Article 1 Цел
Целта на настоящата директива е да създаде рамка за борба срещу дискриминацията въз основа на расов признак или етнически произход с оглед прилагането в държавите членки на принципа на равно третиране.
Article 2 Понятие за дискриминация
1. По смисъла на настоящата директива „принципът на равно третиране“ означава отсъствие на пряка или непряка дискриминация, основана на расов признак или етнически произход. 2. По смисъла на параграф 1: a) проява на пряка дискриминация има, когато едно лице е, било е, или би било третирано по-малко благоприятно от друго в сравнима ситуация въз основа на расов признак или етнически произход. б) проява на непряка дискриминация има, когато видимо неутрална разпоредба, критерий или практика биха поставили лицата от дадена раса или етнически произход в особено неблагоприятно положение в сравнение с други лица, освен ако тази разпоредба, критерий или практика са обективно оправдани от законната си цел и средствата за постигане на тази цел са подходящи и необходими. 3. Тормозът се приема като форма на дискриминация по смисъла на параграф 1, когато нежелано поведение, свързано с раса или етнически произход, се извършва с целта или последицата на уронване на достойнството на личността и създаването на сплашваща, враждебна, принизяваща, унизителна или обиждаща среда. В този контекст понятието за тормоз може да се определи в съответствие с националното законодателство и практика на държавите членки . 4. Всеки подтик за дискриминация срещу лица въз основа на расов признак или етнически произход се счита за дискриминация по смисъла на параграф 1.
Article 3 Приложно поле
1. В рамките на правомощията, поверени на Общността, настоящата директива се прилага към всички лица от публичния и частния сектор, включително публичните органи във връзка с: а) условията за достъп до заетост, работа на свободна практика или упражняване на занятие, включително критериите за подбор и условия за наемане на работа, в който и да е клон на дейност на всички нива на професионалната йерархия, включително повишение; б) достъп до всички видове и до всички нива на професионална ориентация, професионална квалификация, висше професионално обучение и професионална преквалификация, включително придобиване на практически опит; в) условия за наемане и условия на труд, включително условията за уволнение и заплащане; г) членство и участие в организация на работниците или работодателите или друга организация, чиито членове упражняват дадена професия, включително ползите, осигурени от такива организации; д) социална закрила, включително социално осигуряване и здравеопазване; е) социални придобивки; ж) образование; з) достъп до и доставка на стоки и услуги, които са на разположение на обществеността, включително жилищно настаняване. 2. Настоящата директива не покрива различията в третирането, основани на националност и не накърнява разпоредбите и условията, свързани с влизането и постоянно пребиваване на граждани от трети страни и лица без гражданство на територията на държавите членки , както и всяко третиране, произтичащо от правния статус на засегнатите граждани от трети страни и лицата без гражданство.
Article 4 Действителни и определящи професионални изисквания
Независимо от член 2, параграфи 1 и 2, държавите членки могат да предвидят, че разлика в третирането, което се основава на характеристика, свързана с расов признак или етнически произход, не представлява дискриминация, когато поради характера на професионалната дейност или в контекста, в който тя се упражнява, такава характеристика представлява действително и определящо професионално изискване, при условие че целта е законосъобразна и изискването е пропорционално.
Article 5 Позитивно действие
С оглед гарантиране на пълно равенство на практика, принципът за равно третиране няма да попречи на всяка държава членка да прилага или приема специфични мерки за предотвратяване или компенсиране на неравностойното положение, свързано с расов признак или етнически произход.
Article 6 Минимални изисквания
1. Държавите членки могат да приемат или поддържат разпоредби, които са по-благоприятни за защитата на принципа на равно третиране от онези, изложени в настоящата директива. 2. Прилагането на настоящата директива при никакви обстоятелства не представлява основание за намаляване на равнището на защита срещу дискриминация, което е вече постигнато от държавите членки в сферите, обхванати от настоящата директива.
Article 7 Защита на права
1. Държавите членки осигуряват, че юридическите и/или административни процедури, включително, когато те считат за подходящо, и помирителни процедури, за привеждането в изпълнение на задълженията по настоящата директива са достъпни за всички лица, които считат себе си засегнати поради неприлагането спрямо тях на принципа за равно третиране, дори след като връзката, в която е извършена предявената дискриминация е прекъсната. 2. Държавите членки осигуряват, че асоциациите, организациите и други юридически лица, които имат, в съответствие с критериите, изложени от тяхното национално законодателство, законосъобразен интерес от гарантиране спазването на разпоредбите на настоящата директива могат да участват от името, или в подкрепа на тъжителя, с нейно или негово одобрение, във всяка съдебна и/или административна процедура, съществуваща за привеждането в изпълнение на задълженията по настоящата директива. 3. Параграфи 1 и 2 не засягат националните разпоредби за започване на дела по отношение на принципа на равно третиране.
Article 8 Тежест на доказване
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки в съответствие с техните национални правни системи, за да гарантират, че, когато лицата, които считат себе си засегнати поради неприлагането спрямо тях на принципа на равно третиране, представят пред съда или друга компетентна власт факти, от които може да бъде заключено, че е налице пряка или непряка дискриминация, че ответникът следва да докаже, че няма нарушение на принципа на равно третиране. 2. Параграф 1 не възпрепятства приемането от държавите членки на правила за доказване, които са по-благоприятни за ищците. 3. Параграф 1 не се отнася до наказателни производства. 4. Параграфи 1, 2 и 3 също се прилагат към всички съдебни производства, предприети в съответствие с член 7, параграф 2. 5. Държавите членки могат да не прилагат параграф 1 към производства, при които съдът или компетентният орган разследват фактите по случая.
Article 9 Преследване
Държавите членки въвеждат в техните национални правни системи такива мерки, каквито са необходими за защитата на лицата от всяко неблагоприятно третиране или последствие като резултат от жалба или съдебно производство, целящи прилагане на принципа на равно третиране.
Article 10 Разпространение на информация
Държавите членки поемат грижата съгласуваните с настоящата директива разпоредби, заедно със съответните действащи разпоредби в тази област, да се предоставят на вниманието на заинтересованите лица, чрез всички подходящи средства, навсякъде в териториите им.
Article 11 Социален диалог
1. Държавите членки , в съответствие с техните национални традиции и практики, вземат подходящи мерки да благоприятстват диалога между социалните партньори с оглед да насърчат равното третиране, включително чрез наблюдаване на практиките на работните места, колективните трудови договори, правилниците и чрез изследване или обмяна на опити и добрите практики. 2. Когато са съвместими с националните им традиции и практики, държавите членки насърчават социалните партньори, без да се накърнява автономията им, да сключват на подходящо ниво споразумения формулиращи антидискриминационни правила в областите, упоменати в член 3, които попадат в обхвата на колективните трудови договори. Тези споразумения спазват минималните изисквания на настоящата директива и съответните национални мерки по прилагане.
Article 12 Диалог с неправителствени организации
Държавите членки насърчават диалога със съответните неправителствени организации, които имат, в съответствие с техните национални законодателства и практика, законосъобразен интерес да допринасят в борбата с дискриминацията, основана на расов признак или етнически произход, с оглед насърчаването на принципа на равно третиране.
Article 13 
1. Държавите членки посочват орган или органи за насърчаване на равното третиране на всички лица без дискриминация, основана на расов признак или етнически произход. Тези органи могат да бъдат част от агенции, натоварени на национално ниво със защитата на правата на човека или на правата на отделните индивиди. 2. Държавите членки гарантират, че компетенциите на тези органи включват: — без да накърняват правото на жертвите и асоциациите, организациите и други юридически лица, упоменати в член 7, параграф 2 да предоставят независима помощ на жертвите на дискриминация в поддържане на техните жалби срещу дискриминация, — провеждане на независими проучвания относно дискриминация, — публикуване на независими доклади и изготвяне на препоръки по всички въпроси, които се отнасят до такъв вид дискриминация.
Article 14 Съответствие
Държавите членки взимат необходимите мерки, за да гарантират, че: a) ще бъдат премахнати всички законови, подзаконови и административни разпоредби, противоречащи на принципа на равно третиране; б) са обявени или могат да бъдат обявени за нищожни или изменени и допълнени разпоредбите, които противоречат на принципа за равно третиране, които са включени в индивидуални или колективни договори или споразумения, вътрешните правилници на предприятията или правилата, уреждащи асоциациите със стопанска цел или с идеална цел, разпоредбите, които регламентират свободните професии и организациите на работниците и на работодателите.
Article 15 Санкции
Държавите членки определят режима на санкции, приложими при нарушаване на националните разпоредби, приети в съответствие с настоящата директива и приемат всички мерки, необходими за да гарантират тяхното прилагане. Санкциите, които могат да включат изплащане на обезщетение на жертвата, трябва да бъдат ефективни, пропорционални и разубедителни. Държавите членки съобщават тези разпоредби на Комисията най-късно до 19 юли 2003 г. и всяка последваща поправка, която ги засяга, в същите срокове.
Article 16 Прилагане
Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 19 юли 2003 г. или могат да поверят на социалните партньори, по тяхна съвместна молба, прилагането на настоящата директива що се отнася до колективните договори. В такива случаи държавите членки гарантират, че не по-късно от 19 юли 2003 г. социалните партньори са въвели необходимите мерки чрез споразумение, като от съответните държави членки се изисква да предприемат всички необходими мерки, които да им позволят по всяко време да бъдат в състояние да гарантират резултатите, наложени от настоящата директива. Те незабавно информират Комисията за това. Когато държавите членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки .
Article 17 Доклад
1. Държавите членки съобщават на Комисията, най-късно до 19 юли 2005 г. и след това на всеки пет години цялата информация, необходима на Комисията да изготви доклад до Европейския парламент и Съвета относно прилагането на настоящата директива. 2. Докладът на Комисията взима предвид, когато е подходящо, гледните точки на Европейския център за наблюдение на расизма и ксенофобията, както и гледните точки на социалните партньори и съответните неправителствени организации. В съответствие с принципа за равните възможности на половете, този доклад inter alia осигурява оценка на въздействието на взетите мерки при жените и мъжете. В светлината на получената информация, този доклад включва, при необходимост, предложения за редакция и обновяване на настоящата директива.
Article 18 Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Article 19 Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки .