khalidalt/tydiqa-goldp huggingface dataset:
Luettelo Suomen kunnista pinta-alan mukaan

Question: Mikä on Suomen suurin kunta pinta-alaltaan?


Tämä on luettelo Suomen kunnista pinta-alan mukaan pois lukien merialueet Error: Invalid time.. Kuntien mediaanissa on  (km²). Lähimpänä keskiarvoa (1 088,26 km²) on Haapavesi (1 086,11 km²).
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
 (km²)
Koko maa: 338,448.72km²[1]
Lähteet


Kunnat pinta-alan mukaan
Strategia

Question: Mikä on shakissa taktiikan ja strategian ero?

Strategia ( ’sotaväki’) tarkoittaa suunnitelmaa, jolla pyritään saavuttamaan tavoiteltu päämäärä. Strategian päämääränä kilpailumarkkinoilla on saavuttaa kilpailuetua suhteessa kilpailijoihin. Strategia liittyy erityisesti organisaatioiden johtamiseen: hyvä strategia on tärkeä esimerkiksi sodankäynnissä ja liikkeenjohdossa. Myös shakissa ja muissa strategiapeleissä pelistrategiat ovat keskeisiä. 
Sodankäynti

Varsinainen strategian käsite on lähtöisin antiikin Kreikasta, jossa Kleisthenes (noin 510 eaa.) rakensi kymmenen heimodivisioonan struktuurin. Yhtymässä jokaisen divisioonan johdossa oli strategos eli strategi, ja yhdessä nämä muodostivat Ateenan sotaneuvoston. Toisaalla sanan strategos kerrotaan tarkoittavan sodanjohtotaitoa, joka on strategin tärkein taito. Kummankin näkemyksen mukaan strategin tehtäväkentäksi muodostui armeijan johtaminen.
Esimerkiksi sodankäynnissä pitää tehdä strategisia päätöksiä: minkä tyyppisiä joukkoja käyttää milläkin taistelukentällä, missä vaiheessa hyökätä mihinkin jne. Strategista ajattelua ei tule sekoittaa operatiiviseen tai taktiseen ajatteluun. Nyrkkisääntönä eroista voidaan pitää: ”Strategia on suunnitelma, kuinka sota voitetaan, kun taas taktiikka on toimintatapa taistelun voittamiseksi.”
Sodankäynnissä strategia on suunnitelmallinen toimintatapa sodan voittamisesta (asevoimilla). Käsitehierarkiassa strategian yläpuolella on suurstrategia ja alapuolella operaatiotaito. Strategia käsittää myös kaikki sodan valmisteluun liittyvät asiat varsinaisen sodankäynnin lisäksi.
Useita sodankäynnin strategioita sovelletaan myös liiketoiminnan johtamisessa. Eräs tunnetuimmista alun perin sotastrategioihin perehdyttävä teos, jota käytetään paljon liikkeenjohdon strategioiden oppikirjana, on kiinalaisen, yli 2000 vuotta sitten eläneen kenraali Sunzin teos Sodankäynnin taito. Sunzi-nimi tunnetaan myös länsimaissa vanhemman ns. Wale-Gyles translitterointijärjestelmän mukaisesti Sun Tzu’na.
Liikkeenjohdon strategia

Liikkeenjohdon strategialla tarkoitetaan yrityksen tai julkisen palvelun strategiaa, jota se toteuttaa kaikessa toiminnassaan. Strategioita on eritasoisia sen mukaisesti, miten tarkasti ja miten laajaa osaa toiminnoista strategia käsittelee. Käsite ei ole yksiselitteinen, vaan siitä esitetään kirjallisuudessa hyvinkin erilaisia määritelmiä.
Kehittyminen

Liiketoimintastrategioita julkaistiin kylmän sodan aikana Yhdysvalloissa noin joka toinen vuosi. Pääartikkelissa esitellään niiden pääsuunnat.[1]
Vaihe I: budjettisuunnittelu (1950–1960)
Vaihe II: korporatiivinen suunnittelu (1960–1968)
Vaihe III: konsernistrategia (1968–1975)
Vaihe IV: kilpailija-analyysi (1975–1985)
Vaihe V: kilpailuetu (1985–1995)
Vaihe VI: strategiset innovaatiot (1995–2001)
Vaihe VII: strateginen ajattelu (2003–)
Katso myös
Balanced Scorecard
Strategia ja taktiikka shakissa
Lähteet

Aiheesta muualla




Luokka:Sotatieteet
Luokka:Organisaatiot
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Mecklenburg-Etu-Pommeri

Question: Missä Mecklenburg-Etu-Pommeri sijaitsee?




Mecklenburg-Etu-Pommeri () on Saksan osavaltio maan pohjoisosassa, Itämeren rannikolla. Lännessä sen rajanaapuri on Schleswig-Holstein, lounaassa Niedersachsen (Ala-Saksi), etelässä Brandenburg ja idässä Puola. Osavaltioon kuuluu myös saaria Itämerellä, merkittävimpinä Rügen, Hiddensee, Usedom ja Poel. Osavaltiolla on pinta-alaa 23200 km², ja siellä on 1,6 miljoonaa asukasta, mikä tekee siitä Saksan harvimmin asutun osavaltion. Pääkaupunki on Schwerin, mutta satamakaupunki Rostock on asukasluvultaan yli kaksi kertaa niin suuri. Mecklenburg-Etu-Pommeri kärsii suurista muuttotappioista. 25 suurimmasta kunnasta ainoastaan kaksi on muuttovoittoisia ja kaikki kaupungit ovat muuttotappioisia.
Itämeren rannat ja saaret houkuttelevat monia turisteja vuosittain, kuten myös sisämaan järvet. Suurimmat kaupungit ovat Rostock, Greifswald, Stralsund, Schwerin, Neubrandenburg ja Güstrow. Yli 200000 asukkaan Rostockia lukuun ottamatta kaikkien kaupunkien asukasluku on alle 100000.[1]
Historia
Vanha Pommeri, johon kuului Stettin (nykyään Szczecin) ja alueet Oderjoen itäpuolella (Taka-Pommeri, Hinterpommern) kuuluu nykyään Puolaan. Etu-Pommeri (Vorpommern) oli Ruotsin hallussa Westfalenin rauhasta 1648. Ruotsin Pommeri liitettiin Preussiin 1720 ja 1815.
Etu-Pommerin länsipuolelle sijaitseva Mecklenburg oli ruhtinaskunta vuodesta 1348 lähtien, mutta jaettiin 1621. Mecklenburg-Schwerin ja Mecklenburg-Strelitz muodostettiin suuriruhtinaskunniksi 1815, mutta ne saivat tasavaltalaiset hallitukset 1918. Ne liitettiin lyhyeksi aikaa Länsi-Pommeriin 1947–1952. Saksan demokraattinen tasavalta lakkautti 1952 alueen jakamalla sen kolmeksi piiriksi. Alueet ovat olleet nykyisen osavaltion osa Saksojen yhdistymisestä vuodesta 1990, jolloin Saksan demokraattisen tasavallan piirit järjestettiin Saksan liittotasavallan järjestelmän mukaisiksi osavaltioiksi.
Hallinto ja politiikka
Aiemmin osavaltio oli jaettu 12 piiriin (Kreise) ja kuuteen itsenäiseen kaupunkiin. Vuoden 2011 syyskuussa osavaltio järjestettiin uudelleen kuuteen piiriin.
Hallituspuolueet ovat SPD ja CDU ja pääministeri Erwin Sellering (SPD, 2008–)
Suurimmat kaupungit























KaupunkiAsukasluku
31.12.2014[1]Rostock204167Schwerin92138Neubrandenburg63311Stralsund57525Greifswald56685Wismar42392
Lähteet


Aiheesta muualla


Luokka:Mecklenburg-Etu-Pommeri
Kaikuluotaus

Question: Miten kaikuluotaus toimii?


Kaikuluotaus (engl. sonar, lyhennys sanoista ”sound navigation and ranging”) on tekniikka, joka hyödyntää äänen etenemistä ja heijastumista esineiden ja asioiden paikallistamiseen, useimmiten veden alla. Kaikuluotausta käytetään merenpohjan kartoittamiseen, hylkyjen paikantamiseen, vihollisen laivojen ja sukellusveneiden seurantaan sekä kalaparvien etsimiseen. Myös auton pysäköintitutka toimii kaikuluotauksen periaatteella.
Kaikuluotaimen tyypillisesti käyttämä taajuus on 5–50 kHz. Signaalin muodosta voi tehdä johtopäätöksiä myös pohjan maalajeista.[1]
Kaikuluotain lähettää pulssimuotoisen äänisignaalin, "pingin" ja kuuntelee heijastunutta äänisignaalia vedenalaisella mikrofonilla eli hydrofonilla.
Ensimmäisen kaikuluotaimen keksi vuonna 1906 Lewis Nixon.[2] Sitä käytettiin jäävuorien paikallistamiseen. Tarkempia kaikuluotaimia alettiin nopeasti kehittää vuonna 1912 Titanicin uppoamisen jälkeen, jolloin brittiläinen Lewis Richardson ja saksalainen Alexander Behm saivat kumpikin patentin parantamilleen kaikuluotaimille.
Eläinkunnassa muun muassa lepakot ja delfiinit käyttävät kaikuluotauksen tapaista menetelmää saalistaessaan pimeässä.
Katso myös
Tutka
Ultraäänilaite
Lähteet

Luokka:Mittalaitteet
Luokka:Navigointi
Luokka:Sensoritekniikka
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Harpyija (lintu)

Question: Mikä on Etelä-Amerikan yleisin lintu?



Harpyija (Harpia harpyja) on Etelä- ja Keski-Amerikassa esiintyvä suurikokoinen päiväpetolintu, jota yleensä tavataan trooppisten alankojen sademetsien latvuskerroksissa. Harpyija on sukunsa ainoa laji sekä suurin ja voimakkain Amerikan kotkista. 
Koko
Harpyijanaaraat ovat keskimäärin 100–110cm pitkiä, niiden siipiväli on 200cm ja yleensä ne painavat noin 7,5kg. Poikkeukselliset naaraat ovat painaneet yli 9kg ja yksi vankeudessa ollut naaras, ”Jezebel”, painoi 12,3kg.[1] Kotkista ainoastaan filippiinienkotka ja kuningasmerikotka lähentelevät harpyijan kokoluokkaa. Koiraat ovat naaraisiin verrattuna pieniä, ne painavat vain noin 4,75kg. Harpyija on väriltään pääosin tummanharmaa, mutta vatsa on valkoinen ja pää on tuhkanharmaa.
Ravinto
Harpyija on aktiivisesti metsästävä lihansyöjä. Se metsästää puissa eläviä nisäkkäitä kuten apinoita, koateja ja laiskiaisia, mutta se voi myös hyökätä toisten lintulajien kimppuun. Sen kynnet ovat erittäin voimakkaat, mahdollisesti kaikista petolinnuista voimakkaimmat.
Lisääntyminen
Harpyijapariskunta saa yhden poikasen 2–3 vuoden aikana. Pariskunta munii kaksi valkoista munaa suureen korkealla puussa olevaan risupesään. Ensimmäisen poikasen kuoriuduttua toinen muna jää huomiotta eikä kuoriudu. Poikanen oppii lentämään kuuden kuukauden ikään mennessä, mutta vanhemmat jatkavat sen ruokkimista vielä 6–10 kuukauden ajan.
Suojelu
Harpyijaa uhkaavat hakkuut ja metsästys sen elinalueella. Lajista on tullut harvinainen näky suuressa osassa sen esiintymisaluetta.
Lähteet


Luokka:Haukat
Luettelo Rooman keisareista

Question: Kuinka Roomalle valittiin keisari?



Tämä on luettelo Rooman keisareista ensimmäisestä keisarista Augustuksesta aina Länsi-Rooman viimeiseen keisariin Romulus Augustulukseen, joka syrjäytettiin vuonna 476. Luettelo käsittää myös Itä-Rooman keisarit vuoteen 476, minkä jälkeen luettelo jatkuu luettelossa Bysantin keisareista.
Suurin osa Rooman keisareista käytti arvonimeä augustus. Keisarin nimittämä seuraaja sai yleensä arvonimen caesar. Vuonna 293 keisari Diocletianus loi uuden järjestelmän, jossa hän jakoi valtakunnan kahteen osaan: kumpaakin johti augustus ja kummankin alaisena oli yksi caesar.[1]
Juliusten-Claudiusten hallitsijasuku




Neljän keisarin vuosi


Flaviusten hallitsijasuku


Adoptiokeisarit


Viiden keisarin vuosi ja Severusten hallitsijasuku

Sotilaskeisarit


Gallian keisarikunta eli gallialaiset vastakeisarit


Palmyran valtakunta


Dominaatti


Vuonna 293 Diocletianus jakoi valtakunnan kahteen osaan: Itä- ja Länsi-Roomaan. Uudessa järjestelmässä oli kaksi keisaria, arvonimeltään augustus, toinen Italiassa ja toinen Kreikassa. Kummallakin keisarilla oli lisäksi nuorempi hallitsijakumppani arvonimeltään caesar.[65]

Tetrarkia idässä

Tetrarkia lännessä

Konstantinuksen hallitsijasuku

Valentinianuksen hallitsijasuku
Länsi-Rooma

Itä-Rooma

Theodosiuksen hallitsijasuku

Länsi-Rooma

Itä-Rooma

Länsi-Rooman keisarit

Itä-Rooman keisarit

Aikajana

Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto| title = Rooman keisarit| publisher = Karisto| year = 2000| id = ISBN 951-23-4094-1}}
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Viitteet

Rooman keisarit
*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:92 Euroopan historia
Tupakkateollisuus

Question: Mikä maa on voin suurin tuottaja?


Tupakkateollisuus koostuu henkilöistä ja yrityksistä, jotka kasvattavat, valmistelevat myyntiä varten, kuljettavat ja myyvät tupakan sen eri muodoissa. Maailmanlaajuisesti yli 100 miljoonaa ihmistä saa elantonsa tupakkateollisuudesta[1].
Maailman kolme suurinta monikansallista tupakkayhtiötä ovat Altria Group päätuotteenaan Marlboro, British American Tobacco ja R. J. Reynolds Tobacco Company[2]. Philip Morrisin liikevaihto oli vuonna 1999 yli 47 miljardia dollaria[3].
Kehitysmaissa tupakkateollisuudella on suuri taloudellinen merkitys[4]. Työvoimakustannukset ovat monessa kehitysmaassa  alhaisia ja viljelyolosuhteet hyviä[4].
Tupakkateollisuus oikeudessa
Ensimmäiset yksittäisten ihmisten oikeudenkäynnit korvausvaatimuksineen tupakkayhtiöitä vastaan alkoivat vuonna 1954[5]. Suomessa kansainvälinen tupakkateollisuus koki tupakkaoikeudenkäynnit niin uhkaaviksi, että käytti paljon rahaa todistajien hankkimiseen ja lobbaamiseen[6].
Tuotanto
Euroopan unionin tuotantotuki
Euroopan unioni käyttää noin miljardi euroa vuosittain tupakan tuotannon tukemiseen. Tuki kohdistuu noin 135 000 viljelijälle ja tekee noin 7 300 euroa henkilöä kohden. Suurin osa viljelijöistä asuu Kreikassa ja Italiassa. Muita viljelymaita ovat mm. Espanja, Ranska, Saksa ja Unkari.[7]
Suurimmat tuottajamaat
Suurimmassa tuottajamaassa Kiinassa kulutetaan vuodessa yhteensä noin 2,2 biljoonaa savuketta, joka on 40 prosenttia maailman kokonaiskulutuksesta[8]. Tupakkaa viljellään yli 100 maassa ja suotuisimmat kasvatusolosuhteet ovat 50 pohjoisen ja 40 eteläisen leveysasteen välillä[9].
Suurimmat tuottajat

Laiton tupakkakauppa
On arvioitu, että maailmalla poltettiin vuonna 2008 noin 330 miljardia laitonta savuketta, joka on 6 % maailman tupakan kokonaiskulutuksesta[10]. Toisinaan väärennettyjä savukkeita on mahdotonta erottaa aidoista tuotteista. Väärennetyt savukkeet saattavat sisältää kiellettyjä lisäaineita ja muodostaa suuremman terveysriskin kuin aidot tuotteet[11].
Viranomaisten on vaikea saada kiinni laittomia tupakanvalmistajia, koska tilapäiset tehtaat piilotetaan hyvin ja voidaan hävittää nopeasti[11].
Lähteet

Luokka:Tupakka
Luokka:Teollisuus
Silmät ilman kasvoja

Question: Mistä Vertigo – Punainen kyynel on saanut nimensä?


Silmät ilman kasvoja () on Georges Franjun ohjaama ranskalais-italialainen kauhuelokuva, joka perustuu Jean Redonin romaaniin. Elokuva on vuodelta 1960. Pääosissa näyttelevät Pierre Brasseur, Alida Valli ja Edith Scob.
Franjun Silmät ilman kasvoja on tyylillisesti sekoitus hitchcockmaista draamaa ja Jean Cocteausta vaikutteita saanutta eurooppalaista runollista kerrontaa. Unenomaiselta tyyliltään elokuva on lähellä Cocteaun elokuvaa Kaunotar ja hirviö. Käsikirjoituksen elokuvaan ovat Redonin romaanin pohjalta tehneet Pierre Boileau ja Thomas Narcejac, jotka ovat käsikirjoittaneet myös Hitchcockin elokuvan Vertigo – punainen kyynel ja Henri-Georges Clouzot’n Pirulliset.[1]
Juoni
Kirurgi Génessier'n (Pierre Brasseur) tytär Christine (Edith Scob) on joutunut vakavaan auto-onnettomuuteen, jossa hänen kasvonsa ovat tuhoutuneet. Génessier ei halua, että hänen tyttärensä elämä olisi pilalla, joten hän alkaa etsiä Pariisin kaduilta nuoria naisia, joiden kasvot sopisivat hänen tyttärelleen. Naisten etsimisessä Génessier'tä auttaa hänen rakastajattarensa (Alida Valli).[2]
Uhrit tuodaan Génessier'n talon kellariin, jossa naisten kasvot irrotetaan ja siirretään Christinelle, vaikka tältä itseltään Génessier ei ole kysynyt kiinnostusta leikkauksiin. Yksikään leikkauksista ei onnistu, ja naiset kuolevat. Christine joutuu pitämään jatkuvasti valkoista maskia eikä voi elää normaalia elämää. Génessier on kieltänyt Christineä olemaan yhteydessä poikaystäväänsä, joka on samalla klinikalla töissä. Nuori mies on ensimmäinen, joka yhdistää Génessier'n nuorten naisten katoamisiin.[2]
Roolit

Kohtelu Suomessa
Valtion elokuvatarkastamo asetti ennakkotarkastuksessa 30.1.1962 elokuvalle ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten sitä ei saanut laillisesti Suomessa esittää eikä levittää. Täyskielto otettiin uudelleen harkintaan uusintatarkastuksessa 10.4.1978, jolloin tarkastamo teki linjauksen, että elokuvan ikärajaksi asetetaan K18, mutta sitä saa näyttää vain ja ainoastaan Suomen elokuva-arkiston ja Ranskan suurlähetystön järjestämissä näytöksissä.[3]
Lähteet

Luokka:Ranskalaiset elokuvat
Luokka:Italialaiset elokuvat
Luokka:Kauhuelokuvat
Luokka:Vuoden 1960 elokuvat
Luokka:Romaaneihin perustuvat elokuvat
Luokka:Kokonaan kielletyt elokuvat Suomessa
American Pie (elokuvasarja)

Question: Milloin American Pie elokuva julkaistiin?


American Pie on sarja nuortenelokuvia. Sarjan ensimmäinen elokuva American Pie sai ensi-iltansa 9. heinäkuuta 1999, ja siitä tuli maailmanlaajuinen populaarikulttuurin ilmiö. Elokuva poiki kaksi jatko-osaa, jotka julkaistiin kahden vuoden välein. Vuosina 2005–2009 julkaistiin neljä spin-off-elokuvaa. Elokuvasarjan varsinainen neljäs elokuva American Pie: Luokkakokous sai ensi-iltansa vuonna 2012, kahdeksan vuotta American Pie: The Wedding -elokuvan jälkeen. Elokuussa 2012 Jon Hurwitz ja Hayden Schlossberg kertoivat tekevänsä viidennen osan. Elokuva kulkee toistaiseksi nimellä American Pie 5.[1]
Elokuvasarjan alkuperäisissä osissa Jim Levenstein (Jason Biggs) kehittää suhdettaan luokkakaveriinsa Nadiaan (Shannon Elizabeth), ja yhdessä parhaiden kavereidensa Kevin Myersin (Thomas Ian Nicholas), Paul Finchin (Eddie Kaye Thomas) ja Chris Ostreicherin (Chris Klein) kanssa hän yrittää menettää poikuuttaan. Toisessa elokuvassa yhdessä Steve Stiflerin (Seann William Scott) kanssa ystävykset järjestävät juhlat, ja Jim ihastuu Michelle Flahertyyn (Alyson Hannigan). Kolmannessa elokuvassa Jim ja hänen ystävänsä suunnittelevat hänen ja Michellen häitä. Neljäs elokuva tuo yhteen kaikki ensimmäisestä elokuvasta tutut henkilöt näiden kokoontuessa luokkakokoukseen East Great Fallsiin 13 vuotta myöhemmin. Viidennen osan juonesta ja näyttelijöistä ei ole vielä tietoa.
Elokuvat ovat tuottaneet yli 980 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria maailmanlaajuisesti.
Elokuvat

Spin-off-elokuvat
Spin-off-osat keskittyvät Stiflerin sukulaisiin, joihin lukeutuvat hänen veljensä Matt (Tad Hilgenbrink) ja serkku Erik (John White), Dwight (Steve Talley) ja Scott (John Patrick Jordan). Spin-off-elokuvat julkaistiin suoraan videolle.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.


Luokka:Elokuvasarjat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Pierre de Coubertin

Question: Missä Pierre de Coubertin syntyi?


Paroni Pierre de Coubertin (syntyjään Pierre de Frédy, 1. tammikuuta 1863 Pariisi – 2. syyskuuta 1937 Geneve) oli ranskalainen pedagogi ja historioitsija, mutta parhaiten hänet tunnetaan nykyaikaisten olympialaisten perustajana.
De Coubertin organisoi 23. kesäkuuta 1894 kansainvälisen konferenssin Sorbonnessa, Pariisissa. Hän ehdotti antiikin olympialaisten uudelleen järjestämistä. Tämä johti Kansainvälisen Olympiakomitean perustamiseen. De Coubertinista tuli sen pääsihteeri. Päätettiin myös, että ensimmäiset nykyaikaiset olympiakisat pidetään vuonna 1896 Ateenassa, Kreikassa ja että ne järjestetään joka neljäs vuosi. Näistä kisoista tuli menestys ja de Coubertinista tuli KOK:n puheenjohtaja kreikkalaisen Demetrius Vikelasin väistyttyä syrjään kotimaassaan järjestettyjen kisojen jälkeen. 
Vaikka ensimmäiset kisat menestyivät, seuraavat kisat vuonna 1900 Pariisissa (de Coubertinin kotikaupungissa) ja vuonna 1904 St. Louisissa järjestettiin maailmannäyttelyiden yhteydessä eivätkä ne muun ohjelman seassa herättäneet juurikaan kiinnostusta. Coubertin kommentoi ylipäätään maailmannäyttelyinstituutiota sangen kriittisesti: hän syytti sitä viihteellistymisestä ja katsoi, että olympialaisten tapainen urheilullinen kilvoittelu ajaisi rauhanaatetta paremmin kuin teollinen kilpailu ja vertailu näyttelyissä. Sen lisäksi hän piti näyttelyissä pidettyjen tiedekonferenssien arvoa keskinkertaisina, koska tiedemiehet olivat näyttelyissä liiaksi lomatunnelmissa keskittyäkseen tieteen tekemiseen. Coubertin kuitenkin myönsi konferenssien olevan hyviä kontaktienluomispaikkoja, ja lisäksi hän kiitteli vuoden 1893 Chicagon maailmannäyttelyä siitä, että vaikka sielläkin oli viihteellistyminen voimakasta, oli viihde erillisellä Midwayn alueella, kun taas vakavampi puoli oli White Cityssä.[1]
De Coubertin osallistui itse vuoden 1912 olympialaisiin taidelajeissa. Hänen runonsa Oodi urheilulle voitti kultamitalin. De Coubertin käytti kuitenkin salanimeä, ja teoksen kirjoittajiksi mainittiin saksalaiset Georges Hohrod ja Martin Eschbach.[2]
Pierre de Coubertin väistyi KOK:n johdosta ja olympiakomitean jäsenyydestä Pariisin 1924 kisojen jälkeen vuonna 1925[3] mutta toimi järjestön kunniapuheenjohtajana kuolemaansa asti. De Coubertin on haudattu Lausanneen, mutta hänen sydämensä on haudattu erilleen monumenttiin vanhan Olympian raunioiden lähelle.[4]
Lähteet




Luokka:Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtajat
Luokka:Ranskalaiset aateliset
Luokka:Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet
Luokka:Ranskalaiset urheiluvaikuttajat
Luokka:Vuonna 1863 syntyneet
Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Canterbury

Question: Missä Englannin kreivikunnassa Canterbuy sijaitsee?


Canterbury on kaupunki Kentin kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Canterbury on tunnettu lähinnä katedraalistaan ja arkkipiispastaan, joka on anglikaanisen kirkon hengellinen johtaja. Kaupunkiin liittyy myös Geoffrey Chaucerin klassikkokirja Canterburyn tarinoita.
Nykyään Canterburyssa on noin 55000 asukasta, ja sen muodostamalla kunnallishallintoalueella on noin 150000 asukasta. Turistit tulevat usein kaupunkiin katsomaan katedraalia tai arkeologisia kaivauksia (The Big Dig).
Historia
Nykyisen Canterburyn alueella on ollut asutusta ainakin pronssikaudelta lähtien. Roomalaisaikaan kaupungin nimi oli Durovernum Cantiacorum. Nimi on latinaa ja viittasi rautakautiseen oppidumiin eli linnoitettuun asutuskeskukseen, joka sijaitsi lähellä Canterburya. Nimeltä Durovernum Cantiacorum mainittiin ensimmäisen kerran eräänlaisessa roomalaisessa tiekartassa myöhäisellä 100-luvulla, jolloin kylä toimi roomalaisen Kentin pääkaupunkina.[1]
Myöhäisrautakaudella, hieman sen jälkeen kun roomalaiset olivat hyökänneet Britanniaan vuonna 55 eaa., kelttiheimo belgit asettuivat alueelle. Myös oppidumin asukkaat siirtyivät lähemmäs Canterburya Gaius Julius Caesarin ja roomalaisen hyökkäysen tieltä, ja oppidum lähestulkoon hylättiin. Vuonna 43 Rooman valtakunta aloitti Britannian valloituksen.
Arkeologien löydökset ovat osoittaneet, että roomalaiset asettuivat asumaan Canterburyyn hyvin pian valloituksen jälkeen. Alueelle rakennettiin muun muassa castra, roomalainen sotilasleiri, sekä muita rakennuksia kuten basilika, teatteri ja kylpylä.[2]
Kaupungin augustiinilaisluostari perustettiin vuonna 597 nykyisen katedraalin paikalle.
left|pienoiskuva|Canterburyn katedraali 
Lähteet

Aiheesta muualla

*
Luokka:Englannin kunnat
Vladi Marmo

Question: Kuka Vladi Marmo oli?

Vladi Marmo (vuoteen 1935 Forsblom, 20. huhtikuuta 1914 Orel, Venäjän keisarikunta – 23. elokuuta 1969 Vaajakoski) oli professori ja Geologian tutkimuskeskuksen ylijohtaja 1960–1969. Marmo oli maajoukkuetason koripalloilija ja edusti Suomea EM-kilpailuissa vuonna 1939. Sota-aikana Marmo toimi tiedustelu- ja kaukopartiotehtävissä Osasto Kuismasessa (myöhemmin osa Erillinen pataljoona 4:ää). Hän toimi Suomen Filatelistiliiton puheenjohtajana 1963–1967.[1]
Marmon uskotaan auttaneen yhdysvaltalaisia saamaan suomalaisia entisiä kaukopartiomiehiä asiamiehikseen toisen maailmansodan jälkeen lähinnä auttamaan neuvostoliittolaisten ydinkokeiden valvontaan.[2]
Marmon vanhemmat olivat Wilhelm Fredrik Forsblom ja Vera Nefedjeva. Marmo kuoli auto-onnettomuudessa Vaajakoskella elokuussa 1969.[3]
Teokset
Aerogeofysikaalisten karttojen käytöstä geologisen tutkimuksen apuna, / Vladi Marmo, Puranen, Maunu, 1966
Aerogeofysikaalisten karttojen käytöstä geologisen tutkimuksen apuna, 2. p., 1990
Geology of the Nokia region, Southwest Finland, 1957
Granite petrology and the granite problem, 1971
Leppävaaran Pyrintö r.y. 1931–1951, 1951
Lounais-Suomen rikkikiisukonkretioista / Vladi Marmo, Aarne Laitakari, 1952
Maapallon elämäkerta menneisyys, nykyisyys, tulevaisuus, 1950
On granites A revised study, 1967
On granites with 21 figures and on table in text, 1962
On sulphides of the sulphide-bearing schists of Finland, 1951
On the granites of Honkamäki and Otamäki, Finland, with special reference to the mineralogy of accessories with 26 figures and 10 tables in text and one plate, 1966
On the porphyroblastic granite of central Sierra Leone, 1956
On the sulphide and sulphide-graphite schists of Finland with an especial reference to the sulphide-graphite schists of Central Pohjanmaa, 1960
Pentti Eskola 1883–1964, 1965
Serpentinites of Central Sierra Leone, 1958
Suomen kallioperän tutkimuksesta ennen vuotta 1900, 1967
Suomen molybdeenihohteista / Max Kulonpalo, Vladi Marmo, 1955
Vulkanischer Komplex der früh-jotnischen Zeit bei Suoju in Ost-Karelien, 1949
Lyhytelokuva
Malmiaarteiden etsintää (1949)
Lähteet

 Suomen Koripalloliitto
Viitteet



Luokka:Suomalaiset professorit
Luokka:Suomalaiset geologit
Luokka:Suomalaiset upseerit
Luokka:Suomalaiset koripalloilijat
Luokka:Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Luokka:Vuonna 1914 syntyneet
Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Stratosfääri

Question: Mikä on stratosfääri?


Stratosfääri eli yläilmakehä on ylemmän ilmakehän kerros, joka alkaa
troposfäärin yläpuolelta, keskimäärin noin 15kilometrin korkeudesta.
Useimmat Maassa tuntemamme sääilmiöt, kuten sateet, tapahtuvat troposfäärissä. Stratosfäärissä ilma johtaa ääntä, mutta siellä ilma on kuitenkin liian ohutta ihmisen hengitettäväksi. 
Stratosfäärissä oleva otsonikerros suojaa kasveja ja eläimiä syöpää aiheuttavalta ja tappavalta, Auringosta tulevalta, hyvin lyhytaaltoiselta ultraviolettisäteilyltä. Kosminen säteily synnyttää stratosfäärissä sekundaarisäteilyä. 
Stratosfääri on päiväntasaajalla n. 17–50kilometrin korkeudessa, mutta napa-alueilla stratosfäärin alaraja, tropopaussi, on vain n. 8kilometrin korkeudessa. Ilmanpaine on stratosfäärissä noin 1/10–1/1000 siitä mitä maan pinnalla.
Maan stratosfääri mahdollistaa elämän hengissä säilymisen, toisin kuin Venuksessa ja Marsissa, joissa stratosfääriä ei ole.
Tropopaussi toimii lukkona, joka estää vesihöyryä pääsemästä ylempään ilmakehään ja hajoamasta siellä Auringon säteilyn vaikutuksesta, jolloin vety haihtuisi avaruuteen. Kylmä stratosfääri ei pysty sisältämään runsaasti vesihöyryä, sillä kylmä ilma sisältää muutenkin vain vähän kosteutta. Tällöin otsonikerroksen yliseen stratosfääriin ei kulkeudu kuin pieni määrä vesihöyryä kerrallaan Auringon ultraviolettisäteilyn hajotettavaksi.
Silti pieniä määriä vesihöyryä pääsee ylempään ilmakehään muun muassa tulivuorenpurkauksissa ja haihtumaan Maasta pois.
Joskus noin 15–35kilometrin korkeudessa stratosfäärissä muodostuu polaarisia stratosfääripilviä eli helmiäispilviä.
Silloin tällöin tulivuorenpurkaukset nostavat stratosfääriin pieniä rikkihappopisaroita, jotka heijastavat pois Auringon säteilyä. Tällöin Maan lämpötila alenee hieman.
Stratosfäärissä on jääkiteitä, joilla on suuri merkitys otsonikadossa. Kun CFC-yhdiste nousee stratosfääriin, niin ne härmistyvät jääkiteisiin ja hajoavat klooriksi joka tuhoaa otsonikerrosta. [1]
Stratosfäärissä ilmalla on oma kiertoliikkeensä, joka ei noudata troposfäärin lakeja. Ilma lämpenee stratosfäärissä otsonin vaikutuksesta huippua kohti mentäessä, mistä johtuen stratosfäärin ilma on vakaassa tilassa.
Stratosfäärin yläosaa lämmittää otsonin, vesihöyryn ja hiilidioksidin absorboima Auringon ultraviolettisäteily.[2]
Stratosfäärin yläpuolella noin 50–85kilometrin korkeudessa on mesosfääri. Siellä lämpötila laskee −3°C:sta −70°C:een.
Lähteet


Luokka:Ilmakehä
Juppiter

Question: Mikä antiikin Rooman jumalhahmo Jupiter oli?


Juppiter () on alun perin roomalaisten taivaan- ja sen ilmiöiden jumala, sittemmin heidän ylijumalansa. Nimi esiintyy myös muodossa Jupiter. Kohdattuaan kreikkalaiset roomalaiset samaistivat Juppiterin kreikkalaiseen Zeukseen.
Juppiter oli myös Rooman valtion jumala, jota palvottiin Capitolium-kukkulalla olevassa Rooman suurimmassa temppelissä. Jupiterin ohella temppelissä palvottiin tämän vaimoa Junoa ja tytärtä Minervaa, jolloin puhuttiin Capitoliumin kolminaisuudesta.
Juppiter tunnettiin useilla lisänimillä, jotka kuvaavat jumalan eri osapuolia ja tehtäviä. Näitä olivat mm:
Taivaaseen ja sen ilmiöihin liittyvät Caelestis (taivaallinen), Fulgurator (salamoiva), Tonantis (jylisevä), Lucetius (valon) ja Pluvius (sateentekijä).
sotaan ja sodankäyntiin liittyvät Stator (paonpysäyttäjä), Victor (voittoisa), Triumphator (ks. triumfi), Praedator (saaliin kerääjä) ja Feretrius, jolloin Juppiterille uhrattiin paras osuus sotasaaliista paareilla (feretrum).
Juppiterille oli pyhitetty kotka ja tammi sekä Jupiter-planeetta.
Juppiterin genetiivimuoto latinassa on Iovis. Tästä tulee muun muassa termi joviaalinen. Juppiter-muoto tulee latinannoksesta Zeu-pater, eli Zeus-isä. Juppiter olikin roomalaisten Zeus.
Juppiter oli Saturnuksen ja Rhean poika. Juppiterin vaimo oli Juno, ja hänellä oli tyttäret Minerva ja Fortuna.

Luokka:Antiikin Rooman jumalat
Luettelo kansalliseläimistä

Question: Mikä on Brasilian kansalliseläin?

Kansalliseläin on kansalliseksi symboliksi valittu eläin.


Katso myös
Kansalliskoira
Kansalliskukka
Kansallispuu
Suomen kansallisperhonen
Lähteet

Luokka:Luettelot kansallissymboleista
Luokka:Eläimet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Ruotsin hallitsija

Question: Kuinka monta kuningatarta Ruotsilla on ollut?


Ruotsi on kuningaskunta, jonka nykyinen kuningas on Kaarle XVI Kustaa. Ruotsi on nykyään vahvasti parlamentaarinen maa, eikä sen kuninkaalla vuoden 1975 perustuslain astuttua voimaan ole ollut enää edes muodollista toimeenpanovaltaa, vaikkakin hän on ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja. Kuitenkin monarkialla on Ruotsissa voimakas suosio, kuninkaalla on laaja vaikutusvalta ja hän on perustuslain mukaan kansakunnan yhtenäisyyden ja perinteiden elävä symboli. Ruotsin hallitsijalle on annettu perustuslain nojalla täysi koskemattomuus eikä hallitsijaa voi syyttää mistään rikoksesta.[1] Ylin poliittinen vallankäyttäjä Ruotsissa on pääministeri.
Historia
Islantilaisten saagojen mukaan Ruotsia hallitsi monen vuosisadan ajan Ynglinga-suku, jonka kantaisänä oli Odinin jälkeläinen Yngve. Todellisuudessa Ruotsi ei kuitenkaan liene muodostanut yhtenäistä kuningaskuntaa ennen 1100- tai 1200-lukua, vaan oli jakautunut moniin eri alueisiin. Ensimmäinen  kuningas, jonka elämästä tiedetään enemmän kuin vain nimi ja muutamia yksittäisiä tapahtumia, on Eerik Voittoisa (Segersäll). Hän hallitsi Upplannissa 900-luvun lopulla. Ennen 1200-lukua ei yleensä tarkalleen tiedetä, missä, milloin ja kuinka kauan jokin kuningas hallitsi. Valintansa jälkeen kuningas vieraili eri maakunnissa. Vierailua nimitetään eerikinretkeksi.
Kustaa Vaasa otti 1540-luvulla käyttöön arvonimen Ruotsin, Göötan ja Venden kuningas (). Tämä arvonimi oli käytössä vuoteen 1973 saakka, jolloin kuninkaaksi tullut Kaarle XVI Kustaa lyhensi sen muotoon Ruotsin kuningas ().
Katso myös
Luettelo Ruotsin hallitsijoista
Lähteet

Luokka:Ruotsin hallitsijat
Luokka:Ruotsin kuninkaat‎
Luokka:Hallitsijat
Kuusankosken suuralue

Question: Mikä on suurin suuralue?


Kuusankosken suuralue on suuralue Kouvolan kaupungissa. Se käsittää kokonaan vanhan Kuusankosken kaupungin alueet. Kuusankoskella oli vuonna 2015 hieman alle 19 000 asukasta, suurin osa asukkaista asuu Kouvolan keskustaajaman alueella.
Välimatkat
Kouvolan keskusta — 7 km
Koria — 8 km
Valkeala — 15 km
Utin lentokenttä — 19 km

Luokka:Kouvolan suuralueet
Tšekkoslovakian jalkapallomaajoukkue

Question: Mikä oli Tšekkoslovakian paras sijoitus jalkapalloilun arvokisoissa?
















Tšekkoslovakian jalkapallomaajoukkue edusti Tšekkoslovakiaa kansainvälisissä miesten jalkapallon maajoukkuekilpailuissa, ennen kuin valtio jaettiin Tšekiksi ja Slovakiaksi. Joukkue toimi Tšekkoslovakian jalkapalloliiton alaisuudessa vuosina 1922-1993. 
Tšekkoslovakia osallistui maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnaukseen kahdeksan kertaa ja selviytyi finaaliin vuosina 1934 ja 1962. EM-lopputurnauksessa Tšekkoslovakia pelasi kolmasti saavuttaen mestaruuden 1976.
Olympiatasolla Tšekkoslovakia selviytyi Antwerpenin olympialaisten loppuotteluun vuonna 1920, mutta joukkue diskattiin kesken loppuottelun eikä se saanut turnauksesta mitalia.[1]
Arvokisat
Maailmanmestaruuskilpailut
1930 - Ei osallistunut
1934 - Hopeaa
1938 - Neljännesvälierät
1950 - Ei osallistunut
1954 - 1. kierros
1958 - 1. kierros
1962 - Hopeaa
1966 - Ei selviytynyt karsinnoista
1970 - 1. kierros
1974 - Ei selviytynyt karsinnoista
1978 - Ei selviytynyt karsinnoista
1982 - 1. kierros
1986 - Ei selviytynyt karsinnoista
1990 - Neljännesvälierät
1994 - Ei selviytynyt karsinnoista
Euroopan-mestaruuskilpailut
1960 - 'Pronssia
1964–1972 - Ei selviytynyt karsinnoista
1976 - Mestari
1980 - Pronssia
1984–1992 - Ei selviytynyt karsinnoista
Maineikkaita pelaajia
Josef Bican
Josef Masopust
Zdeněk Nehoda
Antonín Panenka
František Plánička
Ján Popluhár
Antonín Puč
Tomáš Skuhravý
Ivo Viktor
Lähteet






Luokka:Entiset jalkapallomaajoukkueet
Luokka:Tšekkoslovakian jalkapallo
Levi Eshkol

Question: Kuka Levi Eshkol oli?


Levi Eshkol ( alkuaan Levi Školnik) (25. lokakuuta 1895 – 26. helmikuuta 1969) toimi Israelin pääministerinä 1963–1969.
Eshkol valittiin knessetiin 1951 ja hänet nimitettiin maatalousministeriksi. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin valtiovarainministeriksi. Ben-Gurionin erottua 1963 hänet valittiin laajalla ääntenenemmistöllä puolueen puheenjohtajaksi ja nimitettiin pääministeriksi.[1] Kaudellaan hän loi diplomaattisuhteet Länsi-Saksaan ja varmisti Yhdysvaltojen tuen kuuden päivän sotaa edeltäneelle valmistautumiselle. Eshkol kuoli virassa ollessaan helmikuussa 1969.
Lähteet

Aiheesta muualla





Luokka:Israelin pääministerit
Luokka:Vuonna 1895 syntyneet
Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
David Benioff

Question: Missä David Benioff on syntynyt?


David Benioff (s. 1970 New York) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, tuottaja ja kirjailija.
Benioffin syntymänimi on David Friedman, mutta hän on vaihtanut sukunimensä äitinsä tyttönimeksi. Hän kävi Dartmouth Collegea ja maksoi opiskelunsa toimien klubin järjestyksenvalvojana sekä myöhemmin high schoolin englanninopettajana. Lisäksi hän on opiskellut Kalifornian yliopistossa Irvinessä ja valmistunut maisteriksi luovasta kirjoittamisesta.
Työskennellessään opettajana Benioff kirjoitti romaanin The 25th Hour ja sai sen myötä positiivista tunnustusta. Hän teki myöhemmin teki romaanista elokuvakäsikirjoituksen, josta Spike Lee ohjasi Edward Nortonin tähdittämän elokuvan 25th Hour – viimeinen ilta. Vuonna 2004 julkaistiin Benioffin kirjoittama novellikokoelma When the Nines Roll Over (And Other Stories). Benioffilta on julkaistu suomeksi piiritettyyn Leningradiin sijoittuva veijaritarina Varkaiden kaupunki (2008).
Yksi Benioffin uran kannalta merkittävimmistä käsikirjoituksista oli elokuvaan Troija, josta Warner Bros. maksoi hänelle 2,5 miljoonan dollarin palkkion. Muita hänen käsikirjoituksiaan ovat muun muassa psykologinen trilleri Stay (2005), Marc Forsterin ohjaama Leijapoika (2007) ja supersankarielokuva X-Men Origins: Wolverine (2009). Viimeksi mainittuun elokuvaan hänet palkattiin jo vuonna 2004 ja hän työsti käsikirjoitusta kolmen vuoden ajan.
Benioff tekee parhaillaan yhdessä D. B. Weissin kanssa HBO:lle fantasiatelevisiosarjaa Game of Thrones (2011–), joka perustuu George R. R. Martinin kirjasarjaan Tulen ja jään laulu.
Kirjailijana
Citation error, replace with{{cite book| title = The 25th Hour| publisher = Carroll & Graf Publishers| year = 2001| isbn = 0-7867-0772-0| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| title = When the Nines Roll Over: And Other Stories| publisher = Viking Books| year = 2004| isbn = 0-670-03339-1| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| title = Varkaiden kaupunki| others = Translated by Pekkanen, Hilkka| publisher = WSOY| year = 2009| version = City of Thieves| isbn = 9789510343982}}
Filmografia


Benioffin käsikirjoittamat televisiojaksot

Aiheesta muualla



Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Luokka:Amerikanvenäläiset
Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Luokka:Primetime Emmy -palkinnon saajat
Luokka:Hugo-palkinnon saajat
Luokka:Vuonna 1970 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luettelo televisiosarjan South Park jaksoista

Question: Mistä South Park on saanut nimensä?




Tämä on luettelo televisiosarja South Parkin jaksoista tuotantokausittain, elokuvasta ja erikoisjaksoista.
Varhaiset lyhyet (1992 ja 1995)


|}
Elokuva

Ensimmäinen tuotantokausi (1997–1998)


|}
Toinen tuotantokausi (1998–1999)

|}
Kolmas tuotantokausi (1999–2000)



|}
Neljäs tuotantokausi (2000)



|}
Viides tuotantokausi (2001)



|}
Kuudes tuotantokausi (2002)



|}
Seitsemäs tuotantokausi (2003)


|}
Kahdeksas tuotantokausi (2004)


|}
Yhdeksäs tuotantokausi (2005)


|}
Kymmenes tuotantokausi (2006)


|}
Yhdestoista tuotantokausi (2007)


|}
Kahdestoista tuotantokausi (2008)

|}
Kolmastoista tuotantokausi
Neljästoista tuotantokausi
Viidestoista tuotantokausi
Kuudestoista tuotantokausi
Seitsemästoista tuotantokausi
Kahdeksastoista tuotantokausi (2014)
Yhdeksästoista tuotantokausi (2015)


|}
Kahdeskymmenes tuotantokausi (2016)


|}
Lähteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:South Park
South Park
Måbødalen

Question: MIkä on Norjan korkein vesiputous?


Måbødalen on Eidfjordin kunnassa Hordalandin läänissä Norjassa sijaitseva kanjonimainen laakso.[1]
Maantiede
Måbødalen on maastollisesti hyvin jyrkkä ja kapea, kanjonimainen laakso. Laakson jyrkät, jopa pystysuorat seinämät ovat 200–300 metriä korkeita. Laakson länsipää yhdistyy Hjølmadalen-laakson kanssa, jossa toinen lyhyt ja jyrkähkö laakso johtaa Eidfjordvatnet-järven kautta Eidfjorden-vuonon perukkaan. Måbødalenin laakso päättyy idässä äkillisesti korkeiden pystysuorien vuorenseinämien reunustamaan perukkaan. Laakso on muovautunut virtaavan veden kuluttavasta vaikutuksesta tuhansien vuosien aikana.[1][2]
Laakson vesi
Laaksossa virtaa Bjoreio-joki, jonka kautta vesi laskee Eidfjordvatnet-järveen ja lopulta Eidfjorden-vuonoon. Laakson pohjalla joen reitillä on useita koskia, ja laakson perukalla ovat korkeat vesiputoukset, joiden kautta suurin osa laaksoon tulevista vesistä virtaa. Pieniä vesimääriä laakson pohjalle tulee myös pienempiä vuoripuroja pitkin, jotka laskeutuvat laakson jyrkiltä seinämiltä alas. Bjoreio-joen yläjuoksut sijaitsevat Hardangerviddan ylängöllä, jonka useista järvistä suurin osa joen vedestä on peräisin.[1]
Vøringsfossen ja Tysvikjofossen

Laakso tunnetaan erityisesti Vøringsfossen-vesiputouksestaan, jossa vesi putoaa vapaasti 182 metriä ennen laakson pohjaa. Se on Norjan 83. korkein ja luultavasti Norjan tunnetuin vesiputous. Laakson pohjaan törmäävä vesi höyryää runsaasti ja tekee lähiympäristön ilmasta kosteaa. Auringon paistaessa sopivasta suunnasta voi katsoja havaita putouksen lähellä sateenkaaria. Lähellä Vøringsfossenia on toinen kapeampi vesiputous, Tysvikjofossen, jota useat erehtyvät ensinäkemältä luulemaan Vøringsfosseniksi. Tysvikjofossen on putouksista ensimmäinen, jonka turistit näkevät saapuessaan putousten lähelle rakennetuille näköalapaikoille. Vøringsfossen on Tysvikjofosseniin verrattuna kuitenkin huomattavasti runsasvetisempi. Putoukset sijaitsevat noin 280 kilometrin päässä Bergenistä ja noin 300 kilometrin päässä Oslosta.[2][3]
Liikenne

Laakson läpi kulkee Fylkesvei 7 -autotie, joka toimii liikenneyhteytenä idän suunnasta Golin ja Hardangerviddan kansallispuiston pohjoispuolen kautta Eidfjordiin ja edemmäksi Norjan länsirannikolle Bergenin lähelle. Laaksossa kulkee myös vanha tie, joka edelsi nykyistä päätietä. Vanha tie kulkee laakson länsipäässä joen vierustaa nousten idempänä serpentiinimäisesti laakson jyrkkiä reunoja ylös. Nykyisin vanha tie on suljettu autoliikenteeltä ja sen korvaava uusi tie kulkee laakson itäpään puolella suuren osan matkasta kaarevien tunneleiden sisällä. Vanha tie on avoin kuitenkin kävelijöille ja pyöräilijöille.[1]
Lähteet

Aiheesta muualla

Coordinates: 
Luokka:Norjan laaksot
Luokka:Eidfjord
Rogue

Question: Kuka kehitti Rogue pelin?



Rogue on vuoropohjainen tietokoneella pelattava roolipeli, jonka alkuperäisen version kirjoittivat Michael Toy, Glenn Wichman ja Ken Arnold UNIX-käyttöjärjestelmälle vuonna 1980. Pelistä tuli myöhemmin kokonaisen roguelikeiksi tai "dungeon crawlingiksi" kutsutun pelityypin kantaisä. Rogue oli erittäin suosittu peli 1980-luvun puolivälissä.
Pelin idea
Roguen pelaaja johtaa hahmoaan jättimäisessä maanalaisessa luolastossa tavoitteenaan päästä alimmalle tasolle, ottaa mukaansa sinne kätketty Amulet of Yendor ja palata sen kanssa takaisin maan pinnalle. Matkalla pelaaja taistelee hirviöitä vastaan, kerää uusia varusteita ja kehittyy ominaisuuksiltaan paremmaksi. Sama perusjuoni on pohjalla myös Hack- ja NetHack-peleissä.
Pelin ulkonäkö
Aikaisemmista jäsenninpohjaisista tekstiseikkailupeleistä poiketen Rogue on tarkoitettu pelattavaksi näyttöpäätteellä, ja se käyttää tapahtumien ja ympäristöjen kuvaamiseen ASCII-grafiikkaa; hirviöt on merkitty suurilla kirjaimilla ja joka kirjaimelle on vain yksi hirviö, yhteensä 26 kpl.
Pelin ensimmäisessä versiossa jokaisessa luolassa oli 3 huonetta tai umpikujaa ja yksi portti ylös ja toinen portti alaspäin. Myöhemmissä versioissa huoneiden ja sokkeloisuuden määrä nousi.
Levitys ja toimintaympäristö
Rogue sisällytettiin BSD-ohjelmistojakeluun, jonka mukana se levisi moniin UNIX-koneita käyttäviin laitoksiin, etenkin yliopistoihin. Sen päätteenohjauskirjastosta, cursesista, tuli sittemmin UNIX-maailman de facto -standardi, jota suurin osa tekstipäätepohjaisen käyttöliittymän toteuttavista ohjelmista hyödyntää.
Alkuperäinen Rogue on käännetty eri UNIX-varianttien lisäksi mm. PC:lle, Amigalle, Atari ST:lle ja Macintoshille. Alkuperäiset tekijät luovuttivat näiden versioiden myyntioikeudet Epyx-peliyhtiölle, joka julkaisi pelistä myös Commodore 64 -version.
Aiheesta muualla
 at MobyGames
*
Luokka:Vuoden 1980 videopelit
Luokka:Amiga-pelit
Luokka:Amstrad CPC -pelit
Luokka:Atarin 8-bittisten kotitietokoneiden pelit
Luokka:Atari ST -pelit
Luokka:Commodore 64 -pelit
Luokka:Linux-pelit
Luokka:Mac OS -pelit
Luokka:MS-DOS-pelit
Luokka:TRS-80 Color Computer -pelit
Luokka:ZX Spectrum -pelit
Ureaasi

Question: Mitä fenantroliini on?


Ureaasi on entsyymi, joka katalysoi urean hajoamista hiilidioksidiksi (CO2) ja ammoniakiksi (NH3) [1].
(NH2)2CO + H2O → CO2 + 2NH3.
Ureaasia esiintyy lukuisissa bakteereissa, hiivoissa ja joissakin kasveissa. Vuonna 1926 James Sumner eristi ureaasin ja todisti sen olevan proteiini[2]. Ureaasin entsyyminumero on EC 3.5.1.5 ja CAS-numero 9002-13-5.
Ominaisuudet
Entsyymin monet ominaisuudet vaihtelevat hyvin voimakkaasti sen mukaan, minkä bakteerin entsyymistä on kyse. Molekyylin massa vaihtelee 125–160 kilodaltonin välillä. Parhaiten entsyymi toimii 40°C–65°C:n lämpötilassa ja optimaalinen pH on bakteerista riippuen 2–9. Entsyymin koentsyymi on Ni2+-ioni. Inhibiittoreina toimivat useat metalli-ionit, kuten Cd2+, Co2+-, Fe2+- ja Ca2+-ionit, boorihappo sekä useat orgaaniset molekyylit kuten EDTA ja fenantroliini [1].
Kun ureaasi katalysoi urean hajoamista, syntyvä ammoniakki nostaa veteen liuetessaan pH:n korkealle. Tähän perustuu urean käyttö kantojen suojaamisessa juurikääpää vastaan[3].
Diagnostinen merkitys
Useat bakteerit sisältävät ureaasientsyymiä ja ne voidaankin tunnistaa reaktiotuotteiden ammoniakin tai hiilidioksidin perusteella. Tällaisia bakteereja ovat muun muassa Yersinia enterocolitica [4] ja Helicobacter pylori [5], joka muodostaa itselleen emäksisestä ammoniakista suojan hapanta vatsanympäristöä vastaan ja voidaan tunnistaa ammoniakin avulla [5]. Reaktiossa syntyvän hiilidioksidin hiilen isotooppeja voidaan niin ikään käyttää bakteerin läsnäolon todistamiseen[6].
Lähteet

Aiheesta muualla


 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 (pdf) Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
Luokka:Hydrolaasit
Toby Kebbell

Question: Kuka oli Warcraft: The Beginning elokuvan päähenkilö?


Tobias Alistair Patrick "Toby" Kebbell (s. 9. heinäkuuta 1982 Pontefract, Yorkshire), on brittiläinen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa menestyneissä elokuvissa.
Filmografia
Elokuva

Televisio

Aiheesta muualla



Luokka:Brittiläiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1982 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Agora

Question: Mikä oli tai on antiikin kreikan käsite 'agora'?


Agora () oli tori antiikin kreikkalaisessa kaupungissa.[1] Sana tarkoittaa kreikaksi toria, avointa kokoontumis- ja markkinapaikkaa. Agorat olivat usein kaupunkien taloudellisia, hallinnollisia, sosiaalisia ja intellektuaalisia keskuksia. Tunnetuin agora, Ateenan Agora, sijaitsi Ateenassa Akropoliin ja Kerameikoksen välissä, ja toimi useiden antiikin kreikkalaisten filosofien ja sofistien kokoontumispaikkana. Roomalaisessa arkkitehtuurissa agoraa vastasi forum.

Antiikin aikaisia agoroita

Ateenan Αgora
Ateenan arkaainen agora
Ateenan roomalainen agora
Delfoin roomalainen agora
Deloslaisten agora, Delos

Italialaisten agora, Delos
Kompetaliastien agora, Delos
Kosin Αgora
Theofrastoksen agora, Delos
Thessalonikin Αgora

Nykyajan agoroita

Suomessa Agora-nimellä tunnetaan useita yliopistojen rakennuksia, Turun Yliopiston Agora-rakennus, Jyväskylän yliopiston Agora-rakennus sekä Itä-Suomen yliopiston Agora-rakennus. Turun yliopiston Agora on sen ja Åbo Akademin IT-osastoja sekä kielikeskusta palveleva laitosrakennus. Rakennuksessa toimii yliopiston kokous- ja luentotiloja, työskentely- ja toimistotiloja, arkistotiloja ja opetustiloja sekä ruokala ja keittiö joiden toiminnasta vastaa Unica Oy. 
Jyväsjärven rannassa sijaitseva Jyväskylän yliopiston Agora on vuonna 2000 valmistunut rakennus, jossa toimivat yliopiston informaatioteknologian tiedekunta, erillislaitos Agora Center ja kasvatustieteiden tiedekunta sekä useita IT-alan yrityksiä. 
Itä-Suomen yliopiston Agora puolestaan on Filosofisen tiedekunnan käytössä, ja siinä toimii humanistinen osasto ja teologinen osasto omissa siivissään. 
Agora (2007) on myös espanjalais-englantilainen elokuva, joka sijoittuu Aleksandriaan aikaan 391 jaa. ja kertoo tieteen, filosofian ja uskonnon ristiriidoista tuona ajanjaksona.
Lähteet

Aiheesta muualla

*
Luokka:Antiikin Kreikan arkkitehtuuri
Luokka:Arkkitehtuurin käsitteet