Persida
Copiii ei, dominați de propriile sentimente și nu de spiritul chibzuit al mamei lor, își găsesc cu greutate echilibrul sufletesc după ce se confruntă cu conflicte puternice. Echilibrul sufletesc este pus de autor în legătură cu respectarea regulilor de conviețuire socială, care-i oferă individului sentimentul de siguranță. Ambii copii se maturizează în urma întâmplărilor trăite. Trică refuză sfatul mamei sale și pleacă voluntar la oaste, neacceptând să fie răscumpărat și a-i rămâne dator meșterului. Fire voluntară ca și mama ei, Persida acceptă dragostea lui Națl și suferă cu resemnare loviturile destinului, reușind în final să împace ambele familii. Conturarea caracterului Persidei este destul de nesigură, ceea ce face ca personajul să aibă un comportament oscilant între slăbiciunea pentru Națl și înțelegerea deosebirilor ce-i separă. Prin frumusețea și distincția ei, Persida degajă o senzualitate puternică, asemănându-se cu Elena din Troia, Manon Lescaut, unele eroine ale romanelor lui George Eliot, Anna Karenina, Sașa Comăneșteanu, Otilia sau doamna T, ceea ce l-a făcut pe criticul Octav Botez să o considere una dintre „cele [mai] frumoase figuri feminine” din literatura română.