Kalle Kurg

Question: Mikä on Kalle Kurgin tunnetuin kirja?


Kalle Kurg (s. 25. toukokuuta 1942 Tartto, Viro[1]) on virolainen kirjailija, kirjallisuus- ja teatterikriitikko, kääntäjä ja toimittaja. Kurg on toiminut myös taidealalla sekä ohjaajana. Hän julkaisi ensimmäisen taiteellisen tekstinsä vuonna 1958 ja on sen jälkeen julkaissut runoutta, proosaa, esseitä, kirjallisuustutkimuksia, satiireja, teatterikritiikkiä ynnä muuta. Kurg on ollut Viron kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1975 lähtien.
Elämä ja ura
Kalle Kurg opiskeli vuosina 1961–1966 Tarton yliopistossa viron kieltä ja kirjallisuutta, työskenteli vuosina 1967–1969 tieteellisen aikakauslehti Eesti Loodusin taiteellisena toimittajana, 1969–1971 Viron televisiossa kirjallisuus- ja taideohjelmien toimittajana ja vuodesta 1971 alkaen kirjallisuuslehti Loomingin toimituksessa osastonjohtajana, vuodesta 1975 alkaen varapäätoimittajana. Viron Kirjailijaliiton johtokunta valitsi Kalle Kurgin vuonna 1976 Loomingin päätoimittajaksi, ja hän toimi ammatissa vuoden 1988 alkuun.
Kulttuurilehden johtaja. Kalle Kurg oli tiukan sensuurin oloissa lehden aktiivinen suunnittelija sekä johtaja, joka antoi lehdelle ”omat kasvonsa”.[2]. Hänen aikanaan lehden näköpiiri avartui länsimaailman sekä tieteellisen tutkinnan suuntaan. Kirjallisuustutkijan Maie Kaldan mukaan Kurg toi Loomingiin avaruutta, julkaisten esseitä ja katsauksia, jotka käsittelivät uutta ulkomaista kirjallisuutta sekä avasivat tieteen uusia näkökulmia.[3]
Kommunistipuolueen valvontaa sekä sensuuria uhmaten Kurg ajoi Friedebert Tuglasin kehittämää linjaa, jossa yhdistyivät esteettinen laatuvaatimus sekä demokraattisuuden periaate, jonka mukaisesti kirjailijoita tuli julkaista ”seinästä seinään”, välttäen nurkkakunta-kirjallisuuspoliitikkaa, ja se takasi Loomingille hyvään maineen.[4] Loomingissa julkaistuissa kaunokirjallisissa sekä muissa teoksissa löytyi usein kansallismielistä sekä yhteiskuntakriittistä vihjailua. Vuonna 1981 Loomingissa ilmestyi runo, jonka rivien ensimmäisistä kirjaimista muodostui sana ”sinimustavalkoinen”, ja päätoimittaja Kurg sai rangaistuksen kirjailijaliitossa sekä paikallisen puolueen johtokunnan korkeimmalta taholta.
Poliittisen puristuksen oloissa,[5] kun Looming-lehden merkkipäiviä puolueen kiellon takia ei suuremmalti vietetty, Kurg käytti poliittisena keinona kansainvälisen huomion tavoittelua. Hän pyysi suomalaisia kulttuurihenkilöitä osallistumaan lehden 60-vuotispäivän ohjelmaan, ja niin merkkipäivää vietettiin ensimmäistä kertaa neuvostoaikana julkisesti.[6] Merkkipäivän yhteydessä Kurg saavutti myös aikasemmin kielletyn Loomingin bibliografian julkaisemisen.
Perestroikan aikanakin paikallinen sensuuri ei hellittänyt otettaan.[7] ja pitkäaikainen ristiriita paikallisen kommunistipuolueen johtokunnan kanssa kärjistyi äärimmilleen. Keväällä 1987 NKP aloitti Moskovasta lähtevän kampanjan Baltian ”nationalisteja sekä separatisteja” vastaan ja paikalliset puoluejohtajat Karl Vaino sekä Rein Ristlaan eivät pitkään antaneet lupaa kansallisia kysymyksiä ja repressioita käsitteleville teoksille, joita Looming julkaisi ja halusi julkaista. Mati Unt kirjoitti vuoden 1987 viidennessä Loomingin numerossa, että kansallisuuskysymystä ylhäällä pelätään. Karl Vainon käskystä pysäytettiin kesällä 1987 painokone, jolla painettiin romaania, joka kertoi virolaisten kyydityksestä Siperiaan. Viron Kirjailijaliiton johtokunta, joka osittain toimi kirjailijakunnan itsenäisyyttä tavoittelevan linjan mukaisesti, mutta liiton puolueenjäsenistä koottun korkeimman johdon tasolla myös tiukassa yhteistyössä NKPn paikallisen keskuskomitean kanssa, tiedotti äänenkannattajansa uuden perussäännöksen voimallepanosta. Se toi mukaan kysymyksen päätoimittajan vaaleista. Pitkään keskuskomitean paineen alla ollut Kurg kritisoi kulttuurielämän puolueellista johtamistapaa sekä epäeettisyyttä ja otti syyskuussa 1987 Viron Kirjailijaliiton kokouksessa virkaeron. NKPn paikallinen johtokunta, jolla oli tämmöisissä asioissa lopullinen sana, omalta osaltaan poisti Kurgin päätoimittajan paikalta,[8] mikä merkitsi, että näin piti toimia myös kustantamo, jonka avustuksella lehteä julkaistiin. Vuoden 1987 lopulla NKPn äänenkannataja Pravdassa julkaistiin artikkeli, tiedottaen lukijaa, että virolaiset kulttuurilehdet Vikerkaar sekä Looming ovat pitäneet ”neuvostovastaista bakkanaalia”.[9]
Kustantaja. Itsenäisyyden palauttamisen jälkeen Kurg perusti vuonna 1992 ensimmäisen uuden ajan kulttuuri-aikakauslehden nimeltään Sina ja Mina ja toimi sen päätoimittajana. Välillä johtavissa ammateissa lehtialalla, televisiossa sekä taiteellisen suunnittelun alalla, Kurg työskenteli 1990-luvun toisella puoliskolla kustantamo Ilon johtajana sekä kustantamo Kunstin kirjallisena johtajana. Vuonna 2000 hän jäi vapaaksi kirjailijaksi sekä kääntäjäksi.
Demokratisoinnin kehittäjä. Kalle Kurg on vuonna 2005 syntynyt kansalaisyhdistyksen Viron Demokratian Uudistaminen (Eesti Demokraatia Uuendamine, E-D-U) alullepanijoita. Yhdistyksen tavoitteena on tukea kansalaisaloitteellisuutta, niin että kansalaisten mahdollisuudet vaikuttaa poliitikkojen tekemisiin ja luottamus poliitikoja kohtaan lisääntyisivät.[10]
Heimosuhteiden edistäjä. Kurg osallistui järjestäjänä sekä johtajana vuosina 1982, 1983 sekä 1984 Helsingissä, Tampereella ja Tallinnassa Friedebert Tuglas -seuran aloittaman suomalais–virolaisen runoiltasarjan järjestelyissä sekä radio-ja televisioohjelmissa. 1980-luvun lopulla, 1990-luvun alkupuoliskolla Kurg toimi Viron edustajana Yleisradion kulttuurilähetyksissä.[11]
Kääntäjä. Kurg on kääntänyt muun muassa suomalaista kauno- sekä tietokirjallisuutta: Lassi Nummea, Daniel Katzia, Pekka Himasta, Eero Paloheimoa ym. Hän on myös kirjoittanut esseitä suomalaisista kirjailijoista, esimerkiksi Antti Tuurista. Vuodesta 1972 Kalle Kurg on luennoissaan esitellyt Suomessa uutta virolaista kirjallisuutta, Viron kansallisen kehityksen peruskysymyksiä ja yhteiskunnallisen kehityksen peruslinjoja, kulttuuritrendejä sekä omaa tuotantoa, joka mm. on osittain kirjoitettu suomeksi. Hän on Virossa myös esitellyt suomalaisille kulttuuripaikkoja sekä kulttuurivaikuttajia.[12]
Tuotanto
Runoutta
Neuvostoaikana Kurg oli runoilijana enimmäkseen vaiti, vaikka julkaisikin runojaan lehdissä. Vuonna 1999 julkaistussa runokokoelmassa ”Pimeyden värit” löytyy runoja, runoelmia ja teatteritekstejä vuosilta 1960–1990. ”Taiturimaista runoutta” [13] sisältävä kokoelma on merkitykseltään ihmisen poeettinen tarina neuvostookupaation ajalta ja kätkee ironiaa sekä traagisuutta. Kokoelmassa lukija tajuaa ”vihaa sortajia vastaan” [14] sekä desperadomaista pyrkimystä päästäkseen vallan alta, mm myös heittäytyäkseen laulavan vallankumouksen muutostenajan aallokkoon. Toisaalta absurdista sosiaalisesta elämänpiiristä itsensä etäännyttävä runoilija näyttää myös lyyrisiä kasvojaan, puhuen rakkaudella kotista sekä läheisistä, rakkaudesta, elämän perusarvoista ja pystyttää eksistentiaalisia kysymyksiä. Osittain runot on kirjoitettu suomeksi, ja niitä on esitetty Kuopiossa sekä Lappeenrannassa Kurgin teatteriohjelmien osana. Kurgin runoja löytyy erikielisissä antologioissa ja hänen runoutta on käännetty toisille kielille.
Proosaa
Kalle Kurg luki novellejaan vuosina 1990–1992 Eestin Radion keskiyölähetyksissä sarjassaan ”Merkillisiä tarinoita”, joka kertoi iroonisesti lähimenneisyydestä. Vuosina 2000–2005 hänella oli Klassikaraadiossa oma lähetys ”Sano, mikä sulle tuli”, jossa hän luki joka kuukausi kaksi uutta nimenomaan lähetystä varten kirjoitettua novellia. Niissä hän kertoi uuden elämän eettisistä sekä filosofisista kysymyksistä. Hän on novelleissaan seurannut mm myös suomalaisten tekemisiä 1970-luvulta nykypäivään saakka [15] Kurg on julkaissut mm omintakeisia filosofisia etydejä, joita nimittää ”provokatiiveiksi”,[16] satiireja ym.
Teatteriesityksiä
Vuonna 1981 Vanemuine-teatterissa ensi-illan saanut ”Mimeskit” oli ensimmäinen alkuperäinen ja täyspitkä moderni pantomiimiesitys viron teatterin historiassa. Kyseessä oli kolme itsenäistä tanssielementeillä rikastettua musiikkillista esitystä, ”Valo”, ”Seppeleballadi” ja ”Muuttolinnun lento”, joissa osallistui solistien lisäksi myös teatterin balettikuoro. Kalle Kurgilta olivat käsikirjoitus, lavasteet ja ohjaus, musiikin olivat ”Mimeskeille” kirjoittaneet säveltäjät Sven Grünberg ja Lepo Sumera.[17] Esityksen ensimmäinen osa keskittyi sokean ja näkijan suhteelle, toisen pantomiimin keskeinen teema oli pelihenginen ihmisen ”kuolleeksitanssittaminen” ja kolmannes nosti näkyville elävän olennon eksistentiaaliset perusongelmat. Käsitteen mimesk loi eritysesti esityksen genreä silmällä pitäen kirjailija Ain Kaalep. ”Mimeskejä” esitettiin paitsi Viroa myös Venäjällä, Latviassa, Liettuassa, Suomessa sekä Belgiassa.
Kohua herättänyt näytelmä ”Liigvesi” (Liikavesi) Tallinnan Draamateatterissa (1986, ohjaaja Raivo Trass) lähti liikkeelle Anton Hansen Tamsaaren romaanin ”Totuus ja oikeus” I ja V osan pohjalta ja toi esiin uusia näkökulmia Tammsaaren interpretoinnissa. Keskeiseksi nostettiin ihmisenä olemisen mysteeri ja hänen henkiset ristiriidat ajan muutoksissa. Kurg lisasi Tammsaaren tekstiin omaa tekstiä ja toi peliin uusia henkilöitä, ärsyttäen tavanmukaisten kuvitelmien sekä koulu-Tammsaaren ihailijoita, vaikka näytelmää esitettiinkin pitkään.
Esseitä
Esseissään Kurg nostattaa kulttuurin peruskysymyksia. Hänta pidetään kirjallisuustutkijana filosofisvaikutteiseksi, ja hän onkin julkaissut monien kirjailijoiden tuotannon analyysin ohella teoreettisiä artikkeleita, kiinnostuen mm kirjallisuuden kehityslinjoista sekä taustavaikutteista kiirellisissa muutoksissa.[3] Vuonna 1999 hän ehdotti verkkoyliopiston perustamista Viroon,[18] vuonna 2001 hän esitti Viron kehittämistä ekotasavallan suuntaan,[19] vuonna 2005 yhdessä Eero Paloheimon kanssa hän toi julkisuuteen Viroon ekokaupungin rakentamisen idean. Kurg on tunnettu myös eläinystävänä.[20] Kurg on toiminut luennoitsjana mm. Suomessa, Yhdysvalloissa, Bulgariassa, Venäjällä ja muualla.
Teoksia
”Pimeduse värvid 1960–1990”. (Pimeyden värejä.) Tallinna: Virgela, 1999. 254 s. ISBN 9985862953 (ISBN 9789985862957)
Lähteet

Kirjallisuutta
Lehte Hainsalu. ”Kellakuuljad”. (Kellonkuulijoita. Romaani viron kirjallisuuden tärkeistä vaikuttajista 200 vuoden ajalta, myös: Kalle Kurg) Tallinna, Eesti Raamat 2001, s. 408–409, 421– 425.
Aiheesta muualla
 – Virke, Äitinkielen opettajain liiton jäsenlehti, 1985, 5, s 13–23. pdf
 YLE-2, Kulttuuri Ruutu-TV 2 dokumenttitoimitus 1985

 (Kalle Kurg ja Eero Paloheimo puhumassa Viron Riigikogun vihreiden parlamenttiryhmässä)
Kalle Kurg haastattelee prof. Eero Paloheimoa: Joko yhteisosa tai tuho. – Sirp 7. lokakuuta 2016.]

Luokka:Virolaiset kirjailijat
Luokka:Virolaiset runoilijat
Luokka:Vuonna 1942 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt