Monarkia

Question: Voiko keisariuden periä?



Monarkia (, monarkhía, yksinvaltius, kirj. yksi alku)  on valtiomuoto, jossa monarkki on valtionpäämies. Monarkian tyypillisin ero tasavaltaan on se, että monarkiassa valtionpäämiehen (monarkin) asema on elinikäinen, ellei hän luovu siitä vapaaehtoisesti, mutta tasavallassa valtionpäämies (useimmiten presidentti) valitaan määräajaksi. Useimmat monarkiat eroavat useimmista tasavalloista siinäkin, että valta on perinnöllistä. Joskus rajanveto monarkian ja tasavallan välillä voi olla vaikeaa, sillä on myös mahdollista, että tasavallaksi laskettavan valtion valtionpäämiehen asema on jostakin syystä elinikäinen (esim. Libyan johtaja Muammar Gaddafi vuosina 1969–2011). Maailmassa on tällä hetkellä 44 monarkiaa.
On mahdollista, että sama henkilö on useamman kuin yhden valtion monarkki. Nykyisin tällainen on ainakin Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar Elisabet II, joka on sekä Yhdistyneen kuningaskunnan että muiden Kansainyhteisön sisäpiiriin kuuluvien monarkioiden kuningatar.
Monarkiaksi kutsutaan joskus myös itse kuningashuonetta tai kuningaskuntaa. Monarkian symboli on eurooppalaisissa kuningaskunnissa kruunu.
Varhaiskeskiajalla useissa eurooppalaisissa kuningaskunnissa kuningas valittiin vaaleilla ja äänioikeutettuja olivat lähinnä mahtavimpien sukujen edustajat, joiden joukosta kuningas yleensä valittiin. Kuninkaiden asema muuttui myöhäiskeskiajalla ja uuden ajan alussa perinnölliseksi ja kruununperimysjärjestys määräsi tarkoin kuninkuuden perinnöllisyydestä. Eri maissa kuningassuvut muodostivat dynastioita, jotka saattoivat olla vallassa satoja vuosia. Eri maiden hallitsijoiden välisiä siteitä ja maiden yhteistyötä vahvistettiin kuninkaallisilla avioliitoilla. 
Sanotaan, että periytyvä valta ei kuulu demokratiaan. Siksi vielä 1900-luvun alussa uskottiin, että vähitellen demokratisoituminen johtaisi monarkioiden täydelliseen katoamiseen. Näin ei ole kuitenkaan käynyt, mutta monissa maissa monarkiasta on luovuttu ja monissa maissa, joissa se on säilynyt, se on muuttunut lähinnä seremonialliseksi, niin että monarkki on asemaltaan vain valtion keulakuva ja hänen poliittinen valtansa on hyvin rajoitettua tai sitä ei ole lainkaan (esimerkiksi lähes kaikki Euroopan monarkiat ja Japani). Uusiakin monarkioita syntyi kuitenkin vielä 1900-luvulla, esim. Norja, joka itsenäistyi Ruotsista ja valitsi oman uuden kuninkaan, ja maat, jotka itsenäistyivät Yhdistyneen kuningaskunnan imperiumista mutta säilyttivät Yhdistyneen kuningaskunnan monarkin muodollisena valtionpäämiehenään.
Monarkioita, joissa monarkki (kuningas, kuningatar, keisari tai keisarinna) toimii valtionpäämiehenä perustuslain mukaisesti, olipa se sitten kirjoitettu tai kirjoittamaton perustuslaki, kutsutaan perustuslaillisiksi monarkioiksi tai parlamentaarisiksi monarkioiksi. Siinä hallitsijalla on usein rajoitetusti tai ei ollenkaan valtaoikeuksia ja hänen tehtävänsä ovat ensisijaisesti edustuksellisia. Ylin vallankäyttäjä näissä maissa on useimmiten pääministeri.
Monarkiamuodot
Monarkistista valtiota kutsutaan erilaisilla nimityksillä riippuen yleensä hallitsijan arvonimestä. Nimityksiä voi kuitenkin olla useita samanaikaisesti, ja monarkia voi olla esimerkiksi perustuslaillinen monarkia ja kuningaskunta yhtä aikaa, ja näin käytännössä lähes aina myös on.
ruhtinaskunta – ruhtinaan hallitsema valtio tai itsehallinnollinen alue
herttuakunta – herttuan hallitsema valtio tai itsehallinnollinen alue
kuningaskunta – valtionpäämiehenä on kuningas tai kuningatar
keisarikunta – valtionpäämiehenä keisari tai keisarinna
emiraatti – emiirin hallitsema valtio tai itsehallinnollinen alue
sultanaatti – hallitsijana islamilainen sulttaani, jolla on myös merkittävä uskonnollinen asema
perustuslaillinen sultanaatti – valta jakautuu myös parlamentille ja hallitukselle
absoluuttinen monarkia – täysi ja rajaton valta kuuluu monarkille, mikä aikaisemmin merkitsi itsevaltiutta, nykyisin jopa diktatuuria
parlamentaarinen monarkia – useissa nykyisissä monarkioissa hallitsijan valta rajattu perustuslaissa. Näitä monarkioita kutsutaan perustuslaillisiksi monarkioiksi. Monarkian parlamentaarisuus ei välttämättä kuitenkaan edellytä perustuslakia, sillä esimerkiksi Britanniassa ei ole perustuslakia, mutta kuningas tai valtaistuimella oleva kuningatar, kuten nykyään, pidättäytyy käyttämästä laajasti valtaa, vaikka hänelle de jure laajat valtaoikeudet kuuluukin. Joskus tästä käytetään nimitystä kirjoittamaton perustuslaki. Useimmissa parlamentaarisissa monarkioissa ylin käytännön vallankäyttäjä on pääministeri.
Kruununperimys

Kruununperimys vaihtelee kuningaskunnasta toiseen. Perustuslaillisissa kuningaskunnissa se on yleensä kirjattu parlamentin säätämään perustuslakiin. Perinteinen kruununperimysjärjestys on alkanut vanhimmasta pojasta ja jatkunut sitten nuoremmille, ja vasta sitten tyttärille, ikäjärjestyksessä. Ennen epäselvyydet kruununperimyksessä johtivat usein sotiin eri kruununtavoittelijoiden kesken. Nykyisin mm. Ruotsissa on tasa-arvon nimissä kruununperimystä muutettu siten, että kruununperijä on vanhin perillinen sukupuolestaan riippumatta. Joissain maissa, kuten Yhdistyneessä kuningaskunnassa, on yhä voimassa kruununperimys, joka määrää monarkin tunnustamaan tiettyä uskoa ja kieltää avioliiton väärän uskontokunnan edustajan kanssa. Myös Ruotsin kuninkaan tulee olla Ruotsin kirkon jäsen.
Monarkioita, joissa miesperilliset ohittavat naisperilliset
Espanja
Monaco
Monarkioita, joiden kruununperimys ei katso sukupuolta
Alankomaat (vuoteen 1983 miespuoliset perilliset ohittivat naispuoliset)
Belgia (vuodesta 1990)
Norja (vuodesta 1991)
Ruotsi (vuodesta 1980)
Tanska (vuodesta 2009)
Iso-Britannia (vuodesta 2013)[1]
Monarkioita, joissa nainen ei voi periä kruunua
Japani
Jordania
Liechtenstein
Thaimaa
Monarkioita, joissa monarkki valitaan vaalilla
Arabiemiirikunnat
Kambodža
Kuwait
Malesia
Swazimaa
Nykyiset kuningaskunnat
Luettelo kuningaskunnista
Erikoisuuksia
Liittovaltion osat voivat olla kuningaskuntia, vaikka itse valtio ei ole. Esimerkkinä Yhdistyneet arabiemiraatit.
Malesiassa on yhdeksän sulttaania, jotka ovat Malesian niemimaan kuningaskuntien perinnöllisiä hallitsijoita, valitsevat joukostaan kansan kuninkaan viiden vuoden kaudelle.
Paavi on uskonnollisen asemansa katolisen kirkon päänä lisäksi Vatikaanivaltion suvereeni ja monarkki. Hänet valitaan yleensä kardinaalien joukosta, eikä kruununperimystä ole käytössä. 1400–1500-luvuilla joillakin paaveilla oli lapsia, joille he de facto jättivät paavin viran.
Andorran virallisina valtionpäämiehinä, ruhtinaskumppaneina, toimivat Espanjan Urgellin piispa ja Ranskan presidentti. Historiallisista syistä heillä on Andorran päämiehinä ruhtinaan arvonimi, joka perinteisesti viittaa monarkiaan, vaikkeivät he olekaan siinä mielessä monarkkeja, että heidän asemansa olisi elinikäinen tai perinnöllinen.
Katso myös
Monarkismi
Rojalismi
Perimyssota
Lähteet


*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit