khalidalt/tydiqa-goldp huggingface dataset:
Kaarle Kaljupää

Question: Kuka Kaarle II Kaljupää oli?


Kaarle II Kaljupää (s. 13. kesäkuuta 823 Frankfurt – k. 5. lokakuuta tai 6. lokakuuta 877) oli frankkilais-roomalainen kuningas ja keisari.[1]
Hänen vanhempansa olivat Ludvig Hurskas ja tämän toinen puoliso keisarinna Judit. Isän kuoleman jälkeen velipuolet Lothar I ja Ludvig Saksalainen eivät olleet tyytyväisiä perinnönjakoon, ja veljesten kesken käytiin sotaa, joka päättyi Verdunin sopimukseen vuonna 843. [2]  Sopimuksen mukaan Kaarle sai valtakunnan länsiosan (tulevan Ranskan), Ludvig sai valtakunnan Reinin itäpuoliset alueet (tulevan Saksan),  ja Lothar sai keisarin arvon sekä Italian, Provencen, Burgundin, Lothringenin ja Friisian.[3]
Seuraavat vuodet olivat rauhaisia ja veljekset tapasivat säännöllisesti jonkinlaisen veljellisen yhteishallinnon ylläpitämiseksi. Lothar kuoli vuonna 855, ja rauhallinen naapuruus päättyi. Ludvig Saksalainen valtasi Kaarlen alueet vuonna 858, ja Kaarle pakeni Burgundiin. Vuonna 860 hän puolestaan hyökkäsi tuloksetta veljenpoikansa maille Provenceen. Samaan aikaan valtakunnassa syntyi eriasteisia kapinoita, ja normannit hyökkäilivät sen pohjoisosaan.[2]
Vuonna 875 Kaarlen veljenpoika, keisari  Ludvig II kuoli. Kaarle marssi paavi Johannes VIII:n tuella Italiaan ja kruunattiin Paviassa  Italian kuninkaaksi ja Roomassa Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunnan keisariksi.  Ludvig Saksalainen valtasi kostoksi Kaarlen alueita, ja Kaarlen piti palata Ranskan puolelle.  Ludvig Saksalainen kuoli 876, ja Kaarle yritti hankkia vanhoja alueitaan takaisin. Paavi joutui pulaan Italiassa saraseenien kanssa, ja kutsui Kaarlea palaamaan Italiaan. Jatkuva Alppien ylittäminen kulutti voimia ja terveyttä, eivätkä Kaarlen omat joukotkaan halunneet osallistua näille kuluttaville sotaretkille.  Kaarle kuoli ylittäessään Mont Cenisiä vuonna 877. Hänen seuraajansa oli hänen poikansa Ludvig Änkyttäjä.[2]

Kaarle Kaljupäätä pidetään sivistyneenä ja lukeneena ruhtinaana, jolla oli läheinen suhde kirkkoon. Hän haki papistosta tukea niskoittelevia aatelisia vastaan, ja valitsi lähimmät neuvonantajansa kirkonmiehistä. Hänen luonteestaan ja valtakaudestaan on hyvin erilaisia kuvauksia, kenties siksi, että itäfrankkien kronikoijat ovat olleet Ludvig Saksalaisen puolella.[2]
Kaarle Kaljupää ei ehkä sittenkään ollut todellisuudessa kalju. Lisänimi saattoi olla keskiaikaista huumoria. Historioitsijoiden mukaan hänellä todellisuudessa oli paksut hiukset ja runsas parta.
Katso myös
Luettelo frankkien kuninkaista
Lähteet

Aiheesta muualla

 Encyclopaedia Britannica 1911.
Luokka:Frankkien kuninkaat
Luokka:Vuonna 823 syntyneet
Luokka:Vuonna 877 kuolleet
Leikkivä ihminen

Question: Kuka suomensi Johan Huizinga Leikkivä ihminen kirjan?


Leikkivä ihminen (Homo Ludens) on Johan Huizingan vuonna 1938 kirjoittama kirja leikin roolista kulttuurissa. Huizinga käsittelee kirjassa leikin roolia sellaisilla kulttuurin alueilla kuin laki, sota, runous, filosofia ja taide. Huizinga tulkitsee leikin ja pelien olevan olennainen osa kulttuuria.[1] Leikkivä ihminen on tärkeä teos leikin ja pelien tutkimuksen historiassa.
Sisältö
Huizinga esittää Leikkivässä ihmisessä leikin olevan keskeinen osa kulttuurin syntyä. Hän käy läpi esimerkkejä uskonnosta, laista, runoudesta, sodasta, filosofiasta ja taiteesta ja osoittaa, miten niissä kaikissa on leikkisiä piirteitä. Myös eri kielten leikki-sanojen analyysi on keskeinen osa Leikkivää ihmistä.
Huizinga esittää teoksessa taikapiirin käsitteen, kuvaillen leikin tapahtuvan erillään arkisesta elämästä. Taikapiiri tarkoittaa hänen kuvauksessaan rajaa leikin ja muun maailman välillä.
Vastaanotto
Leikkivällä ihmisellä oli merkittävä vaikutus ranskalaisen sosiologi Roger Caillois'n kirjoituksiin leikistä. Myös saksalainen teologi Hugo Rahner kiinnostui ajatuksesta kuinka leikillä voi ilmaista uskonnollisia tuntemuksia.
Painokset
Leikkivä ihminen: Yritys kulttuurin leikkiaineksen määrittelemiseksi. Suomentanut Sirkka Salomaa. 3. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-12156-8.
Leikkivä ihminen: Yritys kulttuurin leikkiaineksen määrittelemiseksi. Suomentanut Sirkka Salomaa. 2. painos. WSOY, 1967.
Leikkivä ihminen: Yritys kulttuurin leikkiaineksen määrittelemiseksi. Suomentanut Sirkka Salomaa. 1. painos. WSOY, 1947.
Lähteet


Luokka:Alankomaalaiset kirjat
Luokka:Kirjat antropologiasta
Luokka:Vuoden 1938 kirjat
Luokka:Kulttuurihistoria
Meripihka

Question: Mistä meripihkaa saadaan?


Meripihka on 20–100 miljoonaa vuotta sitten kasvaneiden havupuiden kivettynyttä pihkaa, joka on kerrostunut meren pohjaan. Sieltä sitä huuhtoutuu myrskyjen jälkeen rannoille. 
Euroopassa meripihkalla viitataan usein Itämeren ja Pohjanmeren rantojen meripihkaan.
Meripihkaa kutsutaan joskus keltaiseksi ambraksi ja kaskelotin suolistosta saatavaa ambraa harmaaksi ambraksi, vaikka ne ovat aivan eri aineita. Yhteistä ambralle ja meripihkalle on vain se, että molempia kerätään merestä ja rannoilta.[1] Markkinoilla tarjotaan myös kopaalia meripihkana, joka sekin on kyllä pihkaa mutta vain noin 10 000 vuotta vanhaa.
Historia
Kivikaudelta saakka meripihkaa on saatu erityisen runsaasti nykyisten Liettuan ja Kaliningradin alueen rannoilta. Sitä käytettiin mm. korujen raaka-aineena. Suomessa raakameripihkaa on löydetty pieneltä alalta pellolta Inkoosta, lisäksi on muutamia hajalöytöjä Paraisilta ja Nauvosta. Mahdollisesti jäät ovat kuljettaneet sitä jostain eteläisemmältä Itämereltä.[2] Suomesta meripihkaa on löydetty myös kivikautisilta asuinpaikoilta, kuten Yli-Iin Kierikistä. Meripihkaa kutsutaan myös nimellä kivikauden kulta.
Kreikkalaiset ja roomalaiset hankkivat arvostamansa meripihkan vaihtamalla sitä metalleihin ja pronssiesineisiin. Meripihka oli tärkeä vaihdon väline tuohon aikaan. Useiden kielten sähköä tarkoittava sana tulee kreikan kielen meripihkaa merkitsevästä sanasta elektron, sillä meripihka sähköistyy helposti hangattaessa.
Uskomukset
Joissakin Keski-Euroopan maissa on tapana ostaa lapsille hampaiden puhkeamisen aikaan meripihkahelmet. Meripihka vähentää vanhan tarun mukaan hampaiden puhkeamisen kipuja. Meripihkan on uskottu parantavan myös virtsarakon ja vatsan vaivoja sekä keuhkoputkentulehdusta.[3]
Esiintyminen
Dominikaanisen tasavallan meripihka on erityisen kuuluisa 15–45 miljoonaa vuotta vanhoista hyönteissulkeumista. Dominikaanisen tasavallan meripihka on peräisin Hymanaea protera -puulajin pihkasta. Vuonna 2007 Harvardin yliopiston tutkija Ramírez Santiagon tutkijaryhmä löysi Dominikaanisen tasavallan vesiltä meripihkaa, jossa oli jäännös 15–20 miljoonan vuoden takaisesta orkideasta. Löytö antoi tutkijoille uuden käsityksen orkidean historiasta. Meripihkaa on löydetty ympäri Itämeren aluetta. Esiintymiä on löydetty myös Myanmarista,
Kauko-Idästä, Kanadasta, Yhdysvalloista, Afrikasta ja Oseaniasta.[3]
Väri
Meripihka voi vaihdella väriltään valkoisesta mustaan. Yleisimmät värit ovat keltaisen eri sävyt, ruskea, punainen ja vihreä. Dominikaanisesta tasavallasta ja Baltiasta tunnetaan myös harvinaista sinistä meripihkaa. Meripihka liukenee kloroformiin, alkoholiin ja eetteriin ja se kelluu suolavedessä.
Katso myös

Pronssikauden meripihkakauppa
Meripihkahuone, Toisen maailmansodan aikana hävinnyt meripihkalla koristeltu huone Katariinan palatsissa Pietarissa
Lähteet
Tiede-lehti 8/2007
Viitteet

Aiheesta muualla

Check date values in: |date= (help)
Check date values in: |date= (help)CS1 maint: multiple names: authors list (link)

Luokka:Arkeologia
Luokka:Meripihka
Luokka:Paleontologia
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Valve Corporation

Question: Milloin Valve perustettiin?


Valve Corporation (ent. Valve Software) on Bellevuessa, Washingtonissa sijaitseva videopelien kehittämiseen ja digitaaliseen jakeluun erikoistunut yritys. Gabe Newell ja Mike Harrington perustivat Valve Corporationin (silloinen Valve Software) Kirklandissa, Washingtonissa vuonna 1996. Valven teki kuuluisaksi sen ensimmäinen julkaisu, Half-Life, vuonna 1998.
Half-Lifen menestyksen jälkeen Valve ryhtyi kehittämään Team Fortress Classic -modia Half-Lifeen. Valve auttoi myös itsenäisiä modien kehittäjiä ja on hankkinut joidenkin modien oikeudet itselleen. Valven nykyään omistamia, aiemmin itsenäisiä modeja ovat muun muassa Counter-Strike ja Day of Defeat.
Vuoden 2003 E3-messuilla Valve herätti huomiota esittelemällä materiaalia Half-Life 2:sta, joka näytti olevan jo valmis. Half-Life 2:n piti ilmestyä vuoden 2003 syksyllä. Pelin julkaisu kuitenkin viivästyi lähdekoodivarkauden myötä. Peli julkaistiin lopulta 16. marraskuuta 2004, ja se osoittautui menestykseksi aiemman osan tavoin.[1]
Maaliskuussa 2011 julkisuuteen vuoti huhuja Valven aikeista oman pelikonsolin kehittämiseksi. Steam Box -nimellä huhutun laitteen ideana olisi toimia pelikonsolina, jolla voisi pelata Steam-palvelusta saatavia pelejä. [2] Steam Box on myöhemmin tullut tunnetuksi Steam Machine -nimellä.
Valve julkisti oman käyttöjärjestelmän SteamOS:n 23. syyskuuta 2013. SteamOS on Linuxiin perustuva käyttöjärjestelmä, jota on paranneltu erityisesti pelaamiseen. Se myös keskittyy pelaamiseen olohuoneesta käsin.
27. syyskuuta 2013 Valve julkisti viimeisen julkistuksen kolmiosaisesta julkaisustaan. Julkistus oli jo odotettavissa oleva Steam-ohjain, jonka päätarkoitus on tuoda helppokäyttöisyys olohuoneeseen.
Pelit

Katso myös
Steam
Source
The Orange Box
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
Luokka:Yhdysvaltalaiset videopeliyritykset
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Valve Corporation
Thomas Harris

Question: Milloin Thomas Harris on kirjoittanut Hannibal Lecterin?


Thomas Harris (s. 11. huhtikuuta 1940 Jackson, Tennessee) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten elokuvaksi sovitetusta romaanistaan Uhrilampaat. 
Harris valmistui vuonna 1964 yliopistosta Wacossa, Teksasissa pääaineenaan äidinkieli ja alkoi työskennellä toimittajana, vuodesta 1968 New Yorkissa. Yhdentoista israelilaisen urheilijan kuolema Münchenin olympialaisten yhteydessä tapahtuneessa Münchenin verilöylyssä 1972 sai Harrisin kirjoittamaan vuonna 1975 julkaistun romaanin nimeltä Musta sunnuntai (Black Sunday), joka kertoo Super Bowl -otteluun suunnitellusta terrori-iskusta. Romaanista tuli menestys ja siitä tehtiin myös elokuva. Romaania on sanottu ensimmäiseksi amerikkalaiseksi romaaniksi, joka kertoo Yhdysvaltain maaperällä tehtävästä terrori-iskusta.
Vuonna 1981 Harris kirjoitti romaanin Punainen lohikäärme (Red Dragon), jonka sivuhenkilönä esiintyi ensimmäistä kertaa hänen tunnetuin hahmonsa, sarjamurhaaja Hannibal Lecter. Romaanista on tehty kaksi elokuvaversiota, Psykopaatin jäljillä (Manhunter, 1986) ja Punainen lohikäärme (Red Dragon, 2002). 
Vuonna 1988 Harris kirjoitti Hannibal Lecterille isomman osan romaanissaan Uhrilampaat, josta tuli menestys. Jonathan Demme ohjasi siitä sekä yleisömäärillä että palkinnoissa mitaten erittäin menestyneen elokuvan vuonna 1991. 
Harrisin vuonna 1999 julkaisema Uhrilampaiden jatko-osa, Hannibal tehtiin niin ikään elokuvaksi vuonna 2001. Romaani sai ilmestyttyään ristiriitaisen vastaanoton, koska se erosi merkittävästi Harrisin aiempien Hannibal Lecter -romaanien tyylistä, jonka takia elokuvaversion käsikirjoitukseen tehtiin paljon harkittuja muutoksia. Harrisilla on sopimus Bantam Books -kustantamon kanssa kahdesta romaanista, joista ensimmäinen, Hannibal Lecterin lapsuutta ja nuoruutta käsittelevä Nuori Hannibal (Hannibal Rising) julkaistiin joulukuussa 2006. 
Persoona
Thomas Harris välttelee julkisuutta, eikä juuri anna haastatteluja. Hän viimeistelee romaanejaan erittäin pitkään ja onkin sanottu, että Harrisin käsikirjoitukset ovat kustantajalle tullessaan niin valmiita, että tarvitsevat tuskin lainkaan toimittamista.
Tuotanto
Musta sunnuntai (Black Sunday, 1975)
Punainen lohikäärme (Red Dragon, 1981)
Uhrilampaat (The Silence of the Lambs, 1988)
Hannibal (Hannibal, 1999)
Nuori Hannibal (Hannibal Rising, 2006)

Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Luokka:Vuonna 1940 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Rainbow Six

Question: Mikä oli Tom Clancy ensimmäinen kirja?


Tom Clancy’s Rainbow Six on ensimmäisen persoonan taktinen ammuntapelisarja, joka pohjautuu Tom Clancyn romaaniin Iskuryhmä Rainbow (Rainbow Six, 1998). Siinä esiintyy kuvitteellinen YK:n alaisuudessa toimiva monikansallinen terrorismin vastainen yksikkö Rainbow.
Ensimmäinen peli oli Red Storm Entertainmentin kehittämä, ja se tehtiin yhtä aikaa kirjan kanssa. Se myös myötäili väljästi kirjan juonta tehtävästä toiseen. Peliin tehtiin myöhemmin useita jatko-osia ja lisäosia. Ubisoft on ostanut Red Stormin ja kehittää sarjaa tällä hetkellä.
Rainbow Six ja sen jatko-osat määrittivät taktisen ammunnan lajin, jossa pelaajan on pakko keskittyä enemmän huomaamattomuuteen, tiimityöskentelyyn ja taktiikkaan kuin suoraviivaiseen räiskintään. Tuoreimmissa julkaisuissa sarja tosin on kehittynyt enemmän ”valtavirtaa” kohti ja yrittää saada laajempaa pelaajayhteisöä etääntyen näin alkuperäisestä konseptistaan, joka teki siitä alun perin suositun.
Videopelit



Lähteet

Aiheesta muualla

*
Dell

Question: Milloin Dell perustettiin?



Dell Inc. on yhdysvaltalainen tietokoneita ja oheislaitteita valmistava yritys, jonka Michael Dell perusti vuonna 1984. Sen päämaja sijaitsee Round Rockin kaupungissa, Texasin osavaltiossa. Dell tuotekehittää, valmistaa ja markkinoi laaja-alaisesti henkilökohtaisia tietokoneita, palvelimia, tallennuslaitteita, tietoliikennekytkimiä, televisioita, tulostimia, kämmentietokoneita, ohjelmistoja, oheislaitteita ym.
Dell on yksi maailman suurimmista teknologiaa tuottavista yhtiöistä, työllistäen vuonna 2013 yli 108800 ihmistä maailmanlaajuisesti. Fortune 500 -listan mukaan Dell on 28. suurin yhdysvaltalainen yritys liikevaihdoltaan. Vuonna 2006 Fortune-lehti sijoitti Dellin kahdeksanneksi sen vuosittaisessa listassa Yhdysvaltain arvostetuimmista yhtiöistä.[1] Vuonna 2012 Dell ilmoitti ostavansa Questin.[2]
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:NASDAQ-100-indeksi
Luokka:Laitteistovalmistajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Luokka:Tietotekniikkayhtiöt
Luokka:Tietotekniikan tuotemerkit
Tactic Games

Question: Milloin Tactic Games on perustettu?


Tactic Games Oy (vuoteen 2014 asti Nelostuote Oy, sitä ennen Nelostuote Ky) on vuonna 1967 perustettu Porissa sijaitseva, noin 110 henkeä työllistävä graafinen tuotantolaitos, jonka toiminta käsittää seri- ja offsetpainon sekä Tactic-ajanvietepelien tuotannon. Tactic Gamesilla on omia myyntiyhtiöitä Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Hollannissa, Ranskassa, Puolassa, Englannissa ja USAssa. 
Vuoden 2007 marraskuussa Nelostuotteen tytäryhtiöksi perustettiin Brand ID Oy, joka tekee kulutusta kestäviä merkintätuotteita teollisuusyrityksille. Näitä tuotteita ovat muun muassa tarrat, teippaukset, kilvet, paneelit, näppäinkalvot sekä suoja- ja turvatuotteet. [1]
Nelostuote sai vuonna 2007 Porilainen Maineteko -palkinnon tunnustuksena merkittävästä toiminnasta Porin kaupungin hyväksi. 
Brändit ja tytäryhtiöt
Tactic
Tactic Publishing
Brand ID Oy (aiemmin Suomen Nelosmainos Oy)
Nano Office Oy (aiemmin Nanofax Oy)
Tactic Sverige AB (aiemmin Neltac AB)
Tactic Norge AS
Tactic France S.A.
Lähteet

Aiheesta muualla


*
Titicaca

Question: Missä Titicaca -järvi sijaitsee?


Titicaca (esp. Lago Titicaca) on Etelä-Amerikan suurin järvi.[1] Se sijaitsee 3821 metriä merenpinnan yläpuolella ja on maailman korkeimmalla sijaitseva purjehduskelpoinen järvi.[2]
Titicacan pinta-ala on 8300 neliökilometriä, ja se sijaitsee altiplanon ylängöllä Andien vuoristossa Perun ja Bolivian rajalla. Sen keskisyvyys on 140–180 metriä ja syvin kohta 280 metriä. Suurin pituus on 190 kilometriä ja leveys 80 kilometriä. Se on tilavuudeltaan suurin Etelä-Amerikan järvistä. Järven eteläosassa on lähes erillinen Huiñamarcan allas, joka yhdistyy pääjärveen vain 800 metriä leveän salmen kautta.[3] Yli 25 jokea laskee Titicacaan ja tuo siihen viileää vettä jäätiköiltä. Desaguaderojoki on järven ainoa laskujoki, ja suuri osa vedestä poistuukin haihdunnan kautta.[4]

Saaret
Järvessä on 41 saarta, joista monilla on asutusta.[5]

Titicacan ja koko Perun suosituimpia nähtävyyksiä ovat Los Uros – kelluvista kaisloista tehdyt keinotekoiset saaret. Niiden asukkaat pakenivat kaislalautoilleen inkojen hyökkäyksiä.[5] Saarilla asuu edelleen noin 300 henkeä. Kaislasaaret lahoavat pohjastaan, mutta niiden pintaan lisätään uusia kerroksia kaislaa.
Taquilesaarella on ollut asutusta yli 10000 vuoden ajan. 1200-luvulle asti siellä asui tihuanaco-kansaa, jotka joutuivat inkojen valloitusretkien kohteeksi. Nykyisin asukkaita on noin kolmetuhatta. Saarella kudotaan ja neulotaan alpakkaneuleita.[6]
Amantanisaari on pyöreä ja pinta-alaltaan noin 15 neliökilometriä. Sillä asuu noin 800 perhettä kuudessa kylässä. 
Isla del Sol, auringon saari, sijaitsee Bolivian puolella. Siellä on jäänteitä inkojen rakennuksista, ja myytit ensimmäisestä inkasta liittyvät tähän saareen.
Luonto
Titicaca on Ramsarin sopimuksella suojeltu vesialue vuodesta 1998 asti. Siellä elää yli kuusikymmentä lintulajia, muun muassa flamingoja ja uhanalainen endeeminen lentokyvytön titicacanuikku (Rollandia microptera).[6] Luontaisia kalalajeja ovat killit, muun muassa karachi (Orestias ispi) ja monnikalojen heimon Trichomycterus-sukuun kuuluva boga; 1930-luvun lopussa järveen istutettiin taimenia ja makrilleja. Noin 90 prosenttia järven kalalajeista on endeemisiä[5]. Titicacajärven endeeminen sammakko (Telmatobius culeus) voi kasvaa kilon painoiseksi[7] ja jopa 50 senttimetriä pitkäksi.[8][9]
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Bolivian järvet
Luokka:Perun järvet
Luokka:Bolivian ja Perun raja
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Tupolev

Question: Milloin Tupolev on perustettu?



OAO Tupolev () on venäläinen lentokonesuunnittelutoimisto ja -valmistaja. Tupolevin lentokonesuunnittelutoimiston perustivat Andrei (Nikolajevitš) Tupolev ja Venäjän ilmailun isänä pidetty Nikolai Žukovski vuonna 1922. Alusta alkaen he suunnittelivat suuria lentokoneita, lähinnä pommikoneita 1920-luvulla ja sittemmin myös matkustajakoneita, myös Neuvostoliiton ensimmäisen suihkumatkustajakoneen, Tupolev Tu-104:n.
Painopisteenä pommi- ja matkustajakoneet
Neuvostoliittolaisten lentokonesuunnittelutoimistojen, kuten Antonovin, Berievin, Mjasištševin, Mikojan-Gurevitšin (MiG), Iljušinin ja Jakovlevin piirissä Tupolev on erikoistunut nimenomaan raskaiden lentokoneiden, pommikoneiden ja siviilimatkustajakoneiden suunnitteluun ja valmistukseen. Sotilaslentokoneiden puolella Tupolev on suunnitellut myös miehittämättömiä lentolaitteita.

Tunnetuimpiin Tupolevin siviililentokonetyyppeihin kuuluvat Tupolev Tu-134 ja Tupolev Tu-154, joita on runsaasti käytössä Venäjällä ja IVY:ssä. Yhdysvaltain Boeing, Euroopan ranskalais-englantilainen Concorde-konsortio ja Neuvostoliitto pohtivat kaikki yliäänimatkustajakoneen rakentamista 1960-luvun alussa, muun muassa koska yliäänipommikoneista oli saatu kokemusta. Ranskalle ja Englannille hanke oli teknologisen osaamisen osoitus, Neuvostoliitolle eräs kilpailu kapitalismin kanssa. Boeing vetäytyi ensimmäisenä, koska koneen tuotannolle ja käytölle ei ollut taloudellisia perusteita. Tupolev Tu-144 valmistui ensimmäisenä, vuonna 1969. Sitä pidettiin Neuvostoliiton sisäisillä lennoilla pitkään, kunnes se vedettiin pois käytöstä. Ranskalais-brittiläinen Concorde valmistui hieman myöhemmin ja oli käytössä 2000-luvun alkuun.
Suomi ja Tupolevin lentokoneet
Suomen ja Neuvostoliiton bilateraalikaupan aikana tarjottiin neuvostoliittolaisia lentokoneita myös Finnairille, mutta lähinnä niiden suuren huoltotarpeen ja polttoainekulutuksen vuoksi Finnair pitäytyi yhdysvaltalaisen McDonnell Douglasin lentokoneissa. Suomen ilmavoimien Neuvostoliitosta hankitut sotilaslentokoneet ovat olleet Mikojan-Gurevitšin (MiG) MiG-15 UTI-, MiG-21F- ja MiG-21bis -malleja sekä Iljušin Il-28. Toisen maailmansodan aikana Suomen ilmavoimilla oli käytössään muutamia sotasaaliiksi saatuja Tupolevin pommikoneita (DB- ja SB-koneita) ja lukuisia muita neuvostoliittolaisia tyyppejä.
Tupolevin suunnittelemia konetyyppejä

Katso myös
Luettelo lentokoneista
Aiheesta muualla


Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
*
São Tomé

Question: Mikä oli São Tomén ja Príncipen asukasluku vuonna 2018?



São Tomé (port. ”Pyhä Tuomas”) on Guineanlahdella sijaitsevan São Tomé ja Príncipen saarivaltion pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Vuonna 2012 sen arvioitu asukasluku oli 67000.[1] Kaupunki sijaitsee samannimisen saaren koillisrannikolla.
Portugalilaiset perustivat São Tomén vuonna 1485.[2] Vuonna 1599 hollantilaiset valtasivat kaupungin ja saaret yhdeksi päiväksi. He uusivat valtausyrityksensä vuonna 1641 ja onnistuivat pitämään sitä hallussaan vuoden. São Tomé oli siirtokunnan pääkaupunki vuoteen 1753 ja maan pääkaupunki vuodesta 1852. Vuodesta 1975 se on ollut itsenäisen São Tomé ja Príncipen demokraattisen tasavallan pääkaupunki.
Lähteet

Aiheesta muualla



*
Kimble

Question: Onko Kimble suomalainen lautapeli?



Kimble on suomalainen 2–4 pelaajan lautapeli, jota valmistaa Tactic Games Oy. Se on yhdysvaltalaisen Trouble-lautapelin lisenssiversio. Pelin tavoitteena on noppaa heittämällä kuljettaa omat pelinappulansa kotipesästä pelilaudan kehää myöten maaliin ennen vastapelaajia. Jos nappula osuu vastapelaajan varaamaan ruutuun, hänen nappulansa palautuu kotipesään.
Pelaaminen
Kimble on variaatio vanhasta intialaisesta lautapelistä patsisista. Kukin pelaaja yrittää kuljettaa neljä pelinappulaansa pelilaudan ympäri tavoitteenaan saada kaikki takaisin kotipesään. Jos pelinappula laskeutuu vastustajan miehittämään ruutuun, vastustajan nappula päätyy takaisin kotipesään. Omasta kotipesästään pääsee ulos vain kutosen heittämällä. Kimblen (ja Troublen) erikoisuus on pelilaudan keskellä sijaitseva Pop-o-Matic-muovikupu, jota painamalla sen sisälle asetettua noppaa voidaan heittää. Painettaessa kuvun metallinen pohjajousi ponnauttaa nopan. Peli pohjautuu noppatuuriin, mutta liikutettavasta pelinappulasta voi päättää itse.[1]
Pelin ruotsinkieliset säännöt sallivat pesästä lähtemisen myös ykkösen heittämällä. Poikkeava sääntö juontaa siitä, että Ruotsissa suositussa samantapaisessa Fia-pelissä voi lähteä liikkeelle sekä ykkösellä että kuutosella.[2]
Historia
Kimblen suomalainen luoja on porilainen Aarne Heljakka, jonka perheeseen amerikansukulaiset antoivat Trouble-lautapelin 1960-luvun keskivaiheilla. Troublen olivat kehittäneet vuosikymmenen alulla Kohnerin veljekset ja Al Stubbmann. Vuonna 1967 Heljakka keksi hakea lisenssiä pelin suomalaiseen julkaisuun ja perusti peliä valmistamaan Nelostuote Ky:n (nykyään Tactic Games). Troublen suomalaisversion nimeksi Heljakka valitsi Kimblen tuolloin televisiossa pyörineen suositun Takaa-ajettu-televisiosarjan päähenkilön, Richard Kimblen, mukaan.[3]
Kimblestä on ilmestynyt 2000-luvun alusta lähtien erilaisia lisensoituja versioita, kuten Angry Birds- ja Hello Kitty -Kimblet.[4]
Loka–marraskuussa 2007 järjestettiin Kimblen 40-vuotisjuhlan kunniaksi pelin suomenmestaruuskilpailut. Alkukarsintojen jälkeen 20 kilpailijaa osallistui Porissa Nelostuotteen tiloissa 17. marraskuuta järjestettyyn finaaliin. Kimblen mestariksi selviytyi viisivuotias hyvinkääläinen Santeri Kalteva, ja toiselle sijalle sijoittui vuoden 2007 Miss Suomi -kilpailun voittaja Noora Hautakangas.[4][5]
Vastaanotto
Kimblellä on klassikkopelin maine Suomessa.[6][4]
Lautapelioppaan arvion mukaan peli on varsin sattumanvarainen ja päätökset pelinappuloiden siirtämisestä ovat ”luonteeltaan aika näennäisiä, sillä usein on jokseenkin sama, mitä nappulaa siirtää”.[1]
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Kilpajuoksulautapelit
Luokka:Suomalaiset lautapelit
Luokka:Tactic
Hasbro

Question: Kuka on perustanut Hasbron?


Hasbro on yhdysvaltalainen yritys, joka valmistaa leluja ja pelejä. Se on maailman toiseksi suurin lelujen  tuottaja. Hasbro on myös maailman eniten myydyn lautapelin, Monopolyn, julkaisija. Yrityksen perustivat vuonna 1923 veljekset Henry ja Helal Hassenfeld. Yhtiön nimi oli aluksi Hassenfeld Brothers. Alkuvaiheessa se valmisti enimmäkseen tekstiilejä, ensimmäiset lelunsa yritys valmisti 1940-luvulla.
Yhtiöllä oli videopelien julkaisuun keskittynyt tytäryhtiö Hasbro Interactive, joka vuonna 2001 myytiin Infogramesille. Vuonna 2005 Hasbro osti takaisin oikeudet eräisiin peleihin.[1]
Hasbron osake noteerataan New Yorkin pörssissä.
Tunnettuja tuotemerkkejä
Transformers
Action Force
My Little Pony
Trollz
Littlest Pet Shop
FurReal
Beyblade
Action Man
Wizards of the Coast
Lähteet


Luokka:Lautapelien valmistajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset leikkikaluvalmistajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Inuitit

Question: Mikä on inuiittien tärkein elinkeino?


Inuitit (yksikössä inuitti) eli inuiitit (yksikössä inuiitti) on toinen eskimokansoista, joista toinen on jupikit. Oikeastaan pitäisi puhua vain eskimokielen päämurreryhmistä, sillä sen paremmin inuitit kuin jupikitkaan eivät muodosta mitään yhtenäistä kansaa. Inuittien asuma-alue levittäytyy nauhamaisena ketjuna Alaskan pohjoisosista pitkin mantereen pohjoisrannikkoa aina Labradorin niemimaalle saakka ja edelleen Baffininsaaren kautta Grönlannin länsi- ja itärannikolle. He puhuvat keskenään hyvin läheistä sukua olevia inuiittikieliä, joita ovat mm. inupiaq, inuvialuktun, inuktitut ja grönlanti.
Inuittien konferenssi (Inuit Circumpolar Conference) on suosittanut eskimo-sanan korvaamista inuit-termillä. Termi on kuitenkin epätarkka ja jupikit, jotka eivät kuulu inuitteihin, käyttävät itsestään nimitystä jupikit tai eskimot.
Sanan oikeinkirjoitus suomen kielessä
Inuit-sanan suomenkielinen vastine ei ole kovin vakiintunut. Suomen kielen lautakunta päätyi vuonna 1995 suosittamaan ensisijaisena muotoa inuitti, mutta piti mahdollisena myös asua inuiitti.[1]
Lähteet

Kirjallisuutta
Giulia Bogliolo Bruna, Apparences trompeses. Sananguaq. Au coeur de la pensée inuit, (Préface J. Malaurie, Postface R. Santoni), Yvelinédition, coll. Latitude Humaine, Montihny-le-Bretonneux, 2007.
Aiheesta muualla


Luokka:Eskimot
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Outlast 2

Question: Onko pelaajalla käytössään videokamera jossa on yönäkö-ominaisuus?



Outlast 2 on Red Barrelsin kehittämä selviytymiskauhupeli, joka julkaistiin 25. huhtikuuta 2017[1]. Se on jatko-osa ensimmäiselle Outlast -pelille. Ennen julkaisua pelistä oli saatavilla vain demoversio.
Pelaaminen
Pelissä ei ole ollenkaan aseita, vaan ainoat tavat puolustautua vihollisia vastaan ovat juosta karkuun tai piiloutua. 
Pelaajalla on käytössään videokamera, jossa on yönäkö-ominaisuus. Se kuitenkin kuluttaa enemmän paristoja, joita pelaajan täytyy kerätä ympäristöstään. 
Juoni
Journalistipariskunta Blake ja Lynn Langermann matkustavat helikopterilla Arizonan kanjoneiden yllä, tarkoituksenaan tutkia raskaana olleen naisen murhaa. Helikopteri yllättäen tekee pakkolaskun maahan moottorien tuhoutuessa. Blake herää sen jäännöksien keskeltä vain huomatakseen, että Lynn on kadonnut. Blake ottaa videokameransa ja lähtee sen avulla etsimään apua läheisestä pikkukylästä. Edetessään Blake saa outoja takaumanäkyjä peruskoulustaan, joka on nyt riivattu.
Kylää asuttavat uuden Ezekielin testamentin jäsenet (engl. Testament of the New Ezekiel) ja heidän johtajansa, Sullivan Knoth. Blake saa heidän lisäksi peräänsä Martan, viikatemiehen kaltaisen olennon. Blake lopulta löytää kirkon, jossa Lynn on vankina. Langermannit onnistuvat pakenemaan Knothin luota, mutta Blakelle selviää että oudosti käyttäytyvä Lynn on yllättävästi viimeisillään raskaana. Lynn ei halua puhua asiasta ja käskee heitä etenemään. Pariskunnan pysäyttää Val ja tämän kerettiläiset, Knothin suurin vihamies, ja he kaappaavat Lynnin jättäen Blaken puille paljaille.
Vakavasti haavoittunut Blake tapaa kultista erotetun miehen, Ethanin, joka tuntuu olevan järjissään. Ethan tarjoaa suojapaikan Blakelle ja tämä tajuaa, että heidän etsimänsä raskaana oleva nainen oli Ethanin tytär. Aamulla Marta tunkeutuu Ethanin taloon tivaten Blaken olinpaikkaa, ja tappaa Ethanin. Blake kiittää miestä ettei paljastanut tämän piilopaikkaa, ja poistuu. Blake näkee jälleen outoja harhoja peruskoulustaan, sekä ystävästään Jessicasta joka myöhemmin teki itsemurhan Blaken valitessa Lynnin.
Blake etenee kaivoksille, jossa kuulee Lynnin olevan. Matkallaan hän kohtaa jälleen yhden erinäisen ryhmän, Rappeutuneet (engl. The Scalled), jotka ovat hyvin sairaita ja huonovointisia, entisiä kultisteja. Heidän johtajansa Laird nappaa Blaken ja ristiinnaulitsee tämän uudelleensyntymisen toivossa. Tämä myös vie Blaken kameran, jonka uskoo olevan modernin Kristuksen katekismus.
Hahmot
Blake Langermann (äänenä Shawn Baichoo) on pelin päähahmo. Noin 28-vuotias, likinäköinen ja mahdollisesti astmasta kärsivä Blake lähtee tutkimaan Arizonan Supoihin tutkimaan kadonneen naisen mysteeriä.
Lynn Langermann on Blaken vaimo. Katoaa ensimetreillä helikopterin putoamisen jälkeen, jota Blake lähtee jäljittämään.
Sullivan Knoth on uuden Ezekielin testamentin johtaja.
Val on kerettiläisten johtaja.
Laird Byron on Rappeutuneiden johtaja, ja Knothin alamainen.
Lähteet

Aiheesta muualla
 at MobyGames
Luokka:Vuoden 2017 videopelit
Luokka:Selviytymiskauhupelit
Luokka:Windows-pelit
Luokka:PlayStation 4 -pelit
Luokka:Xbox One -pelit
Epica

Question: Mikä Delahaye oli?



Epica on alankomaalainen sinfonista metallia soittava yhtye.
Kitaristi Mark Jansen perusti Epican vuonna 2002 lähdettyään After Foreveristä, jonka tyyliä Epicankin musiikki muistuttaa. Ominaisia piirteitä ovat laulusolisti Simone Simonsin mezzoääni, sahaavat riffit sekä vaihtelevat kappalerakenteet. Alun perin yhtyeen nimi oli Sahara Dust, mutta se uudelleennimettiin Kamelotin Epica-nimisen albumin mukaan[1]. Yhtyeiden laulusolistit tekivätkin vierailun toistensa vuonna 2005 ilmestyneille levyille, minkä jälkeen seurasi yhteinen kiertue.
Epicalta on ilmestynyt kahdeksan albumia, joista yksi on elokuvan soundtrack. Huhtikuussa 2007 yhtye siirtyi Transmission-levy-yhtiöltä suuremman Nuclear Blastin alaisuuteen. Ariën van Weesenbeek valittiin Epican uudeksi rumpaliksi Jeroen Simonsin jätettyä yhtyeen. Myös kitaristi Ad Sluijter jätti yhtyeen joulukuussa 2008. Tammikuussa 2009 hänen seuraajakseen valittiin Isaac Delahaye.
Epica ilmoitti Facebook-sivuillaan 5. helmikuuta 2014 tulevan albuminsa olevan nimeltään The Quantum Enigma ja että se julkaistaan toukokuun alkupuolella. 
Jäsenet

Nykyiset
Mark Jansen – kitara, murina, kirkuminen (2002–)
Coen Janssen – syntetisaattori, piano (2002–)
Simone Simons – laulu  (2003–) 
Ariën van Weesenbeek – rummut, murina, puhutut sanat (2007–)
Isaac Delahaye – soolokitara, taustalaulu (2009–)
Rob van der Loo – basso (2012–)
Entiset
Yves Huts – basso (2002–2012)
Ad Sluijter – kitarat (2002–2008)
Helena Iren Michaelsen – laulu (2002)
Iwan Hendrikx – rummut (2002)
Dennis Leeflang – rummut (2002)
Jeroen Simons – rummut (2002–2006)

Kiertue
Koen Herfst – rummut (2007)
Amanda Somerville – laulu  (Pohjois-Amerikan kiertue 2008) , taustalaulu albumeilla The Phantom Agony,  Consign Oblivion, The Divine Conspiracy, Design Your Universe ja Requiem for the Indifferent
Oliver Palotai – koskettimet  (Pohjois-Amerikan kiertue 2010)
Vierailevat
Olaf Reitmeier – akustiset kitarat The Phantom Agony (2005) ja The Divine Conspiracy (2007), laulu The Divine Conspiracy (2007)
Annette Berryman – huilu The Phantom Agony (2005)
Roy Khan – laulu Consign Oblivion (2005)
Sander Gommans – murina The Divine Conspiracy (2007)
Gjalt Lucassen – puhutut sanat The Divine Conspiracy (2007)
Jaff Wade – puhutut sanat The Divine Conspiracy (2007)
Tony Kakko – laulu Design Your Universe (2009)
Ruurd Woltring – laulu Forevermore (2012)

Aikajana


Simone Simons
Mark Jansen
Ad Sluijter

Diskografia

Studioalbumit

Livealbumit

EP:t

DVD:t

Muut julkaisut


Singlet


Lähteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.




Luokka:Alankomaalaiset sinfoniset metalliyhtyeet
Luokka:Alankomaalaiset progressiiviset metalliyhtyeet
Luokka:Goottimetalliyhtyeet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Sakke Aalto

Question: Mikä on Keko Salatan koko nimi?


Sakari ”Sakke” Aalto[1] on helsinkiläinen musiikkituottaja, säveltäjä ja sanoittaja. Hän on tuottanut kappaleita lukuisille suomalaisille artisteille. Hänen tuotantoaan ovat muun muassa Cheekin "Sokka irti", Fintelligensin "Mikä boogie" sekä JVG:n "Häissä" ja "Kran Turismo". Aalto on tuottanut myös yhdysvaltalaisen rap-artisti Snoop Doggin More Malice -albumin kappaleen ”You’re Gonna Luv Me”.[2]
Sakke toimii myös laulajana taiteilijanimellä Keko Salata[3], joka on anagrammi nimestä Sakke Aalto[4]. Keko Salata on oman soolotuotantonsa lisäksi vieraillut muutaman artistin (kuten Auroran) kappaleilla.[5] Keko Salatan debyyttialbumi Neuroottinen, dramaattinen, charmikas julkaistiin SAHH-levymerkillä. [6]
Diskografia
Keko Salata

Tuotanto
Luettelo Sakke Aallon tuottamista kappaleista
Lähteet


Luokka:Suomalaiset hip hop -tuottajat
Luokka:Suomalaiset musiikkituottajat
Luokka:Suomalaiset säveltäjät
Luokka:Suomalaiset sanoittajat
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Syntymävuosi puuttuu
Polymeeri

Question: Mikä polymeeri on?

Polymeeri on molekyyli, jossa useat (vähintään 50 kpl) pienet molekyylit eli monomeerit ovat liittyneet toisiinsa kemiallisin sidoksin katalyyttien vaikutuksesta prosessissa, jota kutsutaan polymerisaatioksi. Mikäli polymeeri sisältää vain yhdenlaisia monomeereja, sitä kutsutaan homopolymeeriksi ja useampia erilaisia monomeereja sisältäviä polymeereja kutsutaan kopolymeereiksi.
Jos kaikki yhdisteen monomeerit ovat samanlaisia, polymeeri on isotaktinen, mutta jos polymeeri koostuu stereorakenteeltaan vuorottelevista monomeereista, se on syndiotaktinen. Jos stereorakenteeltaan
erilaisilla monomeereilla ei ole järjestystä, polymeeri on ataktinen.
Polymeerit voidaan jakaa synteettisiin ja luonnossa esiintyviin. Luonnon polymeerejä eli biopolymeerejä ovat muun muassa tärkkelys, selluloosa, DNA, proteiinit, kautsu ja guttaperkka. Nykyisin eniten käytetyt muovit, polyeteeni, polypropeeni ja polyvinyylikloridi ovat petrokemian jalostusketjuihin liittyviä synteettisiä tuotteita. Muoveilla on korkea polymeraatioaste, eli niiden jokainen molekyyli (polymeeriketju) on muodostunut 1000–100000 pienestä molekyylistä (monomeerista). 
Suurin osa polymeereistä on orgaanisia rakentuen hiiliketjun ympärille, mutta myös kemiallisesti epäorgaanisiksi katsottuja polymeerejä käytetään. Tunnetuin on pii-happiketjusta muodostuva silikoni, eli poly(alkyylisiloksaani), (RSiO)n, jossa R on hiilivetyryhmä.
Synteettiset polymeerit ja niiden polymerointi
Synteettisten polymeerien valmistukseen on olemassa kaksi päätekniikkaa:
ketju- eli additiopolymerointi (engl. chain-growth polymerization)
askel- eli kondensaatiopolymerointi (engl. step-growth polymerization)
Additiopolymeroinnilla voidaan valmistaa muun muassa alkeenipolymeerit. Suuri osa raaka-aineista on alkeeneja. Tämä johtuu siitä, että yleisimmät muovit saadaan avaamalla yhdisteen kaksoissidos. Tällaiset molekyylit liittyvät peräkkäin muodostaen additiopolymeereja. Additiopolymeerit ovat yleensä kestomuoveja.
Esimerkiksi polyeteeni on additiopolymeeri, joka rakentuu toistuvista CH2CH2-eteeniyksiköistä:






[

−
C

H

2


−
C

H

2


−

]


n




{\displaystyle \left[-CH_{2}-CH_{2}-\right]_{n}}


Muita additiopolymeerejä ovat esimerkiksi polyvinyylikloridi ja polystyreeni. 

Askelpolymeroinnissa kaksi erilaista difunktionaalista monomeeria liitetään yhteen kondensaatioreaktiolla (reaktiossa lohkeaa vettä). Tällaisia polymeerejä ovat polyesterit, joita valmistetaan esteröimällä dihappoja diolien kanssa. Eräs tavallinen polyesteri on Dacron, jota valmistetaan dimetyylitereftalaatista ja etyleeniglykolista. Askelpolymeroinnilla valmistetaan myös polyamideja, joista tunnetuin lienee nailon.
Kumi ja muovi
Muovi on yhden tai useamman polymeerin seos, johon on lisätty tämän ominaisuuksia parantavia aineita. Kumi on polymeerien seos, jossa polymeeriketjujen lisäksi on ketjujen välisiä sidoksia. Myös kumin ominaisuuksia parannetaan lisäaineilla.  
Katso myös
Polymeerikemia
Reologia
Taktisuus
Aiheesta muualla
 {pdf)

*
Luokka:Orgaaninen kemia
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Exxon Mobil

Question: Milloin Exxon on perustettu?




Exxon Mobil Corporation tai lyhyemmin ExxonMobil on yhdysvaltalainen, maailman suurin öljyn tuottaja ja myyjä. Yhtiö on markkina-arvoltaan yksi maailman suurimmista yhtiöistä. Yhtiö perustettiin Exxonin ja Mobilin fuusioituessa 30. marraskuuta 1999, ja se on Exxonin, Mobilin ja Esson emoyhtiö.
Exxon Mobil on markkina-arvoltaan ja liikevaihdoltaan maailman suurin yhtiö sekä myynnillä mitattuna maailman toiseksi suurin. Vuonna 2008 Exxon Mobilin markkina-arvo oli yli 345 miljardia eli lähes kymmenen kertaa Suomen valtion vuosibudjetin kokoinen.
Exxon Mobilin pääkonttori sijaitsee Irvingissä, Texasissa.[1] Yritys oli vuoden 2012 Fortune 500 -listalla sijalla 2.[2]
Historia
Exxon ja Mobil ovat perua John D. Rockefellerin omistamasta Standard Oil -yhtiöstä. Standard Oil pilkottiin Yhdysvaltain Korkeimman oikeuden päätöksellä 34 osaan vuonna 1911. Exxon tunnetaan yhä Yhdysvaltojen ulkopuolella nimellä Esso eli tuotemerkillä, jonka yritys otti käyttöön vuonna 1923. Esso-nimi oli muunnos Standard Oilin alkukirjaimista.[3]
Exxon Valdez, Exxon Mobilin omistama öljytankkeri, ajoi karille 24. maaliskuuta 1989 Alaskan rannikolla. Mereen pääsi suuri määrä raakaöljyä, joka aiheutti laajan ympäristökatastrofin.[4]
Exxon teki vuonna 2005 ennätysmäisen 36 miljardin dollarin tuloksen, johon vaikuttivat korkeat kaasun ja öljyn hinnat, jotka nousivat Rita- ja Katrina-hurrikaanien vuoksi. Tuottoisan öljyteollisuuden saamat verohelpotukset herättivät kovaa kritiikkiä poliitikoilta.[5]
Exxon Mobil Suomessa
Suomessa sijaitsee vuonna 1957 perustettu Pohjoismaiden suurin moottori- ja vaihteistoöljyjä, laivaöljyjä sekä muita öljyjä teollisuuden käyttöön valmistama Naantalin voiteluainetehdas.
Exxon Mobililla oli Suomessa huoltoasemia vuosikymmenien ajan, mutta bensiinin vähittäisjakelu Esso-nimellä myytiin S-ryhmälle joulukuussa 2006.[6] SOK myi Esson osakekannan kokonaisuudessaan edelleen St1 Holding Oy:lle tammikuussa 2007. St1 myy SOK:lle runsaat 40 Esson asemakiinteistöä. Suomessa jaeltavan polttonesteensä Esso osti pääasiassa Nesteeltä, mutta se teki ostoja myös ulkomaisilta jalostamoilta ympäri Eurooppaa.
Kritiikki
Toimittaja Paul Brownin mukaan Exxon on lahjoittanut vuodesta 1998 lähtien yli 18 miljoonaa dollaria Kioton sopimusta vastustaville ryhmille. Brownin mukaan fossiilisen energian tuottajat ovat kokeneet ilmastonmuutoksen uhaksi yritystoiminnalle.[7]
Lähteet

Aiheesta muualla
, Exxon Mobil Corporation 2003-2009, Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
, Greenpeace USA, Washington D.C. Greenpeacen kustantama Exxonin ympäristöpolitiikkaa kritisoiva internet-sivusto Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Dow Jones Industrial Average
Luokka:Yhdysvaltalaiset kemianteollisuusyhtiöt
Luokka:Yhdysvaltalaiset öljy-yhtiöt
Luokka:Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Luokka:Rockefellerin suku
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Disco Ensemble

Question: Missä Disco Ensemble perustettiin?


Disco Ensemble on vuonna 1996 Ulvilassa perustettu suomalainen punk-rock/post-hardcore-yhtye[1]. Varsinaisen läpimurron yhtye teki toisella albumillaan First Aid Kit, jota seurannut kiertue myytiin nopeasti loppuun. Yhtye on ilmoittanut lopettavansa vuoden 2018 aikana[2].
Historia
Keväällä 2006 Disco Ensemble ja Fullsteam Records allekirjoittivat Universal Musicin kanssa Suomea lukuun ottamatta koko maailmaa koskevan lisenssi- ja levytyssopimuksen. Samana vuonna julkaistiin First Aid Kit -albumi muun muassa Saksassa. Ulkomaanjulkaisua varten kappaleet ”Black Euro”, ”Drop Dead Casanova”, ”Sleep on the Wheel” ja "Eyes of a Ghost" äänitettiin uudelleen, joista viimeksi mainittu oli alun perin "We Might Fall Apart" -singlen b-puoli, eikä sisältynyt First Aid Kitin ensimmäiselle julkaisulle. Myös albumin kannet uusittiin. First Aid Kit -levyn Suomen uusintapainos sisältää uudelleen äänitettyjen kappaleiden ja uusien kansien lisäksi myös Tavastia-livetaltiointeja sekä musiikkivideoita.
Disco Ensemble on keikkaillut useissa maissa. Vuoden 2006 lopulla he pääsivät mukaan Vansin järjestämälle Antidote Tour -kiertueelle yhdessä Danko Jonesin, Bedouin Soundclashin ja Gogol Bordellon kanssa. Kiertue päättyi 27. marraskuuta 2006 Kaapelitehtaalla, Helsingissä. Disco Ensemble valittiin myös ensimmäisenä suomalaisena yhtyeenä arvostetulle Vansin Warped Tourille, jonka myötä Disco Ensemble pääsi keikkailemaan Yhdysvalloissa kesällä 2008.
Disco Ensemblen kappale "This Is My Head Exploding" sai näkyvyyttä vierailemalla NHL 08 -pelissä, sekä "We Might Fall Apart" vierailemalla FIFA 08 -pelissä. Yhtye sai vuoden 2008 parhaan kotimaisen DVD:n Emma-palkinnon Video Vortex -julkaisustaan. Kappale "Golden Years" pääsi myös peliin NHL 10, ja oli myös kyseisen pelin mainoksessa taustamusiikkina.
Yhtye julkaisi uuden albumin Afterlife 27. tammikuuta 2017. Albumin ensimmäinen single "Fight Forever" julkaistiin lokakuussa 2016.[3]
Jäsenet
Miikka Koivisto – laulu ja koskettimet
Jussi Ylikoski – kitara ja taustalaulu
Mikko Hakila – rummut
Lasse Lindfors – basso

Jussi Ylikoski
Lasse Lindfors
Miikka Koivisto
Mikko Hakila

Diskografia

Studioalbumit

Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Alanko Tero, Silas Petri| title = Neljäs sukupolvi - Suomalainen rock nyt| publisher = Johnny Kniga| year = 2006| id = ISBN 951-0-31764-0}}
Viitteet

Aiheesta muualla


Luokka:Suomalaiset punkyhtyeet
Luokka:Post-hardcore-yhtyeet
Luokka:2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Tiroli

Question: Mikä on Baijerin naapuriosavaltio lännessä?


Tiroli () [1] on Itävallan osavaltio Alpeilla. Sen pääkaupunki on Innsbruck. Osavaltion pinta-ala on 12640 km² ja sen väkiluku 728826 (vuonna 2015).[2] Tiroli on myös laajempi historiallinen alue, joka oli keskiajalta lähtien vuosisatojen ajan yhtenäinen kreivikunta, mutta on nykyisin jaettu Itävallan ja Italian kesken. Italiaan kuuluvan osan nimi on Etelä-Tiroli.[3]
Tirolin osavaltio on jaettu kahdeksaan piiriin ja Innsbruckin Statutarstadtiin. Piirit ovat Landeck, Reutte, Imst, Innsbruck-Land, Schwaz, Kufstein, Kitzbühel ja Itä-Tirolissa muusta osavaltiosta erillään oleva Lienz.[4] Osavaltion kuvernööri on Günther Platter (ÖVP).
Tirolin alueen tärkein elinkeino on matkailu. Itävaltalaiset Kitzbühelin ja Sankt Antonin hiihtokeskukset ovat lasketteluturistien suosiossa. Itävallan puolella korkein vuorenhuippu on Großglockner (3798 m), mutta Italian puolella Etelä-Tirolissa sijaitseva Ortler on vielä korkeampi (3905 m).
Historia

Ennen ajanlaskun alkua Tirolia hallitsivat illyyrialaiset ja roomalaiset. Kansainvaellukset toivat alueelle itägootit. Keskiajalla pääosa Tirolista kuului Baijerin herttuakuntaan. Habsburgit perivät Tirolin 1363.
Habsburgien ajalta lähtien Tirolin alue oli vuoteen 1805 saakka yhtenäinen Tirolin kreivikunta, joka kuului ensin Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan ja sen jälkeen Itävaltaan. Vuonna 1805 Itävalta menetti Tirolin Napoleonin sotien tuloksena Pressburgin rauhassa lyhyeksi aikaa Baijerin kuningaskunnalle, mutta sai sen takaisin vuoden 1814 Wienin kongressissa. Alue kuului ensimmäiseen maailmansotaan asti Itävalta-Unkariin.
Maailmansodan päätyttyä Saint-Germainin rauhansopimuksessa 1919 kreivikunnan eteläinen osa erotettiin Italialle Bolzanon eli Etelä-Tirolin maakunnaksi (), jossa se muodostaa nykyisin italiankielisen Trenton maakunnan kanssa autonomisen Trentino-Etelä-Tirolin hallintoalueen (). Pohjoinen ja itäinen osa Tirolista jäivät osaksi Itävaltaa, ja niistä muodostettu Tirolin osavaltio on yksi Itävallan yhdeksästä osavaltiosta.[5]
Vuonna 1991 jäätiköltä Ötztalin läheltä aivan rajan Italian puolelta löydettiin muumioitunut ruumis 3300-luvulta eaa., jolle annettiin nimi Ötzi.
Lähteet

Aiheesta muualla


*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Universitas Istropolitana

Question: Mikä oli Corvinus yliopiston aiempi nimi?


Universitas Istropolitana (tunnettiin myös nimellä Academia Istropolitana) oli Matias Corvinuksen vuonna 1465 Bratislavaan perustama yliopisto, joka on ensimmäinen yliopisto nykyisen Slovakian alueella. Yliopisto perustettiin silloiseen Unkarin kuningaskuntaan ja se toimi pitkään kuningaskunnan ainoana, joskaan ei ensimmäisenä, yliopistona. Yliopisto oli toiminnassa 25 vuotta, ennen kuin se suljettiin vuonna 1490 Corvinuksen kuoltua.
Sana "Istropolitana" on peräisin antiikin Kreikan vastineesta sanalle Bratislava, jossa yliopisto sijaitsisi. Istropolitana tarkoittaa suoraan suomennettunan "Tonavan kaupunkia".

Luokka:Bratislavan historialliset oppilaitokset
Luokka:Slovakian yliopistot ja korkeakoulut
New Holland

Question: Milloin Kobelco on perustettu?



New Holland on kansainvälisen CNH Industrial -yhtiön brändi, jolla valmistetaan maanrakennus- ja maatalouskoneita. New Holland -tuotemerkillä markkinoidaan traktoreiden lisäksi maanrakennuskoneita, leikkuupuimureita ja paalaimia.
Traktorit
Historia
New Holland -traktorimerkki syntyi 1980-luvun lopulla, kun Fiat-yhtymä osti Fordin maatalouskoneiden tuotannon. Seuraavan vuosikymmenen alussa vanhat tuotemerkit Ford ja Fiatagri yhdistivät mallistojaan ja muuttivat nimeään siten, että myynnissä oli kaksi tuotemerkkiä rinnakkain. Yhdistäväksi tekijäksi merkkeihin valittiin Fordin omistama perinteikäs amerikkalainen maatalouskoneiden valmistaja New Holland. Siniset traktorit olivat jonkin aikaa New Holland Ford ja punaiset New Holland Fiatagri. Melko pian tuotemerkit ja mallistot yhdistyivät nimen New Holland alle, ja Ford sekä Fiat jäivät molemmat nimestä pois. Vuodesta 2000 lähtien New Holland, Case ja International Harvester olivat osa CNH Global -yhtiötä, joka yhdistyi Fiat Industrialin kanssa syyskuussa 2013 CNH Industrial -yhtiöksi.

New Holland on voittanut useita alan palkintoja innovaatioistaan, muotoilustaan ja tuotteistaan. 

Näihin kuuluvat kolme "Vuoden traktori" -palkintoa sekä "Kultainen traktori" -muotoilupalkinnon voitto neljänä vuonna peräkkäin (2008–2011).[1] palkinnon voitto. New Holland on patentoinut SuperSteer-ohjausjärjestelmän, jossa etupyörien lisäksi myös etuakseli kääntyy mahdollistaen merkittävästi pienemmän kääntösäteen.
Suomen tuontiohjelmassa olevat mallit
New Hollandin mallit on nimetty niiden kokoluokan ja moottoritehon mukaan nykyään seuraavasti:
BOOMER Teholuokka 40-50hv
T4 teholuokka 55-75hv
TD5 teholuokka 70-115 hv
T5 teholuokka 85-120 hv
T6 teholuokka 125-180 hv
T7 teholuokka 155-315 hv
T8 teholuokka 300-435 hv
T9 teholuokka 400-670 hv
Katso myös
Luettelo traktorimerkeistä
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:CNH Industrial
Luokka:Maatalouskonevalmistajat