khalidalt/tydiqa-goldp huggingface dataset:
Oulun ammattikorkeakoulu

Question: Milloin oamk on perustettu?




Oulun ammattikorkeakoulu (Oamk) on Oulun seudulla toimiva ammattikorkeakoulu. Oamkissa on noin 8800 opiskelijaa ja 680 työntekijää.[1] Oamkin toimipisteet sijaitsevat Oulussa ja Oulaisissa.[2] Lisäksi projektiluonteista toimintaa on useilla paikkakunnilla Pohjois-Suomessa.
Opiskelijakuntana toimii Oulun seudun ammattikorkeakoulun opiskelijakunta eli OSAKO.[3]
Koulutus
Tutkintoon johtava koulutus
Oamkissa koulutusta järjestetään kuudella koulutusalalla[4]:
kulttuuriala
luonnonvara-ala
luonnontieteiden ala
sosiaali-, terveys- ja liikunta-ala
tekniikan ja liikenteen ala
yhteiskuntatieteiden, liiketalouden ja hallinnon ala
Oamkissa on tarjolla nuorten ja aikuisten ammattikorkeakoulututkintoon johtavaa koulutusta 28:ssa koulutusohjelmassa, joista kolmessa opetus on kokonaan englanniksi. Tarjolla on myös kymmenen ylempään ammattikorkeakoulututkintoon johtavaa koulutusohjelmaa, joista kahdessa opetus on kokonaan englanniksi.[5]
Ammatillinen opettajakorkeakoulu
Ammatillinen opettajakorkeakoulu (lempinimeltään Amok) on Suomen pohjoisin ammatillisten opettajien, opinto-ohjaajien ja erityisopettajien kouluttaja. Opetusta järjestetään Oulussa, Rovaniemellä, Kajaanissa ja Kemi-Tornion alueella. Verkko-opiskeluryhmissä voi opiskella maantietellisestä sijainnista riippumatta. Ammatillinen opettajakorkeakoulu järjestää opettajan ammattiin pätevöittäviä 60 opintopisteen (ects) laajuisia opettajan pedagogisia opintoja, opetus- ja koulutusalan täydennyskoulutusta seka kehittämispalveluita.[6]
Opettajankoulutusta on saatavilla suomeksi ja englanniksi.
Tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotyö
Opetuksen lisäksi Oamkin toinen perustehtävä on tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotyö (tki-työ). Tki-työllä tuetaan Oulun seudun ja koko Pohjois-Suomen kehitystä. Tki-työtä ohjaavat Oamkin strategiassa 2015 määritellyt painoalat ja yhteiset kehittämiskohteet.[7]
Lisäksi tki-työtä ohjaa Oulun kaupungin, Oulun yliopiston, VTT:n ja Technopoliksen kanssa solmittu sopimus, Oulun innovaatioallianssi. Muiden perustajajäsenten tavoin Oamk on sitoutunut kehittämään toimintaansa sovituille innovaatioaloille, investoimaan sovittuihin infrastruktuureihin ja kehittämään mekanismeja yhteiseen käyttöön.[7]
Oulun ammattikorkeakoulu Oy
Oamk oli vuoden 2013 loppuun asti osa Oulun seudun koulutuskuntayhtymää. Vuoden 2014 alusta Oamkin ylläpitomalliksi tuli osakeyhtiö. Tätä varten on perustettu Oulun ammattikorkeakoulu Oy.
Oulun seudun ammattikorkeakoulun nimi vaihtui vuoden 2014 alusta Oulun ammattikorkeakouluksi, mutta lyhenne Oamk pysyi samana.
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Oulun oppilaitokset
Luokka:Oulainen
Luokka:Ammattikorkeakoulut
Kamppi (kauppakeskus)

Question: Kuinka monta kerrosta Kampissa on?




Kauppakeskus Kamppi on Kampissa, Helsingin ydinkeskustassa sijaitseva kauppakeskus. Yhdessä Helsingin linja-autoaseman kanssa se muodostaa Kampin keskuksen, johon liittyy myös Kampin metroasema. Vuonna 2016 kauppakeskuksessa kävi yli 41 miljoonaa ihmistä, mikä tekee Kampista Suomen vilkkaimman kauppakeskuksen.[1]
Kauppakeskuksen bruttopinta-ala on 135000 neliömetriä, mistä liiketilaa on 35000 neliömetriä. Kauppakeskuksessa toimii tällä hetkellä 150 yritystä, joista 26 on kahviloita ja ravintoloita. Maaliskuusta 2006 joulukuun loppuun 2006 kauppakeskuksen myynti oli 140 miljoonaa euroa ja kävijämäärä 26 miljoonaa asiakasta.
Historia
Kampin kauppakeskuksen avasi torstaina 2. maaliskuuta 2006 kello 9 Helsingin kaupunginjohtaja Jussi Pajunen. Kampin keskuksen maanpäällisten osien suunnittelijat ja toteuttajat palkittiin vuonna 2006 Vuoden teräsrakenne -palkinnolla.[2][3] Alusta alkaen kauppakeskukseen avattiin muun muassa K-Supermarket, Quick & Tasty -ravintolamaailma ja useita vaatekauppoja.
Lokakuussa 2007 kauppakeskusta laajennettiin myös Sähkötalon puolelle[4], jonne avattiin muun muassa Lidl ja apteekki. Aiemmin kauppakeskuksen viides kerros keskittyi nuorille suunnattuihin liikkeisiin, ja siellä toimi myös muun muassa nettikahvila ja Sedu Koskisen yökerho The Tiger. Vuonna 2016 viides kerros uudistettiin ravintolamaailmaksi, joka käyttää nimeä Kortteli.
Kerrokset
Kauppakeskuksen alin myymälätaso on E-taso, joka on viereisen Narinkkatorin korkeudella. Sen pääkäytävältä ovat myös ovet Länsiväylää pitkin Espooseen kulkevien bussien lähtölaitureille. Kauppakeskuksen E-tasossa on kolme ruokakauppaa (K-Supermarket, Alepa ja Lidl), ravintoloita, kukkakauppoja, matkapuhelinliikkeitä, apteekki ja useita muita liikkeitä. Osa liikkeistä on viereisten, Urho Kekkosen kadun varressa sijaitsevien, samassa yhteydessä rakennettujen asuinkerrostalojen alla. E-tasolta on tunneliyhteys kauppakeskus Forumiin.
Kauppakeskuksen ensimmäinen kerros on E-tason yläpuolella, Annankadun pohjoispään ja Urho Kekkosen kadun korkeudella. Siellä on ravintoloita, jotka sijoittuvat pääosin Tennispalatsinaukion puolelle, mihin niille tulee kesäisin terassi. Ensimmäisessä kerroksessa on lisäksi useita muoti- ja vapaa-ajan liikkeitä. Toisessa kerroksessa on lukuisia, erityisesti vaatetukseen erikoistuneita merkkiliikkeitä. Kolmannessa kerroksessa puolestaan on mm. lastentarvikeliikkeitä ja kodin sisustusta myyviä liikkeitä. Neljännessä kerroksessa on nuorison muotiliikkeitä, pelikauppa[5] ja keilahalli. Viidennessä kerroksessa toimii ravintolamaailma Kortteli. Kuudennessa kerroksessa toimii Ravintola Maxine[6].
Lähteet

Aiheesta muualla


Luokka:Kampin keskus
Luokka:Vuoden teräsrakenne
Gallen-Kallelan Museo

Question: Missä sijaitsee Akseli Gallen-Kallelan museo?



Gallen-Kallelan Museo on Tarvaspäässä Espoossa sijaitseva, Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema ja vuosina 1911–1913 rakennuttama ateljee, joka toimii nykyään museona. Rakennus sijaitsee Laajalahden pohjoisrannalla lähellä Turunväylää. Museo välittää Akseli Gallen-Kallelan taiteeseen ja vaikutukseen liittyvää tietoa ja aineistoja, järjestää vaihtuvia näyttelyitä, esittelee Gallen-Kallelan ja hänen aikalaistensa taidetta, elämää sekä nykytaidetta.[1]
Historia
Tarvaspää avattiin yleisölle vuonna 1961 Gallen-Kallelan Museona. Museosäätiö perustettiin vuonna 1958. 
Museorakennus
Akseli Gallen-Kallela suunnitteli Tarvaspään ateljeelinnan työskentely- ja näyttelytilakseen, josta myöhemmin tulisi museo. Rakennuksen ateljeetila edustaa tyyliltään suomalaista kansallisromantiikkaa, torni keskieurooppalaista linna-arkkitehtuuria ja loggia italialaista renessanssiarkkitehtuuria. Gallen-Kallela suunnitteli maalaavansa rakennuksen valkoiset seinät seinämaalauksilla, mutta hän ei koskaan toteuttanut suunnitelmaansa. Tarvaspään pihapiirissä on 1850-luvulla rakennettu puuhuvila, Villa Linudd, joka toimi aikoinaan Gallen-Kallelan kotina, nykyisin kahvilana ja ravintolana. Tarvaspää rakennettiin Albergan kartanon maille. 
Muuta
Museo nähdään Ken Russellin brittiläisessä vakoiluelokuvassa Miljardin dollarin aivot (1967), jota kuvattiin Suomessa. Rakennus esittää elokuvan pääkonnan Leo Newbigenin kotia.[2]
Liikenneyhteydet
Museon lähelle liikennöi arkisin Helsingin sisäinen lähibussilinja 33 Munkkivuoresta Munkkiniemen kautta Tarvoon, josta voi kävellä kaupunginrajan yli siltaa pitkin. Espoon puolella lähin bussipysäkki on vähän yli kilometrin päässä sijaitseva Tarvaspääntie, jota käyttävät linjat 206 ja 502. Vuonna 2015 rakennetun liittymän ansiosta ajo moottoritieltä Helsingin suunnasta Tarvaspäähän helpottui huomattavasti.
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Gallen-Kallelan Museo (toim. Tuija Wahlroos ja Kerttu Karvonen-Kannas)| title = Tarvaspää – Akseli Gallen-Kallelan ateljeelinna| publisher = SKS| year = 2008}}
Viitteet

Aiheesta muualla




 Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta. 15.9.2015.

Luokka:Akseli Gallen-Kallela
Luokka:Espoon museot
Luokka:Suomen kotimuseot
Luokka:Suomen taidemuseot
Luettelo Skotlannin saarista

Question: Onko Skotlannilla saaria?


Tämä on luettelo Skotlannin saarista. Skotlanti on osa Ison-Britannian saarta. Skotlannissa on yli 790 rannikkosaarta, joista suurin osa kuuluu neljään pääryhmään: Shetlandsaariin, Orkneysaariin ja Hebrideihin, jotka voidaan jakaa Sisä-Hebrideihin ja Ulko-Hebrideihin.[1]
Suurin saarista on Lewis and Harris, jonka pinta-ala on 2179km². Yli 40 hehtaarin saaria on noin 200. Muutamat, kuten Staffa ja Flannan Isles ovat tunnettuja, vaikka ovat pienempiä.[1]
Skotlannin saarista on asuttuja 97, ja niistä 92 on rannikkosaaria. Monet aiemmin asutut saaret kuten Mingulay, Noss ja St Kildan saaristo autioituivat 1900-luvulla, ja nykyään ainoastaan 14 saarella elää yli 1000 asukasta ja 45:llä yli 100. Vuosivälillä 1991–2001 saarten kokonaisväkiluku laski 3%, tosin 35 saarella väestön määrä kasvoi. Kaikkien saarten yhteenlaskettu väkimäärä vuonna 2001 oli 99739.[2]
Saarten kulttuuri on saanut vaikutteita kelttiä, muinaisnorjaa ja englantia puhuvilta kansoilta ja tämä on vaikuttanut saarille annettuihin nimiin. Suurin osa Hebrideille annetuista nimistä on peräisin gaelin kielestä, kun taas Northern Isles:illä (Orkney- ja Shetlandsaarilla) ovat lähtöisin viikinkien antamista nimistä. muutamien alkuperä on brittiläinen, skottilainen ja jopa kelttejä edeltävältä ajalta oleva.[1] Nykyään saarilla on hyvin alhainen rikollisuus ja ne luokitellaan Ison-Britannian turvallisimpien asuinpaikkojen joukkoon.[3]
Suuremmat saaret
Tämä on luettelo niistä Skotlannin saarista jotka ovat suurempia kuin 40 hehtaaria ja/tai ovat asuttuja.




Makeanveden saaret

Pääartikkeli: Luettelo makeanveden saarista Skotlannissa
Skotlannissa on lukuisia makeanveden saaria, joista merkittävimpiin kuuluvat Lochindorb Castle Island, Loch Leven Castle Island, St Serf's Inch, Inchmahome, joista jokainen on esittänyt tärkeää roolia Skotlannin historiassa.
Inchmurrin on suurin makeanveden saari Britteinsaarilla.[7][8] Se sijaitsee Loch Lomondissa, jossa sijaitsee yli 60 muuta saarta.[8]
Pienemmät rannikkosaaret
Tähän sisältyvät asumattomat saaret, jotka ovat kooltaan alle 40 hehtaaria.

Pienet saaristot


Lähteet
Haswell-Smith, Hamish (2004). The Scottish Islands. Edinburgh: Canongate. ISBN 1841954543.
General Register Office for Scotland (28 November 2003) Occasional Paper No 10: Statistics for Inhabited Islands. Retrieved 9 July 2007.
Viitteet

*
Martensiitti

Question: Mitä martensiitti on?

Martensiitti on teräksissä esiintyvä lievästi tetragonisen hilarakenteen omaava ferriitti, eli tilakeskinen tetragoninen hilarakenne, joka syntyy austeniitista leikkautumalla ilman diffuusiota. Martensiitti syntyy seostamattomaan tai niukkaseosteiseen teräksen nopean jäähtymisen eli karkaisun yhteydessä austeniitti-faasista tietyllä lämpötila-alueella (Ms - Mf, missä reaktion alkamislämpötila on Ms ja loppumislämpötila Mf). Nämä lämpötilat riippuvat hiilipitoisuudesta. Martensiitti on sitä kovempaa mitä suurempi sen hiilipitoisuus on. Martensiitti on hiiliylikyllästeinen, koska hiili ei ehdi sitoutua karbideihin nopean jäähdytyksen aikana, vaan jää liuenneeksi martensiitin hilaan välisija-atomeina.
Martensiittia voi syntyä mekaanisen muokkauksen seurauksena austeniitista metastabiileissa austeniittisissa ruostumattomissa teräksissä (esimerkiksi 17Cr-7Ni-teräs). Esimerkiksi kylmävalssaamalla voidaan austeniittiseen teräkseen saada martensiittia, mikä lujittaa terästä voimakkaasti. Taipumusta martensiitin muodostukseen austeniittisissa ruostumattomissa teräksissä kuvataan Md30-lämpötilan avulla.
Martensiittinen kiderakenne esiintyy teräksen lisäksi useilla muillakin metalliseoksilla. Muistimetallien ominaisuudet perustuvat siihen, että ne voivat palautuvasti muuttua austeniittisesta rakenteesta martensiittiseen ja päinvastoin.

Aiheesta muualla
Lindroos, Sulonen, Veistinen: Uudistettu Miekk-ojan Metallioppi ISBN 951-666-216-1

Luokka:Rauta
Luokka:Metalliseokset
Nizza

Question: Mikä on Nizzan pinta-ala?


Nizza ( /nis/) on kaupunki Välimeren rannikolla Ranskan kaakkoisosassa. Se on Alpes-Maritimesin departementin pääkaupunki, ja sen väkiluku on noin 348000 (2011)[1] ja esikaupungit mukaan luettuina lähes miljoona.  
Historia
Nizza perustettiin 330 eaa. kreikkalaisena siirtokuntana, nimi Nikaia tarkoittaa voittoa. Myöhemmin alueelle saapuivat roomalaiset, joiden jäljiltä kaupungissa on muun muassa kylpylän jäännökset. Keskiajalla asutus vetäytyi rannan linnavuorelle. 1200-luvulla kaupunki joutui Provencen kreivien hallintaan. Vuodesta 1388 lähtien Nizza kuului Savoijiin, josta myöhemmin muodostettiin Sardinian kuningaskunta, ja Nizzasta tuli siihen kuuluneen Nizzan kreivikunnan pääkaupunki. Vuonna 1860 Nizza liitettiin Ranskaan.[2]
Italian yhdistäjä Giuseppe Garibaldi syntyi Nizzassa.
Ranskan kansallispäivän juhlassa, torstaina, 14.7.2016 Nizzassa tapahtui terrori-isku, kun kuorma-auton kuljettaja ajoi suurta väkijoukkoa päin samalla ampuen ihmisiä. Iskussa kuoli ainakin 84 ihmistä, joista suuri osa oli lapsiperheitä. Yli 300 ihmistä loukkaantui.
Maantiede ja kaupungin rakenne
Nizza sijaitsee Ranskan Rivieralla, Välimeren rannalla, 32 km Italian rajalta. Kukkuloiden suojaamassa kaupungissa on miellyttävä ilmasto.[3]
Kaupungissa on säilynyt merkittävä keskiaikainen vanha kaupunki, jossa on hyväkuntoisia barokkirakennuksia.  Vanha kaupunki on linnakukkulaksi,  Le Château, kutsutun graniittikukkulan länsipuolella. Itse linna on tuhoutunut 1700-luvun alussa.[3]
Merenrantaa pitkin kulkee useiden kilometrien pituinen maineikas rantabulevardi Promenade des Anglais. Sen ajokaistoja erottavat kukkapenkit ja palmujen rivit.[3]
Talous
Nizza on Ranskan Rivieran tärkein matkailukohde.[3] Vuonna 2011 Ranskan Rivieralla kävi 11 miljoonaa matkailijaa.[4]
Nizzassa on huomattavaa hajuvesi-, kone- ja elektroniikkateollisuutta. 
Liikenne
Nizzasta on yhteydet TGV-suurnopeusjunalla Pariisiin ja Ranskan pohjoisosiin. Kaupungin lentoasema kuuluu Ranskan vilkkaimpiin.[3]
Kaupunkiin valmistui vuonna 2007 raitiotielinja. Linjastoa laajennetaan 2010-luvulla.[5]
Palvelut
Kaupungissa toimivia oppilaitoksia:
Nizzan yliopisto
EDHEC Business School
Epitech
ISEFAC Bachelor
Urheilu
Jalkapallojoukkue OGC Nice pelaa Ranskan pääsarjassa. Nizza on tunnettu myös kuuluisan pyöräilykilpailun Pariisi–Nizza-ajon maalipaikkana. 
Ilmasto


Lähteet

Aiheesta muualla


*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo Raamatun kirjoista

Question: Mikä on Uuden testamentin viimeinen kirja?

Raamatun kirjojen kaanon on erilainen juutalaisuudessa sekä katolisessa, ortodoksisessa ja protestanttisessa kristinuskossa. Ero koskee Vanhaa testamenttia eli heprealaista raamattua Tanakia. Sen kirjojen määrä ja järjestys on eri kirkoissa erilainen, johtuen sekä kirjojen erilaisesta ryhmittelystä että siitä, että katoliset ja ortodoksiset kirkot lukevat Vanhaan testamenttiin kuuluviksi myös niin kutsutut deuterokanoniset kirjat eli apokryfikirjat. Mukaan luettujen apokryfikirjojen määrä katolisessa ja ortodoksisessa Raamatussa on myös erilainen.
Lisäksi kreikkalaisessa ortodoksisuudessa, itämaisessa ortodoksisuudessa ja katolisen kirkon itäisissä riituksissa kirjojen määrässä on pieniä eroja. Alla ortodoksiselle Vanhalle testamentille annettu kaanon on laajin mahdollinen, eli jos yksikin itäinen kirkko hyväksyy kirjan, se on myös annettu luettelossa. Kaikki katolisen kirkon hyväksymät kirjat ovat aina myös ortodoksisen kirkon hyväksymiä. Protestanttisuus hyväksyy varsinaiseen Vanhaan testamenttiin vain heprealaisen raamatun kirjat.
Juutalaisuus ei luonnollisestikaan tunnusta Uutta testamenttia. Juutalaisuuden osalta luettelo koskee vain heprealaista raamattua, joka on annettu vertailukohdaksi Vanhan testamentin versioille. Kristilliset kirkot ovat Uuden testamentin kaanonista yksimielisiä.
Tanak sekä protestanttinen, katolinen ja ortodoksinen Vanha testamentti

Uusi testamentti

Huomautuksia
1 Nämä kirjat eivät ole protestanttisessa Vanhassa testamentissa.


2 Katolinen ja ortodoksinen Esterin kirja sisältävät 103 lisäjaetta, jotka eivät ole protestanttisessa Esterin kirjassa.


3 Katolinen Barukin kirja sisältää kuudennen luvun, Jeremian kirjeen, joka on ortodoksisessa Raamatussa omana kirjana, ja jota ei ole protestanttisessa Raamatussa.


4 Katolinen ja ortodoksinen Danielin kirja sisältävät kolme lukua, joita ei ole protestanttisessa Danielin kirjassa (Asarjan rukous ja Kolmen miehen kiitosvirsi; Susanna; sekä Danielin maineteot ja koettelemukset (Bel ja lohikäärme)).


5 Vulgatassa Ensimmäinen ja Toinen makkabilaiskirja ovat Malakian kirjan jälkeen, eivät Esterin kirjan jälkeen.


6 Nämä kirjat eivät ole katolisessa ja protestanttisessa Vanhassa testamentissa.


7 Ortodoksisessa Vanhassa testamentissa Barukin kirja ja Jeremian kirje ovat erillisiä.


8 Nämä kirjat kuuluvat kristillisten kaanonien historiallisiin ja viisauskirjoihin sekä suuriin profeettoihin.


9 Ortodoksinen Vanha testamentti seuraa Septuagintaa siinä, että Esran ja Nehemian kirjat lasketaan yhdeksi kirjaksi.


10 Suluissa annetut nimet ovat Septuagintassa esiintyviä nimiä, ja ne ovat yleisimmin käytössä ortodoksisessa kirkossa.


11 Ortodoksinen Psalmien kirja sisältää yhden ylimääräisen psalmin, Psalmin 151.


12 Martti Luther halusi poistaa nämä kirjat kaanonista, mutta niin ei tapahtunut. Lutherin Raamatussa kirjat ovat kuitenkin Uuden testamentin lopussa, eikä esitetyssä järjestyksessä.
Katso myös
Apokryfiset kirjat
Deuterokanoniset kirjat ali Vanhan testamentin apokryfikirjat
Raamatun kirjoista
Luokka:Raamattu
Luokka:Raamatun kaanon
Nokkoset

Question: Onko nokkosessa myrkkyä?


Nokkoset[1] (Urtica) on nokkoskasveihin kuuluva, noin 30–45 lajia käsittävä kasvisuku.[2] 
Suvun edustajia esiintyy kaikilla mantereilla Etelämannerta lukuun ottamatta. Useimmat nokkoset ovat yksi- tai monivuotisia, ruohovartisia kasveja, mutta sukuun kuuluu myös muutamia pensaita.
Nokkosille tyypillinen piirre ovat poltinkarvat, joiden myrkky sisältää tavallisesti muurahaishappoa, serotoniinia ja histamiinia. Tämä ei välttämättä ole yleispätevä koostumus, sillä ainakin Urtica thunbergiana</i>n myrkyssä on eniten oksaali- ja viinihappoa. Poltinkarvat toimivat siten, että kosketuksesta karvan kärki murtuu ja syntyvä veitsenterävä kärki tunkeutuu ihoon samalla kun karvan sisällä oleva myrkky ruiskuaa haavaan. Seurauksena on tavallisesti vain jonkin aikaa kutiava ja kirvelevä jälki. Uusiseelantilaisen Urtica ferox -lajin (ongaonga) tiedetään kuitenkin tappaneen ainakin yhden ihmisen sekä useita koiria ja hevosia.[3][4]
Suomessa esiintyy seuraavia nokkoslajeja: nokkonen eli isonokkonen eli viholainen (Urtica dioica) ja sen alalajit etelännokkonen (Urtica dioica subsp. dioica) ja pohjannokkonen (Urtica dioica subsp. sondenii) sekä rautanokkonen eli polttiainen (Urtica urens). Koristekasvina viljelty "värinokkonen" eli isokirjopeippi ei sen sijaan kuulu tähän sukuun.[2]
Lajeja
Urtica dioica – nokkonen eli isonokkonen[5]
Urtica dioica ssp. dioica – etelännokkonen[6]
Urtica dioica ssp. dioica var. dioica – kylänokkonen[7]
Urtica dioica ssp. dioica var. holosericea – lehtonokkonen[8]
Urtica dioica ssp. sondenii – pohjannokkonen[9] eli lapinnokkonen[10]
Urtica kioviensis – luhtanokkonen[11]
Urtica massaica – lemmonnokkonen[12]
Urtica membranacea – häntänokkonen[13]
Urtica morifolia – mulperinokkonen[14]
Urtica pilulifera – pallonokkonen[15]
Urtica portosanctana – madeirannokkonen[16]
Urtica stachyoides – kanariankesänokkonen[17]
Urtica urens – rautanokkonen[18]
Lähteet

Aiheesta muualla

Savela, M. 
 (in Swedish)
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

*
Moottoritie on kuuma

Question: Minkä yhtyeen kappale on Vapaus on suuri vankila?


Moottoritie on kuuma on syksyllä 1980 julkaistu Pelle Miljoona Oy:n ensimmäinen ja Pelle Miljoonan viides albumi, joka tavataan määritellä yhdeksi suomirockin klassikoista. Se nousi nopeasti Suomen levymyyntilistan ykkössijalle ja on sittemmin ylittänyt myös kultalevyrajan. Albumista tehtiin remasteroitu painos vuonna 2000. 
Andy McCoy ja Sami Takamäki (Sam Yaffa) lähtivät heti levytyksen jälkeen Tukholmaan ja vaihtoivat yhtyettä Hanoi Rocksiin, eivätkä palanneet enää Pelle Miljoona Oy:n tiedossa olleelle Suomen-kiertueelle. Pelle Miljoonan seuraava albumi Rakkaudesta elämään (1981) on tehty kokoonpanolla Pelle Miljoona & Avoimet Ovet. Tätä albumia seurasi uusitulla kokoonpanolla Pelle Miljoona Oy:n toinen albumi Matkalla tuntemattomaan sekin vuonna 1981.

Moottoritie on kuuma -kappale
Moottoritie on kuuma -kappale on Ari Taskisen säveltämä ja Pelle Miljoonan sanoittama. Se voitti kesäkuussa 2007 Helsingin Sanomien äänestyksen "Rakkaimmat rockit". On väitetty, että kappaleen instrumentaaliriffi on lainattu Genesiksen kappaleesta "Dancing with the Moonlit Knight".[1][2] Taskinen on kiistänyt ottaneensa vaikutteita Genesikseltä.[3]
Kappaleet
A-puoli

B-puoli

Kokoonpano
Pelle Miljoona – laulu, rummut
Ari Taskinen – laulu, kosketinsoittimet, kitara
Andy McCoy – kitara, laulu
Sami Takamäki – bassokitara, laulu
Tumppi Varonen – rummut, lyömäsoittimet, laulu
Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Dimery, Robert (toim.)| title = 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään| location = Helsinki| publisher = WSOY| year = 2010| version = (1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym| id = ISBN 978-951-0-36217-4}}
Aiheesta muualla


Luokka:Vuoden 1980 esikoisalbumit
Luokka:Pelle Miljoonan albumit
Luokka:Atte Blomin tuottamat albumit
Maapallon äärimmäiset paikat

Question: Mikä on maailman kuumin maa?

Maapallon äärimmäiset paikat -artikkeli kuvailee paikat jotka ovat jollain tavalla äärimmäisiä maapallon kuoren pinnalla, tunnetun tiedon perusteella.
Ilmansuunnat
Pohjoisin paikka maailmassa on maantieteellinen pohjoisnapa, Jäämeressä.
Pohjoisin paikka maalla on Grönlannin pohjoispuolella oleva pieni saari, josta käytetään nimeä 83-42.
Eteläisin paikka maailmassa ja maalla on maantieteellinen etelänapa Antarktiksella. [1]
Läntisin paikka maailmassa, kansainvälisen päivämäärärajan mukaan tarkasteltuna on Attun (Aleutit) saari.
Itäisin paikka maailmassa,  kansainvälisen päivämäärärajan mukaan tarkasteltuna on Caroline Island, Kiribatissa.
Kansainvälistä päivämäärärajaa muutettiin vuonna 1995. Jos alkuperäinen päivämääräraja olisi voimassa, Itäisin paikka maailmassa olisi Tafahi Niuatoputapun saari Tongan saarilla.
Korkeus ja syvyys
Korkein kohta merenpinnan tasosta mitattuna on Everestin huippu: 8848 m [2][3]
Syvin mitattu kohta on Challengerin syvänne, Mariaanien haudan pohjalla: 10911 m merenpinnan tason alapuolella. [2]
Syvin paikka maalla on Kuolleen meren ranta: 417 m merenpinnan tason alapuolella. [2]
Kaukaisin paikka maapallon keskipisteestä on Chimborazon huippu, koska maapallo ei ole täydellisen pallon muotoinen: 6384,4 km. (Everestin huippu on  6382,3 km:n etäisyydellä) [2]
Lähin paikka maapallon keskipisteestä (~6353 km) on luultavasti jossakin Jäämeren pohjassa, mutta muitakin mahdollisia sijainteja on.
Korkein paikka minne pääsee kulkuneuvolla:
Tie (vuoriston sola): Semo La, Tiibet, 5565 m, tai Marsimik La, Intian Himalaja, 5590 m,  riippuen mitä pidetään kulkuneuvona. Katso myös Khardunglan sola, 5359 m [2]
Juna: Tanggulan sola, Tiibet, 5072 m
Kaukaisuus

Euraasian "kaukaisuuden napa", paikka, joka on etäimmällä valtameristä, sijaitsee suunnilleen 320 km Kiinan Ürümqistä luoteeseen. Matkaa merelle on sieltä 2648 km.
Tyynenmeren  "kaukaisuuden napa", paikka, joka on etäimmällä maasta (kutsutaan myös ”Nemon pisteeksi”) on eteläisellä Tyynellämerellä kohdassa 48.52.6 et. leveyttä 123.23.6 länt. pituutta, josta matkaa Ducien saarelle Pitcairniin ja Siple saarelle Marie Byrdin maahan kertyy suunnilleen 2688 km. Se on keskellä 22405411km²:n merialuetta, joka on suurempi kuin koko entinen Neuvostoliitto.
Etäisin saari on Bouvet’nsaari, Norjalle kuuluva asumaton Atlantin saari, jolta on matkaa Kuningatar Maudin maahan Antarktiksella 1600 km.
Etäisin saaristo koostuu Pääsiäissaaresta ja Sala y Gómez’sta, joiden välillä on 480 km. Niiltä on 2250 km Pitcairniin ja 3300 km Chilen länsirannikolle.
Sääennätyksiä
Korkein mitattu lämpötila on 56,7°C, Death Valley, Kalifornia 10. heinäkuuta 1913 [4]
Matalin mitattu lämpötila on –89,2°C, Vostok-asema, Antarktis 21. heinäkuuta 1983 [4]
Kuumin pysyvästi asuttu paikka on Mekka, Saudi-Arabiassa, vuoden keskilämpötila on 30,7°C [5]
Kylmin pysyvästi asuttu paikka on Eureka, Nunavut’ssa, Kanadassa, vuoden keskilämpötila on −19,7°C [5]
Lähteet

Luokka:Fyysinen maantiede
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Otsalohko

Question: Mihin toimintoihin otsalohko osallistuu?


Otsalohko tai frontaalilohko () on isoaivopuoliskojen etuosassa sijaitseva alue. Otsalohko sisältää primaarisen motorisen aivokuoren ja prefrontaalisen lohkon. Otsalohko osallistuu liikkeiden, tuoreen muistin ja tunteiden suunnitteluun.[1]
Aivojen osista otsalohkot ja varsinkin niiden etualueet kehittyvät viimeisenä.[2][3] 18- ja 25-vuotiaiden aivoista paljastuu vielä merkittäviä anatomisia eroja[4] ja kypsyminen kestää 25–30-vuotiaaksi asti.[5] Kypsymisessä aivokuoren hermosolumassa, harmaa aine, vähenee, mutta aivoalueiden välisistä yhteyksistä vastaavan valkean aineen määrä lisääntyy.[2] Aivojen hermoverkot muuttuvat vielä aikuisiälläkin, mikä mahdollistaa uuden oppimisen ja kuntoutumisen aivovaurioista.[6]
Otsalohkossa on orbitaalinen eli etuotsalohko (orbitofrontal cortex), josta myös käytetään nimitystä orbitofrontaalikorteksi eli OFC. Alue liittyy tunteisiin ja henkiseen palkitsemiseen, ja siksi sitä toisinaan pidetään limbisen järjestelmän osana. Se liittyy myös päätöksentekoon ja ennakkoluuloisuuteen sekä palkitsevaan tai rankaisevaan suunnitelmalliseen käytökseen. Jos alue vaurioituu, käytös muuttuu sopimattomaksi (esim. kiroilua).[7]
Dorsolateraalinen otsalohko on olennainen toiminnanohjauksen, ongelmanratkaisun ja tarkkaavaisuuden kannalta. Työmuistin komentoyksikköä kuormittavien tehtävien on myös havaittu aktivoivan dorsolateraalista otsolohkoa.
Ventromediaalinen otsalohko on keskeinen emootioiden, erityisesti tunteiden säätelyn ja impulssikontrollin, kannalta.[8] Sen vaurioituminen poistaa subjektiiviset unikuvat.[9]
Katso myös
 Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim 1993;109(21):1988
Lähteet


Luokka:Aivot
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Hernekeitto

Question: Onko hernekeitto keksitty Suomessa?


Hernekeitto on keittoruoka, joka valmistetaan suomalaisittain kuivatuista vihreistä herneistä ja sianlihasta. Tavanomaisesti herneet turvotetaan ennen keittämistä liottamalla kylmässä vedessä yön yli, minkä jälkeen niitä keitetään yhdessä lisätyn lihan kera, kunnes ne hajoavat. Mausteina käytetään usein suolaa, mustapippuria, meiramia ja sinappia, vihanneslisukkeina sipulia ja porkkanaa. Suomen länsiosissa hernekeitto on perinteisesti hyvin sakeaa ja savustetulla lihalla viimeisteltyä, karjalaisessa hernerokassa puolestaan on myös lientä ja herneet ovat kokonaisia eikä sianliha yleensä ole savustettua. Kiehauttamalla valmiita hernekeittosäilykkeitä on saatavilla suomalaisissa ruokakaupoissa useina eri variaatioina, myös kasvishernekeittona ja lihattomana.
Koska hernekeiton raaka-aineet ovat edullisia ja helposti kuljetettavia eikä valmistus edellytä liioin käsityötä, on se Suomessa hyvin suosittu suurten joukkoruokailu- ja toritapahtumien ruokalaji.[1]
Hernekeittoa on syöty jo antiikin aikaan. Se mainitaan Aristofaneen komediassa Linnut (414 eaa.). Kreikkalaiset ja roomalaiset viljelivät herneitä viimeistään noin 500–400 eaa. Tuona aikakautena Ateenan kaduilla myytiin kuumaa hernekeittoa.[2]
Hernekeitto armeijassa

Ruotsin armeijassa hernekeittoa syötiin tiistaisin ja torstaisin, koska perjantai oli katoliseen aikaan paastopäivä ja torstaina haluttiin tarjota tukevaa ja ravitsevaa ruokaa. Hernekeitto ja pannukakku torstain ja laskiaistiistain ruokalajeina ovat sen aikaista perinnettä.[3][4] Suomen puolustusvoimissa hernekeittoa tarjoillaan pannukakun kera joka viikko, yleensä torstaisin.[5]
Muiden maiden hernekeittokulttuuri
Ruotsissa hernekeitto valmistetaan yleensä keltaisista herneistä.
Alankomaissa hernekeitossa voi muun sianlihan sijaan olla myös makkaraa.[6]
Englannissa hernekeittoa muistuttava mutta paksumpi pease pudding haudutetaan vesihauteessa, ja se muistuttaa rakenteeltaan hiukan lanttulaatikkoa. Hernekeitto keittoruokanakin tunnetaan nimenomaan paksuudestaan, joten sitä voisi kutsua jo melkein soseeksi: onhan Lontoon sumuja kautta aikain verrattu nimenomaan hernerokkaan.[7]
Venäjällä hernerokka tehdään savustetusta sianlihasta, ja siihen lisätään usein myös perunaa. Venäläisessä rokassa on melko runsaasti lientä.
Norjassa sakeata etikalla maustettua hernemuhennosta käytetään kylmänä ruoanlisäkkeenä vihreiden vihannesten tapaan. Lämmin hernekeitto puolestaan on liemimäistä, eikä siinä ole lihaa.
Islannissa hernekeittoon käytetään suolattua lampaanlihaa.
Australiassa englantilaistyyppiseen hernekeittoon lisätään kellumaan australialainen lihapiirakka, ja ruokalaji tunnetaankin nimityksellä Pie Floater.
Katso myös
Luettelo suomalaisista perinneruokalajeista
Lähteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Nieminen, Jere| title = Herne rokkaa: Herneruokakirja| location = Helsinki| publisher = Multikustannus| year = 2008| id = ISBN 978-952-468-164-3}}
Aiheesta muualla

Markku Huusko: . Uusi Suomi 18.7.2012.
Luokka:Keitot
Luokka:Laskiainen
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Surkeiden sattumusten sarja

Question: Kuinka monta kirjaa Surkeiden sattumusten sarjassa on?



Surkeiden sattumusten sarja (A Series of Unfortunate Events) on Daniel Handlerin taiteilijanimellä Lemony Snicket kirjoittama nuortenkirjasarja, jonka Brett Helquist[1] on kuvittanut. Sarjan 13. ja viimeinen osa, The End, julkaistiin perjantaina 13. päivänä lokakuuta 2006. Surkeisiin sattumuksiin ja epäonneen liittyy myös, että jokaisessa kirjassa on 13 lukua. Kirjojen kustantaja Suomessa on WSOY.
Sarjan päähenkilöt ovat orvoiksi jääneet sisarukset Sunny, Klaus ja Violet Baudelaire. Lapsille on löydettävä huoltaja, ja he päätyvät lopulta kauhean kreivi Olafin ja tämän kätyrien käsiin. Kreivi tavoittelee Baudelairejen vanhempien omaisuutta, joka lasten on määrä saada haltuunsa Violetin tullessa täysi-ikäiseksi. Kreivi Olaf kokeilee monia keinoja saadakseen Baudelairejen omaisuuden, mutta sisarusten nokkeluuden vuoksi se ei ole aivan helppoa.
Sarjan osat
Ankea alku: Baudelairet joutuvat ilkeän kreivi Olafin huostaan. (The Bad Beginning, suom. Mika Ojakangas 2001)
Käärmekammio: Baudelairet passitetaan herpetologi Monty-sedän luokse. (The Reptile Room, suom. Ulla Lempinen 2001)
Avara akkuna: Huoltajalta toiselle, tällä kertaa vuorossa Josefiina-täti. (The Wide Window, suom. Ulla Lempinen 2003)
Saiturin saha: Lapset joutuvat töihin Onnenkantamoisen sahalle. (The Miserable Mill, suom. Marja Helanen-Ahtola 2003)
Omituinen opinahjo: Lapset viedään kummalliseen sisäoppilaitokseen nimeltään Vaaksavaaran Valmistava Koulu. (The Austere Academy, suom. Marja Helanen-Ahtola 2004)
Haamuhissi: Lapset joutuvat tällä kertaa Esmé ja Jerome Kurjimon kerrostaloasuntoon. (The Ersatz Elevator, suom. Marja Helanen-Ahtola 2004)
Kelvoton kylä: Kylä Lapsen Kasvattaa; Lapset joutuvat Varisten Palvojien Kylään. (The Vile Village, suom. Marja Helanen-Ahtola 2004)
Painajaisten parantola: Baudelairet joutuvat VPK:n kyydissä hyvin outoon sairaalaan. (The Hostile Hospital, suom. Marja Helanen-Ahtola 2004)
Tihutöiden tivoli: Lapset esittävät kummajaisia Tivoli Tiritombassa.( The Carnivorous Carnival, suom. Marja Helanen-Ahtola 2005)
Luikurin liuku: Lapset joutuvat erilleen suureen vuoristoon. (The Slippery Slope, suom. Marja Helanen-Ahtola 2005)
Synkkä syöveri: Baudelairet ajautuvat sukellusveneeseen nimeltä Queequeg . (The Grim Grotto, suom. Marja Helanen-Ahtola 2006)
Ratkaisun rajoilla: Löytyykö ratkaisu Hotelli Ratkaisusta? (The Penultimate Peril, suom. Marja Helanen-Ahtola 2006)
Loppu: Lopullinen Lopun Loppu.(The End, suom. Marja Helanen-Ahtola 2007)
The Gothic Archies on tehnyt kirjoihin pohjautuvan levyn The Tragic Treasury.[2]
Muissa medioissa
Sarjan kolmen ensimmäisen kirjan pohjalta on tehty elokuva Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja vuonna 2004.[3] Samana vuonna julkaistiin myös kirjoihin pohjautuva videopeli.[4]
Netflixin tuottaman televisiosarjan Surkeiden sattumusten sarja ensimmäinen kausi julkaistiin 13. tammikuuta 2017.[5][6] Ensimmäinen kausi perustuu kirjasarjan osiin 1-4 ja toinen kausi kirjoihin 5-9.
Lähteet

Aiheesta muualla
Mari Viertola: . Turun sanomat 12.5.2002.

Luokka:Surkeiden sattumusten sarja
Mestarien liigan loppuottelu 2018

Question: Kuka voitti UCL vuonna 2018?


Mestarien liigan loppuottelu 2018 oli Euroopan seurajalkapalloilun korkeimman kilpailun, Mestarien liigan kauden 2017–2018 viimeinen ottelu, joka oli järjestykseltään Mestarien liigan 26. ja Euroopan parhaiden seurajoukkueiden kesken pelattavan jalkapallocupin 63:s. Ottelu pelattiin Kiovan olympiastadionilla, Ukrainassa 26. toukokuuta 2018 espanjalaisen Real Madridin ja englantilaisen Liverpoolin välillä. Loppuottelu oli Real Madridille kolmas perättäinen, kun Liverpool oli edellisen kerran pelannut finaalissa kaudella 2006–2007.
Stadion
Kiovan olympiastadion valittiin loppuottelun pelipaikaksi 15. syyskuuta 2016.[1]
Tie loppuotteluun

Huomio: Kaikissa tuloksissa on ilmoitettu loppuotteluun selvinneen joukkueen maalimäärä ensin.

Ottelu



















































GK1 Keylor NavasRB2 Dani CarvajalCB5 Raphaël VaraneCB4 Sergio Ramos (c)LB12 MarceloCM10 Luka ModrićCM14 CasemiroCM8 Toni KroosAM22 IscoCF9 Karim BenzemaCF7 Cristiano RonaldoVaihtopelaajat:GK13 Kiko CasillaDF6 NachoDF15 Theo HernándezMF20 Marco AsensioMF23 Mateo KovačićFW11 Gareth BaleFW17 Lucas VázquezPäävalmentaja: Zinédine Zidane












































GK1 Loris KariusRB66 Trent Alexander-ArnoldCB6 Dejan LovrenCB4 Virgil van DijkLB26 Andrew RobertsonCM7 James MilnerCM14 Jordan Henderson (c)CM5 Georginio WijnaldumRF11 Mohamed SalahCF9 Roberto FirminoLF19 Sadio ManéVaihtopelaajat:GK22 Simon MignoletDF2 Nathaniel ClyneDF17 Ragnar KlavanDF18 Alberto MorenoMF20 Adam LallanaMF23 Emre CanFW29 Dominic SolankePäävalmentaja: Jürgen Klopp
Katso myös
Eurooppa-liigan loppuottelu 2018
UEFA Super Cup 2018
Lähteet

Aiheesta muualla
 (virallinen sivusto) Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Jalkapallosarjojen kausi 2017–2018/2018
Luokka:Mestarien liigan loppuottelut
Ca’ Foscari -yliopisto

Question: Onko Venetsiassa yliopisto?


Venetsian Ca' Foscarin yliopisto () on julkinen yliopisto Italiassa Venetsiassa. Yleensä siitä käytetään nimeä Università Ca' Foscari eli Ca' Foscarin yliopisto. Se on perustettu 1868 ja on sijainnut siitä lähtien venetsialaista gotiikkaa edustavassa Ca' Foscarin palatsissa, josta se on saanut nimensäkin. Palatsi sijaitsee Canal Granden varrella Rialton ja Basilica di San Marcon välissä, Dorsoduron sestieressä.
Oppilaitos muutui yliopistoksi 1968.[1] Siinä on kahdeksan osastoa, ja opiskelijoita on lähes19000.[2]
Historia
Oppilaitoksen perustettiin nimellä Regia Scuola Superiore di Commercio ("kuninkaallinen kauppakorkeakoulu") 6. elokuuta 1868 annetulla kuninkaallisella asetuksella, ja opetus alkoi saman vuoden joulukuussa. Perustamisajatus oli syntynyt, kun Veneto liitettiin vuonna 1866 uuteen Italian kuningaskuntaaan, ja sitä tuki erityisesti kolme henkilöä: taloustieteilijä Luigi Luzzatti, myöhemmin Italian pääministeri; Edoardo Deodati, Italian kuningaskunnan senaattori ja Venetsian maakunnan  varapresidentti; sekä sisilialainen taloustieteilijä Francesco Ferrara, joka oli oppilaitoksen johtaja ensimmäiset kolmekymmentä vuotta.[1]
Oppilaitos oli Italian ensimmäinen korkeampi kaupallisen oppilaitos,[3] ja se perustettiin jo alun pitäen valtakunnalliseksi oppilaitokseksi. Sen yhtenä tehtävänä oli valmistaa konsulaattien työntekijöitä ulkomaantehtäviin, ja siinä oli myös opettajankoulutuslaitos, josta valmistui keskiasteen kouluihin kaupallisten aineiden opettajia. Jo alusta lähtien oppiaineisiin kuului vieraita kieliä. Koulun esikuvana oli 1853 perustettu Institut Supérieur de Commerce d'Anvers Antwerpenissä Belgiassa.[1]
Sen jälkeen kun oli luotu vuonna 1935 yliopisto-opetuksen opetusohjelma, Istituto Superiore di Economia e Commercio di Venezialla, kuten sen nimi oli silloin, oli oikeus opettaa ja antaa nelivuotisia laurea-arvoja.[4] Vuonna 1968 se sai yliopiston aseman, ja nimeksi tuli Università degli Studi di Venezia.[1]
Lähteet

Aiheesta muualla

Mario Isnenghi e Stuart Woolf, L’Ottocento e il Novecento, Roma, Istituto della enciclopedia italiana, 2002.
Giuseppe Maria Pilo et alii (a cura di), Ca’ Foscari. Storia e restauro del palazzo dell’Università di Venezia, Venezia, Marsilio, 2009. ISBN 88-317-8857-4
Luokka:Italian yliopistot
Luokka:Venetsia
Sara Parikka

Question: Mikä oli Sara Parikan ensimmäinen rooli?



Sara Helena Parikka (o.s. Säkkinen, s. 5. maaliskuuta 1991 Espoo) on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi televisiosarjasta Salatut elämät, jonka kuvauksissa hän aloitti loppuvuodesta 2007. Parikan roolihahmo Peppi Puolakka tuli ruutuun toukokuussa 2008.[1] Jo vuotta aiemmin  Parikka oli hakenut sarjaan Oona Kivirannan rooliin, jonka sai Sara Lohiniva.[2]
Kesällä 2010 Parikka näytteli naispääosan Karstulan kesäteatterissa näytelmässä Kuningasjätkä. Salatut elämät-sarjan pohjalta kuvattiin kesällä 2012 elokuva nimeltä Nightmare – painajainen merellä, jonka pääroolin Parikka esitti.[3] Elokuva palkittiin vuoden parhaan elokuvan Yleisö-Jussi palkinnolla. Parikka esittää Peppi Kuulaa myös elokuvan jatko-osassa, joka ilmestyi joulukuussa 2014.[4]
Parikasta julkaistiin elokuussa 2009 kirja Teinistä tähdeksi – Kuinka Sarasta tuli Peppi. WSOY:n julkaisema kirja kertoo Parikan ensimmäisestä vuodesta Salatuissa elämissä ja sen tuomista haasteista. 
Hän kirjoittaa omaa nimeään kantavaa blogia Anna-lehden alla.[5]
Yksityiselämä
Parikka kirjoitti ylioppilaaksi Porkkalan lukiosta keväällä 2009.[6] Hän on näytellyt teatterissa ja harrastaa aktiivisesti tanssia ja laulua. Hän on kotoisin Kirkkonummelta.
Parikka on naimisissa Salatuissa elämissä näyttelevän Mikko Parikan kanssa.[7] Pariskunnan esikoistytär Matilda syntyi maaliskuussa 2014.[8] Parin toinen tytär Mimosa syntyi joulukuussa 2015.[9]
Filmografia
Elokuvat









VuosiElokuvaRooli2012Nightmare – painajainen merelläPeppi Puolakka2014Nightmare 2 – Painajainen jatkuu
Televisiosarjat









VuosiTelevisiosarjaRooli2008–2014, 2015–2016, 2017–[10]Salatut elämätPeppi Puolakka2011–2012Tuuliranta[11]
Lähteet



Luokka:Suomalaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1991 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Knut August Palmberg

Question: Kuka kehitti kapearaiteisen rautatien?

Knut August Palmberg (10. kesäkuuta 1844 Pohja – 11. marraskuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen insinööri joka perusti Valkealaan Tirvan tehtaat. Näistä tehtaista kehittyi myöhemmin nykyinen Oy Woikoski Ab joka valmistaa teknisiä ja lääkkeellisiä kaasuja sekä rakentaa ja suunnittelee alan laitteistoja ja jakelujärjestelmiä.
Palmbergin isä oli Pohjan seurakunnan kirkkoherra Anders Palmberg. Palmberg kävi Turun teknillistä reaalikoulua ja hän valmistui insinööriksi Tukholman teknillisestä instituutista. 
Vuodesta 1872 Palmberg oli valvomassa Kuusankoskelle rakennetun paperitehtaan rakennustöitä. Vuonna 1877 hän siirtyi Sippolaan perustetun Turpaan Ruutitehdas Oy:n johtajaksi ja jatkoi tässä tehtävässä aina vuoteen 1890 jolloin tehdas tuhoutui räjähdysmäisessä tulipalossa.
Vuonna 1882 Palmberg perusti kimröökitehtaan Vehkalahden Koivuniemeen. Koivuhiilestä valmistettua kimröökiä käytettiin mustana väriaineena maaleissa sekä kirjapainojen painomusteessa ja sille löytyi vientimarkkinoita Venäjältä. Ostettuaan Tirvan koskien koskioikeudet Palmberg rakensi Tirvalle 1890 toisen kimröökitehtaan ohella myös sahalaitoksen, myllynkiviä valmistaneen Suomen Myllykivitehdas Oy:n tehtaan ja useita eri pajoja. Tehtaiden kuljetuksia varten Palmberg rakensi 1904 kapearaiteisen rautatien Tirvalta Kaipiaisten asemalle. Vuonna 1893 Palmberg osti myös kolmannen kimröökitehtaan Säkkijärven Joutsenkoskelta.
Vuonna 1913 Knut Palmbergin poika Bertil Palmberg perusti Tirvalle steariinia ja talkkia valmistaneen kemian alan tehtaan. Tehtaan rasvojenhydrauksessa tarvitsema vetykaasu valmistettiin vedestä elektrolyysin avulla ja prosessin sivutuotteena syntyi myös happikaasua jota alettiin myydä paineastioihin pakattuna hitsauskaasuksi. Tirvan koskien vesimäärä ei riittänyt kasvavan kaasuntuotannon tarpeisiin ja niin Bertil Palmberg alkoi etsiä tehtaalle uutta sijoituspaikkaa. Tirvan tehtaan ohella Palmberg oli perustanut jo 1912 Helsingin Malmille asetyleenikaasutehtaan joka oli Suomen ensimmäinen kaasutehdas.
Knut Palmbergin toinen poika Alfred A. Palmberg (1879–1928) oli ostanut Valkealan ja Mäntyharjun rajamailla sijainneen Voikosken rannalla olleen vanhan myllyn 1909 ja perustanut sinne myllynkivitehtaan. Alfred Palmberg ei kuitenkaan viihtynyt kauan Voikoskella vaan siirsi tehtaansa Helsinkiin. Myöhemmin Alfred Palmberg perusti Helsinkiin insinööritoimiston ja 1907 omaa nimeään kantaneen rakennusliikkeen joka on vuodesta 1975 alkaen ollut osa Lemminkäinen-yhtymää. Hän myi Voikosken alueen veljelleen Bertil Palmbergille ja tämä perusti sinne kemian alan tehtaan ja voimalaitoksen jotka otettiin käyttöön 1920. Tirvan tehtaat osti 1928 Enso-Gutzeit Oy joka harjoitti sitten Tirvassa sahaus- ja höyläämötoimintaa aina vuoteen 1947 saakka. Voikosken kaasutehtaat jatkoivat taas toimintaa 1929 perustetun Oy Woikoski Ab:n omistuksessa.
Knut Palmberg oli naimisissa kaksi kertaa:
1874–1882 Fanny Augusta Andersinin (1853–1882) kanssa
vuodesta 1884 Karolina Emilia Sundvikin kanssa
Lähteet


Luokka:Suomalaiset insinöörit
Luokka:Suomalaiset yrittäjät
Luokka:Vuonna 1844 syntyneet
Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Espanjan hallitsija

Question: Kuka oli Espanian ensimmäinen hallitsija?


Espanjan kuningas (esp. Rey de España) on Espanjan kuningaskunnan valtionpäämies. Nykyinen Espanjan kuningas on Felipe VI.
Espanja on ollut kuningaskuntana vuosina 1516-1873 ja uudelleen vuosina 1874–1931 ja uudelleen vuodesta 1976. 
Vuosina 1873–1874 Espanja oli tasavalta. Kaoottisen 23 kuukautta kestäneen Espanjan ensimmäisen tasavallan jälkeen toteutettiin monarkian restauraatio, jonka myötä Alfonso XII:sta tuli Espanjan perustuslaillinen kuningas.
Espanjan toinen tasavalta perustettiin vuonna  1931  kun Espanjan silloinen kuningas Alfonso XIII lähti maanpakoon  kenraali Miguel Primo de Riveran diktatuurin (1923–1930) päättymisestä alkaneiden vuoden kestäneiden levottomuuksien jälkeen. 
Espanjan sisällissota syttyi 17. heinäkuuta 1936 kun  kenraali Francisco Francon johtamat kansalliset joukot  nousivat kapinaan vasemmistohallitusta vastaan oikeiston tukemana. 
Sisällissodan aikana alueella sijaitsi kaksi poliittista entiteettiä, kunnes viimeinen tasavaltalainen entiteetti antautui Francon kansallismielisille joukoille 1. huhtikuuta 1936.
Vuosina 1936–1975 Espanja oli Francon alainen yksipuoluevaltio joka tunnettiin lähinnä nimellä Estado Español eli Espanjan valtio tai Espanjalainen valtio. 
Vuonna 1947 säädetty peruslaki   palautti Espanjan kuningaskunnaksi. Valtaa ei kuitenkaan luovutettu kruununprinssi Juan de Borbónille, vaan laki määritteli, että "valtionpäämiehen asema kuuluu Espanjan ja Ristiretken caudillolle, armeijoiden generalissimolle eli Francisco Francolle. 
Francon kuoltua vuonna 1976 Alfonso XIII:n pojanpoika Juan Carlos I:n nousi valtaistuimelle ja demokratia palautettiin Espanjan vähitellen. 
Vuonna 2014 Juan Carlos I luopui kruunusta poikansa Felipe VI:n hyväksi.
Katso myös
Luettelo Espanjan hallitsijoista
Luokka:Espanjan kuninkaat
Luokka:Hallitsijat
Konami

Question: Missä Konami on perustettu?


Konami (コナミ) on vuonna 1969 perustettu japanilainen pääosin videopelien kehittämiseen ja julkaisuun keskittynyt yritys. Konami tuottaa niin tietokone-, konsoli- kuin kolikkopelejäkin. Konami on ollut eräs merkittävimmistä peliteollisuuden yrityksistä – sen merkittävimpiä pelisarjoja ovat Gradius (Euroopassa usein Nemesis), Metal Gear, Silent Hill, Suikoden ja Castlevania sekä kolikkopeleistä mm. erilaiset rytmipelit, kuten Eurooppaankin rantautunut Dance Dance Revolution.
Konamin tunnetuin urheilupelisarja on maineikas International Superstar Soccer (Japanissa Winning Eleven) sekä sen Pro Evolution -sivuhaara.
Konamin eräänä tavaramerkkinä on monissa peleissä toistuva huijauskoodi, lähinnä pelin aloitusruudussa nopeasti syötettävä ylös, ylös, alas, alas, vasen, oikea, vasen, oikea, B ja A -näppäinyhdistelmä.
Konami on yksi harvoista japanilaisista pelitaloista, joka julkaisi myös pelejä pelkästään kotitietokoneille. Japanissa suosittu MSX-kotitietokone oli mm. Konamin erityisalusta ja sille julkaistiinkin ensimmäinen Castlevania-peli Vampire Killer ja myös Metal Gear -pelisarjan kaksi ensimmäistä osaa.
Pelit

Frogger
Metal Gear Solid -sarja
Pro Evolution Soccer -sarja
Silent Hill -sarja
Castlevania-sarja
Gradius-sarja
Suikoden-sarja (Shui hu zhuan)[1]
Goemon-sarja
Parodius-sarja
Contra-sarja
Snatcher
Dance Dance Revolution
Beatmania IIDX
Kuvia

beatmania IIDX ohjaimet
Solar Assault

Katso myös
Hideo Kojima
Akira Yamaoka
Lähteet
Kaktuspöllö

Question: Kuinka pitkä kaktuspöllö on?


Kaktuspöllö (Micrathene whitneyi)  on pöllöihin kuuluva lintu, joka pesii Yhdysvaltojen lounaisosissa ja  Meksikossa. Se on maailman pienin pöllö, jonka jälkeen toiseksi pienin on varpuspöllö. Sen pituus on 12–30cm, ja siipienväli on noin 40cm, pyrstö on lyhyt. Sen jalat ovat melko pitkät, ja usein se näyttää länkisääriseltä. Linnun paino on 30–40 g. Niiden ääntelyä kuuluu hämärissä tai auringonlaskun aikaa, kun ne huutelevat toisilleen. Ääni on korkea yninää tai hykerrystä. Uros ja naaras syöksähtelevät puiden seassa ja huutelevat toisilleen.
Lisääntyminen
Kaktuspöllö valitsee pesimispaikaksi yleensä hylättyjä pohjoisen suuntaan olevia tikankoloja saguarokaktuksessa[1], plataanissa, virginianpoppeliissa ja muissa kovissa puulajeissa. Naaras munii kolme pyöreää valkoista munaa. Munia haudotaan kolme viikkoa, minkä jälkeen poikaset kuoriutuvat. Ne ovat lentokykyisiä kymmenviikkoisina. Poikaset kuoriutuvat yleensä kesäkuun puolivälissä tai heinäkuun alussa. Heinäkuun lopulla ne ovat yleensä lentokykyisiä ja lähtevät pesästä.
Käyttäytyminen
Niitä näkee usein chapparal-alueella, ja pesimäaikaan niitä löytyy helposti. Kohdatessaan saalistajia, se tekeytyy kuolleeksi.
Muutto
Kaktuspöllö muuttaa keväällä ja kesällä Arizonaan ja New Mexicoon, ja talvella niiden asuinaluetta ovat Keski- ja Etelä-Meksiko. Muuttavat kaktuspöllöt palaavat pohjoiseen huhtikuun puolivälissä tai toukokuussa.
Ravinto
Kaktuspöllö syö pääasiassa hyönteisiä, ja se valitsee asuinalueensa sen mukaan, että niitä esiintyy siellä. Agavet ja ocotillot ovat hyviä ruokapaikkoja, sillä yöperhoset ja monet muut hyönteiset nukkuvat niiden kukissa. Kaktuspöllöt syövät skorpioneja ja onnistuvat jotenkin poistamaan niiden piikin. Usein niiden näkee saalistavan lentäviä hyönteisiä, jolloin ne lentävät samaan tapaan kuin tyrannit hämärän laskeuduttua.
Alalajit
M. w. Idonea, on Teksasin eteläisimmistä osista Meksikoon ulottuvalla alueella asustava alalaji, samoin M. w. sanfordi Baja Californiassa ja M. w. graysoni Socorron saarella Baja Californian eteläkärjessä. Se laji on todennäköisesti hävinnyt 1900-luvulla, ehkä noin 1970.
Alalajit:[2]
Micrathene whitneyi graysoni Ridgway, 1886
Micrathene whitneyi idonea (Ridgway, 1914)
Micrathene whitneyi sanfordi (Ridgway, 1914)
Micrathene whitneyi whitneyi (J. G. Cooper, 1861)
Lähteet
National Geographic, Field Guide to the Birds of North, America ISBN 0-7922-6877-6
Handbook of the Birds of the World Vol 5, toim. Josep del Hoyo, ISBN 84-87334-25-3
National Audubon Society, The Sibley Guide to Birds, David Allen Sibley, ISBN 0-679-45122-6
Viitteet

Aiheesta muualla

 Fireflyforest.net
 VIREO
 South Dakota Birds and Birding
Luokka:Pöllöt
Uppouma

Question: Mitä tarkoitetaan laivojen uppoumalla?

Uppouma eli deplasementti tarkoittaa aluksen kelluessa syrjäyttämän vesimassan painoa. Sukellusveneiden tapauksessa uppouma ilmoitetaan erikseen sekä pinnalla että sukelluksissa. Maksimi uppouma on siis aluksen oman painon ja kantavuuden summa (aluksen paino täydessä lastissa)[1]. Uppouma ilmoitetaan yleensä tonneina. Uppouma kuvaa sitä, miten syvällä laiva lasteineen ui.
Arkhimedeen lakiin perustuen nesteessä kelluva kohde syrjäyttää nestettä niin paljon, että noste vastaa kappaleen painoa. Noste on yhtä suuri kuin kappaleen syrjäyttämän nestemäärän paino. Kelluvan laivan paino lasteineen on sama kuin sen syrjäyttämän vesimassan paino. 
Katso myös
Vetoisuus
Lastimerkki
Lähteet

Luokka:Vesiliikenne
en:Displacement (ship)