkä Mies (engl. The Tall Man, Angus Scrimm). Yhdessä ystävänsä Reggien (Reggie Bannister) kanssa veljekset alkavat tutkia Morningsiden tapahtumia ja päätyvät keskelle outoa pahuuden maailmaa. "He löytävät henkilögallerian, joka vie jalat alta tusinahorroreitten arkityypeiltä ja ratkaisuilta. Typerä mutta tarpeeksi tehokas ja itseironisella huumorilla kyllästetty peruspelästyttäjä", kirjoitti Katso-lehden elokuvakriitikko aikoinaan.[1]
Phantasm – yön kauhut tehtiin pienellä budjetilla (n. 300000 dollaria)[2] ja pitkälti amatöörinäyttelijöiden voimin. Kuitenkin elokuva sai hyvän vastaanoton ja siitä tuli kulttiklassikko, joka sai sittemmin neljä jatko-osaa: Phantasm II (1988), Phantasm III: Lord of the Dead (1994), Phantasm IV: Oblivion (1998) ja Phantasm: Ravager (2016).
Lähteet

Aiheesta muualla
Phantasm – yön kauhut Internet Movie Databasessa (IMDb.com) (englanniksi)
Luokka:Vuoden 1979 elokuvat
Luokka:Kauhuelokuvat
Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvat
Molempain Sisiliain kuningaskunta

Question: Mikä oli Molempain Sisiliain kuningaskunta?


Molempain Sisiliain kuningaskunta () oli vuosina 1130–1282, 1442–1458 ja 1816–1860 toiminut kuningaskunta, johon kuului Etelä-Italia ja Sisilian saari. Kuningaskunnan pääkaupunkina oli ensin Palermo ja myöhemmin Napoli[1].
Kolme ajanjaksoa

Molempain Sisiliain kuninkaan (tai Sisilian kuninkaan) arvo oli vuosina 1130–1282 hallinneilla Etelä-Italian kuninkailla. Heistä ensimmäinen oli normannisukuinen herttua Roger II, joka valtasi Palermon vuonna 1091 ja piti sitä pääkaupunkinaan. Hän peri vuonna 1127 toisen herttuakunnan Italian mantereelta ja julistautui vuonna 1130 kuninkaaksi ”molemmissa Sisilioissa”. Tätä kautta kutsutaan myös nimellä Sisilian kuningaskunta. Merkittävä maan myöhempi kuningas oli Fredrik I, joka hallitsi keisarina nimellä Fredrik II[1] Palermon asukkaiden kapina ranskalaisia hallitsijoita vastaan eli Sisilian iltamessu vuonna 1282 hajotti valtion kahtia: mantereen puoli (nimellä Sisilian kuningaskunta) oli siitä alkaen eri valtio kuin Sisilian saari (Trinacria).[1]
Vuonna 1442 Aragonian ja Sisilian kuningas Alfonso V Loistava valloitti Napolin ja palautti siten molemmat Sisiliat jälleen yhteen. Alfonson kuoltua 1458 maat kuitenkin jaettiin perinnönjaossa erilleen.[1]
Kuningaskunta muodostettiin uudelleen Wienin kongressissa 1815 nostamalla Bourbon-suvun kuningas Ferdinand valtaan Napoleonin valloitusten jälkeen.[1] Vuonna 1861 Sardinian kuningaskunta valloitti alueen ja Viktor Emanuel II julistautui yhtenäisen Italian kuninkaaksi.
Molempain Sisiliain kuninkaat
1130–1154: Roger II
1154–1166: Vilhelm I Paha
1166–1189: Vilhelm II Hyvä
1189–1194: Tankred
1194: Vilhelm III
1194–1197: Henrik (keisarina Henrik VI)
1197–1250: Fredrik (keisarina Fredrik II)
1250–1254: Konrad (keisarina Konrad IV)
1254–1266: Manfred
1266–1282: Kaarle I

1442–1458: Alfonso V Loistava

1816–1825: Ferdinand I (ital. Ferdinando)
1825–1830: Frans I (ital. Francesco)
1830–1859: Ferdinand II
1859–1861: Frans II
[1]
Katso myös
Sisilian kuningaskunta
Lähteet

*
Siuronkoski

Question: Missä Siuronkoski sijaitsee?


Siuronkoski on koski Nokian Siurossa. Siuronkoski kuuluu Kokemäenjoen vesistön Ikaalisten reittiin, joka on ollut yksi Suomen tärkeimpiä vaelluskalojen kutujokia[1]. Kosken pituus Mahnalanselästä Kuloveteen on noin 200 metriä. Putouskorkeus on noin neljä metriä.  
Siuronkosken yli kulkee 1902 rakennettu kivisilta. Ennen tätä paikalla oli myös kivisilta vuosina 1874–1899.[2] Kosken yli kulkee myös Tampere–Pori-rata. Kosken yläpuolella on uimaranta. Satamia on ollut sekä kosken ylä- että alapuolella[3].
Siuronkoskea pitkin kulki vuosina 1870–1973 Turun ja Porin läänin ja Hämeen läänin raja. Ennen vuotta 1870 raja oli Tammerkoskessa. Vuoden 1973 alussa kosken länsipuolella ollut Suoniemen kunta liitettiin sen itäpuolella olleeseen silloiseen Nokian kauppalaan.[4]
Vuonna 1903 haki Anton Elving lupaa perustaa Siuronkoskeen puuhiomon ja vesilaitoksen. Vesilaitoksen osalta hän sai päätöksen 24.10.1906.[5] Nokia-yhtiö rakennutti koskessa sijaitsevan vesivoimalan 1900-luvun alussa. Nykyään voimalan omistaa perheyritys Virolan puutarha. Voimalalla säännöstellään Mahnalanselän korkeutta. Voimalassa on tehoa noin 0,7 [megawatti|MW]] [6], eikä se estä virkistyskalastusta[7].
Siuronkoski on Pirkanmaan suosituimpia koskikalastuspaikkoja. Kalapaikan erikoisuutena on toutain, muita kaloja ovat kuha, taimen ja kirjolohi. Kuha ja toutain lisääntyvätkin menestyksekkäästi kosken alueella. Taimenen poikastuotanto on kuitenkin jäänyt vähäiseksi vuoden 2011 kunnostuksesta[7] huolimatta. 
Siuronkoski on tunnettu suurista kaloistaan:
Järvitaimen 10,150 kg (9.6.2001, Suomen ennätys)
Toutain 6,020 kg (13.5.1998)
Kuha 8,04 kg (toukokuu 2015)
Lähteet

Aiheesta muualla



Coordinates: 
Luokka:Suomen kosket
Luokka:Nokian luonto
Luokka:Mahnalanselän lähialue‎
Ohjelmisto

Question: Mitä tarkoittaa ohjelmistokehitys?


Ohjelmisto tai tietokoneohjelmisto  on useista tietokoneohjelmista, niiden käyttämistä tiedostoista ja niihin liittyvästä dokumentaatiosta muodostuva kokonaisuus. Ohjelmistoja ovat esimerkiksi niin tavalliset toimisto-ohjelmistot ja videopelit kuin kokonaiset käyttöjärjestelmätkin. Usein termejä ohjelma ja ohjelmisto käytetään sekaisin sekä toistensa synonyymeina.
Erityisesti sulautetuissa järjestelmissä, mutta myös yleisesti tietokoneista puhuttaessa, ohjelmistoksi kutsutaan usein kaikesta laitteen sisältämästä ohjelmakoodista muodostuvaa kokonaisuutta. Ohjelmistoa voidaankin pitää eräänlaisena vastakohtana laitteistolle.
Ohjelmistoja voi ohjelmoida itse tai niitä voi hankkia valmisohjelmistoina. Valmisohjelmistot hinnoitellaan usein vielä lisenssipohjaisesti, lisenssi per käyttäjä. Nykyään on yleistymässä niin kutsuttu SaaS-ohjelmistotyyppi, jossa ohjelmistoa vuokrataan. SaaS-mallissa hinnoittelu perustuu käytön laajuuteen, esim. projektinhallintatyökalussa hallittavien projektien määrään.
Historia

Manchesterin yliopiston Small-Scale Experimental Machine (SSEM) oli ensimmäinen tietokone, jossa ohjelma voitiin tallettaa tietokoneen muistiin.[1]
Ennen IBM S/360:tä ja monopolioikeudenkäyntiä IBM:ää vastaan ohjelmistot seurasivat ilmaiseksi tietokoneen mukana tai ne olivat erityisesti käyttötarpeeseen kehitettyjä.[2]
Käsite omisteinen ohjelmisto syntyi vasta vuonna 1983 Applen oikeudenkäynnissä Franklin ACE-tietokoneista.[3][4][5]
1950-luvulla julkaistuja varhaisia ylemmän tason ohjelmointikieliä olivat ALGOL, COBOL, Fortran ja LISP.
Katso myös
Ohjelmistotuotanto
Ohjelmointi
Tietokonetekniikan historia
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
AOL

Question: Milloin AOL perustettiin?


AOL LLC (aiemmin America Online, Inc) on vuonna 1983 perustettu Time Warnerin (95%) ja Googlen (5%) omistama internet-palveluntarjoaja. Sillä on yhteensä noin 20 miljoonaa asiakasta Yhdysvalloissa, Kanadassa, Saksassa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Vuonna 2005 yhtiön liikevaihto oli 8,3 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
4. elokuuta 2006 AOL:stä pääsi vuotamaan yli 650000:n käyttäjän nettihakutiedot noin kolmen kuukauden ajalta. Tiedot oli tarkoitettu tutkimuskäyttöön, eikä niitä voinut suoraan yhdistää käyttäjän henkilöllisyyteen. Kolme työntekijää erosi tai erotettiin tietovuodon takia.
Toukokuussa 2015 Verizon Communications ilmoitti ostavansa AOL:n 4,4 miljardilla dollarilla.[1]
Tuotteita
AOL Instant Messenger
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Internet-palveluntarjoajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset tietotekniikkayhtiöt
Bartolomeos I

Question: Kuka Demetrios I oli?



Bartolomeos (syntyjään Dimitrios Arhondoris, s. 29. helmikuuta 1940, Imbroksen saari, Turkki) on Konstantinopolin ja Uuden Rooman arkkipiispa, ekumeeninen patriarkka.
Bartolomeos on 270. patriarkka noin 2000 vuotta vanhassa ortodoksisessa kirkossa. Konstantinopolin patriarkaatin keskus on Turkin Istanbulissa. 
Tausta
Bartolomeos syntyi Imbroksen saarella  (turk. Gökçeada), joka sijaitsee Turkin puoleisella Aigeianmeren rannikolla. Bartolomeos on Turkin kansalainen mutta etnisesti turkinkreikkalainen. Hän puhuu kreikkaa, turkkia, latinaa, ranskaa, italiaa, englantia, saksaa ja muinaiskreikkaa.
Kirkolliset vihkimykset ja opiskelu
Dimitrios Arhondoris vihittiin 1961 munkiksi ja diakoniksi ja sai kirkolliseksi nimekseen Bartolomeos. Hän valmistui Istanbulin edustalla olevalla Halkin saarella sijainneesta teologisesta koulusta vuonna 1963 ja suoritti sen jälkeen kaksivuotisen asevelvollisuuden asevoimissa.
Vuosina 1963–1968 Bartolomeos opiskeli Roomassa sijaitsevassa katolisen kirkon orientaalisessa instituutissa sekä Sveitsissä Geneven lähellä Celignyssä sijaitsevasa Kirkkojen maailmanneuvoston ylläpitämässä Bosseyn Ekumeenisessa Instituutissa ja Saksassa Münchenin yliopistossa erikoisalanaan kanoniset lait. Tohtorinväitöksensä hän teki Rooman paavillisessa orientaalisessa instituutissa Gregoriaaniseen yliopistoon aiheesta ”Pyhien kanonien kodifiointi ja kanoniset instituutiot ortodoksisessa kirkossa”. 
Vuonna 1968 Bartolomeos palasi Halkin saaren teologiseen kouluun ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Samalla hän sai munkeille kuuluvan arkkimandriitan arvonimen. Piispaksi hänet vihittiin nimellä Filadelfian piispa vuonna 1973. Vuonna 1990 hänestä tuli Khalkedonin metropoliitta ja samalla Konstantinopolin patriarkaatin toimiston johtaja. Pyhän Synodin jäsen hän on ollut vuodesta 1974.
Kun Demetrios I kuoli lokakuussa 1991, valittiin metropoliitta Bartolomeos yksimielisesti uudeksi Konstantinopolin ja Uuden Rooman Arkkipiispaksi ja Ekumeeniseksi Patriarkaksi. Hänet asetettiin virkaansa 2. marraskuuta 1991.
Toiminta
Patriarkka Bartolomeos on kunnostautunut kansainvälisissä kysymyksissä ja hän on toiminut välittäjänä islamilaisen maailman (Turkki) ja läntisen maailman (EU) välissä sekä Turkin ja Kreikan välisissä suhteissa. Hänet tunnetaan myös aktiivisuudestaan ympäristökysymyksissä.
Bartolomeos osallistui paavi Franciscuksen virkaanastumismessuun maaliskuussa 2013. Tämä oli ensimmäinen kerta vuoden 1054 (ks. suuri skisma) jälkeen, kun Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka otti osaa Rooman piispan virkaanastujaisiin.
Kunnianosoitukset
Bartolomeoksella on lukuisia kunniatohtorin arvonimiä useissa yliopistoissa muun muassa Ateenan yliopiston teologisessa koulussa ja Moskovan teologisessa akatemiassa. Yhdysvaltojen kongressi myönsi hänelle vuonna 1997 kultaisen mitalinsa.
Katso myös
Ortodoksinen kirkko
Luettelo Konstantinopolin patriarkoista
Ortodoksisen kirkon kanonit
Aiheesta muualla





Bartolomeos
Bartolomeos I
Bartolomeos
Bartolomeos
Bartolomeos
Luokka:Turkkilaiset uskonnolliset johtajat
Sortovuodet

Question: Mitkä olivat sortovuodet Suomessa?


Sortovuodet eli sortokaudet olivat ajanjaksot 1899–1905 (ensimmäinen sortokausi) ja 1908–1917 (toinen sortokausi), jolloin Venäjän keisarikunta yritti venäläistää[1] Suomea. Nimi ”sortovuodet” on otettu käyttöön jälkeenpäin, ensimmäisestä sortokaudesta käytettiin nimeä routavuodet.[2]

Ensimmäisellä sortokaudella muun muassa kerättiin Suuri adressi ja perustettiin vastarintajärjestö Kagaali[3], joka järjesti kutsuntalakkoja. Toisella sortokaudella annettiin yhdenvertaisuuslaki,[4][5] joka antoi maassa asuville venäläisille oikeuden hakea virkoja ilman Suomen kansalaisuutta, sekä käynnistettiin jääkäriliike. Sortokausi päättyi Venäjän vallankumoukseen.[6]
Ensimmäinen sortokausi

Toinen sortokausi

Lähteet
Klinge, Matti: Keisarin Suomi, Schildts Miktor, 1997, ISBN 9789515006820
Toimituskunta: Maa kansa valtakunta II, Otava, 1924
Viitteet


*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Vesikehä

Question: Kuinka monta prosenttia maapallosta on vettä?


Vesikehä[1] eli hydrosfääri[2] muodostuu kaikesta planeetalta löytyvästä vedestä. Näin ollen Maan hydrosfääriin kuuluvat pintavedet kuten meret, järvet ja joet, mutta myös pohjavesi, jäätiköt ja ilmakehään sekä kasvillisuuteen sitoutunut vesi.[3] Jääkehällä on myös oma nimi kryosfääri.[4] Hydrosfäärissä tapahtuu veden kiertokulkua paikasta ja olomuodosta toiseen.[3]
Vesikehän tutkimus

Laajasti tulkiten vesikehään ja sen tutkimukseen voidaan sisällyttää myös kaikki veden kiertokulkuun liittyvät ilmiöt kuten sen vuorovaikutus elottoman ja elollisen luonnon kanssa sekä veden fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet.[3] Meteorologia tutkii ilmakehässä olevaa vesikehän osaa ja veden liikkeitä ilmakehässä.[5] Fysikaalinen meritiede keskittyy meriin[6] ja hydrologia mantereilla olevaan veteen.  
Vesikehä sijaitsee suurimmaksi osaksi kivikehän ja ilmakehän välissä.[7] Se peittää noin 71% maapallon pinnasta.[8] Maapallon vedestä 98% on suolaista.[9] Maan makea vesi on pääasiassa joissa, järvissä, jäätiköissä sekä pohjavetenä.[10]
Muodostuminen

Ei osata täysin varmasti sanoa, mistä Maa sai runsaan vetensä.[11] Vettä tiedetään olevan runsaasti Marsissa routana ja jäänä sekä jonkin verran höyrynä kuumassa Venuksessakin.[12] Planeettamme sisältää suhteellisesti enemmän pintavettä kuin vastaavat kappaleet sisemmässä aurinkokunnassa. Veden vapautuminen Maan sisältä esimerkiksi tulivuoritoiminnan myötä ei riitä selittämään sen määrää. Erään melko suositun olettamuksen mukaan Maan vesi olisi peräisin komeetoista ja asteroideista, joiden pommitukselle varhainen Maa altistui.[13] On ajateltu, että Jupiterin painovoimahäiriöt ajoivat jäisiä kappaleita asteroidivyöhykkeeltä, joten ilman Jupiteria Maalla ei olisi ainakaan niin suurta määrää vettä kuin nyt.
Maan valtameret

Valtameret peittävät 70,8 prosenttia Maan pinta-alasta. Maan vesivaroista suolatonta vettä on vain 2,5 prosenttia, josta suurin osa (68,5%) on jäätiköissä. Maan valtamerien keskisyvyys on 3794 metriä, mikä on lähes viisinkertainen mannerten keskikorkeuteen nähden. Valtamerien massa on 1,35 × 1021 kg eli 1/4400 Maan massasta. Se vastaa tilavuusmittana 1,386 × 109 km³ vettä. Jos maan pinta olisi kokonaan tasainen, sen peittäisi 2,6-2,7 kilometriä syvä vesikerros. Maan valtameret tasaavat merivirroillaan Maan lämpöä, mutta merivirrat aiheuttavat myös El Niñon tapaisia säähäiriöitä. Valtamerien yllä on usein pilvisempää kuin maalla.
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Hydrologia
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Alkuperäiskansa

Question: Ovatko afrikkalaiset alkuperäiskansaa?


Alkuperäiskansa on (vähemmistönä oleva) kansallisuus, joka on jonkin alueen alkuperäistä väestöä.[1] Alkuperäiskansat muodostavat noin 6 prosenttia maailman väestöstä, ja pelkästään Intiassa on yli 100 miljoonaa alkuperäiskansoihin kuuluvaa ihmistä.[2]
Alkuperäiskansa on määritelty esimerkiksi kansainvälisen työjärjestön ILO:n yleissopimuksessa numero 169. Sen mukaan näille kansoille on ominaista, että ne polveutuvat väestöstä, joka maan valloituksen tai asuttamisen tai nykyaikaisen kansallisvaltion muodostumisen aikaan asui maassa. Toiseksi alkuperäiskansat ovat eläneet pitkälti riippumattomina aluetta hallitsevasta valtiosta ja säilyttäneet kielelliset, kulttuuriset ja yhteisölliset ominaispiirteensä ainakin osittain ympäröivästä valtakulttuurista erillisinä. Tällaiset määritelmät ovat kuitenkin tulkinnallisia. Saamelaisille on myönnetty alkuperäiskansan asema Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Venäjällä. Näistä maista vain Norja on ratifioinut ILO:n sopimuksen.
Arkeologian professori Ari Siiriäinen pitää termiä "alkuperäiskansa" harhaanjohtavana. "Termi pitää sisällään ajatuksen siitä, että jokin kansa voisi omistaa asuttamansa maa-alueen siksi, että he ovat alueen ensimmäisiä asukkaita", vaikka usein he ovat vain syrjäyttäneet jonkin vielä aikaisemman kansan. Myös sana "kansa" on kiistanalainen ja mielivaltainen käsite.[3]
Yhdistyneiden kansakuntien julkaiseman selvityksen mukaan alkuperäiskansojen eliniänodote on lyhyempi kuin muulla väestöllä. Syynä ovat muun muassa köyhyys, aliravitsemus ja tartuntataudit.[4]
Alkuperäiskansat ja luonto

80 prosenttia maapallon biodiversiteetistä on alkuperäiskansojen alueella. Alkuperäiskansojen laajemmat maaoikeudet hillitsevät tutkimuksen mukaan ilmastonmuutosta, ja ovat taloudellisin keino suojella metsiä ja siten sitoa hiilidioksidia. Alkuperäiskansat harjoittavat metsissään usein perinteistä ja kestävää elämäntapaa.[2]
Professori Siiriäisen mukaan "alkuperäiskansat" kuluttavat luontoa kuten muutkin, jopa asumiskelvottomaksi. Vaikka ihmisten vähyyden kehittymättömän teknologian vuoksi tämä kulutus jää joskus vähäisemmäksi, se ei hänen mielestään tarkoita, että alkuperäiskansa "ymmärtäisi luontoa" tai "olisi yhtä luonnon kanssa".[3]
Alkuperäiskansoja
Huomattavia eurooppalaisia alkuperäiskansoja ovat baskit, saamelaiset, Krimin tataarit, nenetsit, samojedit, komit sekä adygelaiset kansat, kuten tšerkessit. Afrikassa monia kansoja pidetään alkuperäiskansoina, vaikka he ovatkin erityisen usein syrjäyttäneet aiempia kansoja, osa melko äskettäin. Amerikassa kaikkia 1400-luvun eurooppalaisvalloittajien edeltäjistä polveutuvia pidetään alkuperäiskansoina (intiaanit, eskimot). Aasiassa alkuperäiskansoja ovat esimerkiksi armenialaiset, Pohjois-Irakin assyrialaiset, Hokkaidon ainut ja lukemattomat muut. Muualla heitä ovat muun muassa Australian aboriginaalit ja Uuteen-Seelantiin noin 1280 saapuneet maorit.
Katso myös
Kansainvälinen maailman alkuperäiskansojen päivä
Alkuperäiskansojen oikeudet
Lähteet

Aiheesta muualla
, alkuperäiskansojen oikeuksien osaamiskeskus.

*
Luokka:Etniset ryhmät
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Meiji-kausi

Question: Milloin Meiji-kausi alkoi?


Meiji-kausi oli noin 45 vuoden kausi Japanin historiassa, jolloin keisari Meiji oli vallassa, eli vuodesta 1868 vuoteen 1912. Meiji-kausi alkoi Meiji-restauraatiolla, jonka myötä keisari otti vallan shōguneilta takaisin itselleen ja lakkautti feodaalijärjestelmän. Meiji-kauden aikana Japani alkoi modernisoitua ja nousi suurvallaksi.[1] Keisari Meijin kuoltua vuonna 1912 valtaistuimelle nousi keisari Taishō, jonka valtakautta kutsutaan Taishō-kaudeksi.
Meiji-restauraatio ja keisari Meiji

Helmikuun kolmantena päivänä 1867 viisitoistavuotias Mutsuhito nousi isänsä keisari Komein seuraajaksi valtaistuimelle, ja Meiji-kausi, ”valaistuneen hallitsemisen kausi” julistettiin alkaneeksi. Meiji-restauraatio vuonna 1868 teki lopun 265 vuotta jatkuneesta feodaalivallasta Tokugawa-shōgunaatin alla.
Ensimmäinen uudistus oli perustuslakiin rinnastuva viiden pykälän julistus vuonna 1868. Sen tarkoitus oli vakuuttaa kansalle uuden hallinnon hyviä aikeita, kohottaa moraalia ja hakea taloudellista tukea uudelle hallitukselle. Julistuksen viisi pykälää olivat
kansalliskokouksen perustaminen
kaikkien yhteiskuntaluokkien osallistuminen valtion asioiden hoitoon
valinnanvapaus ammatillisissa ja sosiaalisissa asioissa (esimerkiksi oikeus luokkien välisiin avioliittoihin)
”pahojen perinnäistapojen” korvaaminen ”oikeudenmukaisilla luonnonlaeilla”
kansainvälisen tietämyksen etsiminen keisarivallan lujittamiseksi
Viiden pykälän julistuksen seuraus käytännössä oli shōgunin vallan romuttuminen ja askel kohti demokraattisempaa hallintoa. Julistuksen hengen toteuttamiseksi kirjoitettiin yksitoistakohtainen perustuslaki.
Ulkomaansuhteet
Torjuttuaan Kiinan Koreassa Kiinan–Japanin sodassa (1894–1895) Japani nousi kansainvälisesti merkittäväksi suurvallaksi ja voitti Venäjän Mantšuriassa Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905. Meiji-kaudella Japani solmi vuonna 1902 Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa sotilasliiton, jonka takia se liittyi ensimmäisessä maailmansodassa Liittoutuneiden puolelle.
Katso myös
Japanin teollistuminen toisen teollisen vallankumouksen aikana
Kuvia

Keisari Meiji
Puupiirros Meiji-perustuslain promulgaatiosta
Japanin keisari ottaa vastaan Ranskan toisen sotilasoperaation Japanissa

Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Japanin aikakaudet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Ballistiikka

Question: Mitä nutaatio tarkoittaa?


Ballistiikka (kreikan sanasta ba’llein ’heittäminen’) on lentävien kappaleiden liikeratoja tutkiva dynamiikan sovellettu tiede. Ilmassa etenevän kappaleen liikerata ei ole suora maan vetovoiman ja ilmanvastuksen takia. Ballistiikassa puhutaan kappaleen lentoradasta.
Historia
Ensimmäinen ammusten liikkumisia tutkinut ihminen oli Tartaglia, joka tuli 1500-luvulla tunnetuksi teoriallaan, että suurin teoreettinen kantama saadaan 45° kulmalla ammuttaessa. Tätä on myöhemmin tarkennettu ilmanvastuksella, jonka vaikutuksesta käytännössä paras kantama saavutetaan 43–44° kulmilla. Galileo Galilei osoitti 2. kesäkuuta 1638, että ammus etenee ilmattomassa huoneessa niin sanotun ideaalisen ballistisen kaaren paraabelin mukaan ja siihen vaikuttaa vain maan vetovoima. Jos maan vetovoimaa ei kohdistu ammukseen ollenkaan, sen lentorata on suora.
Yleistä
Ballistinen kappale on kappale, joka on vapaa liikkumaan, käyttäytymään, ja joka muuttuu muodoltaan sekä ääriviivoiltaan ja pintarakenteeltaan ympäröivien olosuhteiden ja aineiden tai voimien, kuten aseen kaasupaineen, piipun/putken rihlojen, painovoiman, lämpötilan ja ilman partikkelien vaikutuksesta. 
Ballistiikka voidaan jakaa seuraaviin osa-alueisiin:
Sisäballistiikka, joka tutkii ruudin palamista, putken sisäisen paineen muutoksia, ammuksen nopeuden muutoksia ja kiihtyvyyttä ja ammuksen kulkua ruudin palokaasun ajamana piipun, tykin tai singon tms. putken läpi.
Väliballistiikka, joka tutkii ammuksen käyttäytymistä heti sen päästyä piipusta / putkesta ulos, kunnes kaasunpaine sen takana tasoittuu.
Ulkoballistiikka, joka tutkii ammuksen kulkua ilmassa tai avaruudessa. Kappaleen vapaan lennon lentorataan vaikuttaa kaikkiaan ilmanvastuksen ja maan vetovoiman lisäksi ballistinen kerroin, stabiliteetti, hyrrävoima, prekessio, nutaatio, hyrräpoikkeama, Magnuksen efekti ja Poisson-efekti. Lisäksi tulee ottaa huomioon muun muassa ilmanpaine, ilman kosteus, ilman lämpötila, panoksen lämpötila, tuulen suunta ja voimakkuus ym. Esimerkiksi kiväärin luodin lähtönopeus lisääntyy tai vähenee nykyaikaisia ruuteja käytettäessä karkeasti yhden metrin sekunnissa yhden asteen lämpötilanmuutosta kohti.
Maaliballistiikka eli terminaaliballistiikka, joka tutkii ammuksen kohdevaikutuksia ja ammusta kohteessa. Tähän liittyen haavaballistiikka tutkii projektiilin toimintaa ja vaikutuksia elävässä kudoksessa.
Tuliaseiden ballistisia tietoja voidaan käyttää hyväksi myös rikostutkinnassa. Ballistisista tiedoista erillään tuliaseiden tutkimisessa voidaan analysoida tuliaseita, ampumatarvikkeita ja työkaluja todettaessa, onko yksittäistä tuliasetta tai työkalua käytetty rikokseen.
Ballistinen ohjus on ohjus, joka on rakennettu toimimaan pääosin ballististen lakien mukaan.
Katso myös
Heittoliike
Aiheesta muualla
Timantit ovat ikuisia

Question: Kuka näytteli James Bondia elokuvassa Timantit ovat ikuisia?



Timantit ovat ikuisia () on Guy Hamiltonin ohjaama James Bond -elokuva vuodelta 1971. Elokuvassa Bondia näyttelee virallisessa Bond-elokuvassa viimeistä kertaa Sean Connery. Rooliin oli jo valittu yhdysvaltalainen näyttelijä John Gavin, kun Connery antoikin suuren palkkion houkuttelemana periksi siihen asti kieltäydyttyään[1]. Elokuva perustuu Ian Flemingin romaaniin Timantit ovat ikuisia (1956, suom. 1966).
Bond-elokuville ominainen camp-huumori sai alkunsa tästä elokuvasta, vaikka ensimmäiseksi lajin edustajaksi mainitaan usein Elä ja anna toisten kuolla.[2]
Arviot
Erään kriitikon mukaan elokuva ei ole ehyt kokonaisuus vaan kokoelma eksoottisia aineksia. Mieleenjäävimpiä ovat tappajaparit, akrobaattinaiset Bambi ja Thumper sekä koominen homopari Mr. Kidd ja Mr. Wint.[1]
Näyttelijät

Tapahtumapaikat
Japani
Kairo
Lontoo
Etelä-Afrikka
Amsterdam
Los Angeles
Las Vegas, Nevada
Kalifornian niemimaa, Meksiko
Kuvauspaikat
Elokuva kuvattiin 5. huhtikuuta – 13. elokuuta 1971 välisenä aikana. Studiokuvaukset tehtiin Pinewoodin studiolla Lontoossa ja Universalin studioilla Los Angelesissa. Ulkokuvauksia tehtiin Yhdysvalloissa Las Vegasissa, Los Angelesissa, Palm Springsissa ja Oceansidessa sekä Britanniassa Doverissa ja Southamptonissa. Ulkokuvauksia tehtiin myös Saksassa, Hollannissa ja Ranskassa.
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates.




Luokka:Vuoden 1971 elokuvat
Luokka:James Bond -elokuvat
Luokka:Toimintaelokuvat
Luokka:Romaaneihin perustuvat elokuvat
Luokka:Guy Hamiltonin ohjaamat elokuvat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Ira Levin

Question: Kuka Ira Levin oli?


Ira Levin (27. elokuuta 1929 New York – 12. marraskuuta 2007 New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija sekä laulun- ja näytelmientekijä.
Elämä
Levin suoritti opintonsa Horace Mann Schoolissa ja New Yorkin yliopistossa, jossa hän opiskeli filosofiaa ja englannin kieltä. Yliopiston jälkeen hän kirjoitti opetuselokuvia ja teki käsikirjoituksia televisiolle.
Levinin ensimmäinen tuotantoon päässyt näytelmä oli No Time for Sergeants, jonka hän kirjoitti Mac Hymanin romaanin pohjalta. Näytelmästä tehtiin myös elokuva vuonna 1958.
Levinin ensimmäinen romaani Suudelma ennen kuolemaa (1953) sai erinomaisen vastaanoton sekä yleisöltä että kriitikoilta ja hän sai vuonna 1954 Edgar-palkinnon parhaasta romaanista. Romaani on tehty kahdesti elokuvaksi, vuonna 1956 ja 1991.
Levinin tunnetuin näytelmä on Deathtrap (suomennoksena Murhaleikki tai Murhaloukku)[1], joka on ollut pisimpään Broadwaylla esitetty komedia-trilleri. Näytelmä toi hänelle toisen Edgar-palkinnon. Vuonna 1992 näytelmästä tehtiin elokuvaversio, jossa pääosia näyttelivät Christopher Reeve ja Michael Caine.
Levinin tunnetuin romaani on Rosemaryn painajainen (1968), joka toi satanismin ja okkultismin nykyajan Manhattanille. Teos myös filmattiin, ja sen pääosissa esiintyivät Mia Farrow ja John Cassavetes. Ruth Gordon sai Oscar-palkinnon parhaasta naissivuosasta. Elokuvan käsikirjoituksen laati ja sen ohjasi Roman Polański.
Myös muita Levinin teoksia on filmattu: Mengelen pojat (The Boys from Brazil) vuonna 1978; The Stepford Wives kahdesti, vuosina 1975 ja 2004; Taivaansilpoja vuonna 1993. Romaanista The Boys from Brazil on valmisteilla uusi elokuvaversio, jonka pitäisi valmistua vuonna 2009.
Teokset
Romaanit
A Kiss Before Dying, 1953 (suom. Suudelma ennen kuolemaa, 1955)
Rosemary's Baby, 1967 (suom. Rosemaryn painajainen, 1968)
This Perfect Day, 1970
The Stepford Wives, 1972
The Boys from Brazil, 1976 (suom. Mengelen pojat, 1976)
Sliver, 1991 (suom. Taivaansilpoja, 1999)
Son of Rosemary, 1997 (suom. Rosemaryn poika, 1999)
Näytelmät
No Time For Sergeants, 1956
Interlock, 1958
Critic's Choice, 1960
General Seeger, 1962
Dr. Cook's Garden, 1968
Veronica's Room, 1974
Deathtrap, 1978
Break a Leg: A Comedy in Two Acts, 1981
Cantorial, 1982
Lähteet

Aiheesta muualla


Keijo Kettunen: . Helsingin sanomat 24.3.2000.

Luokka:Yhdysvaltalaiset kauhukirjailijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset näytelmäkirjailijat
Luokka:Vuonna 1929 syntyneet
Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Valve Corporation

Question: Onko Valve Corporation suomalainen yhtiö?


Valve Corporation (ent. Valve Software) on Bellevuessa, Washingtonissa sijaitseva videopelien kehittämiseen ja digitaaliseen jakeluun erikoistunut yritys. Gabe Newell ja Mike Harrington perustivat Valve Corporationin (silloinen Valve Software) Kirklandissa, Washingtonissa vuonna 1996. Valven teki kuuluisaksi sen ensimmäinen julkaisu, Half-Life, vuonna 1998.
Half-Lifen menestyksen jälkeen Valve ryhtyi kehittämään Team Fortress Classic -modia Half-Lifeen. Valve auttoi myös itsenäisiä modien kehittäjiä ja on hankkinut joidenkin modien oikeudet itselleen. Valven nykyään omistamia, aiemmin itsenäisiä modeja ovat muun muassa Counter-Strike ja Day of Defeat.
Vuoden 2003 E3-messuilla Valve herätti huomiota esittelemällä materiaalia Half-Life 2:sta, joka näytti olevan jo valmis. Half-Life 2:n piti ilmestyä vuoden 2003 syksyllä. Pelin julkaisu kuitenkin viivästyi lähdekoodivarkauden myötä. Peli julkaistiin lopulta 16. marraskuuta 2004, ja se osoittautui menestykseksi aiemman osan tavoin.[1]
Maaliskuussa 2011 julkisuuteen vuoti huhuja Valven aikeista oman pelikonsolin kehittämiseksi. Steam Box -nimellä huhutun laitteen ideana olisi toimia pelikonsolina, jolla voisi pelata Steam-palvelusta saatavia pelejä. [2] Steam Box on myöhemmin tullut tunnetuksi Steam Machine -nimellä.
Valve julkisti oman käyttöjärjestelmän SteamOS:n 23. syyskuuta 2013. SteamOS on Linuxiin perustuva käyttöjärjestelmä, jota on paranneltu erityisesti pelaamiseen. Se myös keskittyy pelaamiseen olohuoneesta käsin.
27. syyskuuta 2013 Valve julkisti viimeisen julkistuksen kolmiosaisesta julkaisustaan. Julkistus oli jo odotettavissa oleva Steam-ohjain, jonka päätarkoitus on tuoda helppokäyttöisyys olohuoneeseen.
Pelit

Katso myös
Steam
Source
The Orange Box
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
Luokka:Yhdysvaltalaiset videopeliyritykset
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Valve Corporation
Simpsonin perhe

Question: Missä Homer Simpsonin äiti on?



Simpsonin perhe on kuvitteellinen perhe yhdysvaltalaisessa animaatiosarjassa Simpsonit. Ydinperheeseen kuuluvat isä Homer, äiti Marge sekä lapset Bart, Lisa ja Maggie Simpson. He asuvat osoitteessa 742 Evergreen Terrace kuvitteellisessa Springfieldin kaupungissa. Simpsonit ovat sarjansa päähenkilöt ja alkuperäiset hahmot, joiden ympärille koko sarja on rakentunut.
Simpsonin perhe

Muita perheenjäseniä
Abraham ”Abe” Simpson, Homerin isä (ääninäyttelijä Dan Castellaneta). Ensiesiintyminen lyhytfilmissä ”Grampa and the Kids”.
Mona Simpson, Homerin pitkään kadoksissa ollut äiti (ääninäyttelijä Glenn Close). Ensiesiintyminen 7. tuotantokauden jaksossa ”Homerin äiti”, sittemmin kuollut.
Herb Powell, Homerin rikas velipuoli (ääninäyttelijä Danny De Vito).  Ensiesiintyminen 2. tuotantokauden jaksossa ”Velipuoli”.
Abbie, Homerin englantilainen sisarpuoli (ääninäyttelijä Dan Castellaneta). Ainoa esiintyminen 15. kauden jaksossa ”Majesteettirikos”.
Lemmikit
Vakituiset
Pukin pikku apuri, englanninvinttikoira, kuulunut perheelle alkaen 1. kauden ensimmäisestä jaksosta ”Joulurauha”. Ääntelyitä ovat näytelleet Dan Castellaneta ja Frank Welker.
Lumipallo II, musta kissa, kuului perheelle jo ensimmäisessä jaksossa ”Joulurauha”. Alkaen 15. kauden jaksosta ”Robotti-Homer” kyseessä on teknisesti eri kissa, Lumipallo V, mutta vaihdosta ei huomioida myöhemmissä jaksoissa.
Satunnaiset
Lumipallo I, valkoinen kissa, Lisan lemmikki menneisyydessä (kuollut onnettomuudessa, mainitaan satunnaisesti)
Stampy, norsu, Bartin lemmikki 5. kauden jaksossa ”Bart saa elefantin” (nähty myöhemmin satunnaisesti Springfieldissä)
Possumies (Spider Pig) tai Harry Pötkylä (Harry Plopper), sika, Homerin lemmikki elokuvassa The Simpsons Movie (nähty myöhemmin satunnaisesti Springfieldissä)
useissa jaksoissa Simpsoneilla on akvaario ja siinä kaloja.
Yksittäisissä jaksoissa esiintyneet
Princess, poni, Lisan lemmikki 3. kauden jaksossa ”Lisan ratsu”.
Nopein kaikista (She's the Fastest), vinttikoira, Pukin pikku apurin puoliso 6. kauden jaksossa ”Kaksikymmentäviisi pentua” (myös mainitut 25 koiranpentua, jotka päätyivät johtaja Burnsille)
Laddie, koira, Bartin lemmikki 8. kauden jaksossa ”Postia Bartille”,
Mojo, apina, Homerin lemmikki 9. kauden jaksossa ”Perheen ankkurit”
Chirpy Boy ja Bart Jr., lintuja syövät liskot, Bartin lemmikkejä 10. kauden jaksossa ”Bart-emo”.
Nipsu (Pinchy), hummeri, Homerin lemmikki 10. kauden jaksossa ”Kiitettävä” (Homer söi sen vahingossa).
Duncan, hevonen, Homerin ja Bartin kilpahevonen 11. kauden jaksossa ”Raivoisa ratsu”.
Lumipallo III ja Coltrane, kissoja, Lisan lemmikkejä jaksossa ”Robotti-Homer” (kuolivat onnettomuuksissa)
Kuristus (Strangles), käärme, Bartin lemmikki 18. kauden jaksossa ”Poliisikoira”.

Luokka:Simpsonit
Luokka:Kuvitteelliset perheet